Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-22 00:00:00

представник позивача звернулася в суд з позовом до [PERSON] , в якому просила визнати його таким, що втратив право користування житловим приміщенням по [ADDRESS] та зняти його з реєстрації місця проживання за вказаною адресою. Свою позицію мотивує тим, що згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Виписки з погосподарської книги [PERSON] є одноосібним власником житлового будинку [ADDRESS] , де крім нього зареєстровані також його дружина [PERSON] , внучка [PERSON] , правнуки [PERSON] та [PERSON] , а також онук [PERSON] . Разом з цим, останній з 2001 року у будинку не проживає, участі в утриманні майна не бере, по господарству не допомагає, житлово-комунальні послуги не сплачує, а факт його реєстрації у будинку створює позивачу перешкоди у оформленні субсидії та позбавляє права користуватися і розпоряджатися належним майном на власний розсуд. Оскільки можливість досудового врегулювання спору відсутня, тому просить позов задовольнити. У судове засідання позивач [PERSON] та його представник [PERSON] не з`явилися, однак остання подала заяву, в якій просила розгляд справи провести у їх відсутності. Відповідач [PERSON] у судове засідання повторно не з`явився, хоча про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причину неявки не повідомив, відзив не подав, а тому суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ч. 4 ст. 223, ст. 280-282 ЦПК України. У судове засідання представник Перечинської міської ради Закарпатської області як третьої особи також не з`явився, подав заяву, в якій просив розглянути справу без його участі, проти задоволення позовних вимог не заперечив. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Правом власності, згідно ч. 1 ст. 316 ЦК України, є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст. 150 ЖК Української РСР громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Встановлено, що згідно Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 223516163 від 10 вересня 2020 року [PERSON] на праві приватної власності належить житловий будинок [ADDRESS] (а. с. 8). Відповідно до виписки з погосподарської книги № 1 за 2016-2020 роки (особовий рахунок № [NUMBER] ) № [NUMBER] від 27 серпня 2020 року головою домогосподарства за вказаною адресою до реєстрації права власності був [PERSON] (а. с. 9). Також встановлено, що у зазначеному будинку зареєстрований, однак більше року не проживає [PERSON] , [INFO] , що підтверджується довідками Перечинської міської ради Закарпатської області № 109 від 01 березня 2019 року, № 467 та № 468 від 11 листопада 2020 року, а також копією будинкової книги для прописки громадян, що проживають у будинку [ADDRESS] (а. с. 10-14, 15, 16, 19). Як вбачається з позовної заяви [PERSON] є онуком [PERSON] . Згідно ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним. Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно ч. 1 ст. 319 цього Кодексу власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ст. 321 ч. 1 ЦК України ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ст. 383 цього Кодексу власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження майном. Як вбачається з п. 39 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» № 5 від 7 лютого 2014 року, члени сім`ї власника житла, які проживають разом із ним, мають право користування цим житлом відповідно до закону (особистий сервітут, частина перша статті 405 ЦК). Суди повинні мати на увазі, що таким законом не може бути ЖК УРСР, а застосуванню підлягають норми, передбачені главою 32 ЦК. З урахуванням зазначеного суди повинні виходити з того, що стосовно права членів сім`ї власника житлового приміщення на користування ним підлягають застосуванню положення статті 405 ЦК. Згідно ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Враховуючи вищенаведене та те, що [PERSON] є членом сім`ї [PERSON] , однак у житловому будинку [ADDRESS] не проживає більше року, при цьому його реєстрація створює перешкоди позивачу як власнику вказаного будинку у здійсненні права користування та розпорядження таким, тому суд приходить до висновку, що позов в частині визнання відповідача таким, що втратив право користування вищезазначеним житловим будинком є обґрунтованим. Що стосується вимог в частині зняття з реєстрації відповідача в будинку позивача, то суд приходить до наступного. Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Так, як роз`яснено в постанові Верховного Суду України від 16 січня 2012 року «Про усунення перешкод у користуванні власністю» у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою. Отже, враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що позов в частині зняття з реєстрації [PERSON] в будинку позивача також підлягає до задоволення. Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню сплачені позивачем судові витрати, які складаються із судового збору у розмірі 840,80 грн. та 20 грн. комісії за послуги банку. На підставі наведеного та

Outcome: approved