Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-21 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду з позовом до [PERSON] про встановлення батьківства. Свій позов мотивував тим, що з травня 2016 року він проживав з відповідачкою однією сім'єю без реєстрації шлюбу в м. Тосно Ленінградської області Російської Федерації. У листопаді 2016 року [PERSON] завагітніла і [INFO] народила доньку [PERSON]. Реєстрація народження дитини здійснювалася за законодавством Російської федерації, що підтверджується Свідоцтвом про народження [NUMBER], виданого управлінням РАЦС адміністрації муніципального утворення Тосненського району Ленінградської області. В зв'язку з тим, що позивач змушений був виїхати в Україну, він не зміг подати заяву для внесення до актового запису відомостей про себе, як батька [PERSON]. 03.10.2017 року сторони зареєстрували шлюб в Білозерському районному відділу державної реєстрації актів цивільного тану Головного територіального управління юстиції у Херсонській області. 16.06.2018 року Білозерським районним відділом державної реєстрації актів цивільного тану Головного територіального управління юстиції у Херсонській області до Управління РАЦС адміністрації муніципального утворення Тосненського району Ленінградської області у відповідності до Конвенції про правову допомогу та правові відносини по цивільним, сімейним та кримінальним справам та Прокотолу до Конвенції для внесення змін до актового запису № 555 від 20.07.2017 року на [PERSON] направлено відповідний лист та заяви позивача про визнання ним батьківства та заяву [PERSON] про видачу повторного свідоцтва про народження [PERSON]. У внесенні змін до актового запису сторонам було відмовлено та рекомендовано звернутися до суду із відповідними вимогами. Зважаючи на вищевикладене, для забезпечення інтересів дитини, позивач просив суд визнати його батьком дитини [PERSON], [INFO]. В судовому засіданні: Позивач заявлені вимоги підтримав, просив суд їх задовольнити. Відповідача позов визнала у повному обсязі, не заперечувала проти його задоволення. Судом встановлені наступні факти та відповідні ним правовідносини: Згідно свідоцтва про народження [NUMBER], виданого 20 липня 2017 року управлінням РАЦС адміністрації муніципального утворення Тосненського району Ленінградської області, Росія, [PERSON] народилася [INFO] в м. Тосно, Ленінградської області, Росія. Матір'ю дитини є [PERSON], відомості про батька дитини відсутні. Відповідно до свідоцтва про шлюб [NUMBER] виданого 08 жовтня 2017 року, Білозерським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Херсонській області 03 жовтня 2017 року було зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON]. Прізвище після реєстрації шлюбу чоловіка - «[PERSON]», дружини - «[PERSON]». Листом від 13 липня 2018 року № 2548/18 Управлінням РАЦС адміністрації муніципального освіти Тосненського району Ленінградської області було направлено на адресу Білозерського районного відділу реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Херсонській області лист відмову про внесення змін до запису акту про народження № 555 від 20 липня 2017 року на [PERSON]. 03 серпня 2018 року Білозерським районним відділом реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Херсонській області було рекомендовано [PERSON] та [PERSON] для вирішення питання щодо визнання батьківства [PERSON] звернутися до суду. Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] суду пояснила, що сторони дійсно з травня 2016 року проживають однією сім'єю. У них [INFO], до укладення шлюбу, народилася донька - [PERSON]. У зв'язку з тим, що дитина народилася в Росії, а [PERSON] в цей час необхідно було виїхати в Україну, він не зміг вчасно подати заяву в органи РАЦС про реєстрацію його батьком дитини. Статтею 128 СК України визначено, що за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України. Позов про визнання батьківства може бути пред'явлений матір'ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Позов про визнання батьківства може бути пред'явлений особою, яка вважає себе батьком дитини . Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу. Згідно ст. 135 СК України, при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім'я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою. Статтями 7, 8 Конвенції ООН від 20 листопада 1989 р. «Про права дитини», ратифікованої Україною 27 лютого 1991 року, визначено, що дитина має бути зареєстрована зразу ж після народження і з моменту народження має право на ім'я і набуття громадянства, а також, наскільки це можливо, право знати своїх батьків і право на їх піклування. Держави-учасниці зобов'язуються поважати право дитини на збереження індивідуальності, включаючи громадянство, ім'я та сімейні зв'язки, як передбачається законом, не допускаючи протизаконного втручання. Європейський суд з прав людини неодноразово зазначав, що ст. 8 Конвенції включає право батьків на те, щоб було вжито заходів, спрямованих на возз'єднання з їхньою дитиною, а також зобов'язання національних властей вжити подібних заходів. Вивчивши матеріали справи, вислухавши позицію сторін, покази свідка, суд дійшов висновку про те, що в судовому засіданні надано достатньо доказів того, що [PERSON] є батьком [PERSON], а отже його позовні вимоги про встановлення батьківства є такими, що відповідають інтересам дитини та підлягають задоволенню у повному обсязі. Згідно ст. 142 ЦПК України, у разі укладання мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. На підставі викладеного,

Outcome: approved