Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-10 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду із зазначеною позовною заявою, в якій просить позбавити [PERSON] батьківських прав відносно її малолітньої дочки [PERSON], [INFO], в обґрунтування своїх вимог зазначив, що відповідач ухиляється від виконання батьківських обов'язків, життям дочки, органами опіки та піклування Левківської сільської ради Житомирського району та лікарською амбулаторією загальної практики сімейної медицини було зафіксовано фізичне насилля та жорстоке поводження матері щодо дочки, а тому є всі підстави позбавити її батьківських прав. Крім того, відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання дитини, що є її обов'язком як матері дитини. Представник позивач у судовому засідання позов підтримала з вищезгаданих підстав, просила позбавити відповідача батьківських прав відносно малолітньої дочки, стягнути аліменти на утримання дитини. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явилася. У відповідності до ч.5 ст.74 ЦПК України належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи за адресою проживання, зареєстрованою у встановленому законом порядку через пресу. Відповідно до ч.4 ст.169 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Враховуючи те, що у справі є достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін, зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи у відсутності відповідача та представника позивача, що відповідає вимогам ст.224 та ч.2 ст.158 ЦПК України. Представники третіх осіб органу опіки та піклування Левківської сільської ради Житомирського району та директор Левківської загальноосвітньої ЗОШ 1-3 ступенів в судовому засідання позов підтримали та наполягали на його задоволенні, оскільки відповідач вчиняє фізичне насилля проти неповнолітньої дитини. Представник Житомирської місцевої прокуратури у судовому засідання не заперечувала проти задоволення позову, оскільки всі зазначені факти знайшли своє підтвердження в ході розгляду справи. Дослідивши та оцінивши письмові докази у справі в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] народилася [INFO] в свідоцтві про народження якої батьками записані: [PERSON] та [PERSON] (а.с.6). Батько дитини у актовому записі про народження записаний відповідно до ст.133 Сімейного Кодексу України. Рішенням Левківської сільської ради Житомирського району Житомирської області №17 від 23 лютого 2016 року вирішено позбавити [PERSON] батьківських прав відносно малолітньої дочки [PERSON], [INFO] та клопотати до служби у справах дітей Житомирської районної державної адміністрації щодо негайного вилучення дитини з сім'ї (а.с.9). Згідно висновку органу опіки та піклування Житомирської районної державної адміністрації Житомирської області №18-5/283 від 01 березня 2016 року визнано за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] щодо малолітньої дочки [PERSON], [INFO] (а.с.4-5). Таким чином, судом встановлено, що відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків, вчиняє фізичне насильство та жорстоке поводження до дитини, що є підставою відповідно до п. 2 ч.1 ст. 164 Сімейного кодексу України для позбавлення батьківських прав. Відповідно до вимог ст.ст. 150, 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про стан здоров'я, її фізичний, духовний та моральний розвиток, що є найважливішими обов'язками матері і батька, а також повинні утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ст.11 Закону України «Про охорону дитинства» від 26.04.2001 року, сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Частина 4 ст.155 Сімейного кодексу України передбачає, що ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої Законом, зокрема, п.2 ч.1 ст.164 Сімейного кодексу України передбачає, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. З матеріалів справи слідує, що відповідач свідомо ухиляється від виконання батьківських обов'язків по вихованню неповнолітньої дочки, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; вчиняє фізичне насилля та жорстоке поводження щодо малолітньої дочки. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що є всі підстави для задоволення позову про позбавлення батьківських прав [PERSON] по відношенню до її малолітньої дочки [PERSON], [INFO]. Обов'язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов'язків (ч.2 ст.51 Конституції України) і традиційно закріплюється в сімейному законодавстві. У відповідності до ст.180 Сімейного Кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Згідно зі ст. 27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 pоку, батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Це положення відбите в українському законодавстві. Зміст глави 15 Сімейного кодексу України вказує на обов'язок кожного з батьків утримувати дитину. Таке утримання є безумовним, оскільки Закон не передбачає будь-яких спеціальних умов для виникнення обов'язку батьків з утримання своїх дітей, та не передбачає звільнення батьків від утримання незалежно від того, чи є батьки працездатними, та чи є в них кошти, достатні для утримання. Способи виконання обов'язку утримувати дитину визначені статтею 181 Сімейного кодексу України, за змістом якої, кошти на утримання дитини (аліменти) за рішенням суду присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. На підставі ст.182 Сімейного кодексу України, при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина. Дослідивши матеріали справи судом встановлено наявність порушення відповідачем своїх обов'язків, як матері, утримувати свою неповнолітню дитину, яка потребує матеріальної допомоги, про те суд відмовляє в задоволенні позовних вимог про стягнення аліментів на утримання дитини, оскільки позивачем не зазначено до якого державного або комунального закладу охорони здоров'я, навчального або іншого закладу, влаштовано малолітню [PERSON] на користь якого слід стягувати кошти в якості аліментів на її утримання (ст.193 Сімейного кодексу України). Згідно ч.3 ст.88 ЦПК України, якщо позивача на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Outcome: partial