Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-02 00:00:00

Приватне підприємство «Люблинецьбуд» звернувся в суд з позовом до [PERSON], [PERSON] про визнання недійсним договору купівлі-продажу, стягнення моральної шкоди. Позивач позовні вимоги мотивує тим, що 03.05.2012 року Приватне підприємство «Люблинецьбуд», від імені якого діяв [PERSON], будучи його директором, продало [PERSON] два мостових крани вартістю 16 207 грн. 80 коп. кожний. Укладаючи вказані договори, відповідач [PERSON] діяв недобросовісно, з перевищенням своїх повноважень та на шкоду майновим інтересам позивача, оскільки даний правочин вчинений щодо відчуження майн, вартість якого перевищує 10 000 гривень, тому лише загальним зборами засновників підприємства можна приймати рішення щодо відчуження такого майна, однак таких зборів проведено не було, а тому [PERSON] не був уповноважений від імені приватного підприємства відчужувати майно. На підставі викладеного просить визнати недійсним договір купівлі-продажу від 03.05.2012 року двох мостових кранів вантажопідйомністю 5 тон на загальну суму 32 415 грн. 60 коп., які були відчужені згідно видаткової накладної № РН-0000010 від 03.05.2012 року та стягнути із відповідача [PERSON] на користь позивача 1000 грн. моральної шкоди та судові витрати у справі. Відповідачем [PERSON] було подано заперечення на позовну заяву, згідно якого позовні вимоги не визнає, просить відмовити в задоволенні позову, оскільки директор ПП «Люблинецьбуд» при укладенні ним договорів купівлі-продажу кранів діяв у межах наданих йому повноважень на підставі рішення загальних зборів від 18.04.2012 року, яким було надано дозвіл Наглядовій раді підприємства дозволити [PERSON] продаж майна на суму, що перевищує 40 000 грн., на підставі якого 25.04.2015 року на засіданні наглядової ради було прийнято рішення про дозвіл [PERSON] відчужити два крани мостові, а отже директор ПП «Люблинецьбуд» діяву межах наданих повноважень, тому підстав для визнання договору купівлі-продажу кранів мостових немає. Представник позивача Сміховський В.І. в судовому засіданні 14.05.2015 року позовні вимоги підтримав повністю з підстав, що наведені у позовній заяві. Згідно поданої заяви подальші засідання просив проводити у його відсутності та задоволити позов. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні 14.05.2015 року проти задоволення позову заперечував, оскільки договір по відчуженню кранів він від імені підприємства він укладав на підставі наданих йому повноважень, а тому підстав для визнання договору купівлі-продажу кранів мостових немає. Крім того не підлягає до задоволення вимога позивача про стягнення завданої моральної шкоди, так як моральна шкода може бути завдана лише фізичній особі. Відповідач [PERSON] в судові засідання не з'явився, про час та місце розгляду повідомлявся належним чином, причини неявки суду невідомі, заяв про розгляд справи у його відсутності до суду не надходило. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі, якщо відповідно до положень Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється. У зв'язку з чим, на підставі ст. 197 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу без фіксування судового процесу. Дослідивши представлені письмові докази, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що 03.05.2012 року Приватне підприємством «Люблинецьбуд» продало, а [PERSON] купив два крани мостові за ціною 16 207 грн. 80 коп. за один, загальною вартістю 32415 грн. 60 коп. відповідно до видаткової накладеної № РН-0000010 від 03.05.2012 року (а.с. 6). Як вбачається із п. 6.1 Статуту приватного підприємства «Люблинецьбуд» органами управління підприємства є Загальні збори засновників, наглядова рада підприємства та директор (а.с. 12). Відповідно до п.п. «д» п. 6.8.6 Статуту директор здійснює розпорядження у відповідності із чинним законодавством, майном і коштами підприємства, вчинення правочинів у межах своїх повноважень, при цьому відповідно до п. 6.4.2 цього статуту Загальні збори засновників мають виключне право приймати рішення з питань придбання та відчуження майна підприємства на суму понад 10 000 гривень (а.с. 12-14). Згідно з ч. 1, 2 ст. 241 ЦК України правочин, вчинений представником з перевищенням повноважень, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки особи, яку він представляє, лише у разі наступного схвалення правочину цією особою. Правочин вважається схваленим зокрема у разі, якщо особа, яку він представляє, вчинила дії, що свідчать про прийняття його до виконання. Наступне схвалення правочину особою, яку представляють, створює, змінює і припиняє цивільні права та обов'язки з моменту вчинення цього правочину. Оскільки вартість кранів мостових перевищує 10 000 грн. (становить 16 207 грн. 80 коп. за кожен), тому рішення про продаж вказаного майна мало би прийматись загальними зборами Приватного підприємства «Люблинецьбуд». Посилання відповідачів [PERSON] та [PERSON] на те, що 18.04.2012 року рішенням Загальних зборів надано дозвіл Наглядовій раді підприємства дозволити [PERSON] продаж майна на суму, що перевищує 40 000 грн., тому 25.04.2015 року на засіданні Наглядової ради було прийнято рішення про дозвіл [PERSON] відчужити два крани мостові (а.с. 27-30) судом до уваги не беруться, оскільки рішенням Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 01.04.2013 року, яке на даний час набрало законної сили, рішення загальних зборів засновників ПП «Люблинецьбдуд» від 18.04.2012 року «Про розподіл об'єктів незавершеного будівництва між засновниками в разі виходу з підприємства» визнано недійним (а.с. 32-35; 41-45). Частиною 3 ст. 61 ЦПК України передбачено, що обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Положеннями ст. 60 ЦПК України встановлено обов'язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог і заперечень. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що оспорюваний договір купівлі-продажу кранів мостових слід визнати недійсними з моменту його укладення у зв'язку з тим, що вказаний договір, вчинений [PERSON] з перевищенням повноважень, наступного схвалення уповноваженого органу (загальних зборів підприємства) даного правочину проведено не було. Крім того, на думку суду, в задоволенні позовної вимоги щодо відшкодування відповідачем [PERSON] моральної шкоди до задоволення не підлягає, оскільки будь-яких доказів завдання такої шкоди Приватному підприємству «Люблинецьбуд» позивачем надано не було. На підставі ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено, з відповідачів слід частково стягнути понесені позивачем судові витрати. На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial