Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-24 00:00:00

Представниця позивача звернулася до суду з позовом, з урахуванням збільшених позовних вимог, яким просить: визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис від 05 жовтня 2020 року, вчинений приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Горай Олегом Станіславовичем, зареєстрований в реєстрі за № 65712, яким звернуто стягнення з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Аланд» у розмірі 21481,49 грн.; стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Аланд» на користь [PERSON] безпідставно отримані кошти у розмірі 2339,38 грн.; стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Аланд» на користь [PERSON] витрати на правову допомогу у розмірі 5000,00 грн. Мотивуючи вимоги тим, що вищевказаний виконавчий напис вчинений з численним порушенням законодавства. Виконавчий напис вчинено на заборгованість, яка не є безспірною у порядку, передбаченим чинним законодавством та з порушенням встановлених законодавством строків. Нотаріус у спірному виконавчому провадженні посилається на п. 1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку, що не відповідає фактичним обставинам, оскільки спірний виконавчий напис було здійснено на кредитний договір, а не нотаріально посвідчену угоду. Будь-яких договорів із ТОВ «ФК «Аланд» позивач не укладав. Не укладались також позивачем кредитні договори і з іншими фінансовими установами , в яких з виникнення права вимоги минуло би не більше трьох років. На підтвердження факту безспірності заборгованості ТОВ «ФК Аланд» мало надати нотаріусу первинні документи, чеки, квитанції, кредитний договір та інше, які підтверджують факти оплати або неналежної оплати кредитної заборгованості. Проте, нотаріус вказані документи не отримувала, у зв`язку з чим, вважає, що у нотаріуса були відсутні підстави вважати, що розмір заборгованості позивача перед відповідачем, а також суми штрафних санкцій та процентів, зазначені у виконавчому написі, є безспірними. Вчиняючи виконавчий напис, нотаріус не врахував та не перевірив факту наявності чи відсутності спору щодо заборгованості. Ухвалою суду від 23.03.2021, позовну заяву передано за підсудністю до Києво-Святошинського районного суду Київської області. Ухвалою суду від 23.03.2021, заяву про забезпечення позову передано за підсудністю до Києво-Святошинського районного суду Київської області. Постановою Миколаївського апеляційного суду від 26.04.2021, ухвалу Ленінського районного суду м. Миколаєва від 23.03.2021 скасовано, справу направлено до того ж суду для продовження розгляду. Ухвалою суду від 11.05.2021, забезпечено позов. Ухвалою суду від 12.05.2021, позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, призначено справу до судового розгляду по суті в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін та витребувано докази. Ухвалою суду від 08.06.2021, заяву представниці позивача про зміну предмету позову повернуто представниці позивача без розгляду. Ухвалою суду від 30.08.2021, заяву про збільшення позовних вимог прийнято до розгляду та продовжено строк розгляду справи. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Від сторін клопотання про проведення розгляду справи з їх викликом в судове засідання не надійшло, тому суд провів розгляд справи за наявними у ній матеріалами. Зважаючи на те, що справа розглядалась за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, відповідно до ч. 2 статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. З`ясувавши обставини та дослідивши надані докази, суд приходить до висновку, що встановлені наступні факти та відповідні правовідносини. 25 квітня 2014 року між Публічним акціонерним товариством «Райффайзен банк Аваль» та [PERSON] укладено Договір про надання банківських послуг у сфері страхування № 010/0066/82/0167873, відповідно до якого [PERSON] надано кредит у розмірі 13300,00 грн. строком до 25 квітня 2018 року, зі сплатою процентної ставки у розмірі 36,0 % річних Відповідно до виконавчого напису від 05.10.2020 року, зареєстрованого в реєстрі за №65712, приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу Горай Олег Станіславович, запропонував звернути стягнення з [PERSON] на користьТовариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Аланд» заборгованості, що виникла по Кредитному договору № 010/0066/82/0167873 від 25.04.2014 року укладеним між ПАТ «Райффайзен банк Аваль» та [PERSON] , за період з 11.08.2020 р. по 14.08.2020 р., у загальному розмірі 21 481,49 грн., яка складається з: простроченої заборгованості за кредитом у розмірі 20 438,70 грн.; простроченої заборгованості по несплаченим відсоткам за користування кредитом у розмірі 542,79 грн.; а також суми послуг нотаріуса за вчинення виконавчого напису у розмірі 500,00 грн. На підставі вказаного виконавчого напису постановою приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Клименка Р.В, 20 січня 2021 року відкрито виконавче провадження № 64197752. Статтею 87 Закону України «Про нотаріат» визначено, що для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Відповідно до ст. 88 цього Закону, нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. За змістом п. 1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року №1172, для одержання виконавчого напису по нотаріально посвідченим угодам, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно подаються: а) оригінал нотаріально посвідченої угоди; б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Згідно із п. 2 вказаного Переліку, для одержання виконавчого напису для стягнення заборгованості за кредитними договорами, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями, додаються: оригінал кредитного договору; засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Пунктом 3.1 глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року №296/5, передбачено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи: якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. У відповідності з п. 3.2 та п. 3.5 вказаного Порядку, безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року №1172. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року №1172. Пунктом 10 «Узагальнення судової практики розгляду справ про оскарження нотаріальних дій або відмову в їх вчиненні» Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року №2 роз`яснено, що однією з об`єктивних причин оскарження виконавчих написів є поверхневий підхід нотаріуса до вирішення питання про можливість вчинення виконавчого напису у кожному конкретному випадку. Поза увагою нотаріуса часто лишається те, що стягувачі, звертаючись за вчиненням виконавчого напису, необґрунтовано завищують суми своїх вимог, включаючи до їх складу всі санкції, комісії, винагороди, або звертаються про стягнення спірного боргу. Тому судами під час розгляду таких справ має бути враховано пред`явлені банками розрахунки заборгованості за кредитними договорами, суми, які зазначені у письмових вимогах та виконавчих написах нотаріусів, з`ясовано всі обставини у справі, зокрема чи є за боржником сума боргу. При цьому судам слід особливу увагу приділяти спірності сум у частині зазначення різних сум у письмовій вимозі та у виконавчому написі. Як правило у виконавчому написі сума є більшою ніж у вимозі, але це пов`язано з часом, який пройшов від надіслання вимоги і вчинення виконавчого напису. Належними доказами, які б підтверджували наявність чи відсутність заборгованості, а також встановлювали розмір заборгованості, могли бути первинні документи, оформлені відповідно до вимог ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Верховний Суд України в постанові від 20 травня 2015 року в справі №6-158цс15 дійшов висновку, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком, нотаріус під час вчинення виконавчого напису не встановлює права та обов`язки учасників правовідносин, а лише перевіряє наявність необхідних документів. Так, якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Пунктом 284 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 03 березня 2004 року визначено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи: якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом установлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Заборгованість або інша відповідальність боржника визнається безспірною і не потребує додаткового доказування у випадках, якщо подані для вчинення виконавчого напису документи передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України. Строки, протягом яких може бути вчинено виконавчий напис, обчислюються з дня, коли у стягувача виникло право примусового стягнення боргу. Здійснення виконавчого напису нотаріусом регулюється Главою 14 Закону України «Про нотаріат» від 02 вересня 1993 року №3425-XII, постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», а також Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5. Відповідно до ст. 87 Закону України «Про нотаріат» від 02 вересня 1993 року №3425-XII, для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Положеннями ст. 88 Закону України «Про нотаріат» від 02 вересня 1993 року №3425-XII передбачено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Пунктом 3 глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 передбачено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року №1172. Якщо для вимоги, за якою вчиняється виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис вчиняється у межах цього строку. Строки, протягом яких може бути вчинено виконавчий напис, обчислюються з дня, коли у стягувача виникло право примусового стягнення боргу. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року №1172. Відповідно до п.13 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах за скаргами на нотаріальні дії або відмову в їх вчиненні» №2 від 31 січня 1992 року, при вирішення справ пов`язаних з оскарженням відмови у видачі виконавчого напису або його видачею відповідно до Закону України «Про нотаріат» виконавчий напис може бути вчинено нотаріусом за умови, що наявність безспірної заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем підтверджується відповідними документами. Пунктом 8 зазначеної вище постанови передбачено, що суд при вирішенні питання про обґрунтованість повинен виходити з того, що нотаріальні дії повинні вчинятись у суворій відповідності з встановленими для даного органу чи особи компетенцією і порядком їх вчинення. У п. 10 Узагальнення судової практики розгляду справ про оскарження нотаріальних дій або відмову в їх вчиненні від 07 лютого 2014 року Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ роз`яснено, що однією з об`єктивних причин оскарження виконавчих написів є поверхневий підхід нотаріуса до вирішення питання про можливість вчинення виконавчого напису у кожному конкретному випадку. Поза увагою нотаріуса часто лишається те, що стягувачі, звертаючись за вчиненням виконавчого напису, необґрунтовано завищують суми своїх вимог, включаючи до їх складу всі санкції, комісії, винагороди, або звертаються про стягнення спірного боргу. Тому судами під час розгляду таких справ має бути враховано пред`явлені банками розрахунки заборгованості за кредитними договорами, суми, які зазначені у письмових вимогах та виконавчих написах нотаріусів, з`ясовано всі обставини у справі, зокрема чи є за боржником сума боргу. При цьому судам слід особливу увагу приділяти спірності сум у частині зазначення різних сум у письмовій вимозі та у виконавчому написі. Відповідно до постанови Верховного Суду України від 05 липня 2017 року у справі за № 6-887цс17 суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87,88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Відповідно до ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Ухвалою суду витребовувалися у приватного нотаріуса Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С, матеріали нотаріальної справи, в якій містяться документи на підставі яких вчиненовиконавчий напис від 05 жовтня 2020 року, зареєстрований в реєстрі за № 65712 щодо стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «ФК «Аланд» заборгованості в сумі 21 481 грн. 49 коп. До суду не надано копій вищевказаних документів, якими були обумовлені дії нотаріуса щодо вчинення виконавчого напису. Як вбачається з матеріалів виконавчого провадження № 64197752, підставою для стягнення заборгованості з [PERSON] на користь ТОВ «ФК «Аланд» у розмірі 21 481,49 грн., були наступні документи: Договір про надання банківських послуг та послуг у сфері страхування № 010/0066/82/0167873 від 25.04.2014 укладеного між ПАТ «Райффайзен банк Аваль» та [PERSON] ; копію виконавчого напису, вчиненого приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С від 05.10.2020 зареєстрованого в реєстрі за № 65712. У суду відсутній також документ, який міг би відображати правові підстави для стягнення відповідних сум та слугувати доказом безспірності розміру грошових вимог, які б містили в розрахунку підписи позичальника про визнання ним розміру заборгованості, чим було б дотримано вимоги ст. 88 Закону України «Про нотаріат». Згідно ст. 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Строки, протягом яких може бути вчинено виконавчий напис, обчислюються з дня, коли у стягувача виникло право примусового стягнення боргу. За заявою кредитора розмір суми, яка підлягає стягненню за виконавчим написом, може бути встановлений з врахуванням індексу інфляції за весь час прострочення та трьох процентів річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлений договором або законом. Неустойка (штраф, пеня) включається до виконавчого напису, якщо це передбачено умовами договору. Вчинення виконавчого напису за договором позики здійснюється з врахуванням вимог статті 1050 Цивільного кодексу України. Отже, однією з основних умов вчинення виконавчих написів є наявність документів, що підтверджують безспірність заборгованості боржника. Ознакою безспірності є відсутність заперечень боржника щодо заборгованості та її розрахунку, а також відсутність будь-яких суперечностей у поданих документах. На підтвердження безспірності заборгованості нотаріусу мають бути надані документи, що свідчать про визнання боржником вимог стягувача. Тобто, нотаріус повинен впевнитися у розумінні боржником пред`явлених до нього вимог і визнання їх. Згідно п. 2.3 Глави 16 вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 вчинення виконавчого напису в разі порушення умов кредитного договору, здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих боржнику повідомлень. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка боржника на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв`язку про відправлення повідомлення на вказану в кредитному договорі адресу. На підставі вищевикладеного, суд вважає, що приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Горай Олегом Станіславовичем не було з`ясовано питання щодо безспірності заборгованості, зокрема розміру основної суми боргу, відсотків, порядку нарахування відсотків та відсотків за користування кредитом, не було з`ясовано даного питання з боржником, не переконалася щодо належного повідомлення боржника [PERSON] про суму заборгованості, в зв`язку з чим останній був позбавлений об`єктивної можливості вказати свої заперечення щодо суми нарахованого боргу, яку він не визнає. За таких обставин, суд дійшов висновку, що позовні вимоги щодо визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Щодо позовних вимоги про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Аланд» на користь [PERSON] безпідставно отримані кошти у розмірі 2339,38 грн., суд приходить до наступного. Постановою приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Клименко Р.В. від 20.01.2021 року звернуто стягнення на доходи [PERSON] , який отримує заробітну плату у ТОВ «Астрафарм», у розмірі 20% до повного погашення боргу за виконавчим провадженням з урахуванням суми основної винагороди приватного виконавця та витрат виконавчого провадження, що становить 24 298,64 грн. Згідно довідки про заробітну плату ТОВ «Астрафарм» від 02.06.2021 за вих. № 38/21, з заробітної плати [PERSON] утримано по виконавчому провадженню № 64197752 грошові кошти у розмірі 2339,38 грн. В позовній заяві представник позивача посилається на безпідставність отриманих відповідачами грошових коштів. Загальні положення про зобов`язання в зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави передбачені ст. 1212 ЦК України. Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Правовими позиціями Верховного Суду України у справах №6-122цс14 та №6-88цс13 визначено, що у разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер спірних правовідносин виключає можливість застосування до них судом положень частини першої статті 1212 ЦК України, у тому числі й щодо зобов`язання повернути майно позивачу. Загальні підстави для виникнення зобов`язання у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 ЦК України. Згідно ст. 1212 Цивільного Кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Сутність зобов`язання із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави полягає у вилученні в особи - набувача частини її майна, що набута поза межами правової підстави, у випадку якщо правова підстава переходу відпала згодом, або взагалі без неї - якщо майновий перехід не ґрунтувався на правовій підставі від самого початку правовідношення, та передання майна тій особі - потерпілому, яка має належний правовий титул на нього. Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Зміст постанов приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Клименка Р.В. від 10.03.2021 та від 20.01.2021, дозволяє дійти висновку, що з позивача на користь відповідача на виконання спірного виконавчого напису у виконавчому провадженні № 64197752 утримано грошові кошти на суму 2339 грн. 38 коп. (2105 грн. 45 коп. - сума за виконавчим написом + 233 грн. 93 коп. - розмір основної винагороди приватного виконавця), що не спростовано відповідачем. Оскільки, суд дійшов висновку, що виконавчий напис є таким, що не підлягає виконанню, то й стягнення на його підставі грошових кошів з позивача на корись відповідача є протиправним, а тому позовні вимоги в зазначеній частині підлягають задоволенню. При цьому, суд враховує, що вказана безпідставно набута сума не підпадає під перелік випадків, коли безпідставно набуте не підлягає поверненню відповідно до вимог ст.1215 ЦК України. Отже, з відповідача на користь позивача належить стягнути безпідставно набуту суму в розмірі 2105 грн. 45 коп. Грошові кошти, які були утримані з позивача як основна винагорода приватного виконавця, стягнуті не на користь відповідача та не є безпідставно набутими, оскільки підставою їх набуття є чинні постанови приватного виконавця у виконавчому провадженні № 64197752. Законом України «Про виконавче провадження» встановлено спеціальний порядок судового оскарження рішення, дії чи бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця щодо стягнення виконавчого збору та/або витрат на проведення виконавчих дій. За викладених обставин, відсутні підстави для задоволення вимог позивача в частині стягнення з відповідача грошових коштів в сумі 233 грн. 93 коп. Враховуючи викладене, позов підлягає частковому задоволенню. Щодо позовної вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача витрати на правову допомогу у розмірі 5000,00 грн., суд приходить до наступного. Відповідно до ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат пов`язаних з розглядом справи належать в тому числі і витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч. 3 ,4 ,5 ст. 137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування по справі. На підтвердження судових витрат, суду надані: ордер на надання правової допомоги серії ВЕ № 1029822 від 16.03.2021; договір № 313 про надання правової допомоги від 01.02.2021; Додаткова угода № 3 до Договору про надання правової допомоги № 313 від 01.02.2021; Акт прийняття - передачі наданих юридичних послуг до Договору про надання правової допомоги № 313 від 01.02.2021; довідки адвоката Мотельчук Ю.І. від 26.04.2020 № 9; квитанція до прибуткового касового ордера № 9 від 26.04.2019 про сплату [PERSON] за Договором № 313 від 01.02.2021 у розмірі 5000,00 грн.. Згідно Акта приймання - передачі від 26.04.2021, вбачається, що вартість послуг адвоката становить 5000,00 грн., а саме: ознайомлення з документами виконавчого провадження та підготовка правової позиції - 1000,00 грн.; збір доказів по справі - 500,00 грн.; підготовка позовної заяви та подання її до суду - 1000,00 грн.; підготовка заяви про забезпечення позову - 500,00 грн.; підготовка та подання апеляційної скарги на ухвали суду І інстанції - 1000,00 грн.; поточні консультації - 500,00 грн.; послуги помічника адвоката - 500,00 грн. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що з відповідача на користь позивача необхідно сягнути витрати на правову допомогу в розмірі 3000 грн.. Вказана сума є достатньою для відшкодування судових витрат, з врахуванням складності справи та часу на її підготовку та проведення, обсягу робіт, виконаних адвокатом. Згідно із ч. 6 ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. За такого, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 908 грн. 00 коп..

Outcome: partial