Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-07 00:00:00

Представник позивачки адвокат Дон В.О. 16.06.2021 в інтересах позивача звернувся до суду із позовом, згідно з яким просить здійснити поділ спільного майна подружжя (сторін у справі), яке складається із земельної ділянки, кадастровий номер 2310400000:01:011:0053 та житлового будинку, які розташовані за адресою: [ADDRESS] ; визнати за позивачем право приватної власності на 1/2 частину житлового будинку, який розташований за адресою: [ADDRESS] , а також на 1/2 частину земельної ділянки, кадастровий номер 2310400000:01:011:0053, площею 0,0839 га, що розташована за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування вимог у позовній заяві зазначено, що сторони перебували у шлюбі з 07.11.2003, який 30.01.2019 розірваний на підставі рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області (справа №310/10777/18). Сторони мають малолітню дитину - сина [PERSON] , [INFO] . Фактичні шлюбні відносини та ведення спільного господарства між сторонами припинені. У період перебування у шлюбі 12.07.2016 на підставі договору купівлі-продажу, укладеного між [PERSON] , та [PERSON] , за згодою [PERSON] , посвідченого в нотаріальному порядку, подружжя придбало земельну ділянку №18/4, площею 0, 0839 га, що розташована за адресою: [ADDRESS] , із цільовим призначенням: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. В подальшому на вказаній земельній ділянці зведений та завершений будівництвом житловий будинок, який введено в експлуатацію. Право власності зареєстровано у встановленому чинним законодавством порядку за відповідачкою [PERSON] . За доводами позивача, оскільки вказане майно придбане та створено саме в період шлюбу, воно належить подружжю на праві спільної сумісної власності, проте, відповідачка відмовляється від поділу спільного сумісного майна в позасудовому порядку. На підставі наведеного, із посиланням на ст. 319, 368, 369, 372 ЦК України, ст.60, 61, 63, 69-71 СК України, враховуючи, що поділ майна подружжя в позасудовому порядку неможливий, позивач просить задовольнити позов у визначений спосіб, здійснивши поділ майна. Ухвалою судді від 07.07.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, постановлено розглядати її в порядку загального позовного провадження, визначено дату, час та місце проведення підготовчого засідання та строки подання заяв по суті справи. Ухвалою суду від 05.11.2021 закрито підготовче провадження у цивільній справі, призначено її до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні. Крім того, 05.11.2021 постановлено ухвали судді у справі №310/8518/21, пр.2/310/2625/21, якою зустрічну позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя визнано неподаною та повернуто позивачці. Ухвала суду набрала законної сили 23.11.2021. Представник позивача адвокат Дон В.О. відповідно до заяви, вх.№ від 08.12.2021 просить справу розглянути без участі представника позивача, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить задовольнити позов. Не заперечує проти заочного розгляду справи та винесення заочного рішення. Представник відповідачки адвокат Петровська В.М. згідно з заявою, вх.№ від 08.12.2021, просить провести судове засідання за відсутності відповідача та його представника, без фіксації судового процесу, ухвалити ріщення за наявними матеріалами. Відповідачка не скористалась своїм правом, передбаченим ч.4 ст.174 ЦПК України, відзиву на позовну заяву не подала. Тому, як передбачено ч.8 ст.178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Згідно з ч.1 ст.223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Як врегульовано ч.1 ст.280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Інших заяв та клопотань до матеріалів справи стороною відповідача не надано, про причини своєї неявки [PERSON] суд не повідомила. Тому, враховуючи думку представника позивача, дотримання вимог ч.1 ст.280 ЦПК України, суд вирішує справу на підставі наявних у ній доказів, а саме ухвалює згідно з ч.1 ст.281 ЦПК України розглядати справу в заочному порядку, адже підстав для відкладення судового засідання судом не встановлено. Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, не здійснюється згідно з ч.2 ст. 247 ЦПК України. Інших процесуальних дій у справі судом не вчинено за відсутності відповідних клопотань, зустрічної позовної заяви у даній справі не подано. Розглянувши позовну заяву, вивчивши матеріали справи, суд дійшов до висновку про те, що заявлений позов підлягає задоволенню, враховуючи таке. Судом встановлено, що сторони у справі перебували у зареєстрованому шлюбі з 07.11.2003, який розірваний на підставі рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 30.01.2019 у цивільній справі №310/10777/18, пр.2/310/914/19, яке набрало законної сили 12.03.2019, що відповідно до ч.2 ст.114 СК України є моментом припинення шлюбу. Вказані обставини підтверджені копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Бердянську реєстраційної служби Бердянського міськрайонного управління юстиції у Запорізькій області, актовий запис №728 від 07.11.2003 та копією вказаного рішення суду (https://reyestr.court.gov.ua/Review/79695438). За змістом мотивувальної частини вказаного рішення суду, сторони не проживають разом з жовтня 2018 року, спільне господарство не ведеться. Вказана обставина за змістом ч.4 ст.82 ЦПК України не підлягає доказуванню. Крім того, [PERSON] залишено дошлюбне прізвище « [PERSON] », проте, на час розгляду справи доказів зміни прізвища на виконання рішення суду не надано. Відповідно до наданих доказів, сторони мають спільну дитину - сина [PERSON] , [INFO] (копія свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 20.12.2018, виданого повторно, наявна у матеріалах справи). Судом також досліджено письмові докази на підтвердження виникнення права власності на спірні об`єкти нерухомого, надані стороною позивача: Відповідно до договору купівлі-продажу від 12.07.2016, [PERSON] придбала та прийняла у власність земельну ділянку №18/4, площею 0,0839 га, розташовану за адресою: [ADDRESS] , із цільовим призначенням - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер 2310400000:01:011:0053. Договір посвідчений приватним нотаріусом Бердянського міського нотаріального округу Степаненко Т.А. за р.№1521 від 12.07.2016. Відповідно до п.4.2 договору право власності виникає у покупця з дня державної реєстрації. За змістом п. 5.5 договору купівля земельної ділянки вчиняється за письмовою згодою чоловіка [PERSON] - [PERSON] , викладеною у письмовій заяві, посвідченою приватним нотаріусом Бердянського міського нотаріального округу Запорізької області Степаненко Т.А. за р.№1518 від 12.07.2016. На підтвердження введення об`єкта нерухомого майна - житлового будинку, побудованого подружжям на зазначеній вище земельній ділянці, позивачем надано: декларацію про готовність до експлуатації об`єкта, будівництво якого здійснено на підставі будівельного паспорта від 17.08.2017, зареєстровану в Департаменті державної архітектурно-будівельної інспекції у Запорізькій області 18.08.2017 за №ЗП141172301271, технічний паспорт на домоволодіння, виготовлений станом на 02.02.2017. Так, судом встановлено, що сторонами під час шлюбу побудований будинок садибного типу, за адресою розташування цієї земельної ділянки. Технічний паспорт на садибний (індивідуальний) будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташований за адресою: [ADDRESS] , виготовлений на замовлення [PERSON] КПТІ Бердянської міської ради, відповідно до експлікації до схеми розташування будівель і споруд, у технічному паспорті загальна площа 294,6 кв.м., житлова площа 49,6 кв.м. Крім того, за даними інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №261376587 від 14.06.2021, сформованої на електронний запит адвоката Дона В.О., за суб`єктом: 15.07.2016 здійснено державну реєстрацію (індексний номер рішення 30475043 від 15.07.2016) земельної ділянки 18/4, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна №972719423104, загальною площею 0,0839 га, що розташована за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер 2310400000:01:011:0053, номер запису про право власності 15411877, запис здійснений державним реєстратором приватним нотаріусом Бердянського міського нотаріального округу Степаненко Т.А. на підставі наведеного вище договору купівлі-продажу, р.№1521 від 12.07.2016. Право приватної власності на зазначену земельну ділянку зареєстровано за [PERSON] . Також, за даними цієї ж довідки, житловий будинок з належними до нього господарськими будівлями та спорудами, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна №1365123423104, має загальну площу 294,6 кв.м., житлову площу 49,6 кв.м., опис: житловий будинок з мансардою та підвалом «А», будівля літнього типу «Б», замощення №1, ворота №1,4, паркан №2, підпірна стінка №3, вигрібна яма №5. Державну реєстрацію (індексний номер рішення 37327780 від 28.09.2017), номер запису про право власності 22580836, здійснено державним реєстратором Бердянської РДА Запорізької області Крать О.О. 26.09.2017 на підставі наведеного вище технічного паспорта та декларації про готовність об`єкта до експлуатації. Право приватної власності на зазначений об`єкт нерухомості зареєстровано за [PERSON] . Інші дані щодо належного відповідачці права власності на нерухоме майно судом не досліджуються, враховуючи предмет цього спору. Відповідно до висновку про ринкову вартість земельної ділянки, наданого суб`єктом оціночної діяльності ФОП [PERSON] станом на 22-25.06.2021, ринкова вартість спірної земельної ділянки становить 47 045,00 гривень; а за даними висновку про вартість майна, виготовленого суб`єктом оціночної діяльності ТОВ «Експерт-Сервіс», ринкова вартість спірного житлового будинку із належними господарськими будівлями та спорудами дорівнює станом на 22.06.2021 - 1 284 997,00 гривень, без ПДВ. Копії висновків долучені до справи та досліджені судом. Задовольняючи позов, суд виходить з таких норм чинного законодавства. Ч.1,3 ст.12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч.1,5,6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Ст.41 Конституції України передбачає, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, право приватної власності є непорушним. За положеннями ст.319,321 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Ч.1 ст.386 ЦК України врегульовано, що держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. За змістом ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Так, відповідно до правової позиції Верховного Суду, вирішуючи спір про поділ майна, необхідно установити як обсяг спільного нажитого майна, так і з`ясувати час та джерела його придбання (правовий висновок, висловлений Великою Палатою ВС у постанові від 03.07.2019 у справі № 554/8023/15-ц, правова позиція, викладена в постанові ВСУ від 16.12.2015 у справі № 6-2641цс15). Так, згідно з наданими доказами, вказані земельна ділянка, житловий будинок (відповідно до наведеного вище опису домоволодіння) є об`єктами спільної сумісної власності подружжя, право власності на які набуто відповідачкою під час шлюбу, що вбачається з наведених вище належних та допустимих та достатніх доказів. Вказаний висновок суду відповідає ст.60 СК України, за змістом якої майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Конструкція норми ст.60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Такий правовий висновок викладений у постановах ВСУ від 24.05.2017 у справі № 6-843цс17, та ВС від 05.09.2018 у справі № № 522/24628/16-ц (пр. № 61-3920св18 ). Відповідних доказів на спростування режиму спільності майна подружжя суду з боку відповідачки не надано. На спільне сумісне майно розповсюджуються вимоги ст.68 СК України, якими врегульовано, що розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпоряджання майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до ЦК України. Як передбачено ч.1 ст.69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Згідно із ч.1 ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до ч.1, 2 ст.71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Так, поділ майна відповідно до заявлених [PERSON] позовних вимог здійснюється без відступу від засади рівності часток майна чоловіка та дружини. Суд виходить з того, що відносно всіх об`єктів спірного майна здійснено державну реєстрацію, шлюбний договір між сторонами не укладено, а визначений порядок поділу, враховуючи наведену вартісну оцінку кожного з об`єктів, із врахуванням наведених норм законодавства, є можливим у визначений спосіб та відповідає вимогам чинного законодавства. Як передбачено ч. 1-3 ст.372 ЦК України, майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Оскільки на час ухвалення рішення державна реєстрація спірного майна здійснена за відповідачкою, та враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку про те, що заявлений позов підлягає задоволенню, у спосіб визнання спірного майна спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] , здійснення його поділу між сторонами наступним чином: залишити за відповідачкою право власності на 1/2 частину спірної земельної ділянки та 1/2 частину спірного житлового будинку, визнати за позивачем право власності на другу половину земельної ділянки та житлового будинку відповідно. За нормою ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). За змістом ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Якщо одна із сторін визнала пред`явлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам ст. 206 цього Кодексу. За змістом ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Так, на користь позивача, як сторони по справі, чиї позовні вимоги задовольняються в повному обсязі, із відповідачки слід стягнути судові витрати у вигляді оплати судового збору у сумі 7 349,12 гривень.

Outcome: approved