Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-28 00:00:00

Представник Токмацького об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення надміру сплачених коштів, в якому просить стягнути з відповідача на користь Токмацького об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області суму надмірно сплачених коштів у розмірі 369,93 грн. Позов обґрунтовує тим, що з 04 вересня 2004 року [PERSON] отримує пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування». При співставленні даних в автоматизованих системах, а саме співставлення стажу та заробітної плати [PERSON], що занесені до програмного комплексу АСОПД/КОМТЕХ встановлена переплата пенсії на суму 369,93 гривень, що є рахунковою помилкою. На адресу [PERSON] неодноразово надсилались запрошення зявитися до управління Пенсійного фонду України для зясування можливості добровільно повернути кошти згідно з Законом, але відповідач відмовився повернути переплачені кошти в добровільному порядку. Відповідно до п.4 Порядку повернення сум пенсій, виплачених надміру, та списання сум переплат пенсій, що є безнадійними до стягнення, затверджений Постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2014 №25-3, у разі припинення виплати пенсії відповідно до частини першої статті 49 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» решта переплати пенсії, що стягувалася за рішенням територіального органу Пенсійного фонду України, або суми пенсії, виплачені надміру внаслідок рахункової помилки, у випадку відмови пенсіонера від добровільного повернення виплачених сум стягуються в судовому порядку. Представник позивача [PERSON] в судове засідання не з'явилася, надала заяву про розгляд справи без участі представника, просила позов задовольнити. Відповідач, [PERSON]І.в судове засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи без його участі, проти задоволення позову заперечував, так як переплата сталася не з його вини. Оскільки особи, які беруть участь у справі в судове засідання не зявились, відповідно до вимог ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, аналізуючи та оцінюючи всі надані докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов є необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню за таких підстав. З 04 вересня 2004 року [PERSON] отримує пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування». Відповідно до протоколу введення виконавчого листа та дані про існуючі відрахування відповідач має заборгованість у сумі 369,93 грн. Позивач наполягає, що зазначена заборгованість виникла у зв'язку з рахунковою помилкою при співставленні даних в автоматизованих системах, а саме неспівпаданні стажу та заробітної плати [PERSON], що занесені до програмного комплексу АСОПД/КОМТЕХ. З даного приводу позивач неодноразово звертався до відповідача [PERSON], але останній відмовився повернути переплачені кошти в добровільному порядку. Однак суду не надано доказів, що відповідач неодноразово отримував запрошення від позивача та те, що він відмовився повернути зазначені кошти. Відповідно до п.4 постанови правління Пенсійного фонду України від 25.11.2014 №25-3 «Про затвердження Порядку повернення сум пенсій, виплачених надміру, та списання сум переплати, що є безнадійними до стягнення» суми пенсії, виплачені надміру внаслідок рахункової помилки, або у випадку відмови пенсіонера від добровільного повернення виплачених сум стягуються в судовому порядку. Відповідно до ч.ч.1, 4 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч.1 ст.1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобовязана повернути потерпілому це майно. Особа зобовязана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Зобовязання з безпідставного набуття (придбання) майна виникають за наявності трьох умов: 1) має місце набуття або збереження майна; 2) вказане набуття або збереження майна здійснено за рахунок іншої особи; 3) має місце відсутність правової підстави для набуття або збереження майна за рахунок іншої особи (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочину або інших підстав, передбачених ст.11 ЦК України). До правовідносин щодо набуття грошових коштів без достатньої правової підстави, якщо ці кошти є пенсійною виплатою, яка проведена іншою особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача, застосуванню підлягають положення статті 1215 ЦК України, за якою зазначені грошові кошти поверненню не підлягають. При цьому правильність виконаних розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презумуються, отже, зазначене у статті 1215 ЦК України майно підлягає поверненню у разі наявності цих фактів. Зазначена позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 2 липня 2014 року №6-91цс14. Відповідно до положень ч.2 ст.214 ЦПК України при виборі і застосуванні правової норми до спірних правовідносин суд враховує висновки Верховного Суду України, викладені у постановах, прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстав, передбачених пунктами 1, 2 частини першої статті 355 цього Кодексу. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів. Згідно ч.1 ст.360-7 ЦПК України висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 355 цього Кодексу, є обовязковим для всіх субєктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів. Суд враховує цю правову позицію відповідно до абз.2 ч.2 ст.214, абз.2 ч.1 ст.360-7 ЦПК України, оскільки підстав для відступлення від цієї правової позиції в даній справі не вбачається. Згідно з ч.1 ст.50 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» суми пенсій, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних, можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень територіальних органів Пенсійного фонду чи в судовому порядку. Відповідно до ст.103 Закону України «Про пенсійне забезпечення» суми пенсії, надміру виплачені пенсіонерові стягуються лише у випадку зловживання з його боку (в результаті подання документів з явно неправильними відомостями тощо). Суду не надані докази того, що завдана позивачу шкода у вигляді виплаченої відповідачу пенсії в сумі 55,52 грн. є обєктивним наслідком поведінки відповідача. Позивачем також не надано доказів того, що [PERSON] скоїла будь-які зловживання зі свого боку або подала позивачу недостовірні дані під час виплати її пенсії. Наведені у вищезазначених нормативно-правових актах умови, за яких можливо повернення безпідставно отриманої пенсії, яка була добровільно виплачена позивачем відповідачу, як засіб до існування, також не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні. Вказаний висновок узгоджується з правовою позицією, яка висловлена Верховним Судом України в Постанові від 22 січня 2014 року у справі №6-151цс13), згідно з якою, відповідно до ст.1215 ЦК України не підлягають поверненню безпідставно набуті заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоровя або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача. Поняття «Рахункова помилка» в чинному законодавстві не визначене. В п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 №13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» надане роз'яснення поняття лічильної (рахункової) помилки - це помилка, яка була допущена під час проведення арифметичних підрахунків. До лічильних помилок належить неправильності в обчисленнях, дворазове нарахування заробітної плати за один і той самий період. Позивачем не встановлений сам факт наявності рахункової помилки, помилка, про яку стверджує позивач, повязана з неналежним виконанням обовязків службовими особами, відповідальними за функціонування програмного забезпечення, обчислення та нарахування пенсії. Не внесення позивачем відповідних даних або змін до програмного комплексу АСОПД/КОМТЕХ, не можна вважати рахункової помилкою. Отже, суд не встановив факту недобросовісного набуття відповідачем отриманих коштів у розмірі 369,93 грн., не встановив наявності рахункової помилки. У зв'язку з тим, що виплата коштів проведена позивачем добровільно, то відповідно до ст.1215 ЦК України поверненню зазначена сума не підлягає. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed