Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-24 00:00:00

Прокурор з врахуванням уточнених позовних вимог звернувся до суду з позовом до відповідачів про скасування рішення сесії, визнання недійсним договору оренди землі та звільнення земельної ділянки, посилаючись на те, що під час аналізу стану законності у сфері земельних відносин на території Новоархангельського району прокуратурою району встановлено, що на засіданні тридцять четвертої сесії [PERSON] сільської ради шостого скликання прийнято рішення №382 від 06.02.2015 року про надання в оренду не витребуваних паїв. Відповідно до п. 1 рішення №382 від 06.02.2015 року [PERSON] передано нерозподілені (невитребувані) земельні ділянки дія ведення товарного сільськогосподарського виробництва №13-1 площею 4,02 га. №14 площею 5,33 га. а всього на загальну площу 9,35 га (відповідно до карти поділу земель колишнього КСП «Україна»), за межами населеного пункту, які розташовані на території [PERSON] сільської ради Новоархангельського району. На виконання вищевказаного рішення між [PERSON] сільською радою та [PERSON] укладено договір оренди землі №04 від 06.02.2015року, відповідно до якого орендодавець - [PERSON] сільська рада передала орендарю - ЗанціріO.A. у строкове платне користування земельні ділянки для ведення товарною сільськогосподарського виробництва №13-1 площею 4,02 га, №14 площею 5,33 га. загальною площею 9,35 га (відповідно до карти поділу земель колишнього КСП «Україна»), за межами населеного пункту, які розташовані на території [PERSON] сільської ради Новоархангельського району на строк до 01.09.2015 року. Разом з тим, п.1 рішення №382 від 06.02.2015 року [PERSON] сільської ради в частині надання земельних ділянок (невитребуваних паїв) [PERSON] прийнято з перевищенням повноважень, тому є нечинним та підлягає скасуванню з тих підстав, що за інформацією відділу Держгеокадастру у Новоархангельському районі встановлено, що на земельні ділянки № 13 та № 14 виготовлено державні акти на право власності на землю: земельна ділянка № 13 площею 5,93 га кадастровий номер 3523681200:02:000:0013, державний акт серії Ш-КР № 017352 зареєстрованого 10.04.2001року на імя [PERSON] та земельна ділянка № 14 площею 5,33 га кадастровий номер 3523681200:02:000:0014, державний акт серії Ш-КР № 017351 зареєстрованого 10.04.2001року на імя [PERSON]. Вказані земельні ділянки були розпайовані на підставі розробленого Технічного звіту по передачі земельних часток (паїв) в натурі та складанню державних актів на право приватної власності на землю усім колишнім членам колективного сільськогосподарського підприємства «Україна» за рахунок земель КСП «Україна». Крім того, відповідно до державного акту про право власності на землю серії ІІІ-КР № 017352 зареєстрованого 10.04.2001, виданого [PERSON] [PERSON] сільською радою, земельна ділянка 13-1 має площу 1,91 га., в той час, як земельна ділянка площею 4,02 га, що передана в користування [PERSON] позначена №13-2. [PERSON]Н та [PERSON] померли і оскільки вищевказані земельні ділянки є приватною власністю останніх, тому сільська рада ніяким чином не могла розпоряджатись згаданими ділянками та надавати їх у оренду. В судовому засіданні прокурор підтримала позовні вимоги та просила суд їх задовольнити з підстав, зазначених у позові. Представник [PERSON] сільської ради [PERSON] позовні вимоги визнав, суду пояснив, що в період прийняття рішення земельні ділянки числились як невитребувані паї, статус земельних ділянок ніхто не перевіряв і тому сільська рада прийняла відповідне рішення. [PERSON] заперечень проти позовних вимог немає, суду пояснила, що ділянки є приватною власністю їй не було відомо, з вересня 2015 року вона земельні ділянки не використовує. Третя особа [PERSON] також заперечень проти позовних вимог немає і суду пояснив, що він претензій щодо використання ділянок також немає, так як йому не було відомо про надання цих ділянок його покійним батькам. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи в сукупності суд приходить до наступного висновку. Як встановлено в судовому засіданні рішенням сесії [PERSON] сільської ради (пунктом 1) №382 від 06.02.2015 року прийнято рішення надати в оренду та заключити договір на невитребувані паї земель колишньої колективної власності колишніх членів колгоспу «Україна» в тому числі [PERSON] земельну ділянку площею 9,35 га. На виконання вищевказаного рішення між [PERSON] сільською радою та [PERSON] укладено договір оренди землі №04 від 06.02.2015року, відповідно до якого орендодавець - [PERSON] сільська рада передала орендарю [PERSON] у строкове платне користування земельні ділянки для ведення товарною сільськогосподарського виробництва №13-1 площею 4,02 га, №14 площею 5,33 га. загальною площею 9,35 га (відповідно до карти поділу земель колишнього КСП «Україна»), за межами населеного пункту, які розташовані на території [PERSON] сільської ради Новоархангельського району на строк до 01.09.2015 року. Вказаний договір зареєстровано в Журнал реєстрації договорів оренди невитребуваних паїв по [PERSON] сільській раді Новоархангельського району. Відповідно до ст. 13 Конституції України земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об'єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією. Статтею 14 Конституції визначено, що земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. Відповідно до ст. 1 ЗК України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Використання власності на землю не може завдавати шкоди правам і свободам громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі. Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень і у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до ст. 59 Закону України «Про місцеве самоврядування», акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їх невідповідності Конституції України або законам України визнаються незаконними в судовому порядку. Так, відповідно до преамбули Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» він визначає організаційні та правові засади виділення власникам земельних часток(паїв)земельних ділянок у натурі (на місцевості) із земель, що належали колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам на праві колективної власності, а також порядок обміну цими земельними ділянками. Відповідно до статті 1 цього ж Закону право на земельну частку (пай) мають колишні члени колективних сільськогосподарських підприємств, сільськогосподарських кооперативів, сільськогосподарських акціонерах товариств, у тому числі створених на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств, а також пенсіонери з їх числа, які отримали сертифікати на право на земельну частку (пай) у встановленому законодавством порядку. Відповідно до п. 16 Перехідних положень Земельного кодексу України громадянам - власникам земельних часток (паїв) за їх бажанням виділяються в натурі (на місцевості) земельні ділянки з видачею державних актів на право власності на землю. Згідно зі ст.ст. 125, 126 Земельного кодексу України (в редакції, чинній на момент оформлення державник актів про право власності на землю) право власності на земельну ділянку виникає після одержання її власником документа що посвідчує право власності земельною ділянкою, та його державної реєстрації. Право власності на земельну ділянку посвідчується державними актами. Земельні ділянки № 13 (13-1 та 13-2) площею 5,93 га та № 14 площею 5,33 га, які розташовані на території [PERSON] сільської ради Новоархангельського району та посвідчені відповідними Державними актами на право приватної власності на землю серії ІІІ-КР № 017352 та серії ІІІ-КР № 017351, належать відповідно [PERSON], який помер 20.10.2003 року та [PERSON], яка померла 10.12.2013 року. З огляду на положення глави 5 Земельного кодексу України спірні земельні ділянки відносяться до земель сільськогосподарського призначення приватної власності. Відповідно до статті 325 Цивільного кодексу України субєктами права приватної власності є фізичні та юридичні особи. Фізичні та юридичні особи можуть бути власниками будь-якого майна, за винятком окремих видів майна, які відповідають закону не можуть їм належати. Склад, кількість та вартість майна, яке може бути у власності фізичних та юридичних осіб, не є обмеженими. Законом може бути встановлено обмеження розміру земельної ділянки, яка може бути у власності фізичної та юридичної особи. Відповідно до ч. 2 ст. 1 Земельного кодексу України право власності на землю гарантується. Відповідно до ст. ст. 316, 317, 319 Цивільного кодексу України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном на власний розсуд. Згідно зі ст. ст. 1220, 1221 Цивільного кодексу України внаслідок смерті особи відкривається спадщина. Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1218 Цивільного кодексу України до складу спадщини входятьусі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення згідно зі ст. 1225 Цивільного кодексу України. З урахуванням вказаних норм закону оспорювані земельні ділянки є обєктами права приватної власності та, водночас внаслідок смерті власників, є спадковим майном. За інформацією Новоархангельської державної нотаріальної контори Кіровоградської області спадкоємцем майна покійних власників земельних ділянок є [PERSON] Відповідно до пункту «в» частини першої статті 12 Земельного кодексу України, до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селиш, міст, належить надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу. Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 122 Земельного кодексу України сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб. Відповідно до ст. 4 Закону України «Про оренду землі» право передачі земельних ділянок у користування належить виключно їх власникам або уповноваженим ними особам. [PERSON] сільська рада на час прийняття спірного рішення та укладення договору оренди землі від 06.02.2015 та на даний час не є власником земельних ділянок № 13 (13-2) та № 14, належних померлим [PERSON] та [PERSON], та не має повноважень розпоряджатися земельними ділянками З урахуванням викладеного, п. 1 рішення сесії [PERSON] сільської ради шостого скликання від 06.02.2015№ 382 в частині надання в оренду земельних ділянок [PERSON] є таким, що прийнятий з порушенням чинного законодавства. Відповідно до ч.1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Згідно вимог ч.1,3 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені\~частинами першою - третьою,\~п'ятою\~та\~шостою статті 203\~цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Оскільки спірний договір оренди також укладений з порушенням норм чинного законодавства та на підставі рішення сесії сільської ради, яке прийняте з порушенням компетенції органу місцевого самоврядування, тому є недійсним. Щодо вимог звільнити земельні ділянки № 13 та № 14, то вони не можуть бути задоволені, оскільки матеріалами справи не доведено їх використання відповідачем [PERSON]А на час розгляду спору. Крім того відповідач зазначила, що нею земельні ділянки не використовуються. В порядку ст.88 ЦПК України з відповідача [PERSON] сільської ради Новоархангельського району підлягають стягненню судові витрати на користь держави. На підставі викладеного,

Outcome: partial