Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-09 00:00:00

Представник позивача ПАТ «СК «Оранта-січ» (далі по тексту - Позивач) звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] (далі по тексту - Відповідач), про відшкодування шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою в порядку регресу, в розмірі 8 158 грн. 11 коп. та стягнення судових витрат. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 25.11.2012р. о 15 год. 20 хв. на перехресті вул. Саксаганського - вул. Горького у м. Києві сталась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля [NUMBER] під керуванням [PERSON] та автомобіля «Фольксваген Гольф», д.н.з. [NUMBER] під керуванням Відповідача. Постановою Голосіївського районного суду м. Києва від 19.12.2012р., залишену без змін постановою Апеляційного суду м. Києва від 03.04.2013р. винним у вчиненні адміністративного правопорушення за ст. 124 КУпАП визнано Відповідача та притягнуто останнього до адміністративної відповідальності. Цивільно-правова відповідальність Відповідача на момент ДТП була застрахована у Позивача відповідно до полісу № АВ 3402092 від 31.05.2012, із строком дії з 31.05.2012 по 30.05.2013. Внаслідок ДТП автомобіль третьої особи отримав значні пошкодження, відповідно до Звіту № 532 від 04.12.2012р. вартість матеріального збитку, завданого автомобілю третьої особи становить 132 710, 02 грн. позивач здійснив виплату страхового відшкодування третій особі у розмірі 50 000 грн., що підтверджується страховим актом від 10.06.2013р. та платіжними дорученнями № 285 від 23.07.2013р. та № 298 від 02.08.2013р. Разом з тим, Відповідачем не було повідомлено Позивача про настання страхового випадку, чим порушив вимоги чинного законодавства, тому в даному випадку позивач набув право регресної вимоги до Відповідача. У зв'язку з вище викладеним Позивач звернувся до суду із вказаним позовом. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити. Представник відповідача проти позову заперечував в повному обсязі. Третя особа в судове засідання не з'явилась, причини неявки суду невідомі. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 25.11.2012р. о 15 год. 20 хв. на перехресті вул. Саксаганського - вул. Горького у м. Києві сталась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля [NUMBER] під керуванням [PERSON] та автомобіля «Фольксваген Гольф», д.н.з. [NUMBER] під керуванням Відповідача. Постановою Голосіївського районного суду м. Києва від 19.12.2012р., залишену без змін постановою Апеляційного суду м. Києва від 03.04.2013р. винним у вчиненні адміністративного правопорушення за ст. 124 КУпАП визнано Відповідача та притягнуто останнього до адміністративної відповідальності. Відповідно до Полісу № АВ/3402092 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 31.05.2012р., цивільно-правова відповідальність Відповідача, власника автомобіля «Фольксваген Гольф 1.6», д.н.з. [NUMBER], застрахована була у Позивача, ліміт відповідальності - 50 000 за шкоду, заподіяну майну, франшиза - 00, 00 грн. Відповідно до Звіту № 532 про оцінку автомобіля [NUMBER], складеного 04.12.2012, виконаного ТОВ «Гарнт-АСІСТАНС», який є суб'єктом оціночної діяльності, матеріальний збиток, завданий власникові автомобіля Третьої особи в результаті його пошкодження при ДТП складає 132710, 02 грн. 15 квітня 2013р. [PERSON] звернулась до позивача із Заявою про страхове відшкодування, реєстраційний № 077-12 від 15.04.2013р. 10 червня 2013р. відповідно до Страхового акту (аварійного сертифікату), дорожньо-транспортна пригода, що сталась 25.11.2012р. визнана страховим випадком, сума страхового відшкодування визначена в 50 000 грн. Позивач здійснив виплату страхового відшкодування Третій особі у розмірі 50 000 грн., що підтверджується платіжними дорученнями № 285 від 23.07.2013р., № 298 від 02.08.2013р. та № 293 від 30.07.2013р. Відповідно до ст. 1166 ЦК України, шкода завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно з ч. 2 ст. 1187 Цивільного кодексу України (надалі ЦК України) шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Положеннями ст. 1188 ЦК України визначено, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Згідно до ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Відповідно до ч. 1 ст. 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», в якій зазначається, якщо розмір заподіяної шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеним лімітом. Згідно до п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо - транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. Відповідно до ст. 27 Закону України «Про страхування» та ст. 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи відповідальної за завданні збитки. Згідно з ч. 1 ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір невстановлений законом. Положеннями пп. ґ) п. 38.1.1. ст. 38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду якщо він не повідомив страховика у строки і за умов, визначених у підпункті 33.1.2 пункту 33.1 статті 33 цього Закону. Положеннями пп. 33.1.1 ст. 33 цього Закону визначено, що у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов'язаний: невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов'язок, він має підтвердити це документально. Позивач, як на підставу для задоволення своїх позовних вимог, посилається на ту підставу, що Відповідачем не було повідомлено про настання події, яка може бути визнаною страховим випадком, чим порушено вимоги чинного законодавства. Відповідно до положень ч. 3 ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно з вимогами ст.ст. 57-60 ЦПК України, засобами доказування в цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Відповідно до положень ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Згідно вимог ч. 1 ст. 61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Представником позивача в судовому засіданні визнано той факт, що Відповідач повідомляв Позивача в телефонному режимі про настання події, що може бути визнаною страховим випадком в межах строку, зазначеного в ст. 33 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». У зв'язку з вище викладеним, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Враховуючи наведене,

Outcome: dismissed