Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-22 00:00:00

Прокуратурою Чернігівської області в порядку здійснення нагляду за додержанням законів під час проведення досудового розслідування в одній із справ було виявлено порушення вимог земельного законодавства під час передачі земельної ділянки у власність. Зокрема, наказом ГУ Держгеокадастру у Київській області від 26.03.2018 № 10-2533/15- 18-сг за результатами розгляду заяви [PERSON] від 21.03.2018, йому надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки сільськогосподарського призначення, яка розташована на території Поправської сільської ради Білоцерківського району, розміром земельної ділянки 2,0000 га. Наказом ГУ Держгеокадастру у Київській області від 30.05.2018 №10-4843/15-18-сг «Про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки у власність», було передано у власність [PERSON] земельну ділянку з кадастровим номером [NUMBER], але передача у власність вказаної земельної ділянки відбулася незаконно, з порушенням вимог земельного законодавства, в подальшому дана земельна ділянка була продана [PERSON] і, на даний час, перебуває в оренді СГ «Колосок». [PERSON], бажаючи отримати у власність дану земельну ділянку, надав недостовірну інформацію, оскільки раніше вже використовував своє право на безоплатну приватизацію земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства. А тому, позивач зазначає, що підлягає визнанню недійсним Наказ Головного управління Держгеокадастру у Київській області від 30.05.2018 року № 10-4843/15-18-сг, яким передано у власність [PERSON] земельну ділянку площею 2,0000 га, з кадастровим номером [NUMBER] для ведення особистого селянського господарства із земель сільськогосподарського призначення державної власності на території Поправської сільської ради Білоцерківського району Київської області; витребувати з незаконного володіння [PERSON] на користь держави в особі Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру зазначену земельну ділянку площею 2,000 га з кадастровим номером [NUMBER], вирішити питання судових витрат. В судовому засіданні прокурор Білоцерківської місцевої прокуратури Київської області підтримав позовні вимоги. Представник відповідача ГУ Держгеокадастру у Київській області позов не визнав, подано відзив на позов, письмові пояснення. Відповідач [PERSON] в судове засідання не направив свого представника, про день та час розгляду справи були повідомлений належно. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні 12.03.2019 року просив надати час для детального ознайомлення з матеріалами справи та вимогами по даній справі, просив відкласти підготовче судове засідання. Але в наступні судові засідання відповідач [PERSON] та його представник не з'явилися, відзив клопотань не направили, про день та час розгляду справи були повідомлені належно. Третя особа в судове засідання не направили свого представника, про день та час розгляду справи були повідомлені належно. Заслухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, оглянувши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов належить задовольнити з наступних підстав. Так, по справі встановлено, що прокуратурою Чернігівської області в порядку здійснення нагляду за додержанням законів під час проведення досудового розслідування у формі процесуального керівництва досудовим розслідуванням кримінального провадження, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 42018270000000132, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України виявлено порушення вимог земельного законодавства під час передачі земельної ділянки у власність, що і стало підставою для формування даного позову до суду. Судом встановлено, що наказом Головного управління Держгеокадастру у Київській області від 26.03.2018 № 10-2533/15- 18-сг за результатами розгляду заяви [PERSON] від 21.03.2018, останньому надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки сільськогосподарського призначення, яка розташована на території Поправської сільської ради Білоцерківського району Київської області, орієнтовним розміром земельної ділянки 2,0000 га (а.с.37). Встановлено, що наказом Головного управління Держгеокадастру у Київській області від 30.05.2018 № 10-4843/15-18-сг затверджено проект землеустрою щодо відведення [PERSON] земельної ділянки площею 2 га (кадастровий номер [NUMBER]), розташованої на території Поправської сільської ради Білоцерківського району, та передано її у власність для ведення особистого селянського господарства (а.с.39). На підставі вказаного наказу від 30.05.2018 №10-4843/15-18-сг згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових право на нерухоме майно від 17.01.2019 № 152941618 за [PERSON] 31.05.2018року було зареєстровано право власності на земельну ділянку з кадастровим номером [NUMBER] для ведення особистого селянського господарства на території Поправської сільської ради Білоцерківського району Київської області (а.с.20-23). Встановлено, що [PERSON] (РНОКПП [NUMBER]) на підставі наказу Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області від 25.09.2017 № 25-14940/14-17-сг отримував вже у приватну власність (право зареєстровано 14.03.2018) земельну ділянку площею 2 га (кадастровий номер [NUMBER]) для ведення особистого селянського господарства, що розташована на території Великозагорівської сільської ради Борзнянського району Чернігівської області. Зазначене підтверджено, інформацією із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна (а.с.17-18). При вирішенні спору суд виходить з наступного. Згідно ч.3,ч.4 ст. 56 ЦПК України у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами. Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Відповідачем Управлінням ГУ Держгеокадасмтру в Київській області направлено суду клопотання про повернення даного позову позивачу в зв'язку з відсутністю підстав звернення прокурора до суду з даним позовом. В судовому засіданні представником прокуратури було обґрунтовано порядок захисту інтересів держави, наведено причини звернення до суду з даним позовом. Так, згідно ч.3 ст. 23 ЗУ «Про прокуратуру» прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб'єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті. В даному випадку, вбачається, що Державна служба з питань геодезії, картографії та кадастру не здійснює захист інтересів держави шляхом звернення до суду з позовом про визнання недійсними та скасування наказів органів Держгеокадастру про передачу у власність особам земельних ділянок. Так, згідно Положення «Про Державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру», затвердженого постановою КМ України, передбачено, що посадові особи Держгеокадастру та його територіальних органів, які є державними інспекторами у сфері державного контролю за використанням та охороною земель і дотриманням вимог законодавства України про охорону земель, в межах своїх повноважень мають право: звертатися до суду з позовом щодо відшкодування втрат сільськогосподарського і лісогосподарського виробництва, а також повернення самовільно зайнятих чи тимчасово зайнятих земельних ділянок, строк користування якими закінчився; передавати до органів прокуратури, органів дізнання та досудового слідства акти перевірок та інші матеріали про діяння, в яких вбачаються ознаки злочину. Отже, зазначеним положенням про Державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру передбачено передачу /переадресацію/ матеріалів до органів прокуратури про діяння з ознаками злочину. Також, даним положенням передбачений виключний перелік позовів, з якими може звернутися дана служба до суду. Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до ч. 1,3,5 ст. 116 ЗК України (в редакції чинній на час передачі ділянки у власність) громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі: а) приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; б) одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; в) одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом. Земельні ділянки, які перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб, передаються у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законом. Так, законодавством встановлені певні обмеження у правах набуття права власності на земельні ділянки, а саме згідно з ч. 4 ст. 116 ЗК України передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених цим Кодексом, проводиться один раз по кожному виду використання. Передбачена ст. ст. 116, 121 ЗК України одноразовість отримання земельної ділянки у власність означає, що особа, яка скористалася вже своїм правом, отримала у власність земельну ділянку меншу від граничної площі, передбаченої ст. 121 ЗК України, не має правових підстав для отримання у власність земельної ділянки цього ж цільового призначення вдруге. Відповідно до ч. 1 ст. 121 ЗК України, громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності для ведення особистого селянського господарства - не більше 2 Разом з цим, встановлено, що після набуття [PERSON] права власності, земельна ділянка з кадастровим номером [NUMBER] відчужена, на підставі договору купівлі-продажу від 21.06.2018 серія та номер 1420( згідно якого власником земельної ділянки на даний час є [PERSON] Встановлено, що земельна ділянка площею 2 га (кадастровий номер[NUMBER]), що знаходиться за межами Поправської сільської ради Білоцерківського району Київської області, вибула із земель сільськогосподарського призначення державної власності, внаслідок незаконного використання [PERSON] права на безоплатну приватизацію земельних ділянок одного виду використання, тобто поза волею власника цих земельних ділянок - держави, в особі Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру з наступних підстав. Відповідач [PERSON] при зверненні до Головного управління Держгеокадастру у Київській області не повідомив, що вже раніше скористався своїм правом на безоплатну приватизацію земельної ділянки площею 2 га для ведення особистого селянського господарства. При цьому, [PERSON] придбав вказану земельну ділянку в особи, яка з огляду на зазначені обставини не мала права її отримувати та відчужувати. Згідно з п. «б» ч. 1 ст. 121 ЗК України громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності для ведення особистого селянського господарства у розмірі не більше 2,0 га. Виходячи зі змісту ч. 4 ст. 116 ЗК України, передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених цим Кодексом, проводиться один раз за кожним видом використання. Відповідно до вимог ч. 6 ст. 5 Закону України «Про особисте селянське господарство», громадяни України, які реалізували своє право на безоплатну приватизацію земельної ділянки для ведення особистого підсобного господарства в розмірі менше 2,0 га, мають право на збільшення земельної ділянки в межах норм, установлених ст. 121 ЗК України для ведення особистого селянського господарства. Однак, приймаючи оспорюваний наказ, відповідач - Головне управління Держгеокадастру у Київській області не перевірив факт реалізації [PERSON] права на безоплатне отримання у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, порушив вимоги земельного законодавства, що призвело до безпідставного вибуття землі із державної власності, а тому наказ ГУ Держгеокадастру у Київській області про надання дозволу на розроблення проекту відведення земельної ділянки у власність особи, яка таке право вже використала, як і наказ про передачу такої ділянки у власність, є незаконними. Представник відповідача ГУ Держгеокадастру в Київській області неодноразово звертав увагу, що Законом не передбачено обов'язку управління Держгеокадастру перепровіряти попереднє використання особою свого права на отримання у власність земельних ділянок. Суд не погоджується з такими твердженням відповідача, оскільки відповідно до ч.6 ст. 186-1 Земельного Кодексу України підставою для відмови у погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки може бути лише невідповідність його положень вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, документації із землеустрою або містобудівній документації. В даному випадку, вбачається пряме порушення гр. [PERSON] норми ч.4 ст. 116 ЗК України. [PERSON] на час отримання спірної земельної ділянки (наказ від 30.05.2018 № 10-4843/15-18-сг) використав вже своє право на безоплатне отримання у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства в межах норм безоплатної передачі земель для даного виду використання (наказ від 25.09.2017 № 25-14940/14-17-сг). І зазначене слугувало підставою для відмови у погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки. Також, стороною відповідача заперечувалася позовна вимога про визнання недійсним Наказу ГУ Держгеокадастру в Київській області, яким було передано у власність особі земельну ділянку. Представник відповідача з посиланням на рішення Конституційного Суду України від 16.04.2009 у справі № 7-рп/2009 зазначає, що оспорюваний наказ не підлягає визнанню недійним, оскільки є ненормативним актом, який вичерпав свою дію з часу реєстрації права власності на земельну ділянку. Така позиція позивача суперечить положенням Цивільного кодексу України, Закону України «Про державну реєстрацію речових прав власності на нерухоме майно та їх обтяжень» та рішення Конституційного Суду У країни від 16.04.2009 у справі № 7-рп/2009. Відповідно до ч. 1 ст. 15, ч. З ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом (не передбаченим ч. 2 ст. 16 ЦК України), що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Згідно з ч. ч. 2 та 4 ст. 182 ЦК України державна реєстрація прав на нерухомість є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобов'язаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому законом. Порядок проведення державної реєстрації прав на нерухомість та підстави відмови в ній встановлюються законом. Відповідно до ч. ч. 2, 5 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому підпунктом «а» п. 2 ч. 6 ст. 37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. Внесення запису про скасування державної реєстрації прав або скасування рішення державного реєстратора здійснюються у порядку, передбаченому для державної реєстрації прав. Так, Конституційний Суд України у пункті 4 мотивувальної частини рішення від 16.04.2009 у справі № 7-рп/2009 зазначив, що органи місцевого самоврядування, вирішуючи питання місцевого значення, представляючи спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ та міст, приймають нормативні та ненормативні акти. До ненормативних належать акти, які передбачають конкретні приписи, звернені до окремого суб'єкта чи юридичної особи, застосовуються одноразово і після реалізації вичерпують свою дію фактом їхнього виконання. Правову позицію щодо застосування положень наведеного рішення Конституційного Суду України було висвітлено у постанові Верховного Суду України від 16.12.2015 у справі № 6-2510ц15, яка розглядалася спільно судовими палатами у цивільних, адміністративних та господарських справах. Зокрема, Верховним Судом України зазначено, що з урахуванням рішення Конституційного Суду України від 16.04.2009 у справі № 7-рп/2009 та з огляду на положення статті 11 ЦК України, статей 78, 116, 122 ЗК України у зв'язку з прийняттям суб'єктом владних повноважень ненормативного акта виникають правовідносини, пов'язані з реалізацією певних суб'єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, зокрема, у сфері земельних правовідносин, відповідний ненормативний акт слугує підставою виникнення, зміни або припинення конкретних прав та обов'язків фізичних і юридичних осіб приватного права. За таких обставин рішення суб'єкта владних повноважень у сфері земельних відносин, яке має ознаки ненормативного акта та вичерпує свою дію після його реалізації, може оспорюватися з точки зору його законності, а вимоги про визнання рішення незаконним - розглядатися в порядку цивільного або господарського судочинства, якщо за результатами реалізації рішення у фізичної чи юридичної особи виникло право цивільне й спірні правовідносини, на яких ґрунтується позов, мають приватноправовий характер. У такому випадку вимога про визнання рішення незаконним може розглядатися як спосіб захисту порушеного цивільного права за статтею 16 ЦК України та пред'являтися до суду для розгляду в порядку цивільного або господарського судочинства, якщо фактично підґрунтям і метою пред'явлення позовної вимоги про визнання рішення незаконним є оспорювання цивільного речового права особи (зокрема й права власності на землю), що виникло в результаті та після реалізації рішення суб'єкта владних повноважень. Таким чином, саме по собі задоволення позову у частині витребування спірної земельної ділянки з чужого незаконного володіння не може бути достатнім та належним способом захисту інтересів держави. У випадку витребування земельної ділянки з права власності [PERSON] залишиться не скасованим запис про наявність у нього такого речового права, яке виникло у результаті відчуження [PERSON] земельної ділянки, право власності на яку, в свою чергу, у первісного власника зареєстровано на підставі оспорюваного наказу. При цьому, внесення запису про скасування такого речового права може бути здійснено державним реєстратором виключно відповідно до ч. ч. 2, 5 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» - на підставі рішення суду про визнання недійсним рішення, на підставі якого відповідний запис внесено. Не скасування наказу ГУ Держгеокадастру у Київській області від 30.05.2018 № 10-4843/15-18-сг про передачу у власність [PERSON] спірної земельної ділянки за прецендентною практикою Європейського суду з прав людини та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод може свідчити про наявність у нього правомірного очікування щодо певного стану речей (у майбутньому) та не перешкоджатиме здійсненню повторного відчуження цієї ж земельної ділянки, оскільки у Державному реєстрі речових прав власності на нерухоме майно та їх обтяжень залишатиметься запис про наявність права власності за фізичними особами. Таким чином, враховуючи, що наказ ГУ Держгеокадастру у Київській області про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки у власність від 30.05.2018 № 10-4843/15-18-сг не відповідає вимогам чинного законодавства, оскільки його прийнято без урахування факту повторності приватизації [PERSON] земельної ділянки за одним цільовим призначенням у максимальному розмірі, виключно на його підставі здійснено первинну реєстрацію права власності, тому він підлягає визнанню недійсним у судовому порядку. Таким чином, на думку суду, визнання недійсним наказу Головного управління Держгеокадастру у Київській області від 30.05.2018 № 10-4843/15-18-сг є ефективним та належним способом захисту порушеного права власності та, лише, скасувавши наказ ГУ Держгеокадастру у Київській області про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки у власність може бути поновлено інтереси держави. Статтею 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні, особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Примусове відчуження об'єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості, крім випадків, встановлених частиною другою статті 353 цього Кодексу. Відповідно до ст. 330 ЦК України якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього. Відповідно до ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Відповідач [PERSON] міг і повинен був знати про те, що передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених Земельним кодексом, проводиться один раз по кожному виду використання, що ставить його добросовісність під час набуття земельної ділянки у власність під обґрунтований сумнів та підтверджує дотримання «справедливого балансу» у даних правовідносинах, та зважаючи на те, що він своє право на отримання земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства використав, підстав для задоволення його заяви про надання у власність земельної ділянки такого ж виду користування на території Поправської сільської ради Білоцерківського району Київської області, - не було. Згідно із ч.ч. 2, 3 ст. 152 Земельного кодексу України власник земельної ділянки може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання угоди недійсною, визнання недійсними рішень органів місцевого самоврядування, застосування інших, передбачених законом, способів. Стаття 155 ЗК України визначає, що у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. Статтею 21 ЦК України передбачено, що суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. Статтею 393 ЦК України передбачено, що правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується. Власник майна, права якого порушені внаслідок видання правового акта органом державної влади має право вимагати відновлення того становища, яке існувало до видання цього акта. Пунктом 3 ч. 1 ст. 388 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) визначено, що якщо майно за відплатним договором придбане у особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача у разі, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Враховуючи викладене, зазначений наказ ГУ Держгеокадастру у Київській області від 30.05.2018 № 10-4843/15-18-сг підлягає визнанню недійсним, а земельна ділянка площею 2 га (кадастровий номер [NUMBER]), що знаходиться за межами Поправської сільської ради Білоцерківського району Київської області, витребуванню у добросовісного набувача [PERSON] на користь держави. Відповідно до п.10 постанови Пленуму Верховного суду України від 06.11.2009 № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», рішення суду про задоволення позову про повернення майна, переданого за недійсним правочином, чи витребування майна із чужого незаконного володіння є підставою для здійснення державної реєстрації права власності на майно, що підлягає державній реєстрації, за власником, а також скасування попередньої реєстрації. Згідно із п. 22 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати це майно з незаконного володіння набувача (статті 387, 388 ЦК України). Якщо в такій ситуації (саме так обґрунтовано підставу позову) пред'явлений позов про визнання недійсними договорів про відчуження майна, суду під час розгляду справи слід мати на увазі правила, встановлені статтями 387, 388 ЦК України. У зв'язку із цим, коли майно придбано за договором в особи, яка не мала права його відчужувати, то власник має право на підставі статті 388 ЦК України звернутися до суду з позовом про витребування майна у добросовісного набувача, а не з позовом про визнання договору про відчуження майна недійсним. Це стосується не лише випадків, коли укладено один договір із порушенням закону, а й випадків, коли спірне майно відчужено на підставі наступних договорів. Статтями 317, 319 ЦК України передбачено, що саме власнику належить право розпоряджатися своїм майном за власною волею. Як встановлено ст. 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, та вважається набутим правомірно, якщо інше не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до закріпленого у ст. 387 ЦК України загального правила власник має необмежене право витребувати майно із чужого незаконного володіння. Витребування майна шляхом віндикації застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема якщо між власником і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору. У цьому разі майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача, з підстав, передбачених ч. 1 ст. 388 ЦК України. За змістом зазначеної норми випадки витребування майна власником від добросовісного набувача обмежене й можливі, у тому числі за умови, що майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, поза їх волею. Згідно з приписами ст. 13 Конституції України земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об'єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією. В даному випадку, спірна земельна ділянка вибула з державної власності протиправно, поза волею Українського народу та територіальної громади Поправської сільської ради, а тому існують всі правові підстави для витребування спірної земельної ділянки з кадастровим номером [NUMBER] з незаконного володіння (власності) відповідача [PERSON] на користь держави в особі Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру на підставі ст.ст. 388, 396 Цивільного кодексу України. Таким чином, здійснення Головним управління Держгеокадастру у Київській області права власності, зокрема розпорядження майном не у спосіб та поза межами повноважень, передбачених законом, не може оцінюватися як правомірне вираження волі з боку держави. Таку правову позицію наведено у постанові Верховного Суду України від 05.10.2016 у справі № 3-604гс16, а також у постановах Верховного Суду України від 02.11.2016 у справі № 6-2161цс16 (522/10652/15-ц), від 05.10.2016 у справі № 916/2129/15, від 23.11.2016 у справі № 916/2144/15, від 25.01.2017 у справі № 916/2131/15, від 15.03.2017 у справі № 916/2130/15. Згідно ч.4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. На підставі наведеного, даючи оцінку наданим доказам по справі, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню Згідно ст. 141 ЦПК України, ст.4 Закону України «Про судовий збір» суд вважає за можливе стягнути з відповідачів на користь позивача судові витрати по справі. Враховуючи все вищенаведене та

Outcome: approved