Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-19 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів, в якому, з урахуванням уточних позовних вимог, просить суд позбавити [PERSON] батьківських прав у відношенні малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , та стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання малолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі у розмірі 5000 гривень щомісячно з моменту пред`явлення позовної заяви до суду до досягнення дитиною повноліття. Також, просить судові витрати покласти на позивача. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що сторонами у 2014 році було укладено шлюб, котрий в подальшому розірвано за рішенням суду від 22.03.2018 року. За час вказаного шлюбу у сторін народилась дитина: [PERSON] , [INFO] . З кінця 2015 року вони припинили стосунки, ніяких зв`язків не підтримують. Дитина проживає разом з матір`ю та знаходиться на повному її утриманні. Відповідач не бере жодної участі у вихованні малолітньої доньки, фактично з моменту її народження, з кінця 2015 року, не цікавиться умовами її проживання, станом її здоров`я, морально і фінансово не підтримує дитину із матір`ю та поїхав у невідомому напрямку, фактично відповідач ухиляється від виконання свої батьківських обов`язків, а тому просить позбавити батьківських прав [PERSON] у відношенні малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . Позивачу також відомо, що відповідач аліменти нікому не сплачує, інших неповнолітніх дітей, непрацездатних дружин, батьків на утриманні не має, що свідчить про відсутність перешкод у сплаті аліментів на дитину. Ухвалою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 27 травня 2020 року позовну заяву прийнято до розгляду в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. 23.07.2020 року ухвалою Червонозаводського районного суду м. Харкова закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду в судове засідання. В судовому засіданні представник позивача та позивач позовні вимоги підтримали та просили задовольнити в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся за останнім відомим його місцем проживання, яке зазначене позивачем у позові. Відзиву на позов та будь-яких клопотань до суду не надав. У зв`язку з відсутністю одночасного існування умов передбачених ч. 1 ст. 280 ЦПК України, умови для проведення заочного розгляду справи відсутні. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином. В якості свідка була допитана [PERSON] , яка в судовому засіданні пояснила, що з кінця 2015 року відповідач свою доньку не бачив, не цікавився її життям, участі у вихованні не приймає, добровільно матеріальну допомогу не надає. Крім того, [PERSON] повідомила, що між нею та колишнім чоловіком [PERSON] до народження дитини почали виникати конфлікти, які в подальшому призвели до розриву стосунків між ними. Останній покинув місце їх спільного проживання. Під час сумісного проживання [PERSON] який є громадянином Китаю та не володіє українською мовою, ніде не працював та їх родина проживала за рахунок коштів, які надавались першим чоловіком позивача. Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, вважає, що даний позов підлягає частковому задоволенню із наступних підстав. Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно до ч. 1 ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Судом встановлено, що [PERSON] народилась [INFO] , у свідоцтві про народження її батьками записані: батько - [PERSON] , мати - [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження від 22.12.2015 року, виданого Червонозаводським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, актовий запис 930 (а.с. 161). Згідно заочного рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 22 березня 2018 року, шлюб зареєстрований 19 листопада 2014 року між [PERSON] та [PERSON] відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Харкову реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, актовий запис №2220 розірвано (а.с. 160). На даний час дитина [PERSON] проживає разом із матір`ю - [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] , без реєстрації, що підтверджується копією довідки про склад сім`ї від 02.04.2019 року (а.с. 164). Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 Сімейного Кодексу України. Зокрема, пунктом 2 частини першої статті 164 Сімейного Кодексу України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Тлумачення пункту 2 частини першої вищезазначеної статті дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини(стаття 166 СК України). У п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», роз`яснено, що позбавлення батьківських прав, тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Відповідно до ч. ч. 5, 6 ст. 19 Сімейного Кодексу України, орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. У справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) Європейський суд з прав людини наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до дитини (параграф 57, параграф 58). У ч. 1 ст. 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Європейський суд з прав людини у справі «Мамчур проти України» (заява № 10383/09) від 16 липня 2015 року зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (параграф 100). Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бочаров проти України» (остаточне рішення від 17 червня 2011 року) суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростовних презумпцій щодо фактів. Позивач, як на підставу позбавлення відповідача батьківських прав відносно доньки посилається, що відповідач з дитиною не спілкується та участі в утриманні дитини не приймає, не цікавиться її життям та станом здоров`я, тобто ухиляється від виконання батьківських обов`язків. Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. В той же час, матеріали справи не містять доказів того, що [PERSON] навмисно ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, його винної поведінки у цьому чи свідомого нехтування своїми батьківськими обов`язками. При зверненні до суду з вищевказаним позовом позивачем не надано висновку органу опіки та піклування, щодо доцільності позбавлення батьківських прав батька дитини. Відповідного клопотання про витребування вищевказаного висновку в ході розгляду справи позивачем чи представником позивача заявлено не було. Надані суду відповіді з медичного центру «Унілік», Головного управління Національної поліції в Харківській області, Регіонального сервісного центру МВС в Харківській області, Державної прикордонної служби України, Департаменту соціального захисту населення, ГУПФУ України в Харківській області, Департамент соціального захисту населення Харківська обласна державна адміністрація, Головного управління пенсійного фонду України в Харківській області, Департаменту служб у справах дітей служба у справах дітей по Основ`янському району, Харківського обласного центру зайнятості, Державної податкової служби України Головне управління ДПС у Харківській області, виписки з банківських рахунків, не містять в собі безумовних доказів щодо наявності підстав для позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно малолітньої доньки - [PERSON] . На підставі вищенаведеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині позбавлення батьківських прав задоволенню не підлягають, оскільки суду не доведено, що відповідач по справі [PERSON] свідомо нехтує своїми батьківськими обов`язками, ухиляється від виконання своїх обов`язків по відношенню до його дитини. Що стосується позовних вимог в частині стягнення аліментів на утримання дитини, то суд вважає, що позовні вимоги в цій частині підлягають частковому задоволенню. Як вбачається із заяви позивача, вона не працює, власного заробітку не має, проживає разом з малолітньою дочкою. Відповідач по справі коштів на утримання доньки не надає. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частиною три статті 181 України визначено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно ст.182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. При цьому розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Доказів офіційного працевлаштування відповідача суду не надано, позивачем відповідно до вимог ст.ст.12, 81, 89 ЦПК України, не доведено та не надано достатніх доказів того, що відповідач здатний сплачувати аліменти саме в розмірі 5000 грн. щомісячно. За вказаних обставин і з врахуванням також того, що обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька, суд вважає, що відповідач має змогу надавати матеріальну допомогу на утримання доньки, але в меншому розмірі, ніж визначила позивач, у зв`язку з чим суд прийшов до висновку, що розмір аліментів має бути визначений у розмірі 2000 грн. щомісячно (що на даний час становитиме більш, ніж половину суми прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку), але не менше 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття. Згідно зі ст. 191 Сімейного Кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Оскільки позивач звільнена від сплати судового збору за позовні вимоги в частині стягнення аліментів на підставі ст. 5 ч.1 п. 3 Закону України «Про судовий збір», суд стягує з відповідача судовий збір на користь держави, відповідно до ст. 141 ЦПК України. Витрати по сплаті судового збору за позовні вимоги про позбавлення батьківських прав, суд покладає на позивача, у відповідності до ч.2 п.2 ст.141 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: partial