Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-19 00:00:00

Представник позивача МТСБУ Гермаш С.М., який діє на підставі довіреності, звернувся до суду з позовом до [PERSON] , відповідно до якого просить стягнути з відповідача на користь МТСБУ завдані збиткивнаслідок ДТП в порядку регресу в розмірі 15 506 грн 93 коп. та судовий збір в сумі 2 102грн. В обґрунтування заявлених позовних вимог, представник позивача посилається на те, що 27 жовтня 2018 року приблизно о 18 годині 45 хвилин по вул. Г.Праці, буд 7 в м. Харків, мала місце дорожньо-транспортна пригода за участю: автомобіля Audi А4, держаний номерний знак [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] та автомобіля Renault Megane, державний номерний знак [NUMBER] під керуванням [PERSON] , внаслідок чого транспортним засобам було завдано механічні пошкодження. Відповідно до постанови Київського районного суду м.Харкова від 16.01.2019, відповідача було визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення за ст. 124 КУпАП. В порушення умов Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», цивільно-правову відповідальність [PERSON] за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів на момент ДТП застраховано не було. Вказує, що водій пошкодженого транспортного засобу Renault Megane, державний номерний знак [NUMBER] [PERSON] повідомив МТСБУ про ДТП та в подальшому звернувся до МТСБУ з заявою про відшкодування заподіяної шкоди. Відповідно до Звіту автотоварознавчого дослідження від 11.01.2018, вартість матеріального збитку, завданого транспортному засобу Renault Megane, державний номерний знак RJA64528становить 29 292 грн 65 коп. На підставі Наказу № 3953 від 18.04.2019 про відшкодування шкоди з фонду захисту потерпілих, МТСБУ здійснило регламентну виплату потерпілому в розмірі 14 646 грн 33 коп. Крім того, позивачем були понесені додаткові витрати на збір документів та визначення розміру шкоди в розмірі 860 грн. Отже, розмір витрат МТСБУ, пов`язаних з регламентною виплатою склав 15 506 грн 93 коп. (з яких: 14 646 грн 33 коп.- вартість відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу; 860 грн 60 коп. - витрати позивача на збір документів). Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 19 березня 2021 року позовна заява прийнята, відкрито провадження по справі та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадженні з викликом сторін. Представник позивача в судове засідання не з`явився. В позовній заяві зазначив, що просить розгляд справи проводити у відсутність представника позивача, позовні вимоги підтримують в повному обсязі; проти заочного розгляду справи не заперечують. Крім того, через канцелярію суду надійшло клопотання від представника позивача - адвоката Гермаша С.М. про розгляд справи у відсутність позивача та його представника. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить задовольнити. Відповідач [PERSON] в судові засідання, призначені на 14.04.2021, 15.06.2021, 20.08.2021 не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином та своєчасно шляхом направлення судових повісток рекомендованою кореспонденцією на адресу місця реєстрації яка підтверджена відомостями з відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ГУДМС в Харківській області та шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України. Відомості про дати та час судових засідань знаходяться у вільному доступі на офіційному сайті Судової влади за адресою в мережі Інтернет https://court.gov.ua/fair/ та сайті Орджонікідзевського районного суду м. Харкова. Зі змісту п.2 ч. 7 ст. 128 ЦПК України вбачається, що повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Відповідно до ч.4 ст.223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідач з запереченням проти розгляду справи в порядку спрощеного провадження, чи з відзивом на позов до суду не звертався. Заяв, клопотань та заперечень суду не надходило. Таким чином, на підставі вищевикладених приписів ст.ст.128, 130-131 ЦПК України суд вважає, що відповідач повідомлений належним чином. Відповідно до ч.4 ст.223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Беручи до уваги ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод Ради Європи від 4 листопада 1950 року, що набрала чинності для України 11.09.1997 року, яка передбачає право кожного на розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, також беручи до уваги те, що відповідачі обґрунтованих клопотань про відкладення судового засідання, суду не надали, в силу положень ст. 223 ч. 1 ЦПК України, суд вважає за доцільне продовжити судовий розгляд за відсутності відповідачів. Верховний Суд України, узагальнюючи судову практику, також вказав, що інститут заочного провадження відповідає положенням та спрямований на реалізацію Рекомендації № R (84) 5 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам стосовно принципів цивільного судочинства, що направлені на вдосконалення судової системи. Для досягнення цієї мети необхідно забезпечити доступ сторін до спрощених і більш оперативних форм судочинства та захистити їх від зловживань та затримок, зокрема, надавши суду повноваження здійснювати судочинства більш ефективно. Судом було вжито всіх заходів для повідомлення відповідача про розгляд даної справи в порядку спрощеного позовного провадження, однак, відповідач не скористався процесуальним правом подачі відзиву на позовну заяву, а також доказів, на підтвердження своїх заперечень, та за відсутності доказів поважності причин неподання учасниками розгляду заяв по суті справи, суд вирішує справу за наявними письмовими матеріалами, що відповідає положенню частини восьмої статті 178 Цивільного процесуального кодексу України. За таких обставин, з письмової згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України, на підставі наявних у справі доказів. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, за відсутності всіх осіб, які беруть участь у справі, суд проводить розгляд цивільної справи без фіксування технічними засобами, за наявними у справі матеріалами. Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов таких висновків. [PERSON] , 27.10.2018 о 18 год. 45 хв., керуючи автомобілем Audi А4, держаний номерний знак [NUMBER] по вул. Героїв Праці, 7 в м.Харкові, на майданчику гіпермаркету «Ашан», не надав переваги в русі автомобілю Renault Megane, державний номерний знак [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] , який наближався з правого боку та скоїв з ним зіткнення. В наслідок ДТП транспортним засобам заподіяна матеріальна шкода. Постановою Київського районного суду м. Харкова від 16 січня 2019 року [PERSON] визнано винним у здійсненні правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП і піддано адміністративному стягненню у вигляді штрафу (а.с. 15-16). Згідно ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалено вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Згідно рішення Європейського суду з прав людини від 25 липня 2002 року у справі за заявою № 48553 / 99 «Совтрансавто - Холдинг» проти України», а також згідно рішення Європейського суду з прав людини від 28 жовтня 1999 року у справі за заявою № 28342 / 95 171; Брумареску проти Румунії» встановлено, що існує усталена судова практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь - якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів. Суд вважає, доведеним той факт, що відповідачем порушено вимоги Правил дорожнього руху України, оскільки такого висновку дійшов суд у постанові від 16 січня 2019 року. В результаті дорожньо-транспортної пригоди був пошкоджений автомобіль Renault Megane, державний номерний знак [NUMBER] , яким керував водій [PERSON] . Відповідно до ст. 39 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», Моторне (транспортне) страхове бюро України є єдиним об`єднанням страховиків, які здійснюють обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів за шкоду, заподіяну третім особам. Участь страховиків у МТСБУ є умовою здійснення діяльності щодо обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. МТСБУ є непідприємницькою (неприбутковою) організацією і здійснює свою діяльність відповідно до цього Закону, законодавства України та свого Статуту. Згідно з ч. 2.1. ст. 39 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», основними завданнями МТСБУ є здійснення виплат із централізованих страхових резервних фондів компенсацій та відшкодувань на умовах, передбачених цим Законом. Стаття 41.1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» вказує, що МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі. Відповідно до ст. 1.6. Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», власники транспортних засобів це юридичні та фізичні особи, які відповідно до законів України є власниками або законними володільцями (користувачами) наземних транспортних засобів на підставі права власності, права господарського відання, оперативного управління, на основі договору оренди або правомірно експлуатують транспортний засіб на інших законних підставах. Як було встановлено в ході розгляду справи, [PERSON] , на дату дорожньо-транспортної пригоди, не виконав вимоги вищевказаного Закону України та не мав чинного договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів. [PERSON] подав до МТСБУ повідомлення про дорожньо-транспорту пригоду, відповідно до ст.33 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (а.с. 17-18). Відповідно до ст.11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Таким актом є Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», який містить спеціальні норми щодо регулювання даних правовідносин. Відповідно до ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. У разі настання події, яка є підставою для проведення регламентної виплати, МТСБУ у межах страхових сум, що були чинними на день настання такої події, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Статтею 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», передбачено, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Відповідач відшкодування за завдану матеріальну шкоду добровільно не сплатив. Згідно п. 40.3 ст.40 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ має право залучати аварійних комісарів, експертів або юридичних осіб, у штаті яких є аварійні комісари чи експерти, у порядку, встановленому Уповноваженим органом, для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків у випадках, визначених у статті 41 цього Закону. Для встановлення розміру заподіяної шкоди, МТСБУ звернулось до суб`єкта оціночної діяльності ТОВ «Незалежна експерта компанія». Оцінювачем [PERSON] складено Звіт № 445/М/2018 про оцінку вартості відновлювального ремонту КТЗ Renault Megane, реєстраційний номер [NUMBER] , внаслідок пошкодження транспортного засобу у ДТП (а.с.32-39), відповідно до якого вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу КТЗ Renault Megane, реєстраційний номер [NUMBER] , внаслідок пошкодження транспортного засобу у ДТП становить 29 292 грн 65 коп. без урахування ПДВ, та 32 613 грн 18 коп. з ПДВ. МТСБУ було сплачено на користь ТОВ «Незалежна експерта компанія» 860 грн 60 коп. вартості наданих послуг, що підтверджується рахунком на оплату № 25 від 15 січня 2019 року, актом виконаних робіт та платіжним дорученням № 911905 від 01.02.2019 (а.с. 67, 68, 69). На підставі Наказу № 3953 від 18.04.2019 МТСБУ відшкодувало [PERSON] майнову шкоду, в розмірі 14 646 грн 33 коп, що підтверджується платіжним дорученням № 937417 від 19.04.2019 (а.с. 64). Таким чином, Моторне (транспортне) страхове бюро України виконало покладений на нього Законом обов`язок по відшкодуванню шкоди заподіяної з вини власника транспортного засобу, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність. Відповідно до ст. 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник має до особи, відповідальної за завдані збитки. З вимог ст. 27 Закону України «Про страхування» та ст. 993 ЦК України вбачається, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Положення ст. 1191 ЦК України та п. 38.2.1 ст. 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачає, що особа, яка відшкодувала шкоду завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування. Після проведення виплати потерпілій особі у Моторного (транспортного) страхового бюро України виникло право зворотної вимоги до відповідача. Доказів того, що відповідачем в добровільному порядку відшкодовано завдані матеріальні збитки, матеріали справи не містять. Враховуючи викладене вище, суд вважає, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача суми завданої майнової шкоди в розмірі 15 506 грн 93 коп. обґрунтовані та підлягають задоволенню. Згідно ст. ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У зв`язку з тим, що відповідачем не надано жодного доказу на спростування доводів позивача, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача необхідно стягнути понесені та документально підтверджені судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 2 102 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved