Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-13 00:00:00

Процесуальні дії. Ухвалою від 03 лютого 2020 року у справі відкрито провадження для розгляду у спрощеному позовному провадженні з викликом сторін у справі. 02 квітня 2020 року від відповідача Департаменту патрульної поліції засобами поштового зв`язку до суду надійшов відзив на позов. 04 травня 2020 року від відповідача Державної казначейської служби України надійшов відзив на позов. 14 травня 2020 року ухвалою суду відмовлено у задоволенні заявленого стороною відповідача клопотанні про залучення до участі у справі в якості співвідповідача Золотоніський міськрайонний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Черкаській області. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив такі обставини та відповідні їм правовідносини. Позиція сторін у справі. У лютому 2020 року позивач звернувся до суду із вказаним позовом, у якому просив стягнути з Державного бюджету України через Державну казначейську службу України суму компенсації за завдані йому матеріальні збитки у розмірі 1 272, 00 грн та моральну шкоду - 2 000, 00 грн. В обґрунтування поданого позову зазначено, що відносно позивача інспектором УПП у Житомирській області ДПП було складено постанову про адміністративне правопорушення і накладено штраф у розмірі 510, 00 грн, який позивач сплатив у передбачені для добровільної сплати строк. Незважаючи на це, постанова була направлена на примусове стягнення через виконавчу службу і безпідставно вирахувано із заробітної плати подвійну суму штрафу 1 020, 00 грн, виконавчий збір 102, 00 грн та витрати 150, 00 грн. Позивач зазначає, що коли він дізнався про дії відповідача, він відчув розпач та душевний біль, оскільки сумлінно виконав свій обов`язок по вчасній та повній сплаті штрафу і очікував такого доброго ставлення до себе із сторони органів державної влади. Дана ситуація змусила позивача шукати юриста для написання позову, збирати документи, витрачати свій час та перебувати у ситуації намагання виправдатися, створила дискомфортні обставини на роботі та у сім`ї, поставила під сумнів правильність дій позивача. У поданому до суду відзиві відповідач Департамент патрульної поліції вимоги позову не визнав, провив відмовити у задоволенні позову, посилаючись на те, що позивач відмовився від отримання постанови на місці вчинення правопорушення, але про неї йому було відомо, тому вона набрала законної сили 26 вересня 2019 року і кінцевий строк на сплату штрафу (15-й день) припадає на 10 вересня 2019 року. Так як позивачем штраф було сплачено лише 11 жовтня 2019 року, він пропустив передбачений законом строк для добровільної сплати. Оскільки штраф не був сплачений у встановлений законом строк, постанова була направлена Золотоніському міськрайонному відділу державної служби Головного територіального управління юстиції у Черкаській області. У відзиві на позов відповідача також зазначено, що все спілкування інспектора з позивачем було зафіксовано на нагрудну боді-камеру інспектора Федорова Є. В. № АМ000212 та після зміни повернуто у сектор комунікацій УПП у Житомирській області ДПП. Проте відеозапис на момент написання відзиву видалений, оскільки закінчився строк зберігання даних відеофайлів. Відповідач Державна казначейська служба України позов не визнав, просив відмовити у задоволенні позову. У відзиві зазначено, що Казначейство жодних прав та інтересів позивача не порушувало, у правовідносинах із ним не перебувало і жодної шкоди йому не завдавало, відповідно, не може нести відповідальність за шкоду, завдану діями інших суб`єктів. Фактичні обставини справ. 26 вересня 2019 року інспектором Управління патрульної поліції в Житомирській області Департаменту патрульної поліції складено постанову серії ЕАК № 1560511 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі за частиною третьою ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення у зв`язку із перевищенням позивачем швидкості руху та накладено штраф у розмірі 510, 00 грн. Засобами поштового зв`язку постанова серії ЕАК № 1560511 була направлена позивачеві 27 вересня 2019 року і отримана адресатом 02 жовтня 2019 року. 11 жовтня 2019 року позивачем сплачено штраф за адміністративне правопорушення, відповідно до постанови ЕАК № 1560511 від 26 вересня 2019 року, у розмірі 510, 00 грн. Постановою старшого державного виконавця Золотоніського міжрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Черкаській області Міклащук О. Ю. від 11 грудня 2019 року відкрито виконавче провадження № 60864161, на підставі заяви стягувача Управління патрульної поліції у Житомирській області про примусове стягнення з боржника [PERSON] за постановою ЕАК № 1560511 від 26 вересня 2019 року у подвійному розмірі 1 020, 00 грн, а також виконавчого бору у розмірі 102, 00 грн та витрати - 150,00 грн. Постановою від 15 січня 2020 року старшого державного виконавця Золотоніського міжрайонного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Міклащук О. Ю. при примусовому виконанні № 60864161 встановлено, що боржник [PERSON] працює у ПП «Сільвер Фуд» у м. Золотоноша і звернено стягнення на його доходи. 24 січня 2020 року виконавче провадження № 60864161 постановою закінчено на підставі пункту 9 частини першої статті 39 та 40 Закону України «Про виконавче провадження», у зв`язку із повним фактичним виконанням. ПП «Сільвер Фуд» листом від 31 січня 2020 року № 10 додатково повідомило Золотоніський міжрайонний відділ державної виконавчої служби про утримання з боржника суми заборгованості у розмірі 1 272, 00 грн та перерахування на надані реквізити, на підтвердження чого направлено платіжне доручення № 1899 від 24 січня 2020 року. Позиція суду та оцінка аргументів сторін. У відповідності до положень статті 55 Основного Закону України, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. За санкцією частини третьої статті 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення передбачено за перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на п`ятдесят кілометрів на годину, ненадання переваги в русі транспортним засобам аварійно-рятувальних служб, швидкої медичної допомоги, пожежної охорони, поліції, що рухаються з увімкненими спеціальними світловими або звуковими сигнальними пристроями, ненадання переваги маршрутним транспортним засобам, у тому числі порушення правил руху і зупинки на смузі для маршрутних транспортних засобів, а так само порушення правил зупинки, стоянки, що створюють перешкоди дорожньому руху або загрозу безпеці руху, - накладення штрафу в розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Як передбачено статтею 291 КУпАП, постанова адміністративного органу (посадової особи) у справі про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку оскарження цієї постанови, за винятком постанов про застосування стягнення, передбаченого статтею 26 цього Кодексу (попередження), постанов по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксованого в автоматичному режимі, про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксованого в режимі фотозйомки (відеозапису), а також у випадках накладення штрафу, що стягується на місці вчинення адміністративного правопорушення. У відповідності до положень пункту 1 Розділу VI. «Виконання постанов у справах про адміністративні правопорушення» Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07 листопада 2015 року № 1395, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 10 листопада 2015 року за № 1408/27853, (у редакції від 08 лютого 2019 року, чинній на час винесення постанови), стягнення штрафу за бажанням особи, притягнутої до адміністративної відповідальності, здійснюється поліцейським на місці вчинення адміністративного правопорушення незалежно від розміру, виключно за допомогою безготівкових платіжних пристроїв. У такому разі особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, видається квитанція. Як вбачається, випадок вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 122 КУпАП, не належить до випадків накладення штрафу, що стягується на місці вчинення адміністративного правопорушення, таке правопорушення не фіксувалося в автоматичному режимі (станом на час події - 26 вересня 2019 року), законодавцем передбачено п`ятнадцятиденний строк з десятиденний строк з дати її вручення на оскарження постанови у вищестоящий орган (вищестоящій посадовій особі) або в районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд у порядку, визначеному Кодексом адміністративного судочинства України, з особливостями, встановленими КУпАП. З приводу посилання відповідача на те, що п`ятнадцятиденний строк для виконання постанови відраховується з моменту відмови позивача у її отриманні, безпідставні, оскільки факт відмови не доказано суду, так як рапорт поліцейського не належить до документів, які фіксують об`єктивну та суб`єктивну сторону правопорушення (висновок Касаційного адміністративного суду Верховного Суду у постанові від 10 червня 2019 року у справі 815/5818/15), автора, його повноваження та час нанесення рукописного напису на постанові «від отримання копії відмовився» встановити також не вбачається можливим. В той же час, достеменно встановлено, що від отримання постанови засобами поштового зв`язку позивач не відмовлявся. Окрім того, помилковим є висновок про ототожнення обставин, що позивач знав про існування постанови, з тим, що він її отримав. Згідно з частиною першою статті 307 КУпАП, штраф має бути сплачений порушником не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня вручення йому постанови про накладення штрафу, крім випадків, передбачених статтею 300-1 цього Кодексу, а в разі оскарження такої постанови - не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення. За приписами пункту 1, 5 Розділу IV. «Постанова по справі про адміністративне правопорушення» згадуваної Інструкції, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, поліцейський виносить постанову по справі про адміністративне правопорушення, яка оголошується негайно після закінчення розгляду справи (стаття 285 КУпАП) і копія якої протягом трьох днів вручається або висилається поштою рекомендованим листом особі, стосовно якої її винесено. За нормою статті 285 КУпАП, постанова оголошується негайно після закінчення розгляду справи. Копія постанови протягом трьох днів вручається, під розписку, або висилається особі, щодо якої її винесено, про що робиться відповідна відмітка у справі. Як вбачається із списку № 933 згрупованих поштових відправлень рекомендованих листів Управління патрульної поліції в Житомирській області, доданого відповідачем до свого відзиву, за порядковим номером № 13315 позивачеві 27 вересня 2019 року направлено засобами поштового зв`язку ПАТ «Укрпошта» постанову ЕАК № 1560511. Саме таку відмітку з номером № 13315 від 27 вересня 2019 року зроблено і на зазначеній постанові. Таким чином, судом встановлено, що позивач отримав постанову 02 жовтня 2019 року, від дати чого і слід відраховувати строк на її виконання, і сплата штрафу у розмірі 510, 00 грн 11 жовтня 2019 року відбулася на дев`ятий день передбаченого п`ятнадцятиденного строку. Відтак направлення на виконання у примусовому порядку до органу виконавчої служби постанови ЕАК № 1560511 було безпідставним, які і подальше стягнення з позивача подвійної суми штрафу 1 020, 00 грн, виконавчого збору 102, 00 грн та витрат 150, 00 грн. Відповідно до положення ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Статтею 61 Конституції України проголошено, що ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Відповідно до положень частини першої, другої ст. 23 Цивільного кодексу України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її права. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Окрім того згідно з частиною першою ст. 280 Цивільного кодексу України якщо фізичній особі внаслідок порушення її особистого немайнового права завдано майнової та (або) моральної шкоди, ця шкода підлягає відшкодуванню. Загальні положення про цивільно-правову відповідальність за завдання позадоговірної майнової шкоди передбачені у статті 1166 Цивільного кодексу України, відповідно до якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам юридичної особи, а також шкода, завдана її майну, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Відповідно до статті 1173 Цивільного кодексу України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів. Таким чином, на відміну від загальної норми статті 1166 Цивільного кодексу України, яка вимагає встановлення усіх чотирьох елементів цивільного правопорушення (протиправної поведінки, наявності шкоди, причинного зв`язку між протиправною поведінкою та завданою шкодою, вини заподіювана шкоди), спеціальна норма статті 1173 Цивільного кодексу України, на підставі якої заявлені позовні вимоги у даній справі, передбачає відшкодування шкоди незалежно від вини державного органу та його посадової або службової особи. Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 23 травня 2018 року у справі № 923/574/17 та від 18 червня 2018 року у справі № 904/1284/17. Частиною другою ст. 1167 Цивільного кодексу України визначено перелік випадків відшкодування моральної шкоди органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим, органом місцевого самоврядування, фізичною або юридичною особою, яка її завдала. Зазначений перелік не є вичерпним, оскільки пункт 3 частини другої статті передбачає наявність інших випадків, передбачених законом. Згідно з ст. 1174 Цивільного кодексу України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи. Необхідною підставою для притягнення органу державної влади або місцевого самоврядування до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є наявність трьох елементів цивільного правопорушення: неправомірні дії цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 02 березня 2018 року у справі № 916/336/17. З урахуванням принципів розумності та справедливості, конкретних обставин справи, а саме характеру та глибини душевних страждань, яких позивач зазнав у зв`язку з безпідставним стягненням з нього суми штрафу у подвійному розмірі та супутніх платежів, суд приходить до висновку, що розмір компенсації, яка буде достатньою та необхідною для компенсації спричиненої моральної шкоди та відновлення душевного стану позивача, має складати 2 000, 00 грн. Докази позивача відповідають вимогам належності, допустимості, достовірності і достатності, відповідачами не спростовані, оскільки доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, позов є обґрунтованим і підлягає задоволенню. Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Тривале та безпідставне невиконання державною виконавчою службою судового рішення свідчить про порушення прав позивача, передбачених частиною першою ст. 6 Конвенції, яку суд першої інстанції мав застосувати при розгляді справи як джерело права, на що прямо вказує ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» Відповідно до статті 25 Бюджетного кодексу України, Державна казначейська служба України здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду. Відшкодування відповідно до закону шкоди, завданої фізичній чи юридичній особі внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади (органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування), а також їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх У підпункті 1 пункту 9 розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України встановлено, що до законодавчого врегулювання безспірного списання коштів бюджету та відшкодування збитків, завданих бюджету, рішення суду про стягнення (арешт) коштів державного бюджету (місцевих бюджетів) виконується виключно Державною казначейською службою України. Зазначені рішення передаються до Державної казначейської служби України для виконання. Згідно з пунктом 1 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого Указом Президента України від 13 квітня 2011 олку № 460/2011, Державна казначейська служба України (Казначейство України) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів України. Казначейство України входить до системи органів виконавчої влади та утворюється для реалізації державної політики у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів. Підпунктом 5 пункту 4 вказаного Положення визначено, що Казначейство України здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду. Порядок безспірного списання коштів державного бюджету для відшкодування (компенсації) шкоди, заподіяної фізичним та юридичним особам встановлено у пунктах 35-40 Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03 серпня 2011 року № 845 на виконання пункту 9 розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України. Згідно з пунктом 38 вказаного Порядку для забезпечення безспірного списання коштів державного бюджету згідно з пунктом 35 цього Порядку в Казначействі відкривається в установленому порядку відповідний рахунок. Безспірне списання коштів державного бюджету здійснюється Казначейством за рахунок і в межах бюджетних призначень, передбачених у державному бюджеті на зазначену мету. Відтак, безспірне списання коштів державного бюджету в рахунок відшкодування шкоди, завданої фізичним та юридичним особам незаконними діями та рішеннями органів державної влади, покладено саме на Державну казначейську службу України, а не його територіальні органи. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними у залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи («Проніна проти України» від 18 липня 2006 року). На підставі встановлених судом обставин, що мають юридичне значення у справі,

Outcome: approved