Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-20 00:00:00

представник позивача звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський акціонерний банк» про стягнення грошових коштів та зменшивши розмір своїх позовних вимог зазначив, що 23 вересня 2011 року між позивачем та відповідачем був укладений договір про відкриття банківського вкладного рахунку «Для виплат» [NUMBER]. Також представник позивача зазначив, що 23 вересня 2011 року між позивачем та відповідачем був укладений договір банківського вкладу «Строковий.» №257117/2011. За умовами цього договору строком на три місяці позивач вніс 25 000,00 дол. США з подальшою його пролонгацією та процентною ставкою 7 % річних. Станом на 13.11.2014 року залишок доступних коштів по рахунку [NUMBER] на який банк перераховував нараховані відсотки за збереження вищевказаного вкладу та початкового вкладу становить 27 513,12 дол. США. 16.07.2014 року заявником було подано заяву на ім'я начальника відділення ПАТ «ВіЕйБі» № 51 про повернення коштів з поточного рахунку (Вх. №51-590) за договором про відкриття банківського рахунку та обслуговування платіжної картки фізичної особи [NUMBER], проте відповідач не повернув позивачу кошти, що знаходяться на вищевказаному рахунку. 07.08.2014 року та 11.08.2014 заявником було подано заяву на ім'я голови правління ПАТ «ВіЕйБі» з проханням не пролонгувати договір банківського вкладу та перерахувати кошти на рахунок [NUMBER] «Для виплат», проте відповідач не повернув позивачу кошти, що знаходяться на вищевказаному рахунку. Враховуючи викладене, позивач просив стягнути з відповідача на його користь суму вкладу в розмірі 27513,12 дол. США, пеню в розмірі 21060,03 грн., моральну шкоду в розмірі 100 000,00 грн., збитки по упущеній вигоді в розмірі 224 836,50 грн. та витрати на правову допомогу, в розмірі 20 000,00 грн.. Представник позивача та позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили позов задовольнити, проти заочного рішення не заперечували. Представник відповідача у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки не повідомив, однак звернувся з письмовими запереченнями, в яких зазначив, що Банк не допускав порушень умов договору банківського вкладу та своєчасно в повному обсязі здійснював нарахування та виплату відсотків по вкладу, а також зазначив, що вказані вимоги позивача є необгрунтованими. Суд, з урахуванням думки позивача та представника позивача, які не заперечують проти заочного розгляду справи у відсутності відповідача, вважає можливим розглядати справу у його відсутність на підставі ст. 224 ЦПК України. Дослідивши та оцінивши письмові докази по справі у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Згідно положень ст. 10 Цивільного процесуального кодексу України (надалі ЦПК України) сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до положень ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з вимогами ст.ст. 57-60 ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Встановлено, що 23 вересня 2011 року між позивачем та відповідачем був укладений договір про відкриття банківського вкладного рахунку «Для виплат» [NUMBER] (а.с.7). Так, перевіряючи обставини справи, у судовому засіданні встановлено, що 23 вересня 2011 року між позивачем та відповідачем був укладений договір банківського вкладу «Строковий.» №257117/2011. За умовами цього договору строком на три місяці позивач вніс 25 000,00 дол. США з подальшою його пролонгацією та процентною ставкою 7 % річних. (а.с.6). Відповідно до п.1.2. договору банківського вкладу №257117/2011 банк відкриває на ім'я вкладника рахунок [NUMBER], для виплат відсотків та вкладу після закінчення строку дії договору вкладу, код банку 380537, надалі - Рахунок - кореспондент. Відповідно до п.1.7. договору банківського вкладу №257117/2011 дата вимоги вкладником вкладу - 23.12.2011 року. Дата вимоги вкладником пролонгованого вкладу - дата, що співпадає з першим днем по закінченні кожного наступного строку від дати укладення договору. 16.07.2014 року заявником було подано заяву на ім'я начальника відділення ПАТ «ВіЕйБі» № 51 про повернення коштів з поточного рахунку (Вх. №51-590) за договором про відкриття банківського рахунку та обслуговування платіжної картки фізичної особи [NUMBER], проте відповідач не повернув позивачу кошти, що знаходяться на вищевказаному рахунку (а.с.11). 07.08.2014 року та 11.08.2014 заявником було подано заяву на ім'я голови правління ПАТ «ВіЕйБі» з проханням не пролонгувати договір банківського вкладу та перерахувати кошти на рахунок [NUMBER] «Для виплат», проте відповідач не повернув позивачу кошти, що знаходяться на вищевказаному рахунку (а.с.12-14). Відповідно до копії виписки за поточним рахунком, вбачається, що станом на 13.11.2014 року доступний залишок на картковому рахунку [NUMBER], відкритому 23.09.2011 року, складає 27513,12 дол. США. (а.с.34). Відповідно до ч.1 ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ч.1 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Відповідно до ч.1 ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч.1 ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ч.1 ст. 1058 Цивільного кодексу України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Відповідно до ч.1 ст. 1060 Цивільного кодексу України за договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Таким чином знайшли своє підтвердження і підлягають задоволенню позовні вимоги щодо стягнення з відповідача на користь позивача суми вкладу, в розмірі 27 513,12 дол. США. Позовні вимоги про стягнення з відповідача пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми боргу за період з 23.06.2014 року по 16.07.2014 року, за період з 17.07.2014 року по 31.07.2014 року та за період з 01.08.2014 року по 10.08.2014 року за кожен день прострочення, що становить 21060,03 грн. не обґрунтовані представником позивача та не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, оскільки умовами договорів банківських вкладів така відповідальність не передбачена, як і не передбачена згідно ст. 549 ЦК України на яку послався в судовому засіданні представник позивача, адже зазначені вимоги закону не передбачають такого розрахунку розміру відшкодувань. Позовні вимоги про стягнення з відповідача упущеної вигоди у сумі 224 836,50 грн. також не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, виходячи із наступного. Відповідно до ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками серед іншого є: доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Відповідно до вказаної норми мова йде про ті доходи, які особа недоотримає внаслідок порушення її цивільного права. Позивач [PERSON] поніс матеріальні збитки, пов'язані з невиконанням умов вказаних договорів з боку відповідача, які призвели до втрати доходів [PERSON], які полягають у придбанні квартири, відновлення бізнесу, - оскільки вказане не підтверджено жодним належним і допустимим доказом. А надані копії контрактів позивача не доводять причинний зв'язок між діями банку і відмовою (або неможливістю) позивача виконати умови трудового контракту. Щодо відшкодування позивачу моральної шкоди в розмірі 100 000,00 грн. слід зазначити наступне. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Відповідно до ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Відповідно до ч.1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Відповідно п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» суду необхідно в кожній справі з'ясовувати характер правовідносин сторін і встановлювати якими правовими нормами вони регулюються, чи допускає відповідне законодавство відшкодування моральної шкоди при даному виді правовідносин. Судом встановлено, що між сторонами виникли договірні правовідносини, що регулюються вищевказаним Договором та Книгою п'ятою «Зобов'язальне право» Цивільного кодексу України, зокрема параграфом 3 «Банківський вклад» глави 71 розділу ІІІ даної Книги, нормами якого стягнення моральної шкоди за порушення умов договору не передбачено. Не передбачено відшкодування моральної шкоди і договором, укладеним між сторонами. Таким чином, оскільки між позивачем та відповідачем діяли договірні правовідносини, які регулюються ЦК України, а умовами Угоди щодо відшкодування моральної шкоди не передбачено, як і не передбачено ЦК України відшкодування моральної шкоди в зв'язку з невиконанням договірних зобов'язань, суд дійшов висновку, що вимоги про відшкодування моральної шкоди в розмірі 100 000,00 грн. задоволенню не підлягають. За положеннями ст. 79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат пов'язаних з розглядом справи, зокрема, витрат на правову допомогу та проведенням судових експертиз. Позивач просить суд стягнути з ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» витрати на правову допомогу у сумі 20 000,00 грн.. Правову допомогу, відповідно до приписів ст.. 56 ЦПК України, може надавати особа, яка є фахівцем у галузі права і за законом має право на надання правової допомоги. Особа, зазначена в частині першій цієї статті, має право: знайомитися з матеріалами справи, робити з них витяги, знімати копії долучених до справи документів, бути присутнім у судовому засіданні. Особа, яка має право на надання правової допомоги, допускається ухвалою суду за заявою особи, яка бере участь у справі. Вимога [PERSON] про стягнення з банку таких витрат задоволенню не підлягає, оскільки, особа, яка надавала позивачу правову допомогу не допускалась до участі справи за заявою [PERSON] в якості особи яка надає правову допомогу, відповідно до ч. 2 ст. 56 ЦПК України, вказана особа діяла як представник позивача Таким чином, враховуючи викладене, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що в судовому засіданні достовірно встановлено невиконання відповідних договірних зобов'язань перед позивачем щодо повернення банківських вкладів та відсотків за користування ними, тому оскільки заявлені позовні вимоги знайшли своє підтвердження у судовому засіданні, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги [PERSON] про повернення суми депозитного вкладу та процентів підлягає задоволенню, а тому підлягає стягненню з Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський акціонерний банк» на користь позивача заборгованість по Договору банківського вкладу «Строковий.» №257117/2011 та по договору про відкриття банківського рахунку «Для виплат» [NUMBER], в загальному розмірі 27513,12 доларів США. Судові витрати суд розподіляються судом відповідно до ст.88 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: partial