Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-14 00:00:00

Представник позивача звернулась до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до Київської міської ради, третя особа: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Петренко О.В. про визнання права власності на спадкове майно і просила визнати за позивачем право власності на спадкове майно: двокімнатну квартиру [ADDRESS], житловою площею 28,90 кв.м., загальною площею 42,50 кв.м. (з урахуванням 1/3 частки балкону 43,4 кв.м.), що належала померлій [PERSON]. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що [INFO] року померла мати позивача - [PERSON] Позивачем у встановлений законом шестимісячний строк, а саме 30.08. 2016 року, подано до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Петренко О.В. заяву про прийняття спадщини на підставі якої заведена спадкова справа №32/2016. За життя, мати позивача залишила заповіт, посвідчений 26.03.1997 року, відповідно до якого позивач є єдиним спадкоємцем всіх прав та обов»язків [PERSON] 04 квітня 2017 року представник позивача звернулась до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Петренко О.В. з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON], однак позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на спадкове майно - вищевказану квартиру, яка входить до складу спадщини. Позивачем зазначено, що оскільки ним були вжиті всі заходи щодо оформлення свого права на спадщину : двокімнатну квартиру [ADDRESS] житловою площею 28,90 кв.м., загальною площею 42,50 кв.м., але відсутність правовстановлюючого документу не дає йому можливості оформити таке право, він вимушений звернутись до суду із вказаним позовом. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та просив позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Направив в адресу суду пояснення, з проханням слухати справу за його відсутності та прийняти рішення на підставі поданих стороною доказів згідно чинного законодавства. Третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Петренко О.В. в судове засідання не з'явивлась, про день, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, на адресу суду направлений лист з проханням просив розглядати справу за своєї відсутності. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлено, що позивач [PERSON] до зміни ім»я та прізвища на вказане, мав з народження ім»я - «[PERSON]», що підтверджується відповідною довідкою, виданою 18.07.1995 року відділом реєстрації актів громадянського стану Вальштедт, Округ Зегеберг , а також свідоцтвом про зміну прізвища від 6.11.1997 року, копії яких долучено до матеріалів справи. Із свідоцтва про народження [PERSON] від 11.04.1956 року серії [NUMBER] вбачається, що матір»ю позивача є [PERSON] . Як свідчить заповіт, складений 26.03.1997 року, [PERSON] зробила розпорядження на користь [PERSON] яким заповіла все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось, і взагалі все те, що їй буду належати на день смерті і на що вона за законом матиме право, в тому числі, належну їй квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Вказаний заповіт посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Колісник В.Б. 26.03.1997 року. Судом встановлено, що [INFO] року померла [PERSON], вказане підтверджується копією Свідоцтва про її смерть серії [NUMBER] від 23.08.2016 року. Матеріали справи свідчать про те, що позивач 30.08.2016 подав до Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Петренко О.В. заяву про прийняття спадщини після смерті [PERSON]. Із листа приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Петренко О.В. від 18.05.2017 року вбачається, що 30.08.2016 після смерті [PERSON] заведена спадкова справа №32/2016 на підставі заяви про прийняття спадщини по заповіту сина померлої гр. Німеччини [PERSON]. Від інших спадкоємців протягом шести місяців, заяв про прийняття спадщини по закону або заповіту не надавалось. 04.04.2017 року, від імені позивача, його представник [PERSON] звернулася до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Петренко Ю.В. з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом на квартиру [ADDRESS], житловою площею 28,90 кв.м., загальною площею 42,50 кв.м.. На відповідний запит нотаріуса, Відділ (орган) приватизації державного житлового фонду Управління житлово-комунального господарства Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації і своїм листом №64 від 23.02.2017 повідомив, що видача дубліката свідоцтва про право власності на квартиру у разі його втрати або зіпсування видається за письмовою заявою власника, а тому не може видати дублікат. 04 квітня 2017 року постановою Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Петренко О.В. було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії - видачі свідоцтва про право на спадщину, у зв`язку з ненаданням право встановлювальних документів, що посвідчують право власності на спадкове майно. Згідно інформаційної довідки КП «Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна» від 23.09.2016 року за №КВ-2016 №37734, квартира [ADDRESS] на праві власності зареєстрована на ім»я [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого Акціонерним товариством закритого типу «Будінвестсервіс» 18.08.1995р., розпорядження №464, зареєстрованого в Бюро 28.08.1995р. за реєстровим №3022 в реєстровій книзі д.148-154. Статтею 1216 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно з ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Частиною 1 та частиною 5 ст. 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ч. 1 ст. 316 ЦК України). Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (ч. 1 ст. 317 ЦК України). Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (ст. 328 ЦК України). Відповідно до ст. 392 ЦПК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Слід зазначити, що приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Петренко О.В. було правомірно відмовлено позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на вищевказану квартиру, оскільки позивачем не надано оригіналу правовстановлюючого документу на спадкове нерухоме майно. Разом з тим, відповідно до роз'яснень, наданих у п. 6 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07 лютого 2014 року № 5, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (ч. 5 ст. 1268 ЦК), проте право власності на нерухоме майно у разі прийняття спадщини виникає у спадкоємця з моменту державної реєстрації речового права на нерухоме майно (ст. 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). Разом із тим суди повинні розмежовувати право на спадщину як майнове право (об'єкт спадкування) та виникнення права власності на спадкове майно як на об'єкт нерухомого майна. Відповідно до п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року № 7 свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Враховуючи, що в силу ч. 3 ст. 1296 ЦК України, відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє позивача, як спадкоємця за заповітом, права на спадщину на квартиру; враховуючи обов»язок спадкоємця відповідно до ст.1297 ЦК України звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно та його подальшу державну реєстрацію (ст.1299 ЦК України) - відтак, право [PERSON] підлягає захисту в суді, оскільки відсутні умови для одержання в нотаріальній конторі на його ім'я свідоцтва про право на спадщину на спадкове нерухоме майно. При цьому, положеннями ст. 392 ЦК України визначено, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно з ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, а як вбачається з матеріалів справи позивачем було надано суду достатньо доказів на підтвердження своїх позовних вимог. Даючи юридичну оцінку зібраним по справі доказам, враховуючи, що позивачем доведено своє право на спадкування після померлої [INFO] року - [PERSON], а також втрату документа, що засвідчує право власності, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі. Враховуючи наведене, на підставі ст.ст. 392, 1223, 1261, 1268-1270, 1274, 1296, 1297, 1299 ЦК України та

Outcome: approved