Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-05 00:00:00

Представник позивача ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія» звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про відшкодування шкоди в порядку регресу. В обґрунтування позову зазначено, що 03.04.2011 року року між ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії Головного управління по м. Києву та Київській області ПАТ «Державний ощадний банк України» та [PERSON] було укладено Договір про відкриття фізичній особі карткового рахунку та здійснення його розрахунково-касового обслуговування за дебетною схемою № 17598. 16.05.2013 року між АТ «Ощадбанк» та [PERSON] було укладено Додатовий договір № 1 до Договору № 17598, згідно якого позичальнику було надано кредит в сумі 10000 грн. Позичальник належним чином не виконувала умови договору щодо сплати платежів у розмірі та в порядку, передбачених вищевказаним договором, та станом на 15.09.2015 року заборгованість позичальника за договором склала 8968,40 грн. Зазначено, що майнові інтереси АТ «Ощадбанк», що пов»язані з матеріальними збитками, завданими внаслідок неповернення або неповного повернення позичальниками кредитів та/або несплатою або частковою несплатою процентів по кредитах на умовах, встановлених Договорами, були застраховані у ПАТ «Українська пожежно страхова компанія» згідно Договору добровільного страхування кредитів № 055/01 від 01.08.2014 року. АТ «Ощадбанк» звернулось до ПрАТ «УПСК» із заявою про виплату страхового відшкодування, у зв»язку з чим, позивач провів виплату страхового відшкодування в розмірі 8968,40 грн., визнавши факт неповного погашення позичальником грошового зобов»язання згідно умов договору перед АТ «Ощадбанк» страховим випадком. В розумінні ЦК України та Закону України «Про страхування» у позичальника виникло зобов»язання перед позивачем відшкодувати завдані збитки. З метою досудового врегулювання спору відповідачу було направлено вимогу про відшкодування збитків в порядку регресу, однак, нею не проведено ніяких дій щодо вирішення питання в досудовому порядку та відшкодування завданих збитків. На підставі наведеного просив суд стягнути з відповідача користь позивача матеріальну шкоду в порядку регресу в розмірі 8968,40 грн. та витрати по оплаті судового збору. Представник позивача в судове засідання не з»явився, подавши до суду заяву, за змістом якої, заявлені вимоги підтримав з мотивів, викладених в позовній заяві, просив розглядати даний спір у відсутності представника. Відповідач в судове засідання не з»явилась. Подала суду письмове заперечення на позов, та просила в позові відмовити, оскільки, нею 24.09.2015 року було поповнено рахунок на суму 8962,40 грн., що є повним виконанням зобов»язань перед АТ «Ощадбанк». Крім того, зазначила, що страховий акт (24.09.2015 року) та страховий випадок мали місце вже після закінчення дії договору добровільного страхування кредитів № 055/12 від 01.08.2014 року, укладеного між АТ «Ощадбанк» та ПрАТ «УПСК», термін дії якого сплинув 31.07.2015 року, що в сукупності свідчить про безпідставність та недоведеність позовних вимог. Враховуючи викладене, суд вважає за можливе розглянути справу без участі сторін на підставі доказів, які містяться в матеріалах справи. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити за наступних підстав. Судом встановлено, що 03.04.2011 року між ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії Головного управління по м. Києву та Київській області ПАТ «Державний ощадний банк України» та [PERSON] було укладено Договір про відкриття фізичній особі карткового рахунку та здійснення його розрахунково-касового обслуговування за дебетною схемою № 17598. 16.05.2013 року між АТ «Ощадбанк» та [PERSON] було укладено Додатовий договір № 1 до Договору № 17598, згідно якого позичальнику було надано кредит в с умі 10000 грн. (а.с.11-14). Відповідно до Договору добровільного страхування кредитів № 055/01 від 01.08.2014 р. майнові інтереси АТ «Ощадбанк», що пов'язані з матеріальними збитками, завданими внаслідок неповернення або неповного повернення відповідачем кредиту та/або несплатою або частковою несплатою процентів по кредитах на умовах встановлених Договорами, були застраховані у ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія». Відповідно до п. 7.1 вказаного договору, строк його дії - до 31.07.2015 року (а.с.15-19), однак, доказів автоматичного продовження строку дії вказаного договору матеріали справи не містять. Стороною позивача на обґрунтування наявності боргу відповідача суду надано копія виписки по картковому рахунку від 17.09.2015 року, відповідно до якого [PERSON] має заборгованість за період з 01.01.2015 р. по 17.09.2015 р. в сумі 8968,40 грн. (а.с.20-24). Відповідно до страхового акту № 055/12/081/15 від 24.09.2015 року ПрАТ «УПСК», вирішило здійснити виплату страхового відшкодування на користь Філії - Головне управління по м. Києву та Київській області АТ «Ощадбанк» у сумі 8968,40 грн. (а.с.27). Відповідно до платіжного доручення № 3001 від 08.10.2015 року, сума страхового відшкодування в розмірі 8968,40 грн. була перерахована на користь Філії - Головне управління по м. Києву та Київській області АТ «Ощадбанк» (а.с.28). Згідно із ст. 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Частина перша статті 1191 ЦК України передбачає, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 89 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). З метою мирного врегулювання спору позивачем ПрАТ «УПСК» 04.07.2016 року на адресу відповідача була надіслана вимога про відшкодування суми збитку (а.с.29). Однак, в матеріалах справи відсутні посилання на докази отримання вказаного повідомлення відповідачем, в зв»язку з чим, суд вважає, що доводи відповідача про те, що їй не було відомо про існування договірних відносин між АТ «Ощадбанк» та ПрАТ «УПСК», а також про відповідну виплату відшкодування, яка була здійснена фактично після сплати нею боргу на користь банку, - заслуговують на увагу та є такими, що знайшли своє підтвердження в ході розгляду справи. Крім того, заперечуючи проти позовних вимог, відповідачем було подано копію виписки із карткового рахунку від 12.10.2018 року за період з 01.01.2015 р. по 31.12.2015 р., відповідно до якого судом було встановлено, що 24.09.2015 року відповідачем [PERSON] н картковий рахунок було внесено суму одним платежем в розмірі 8962,40 грн. Суд звертає увагу на те, що позивачем було направлено вимогу відповідачу про відшкодування шкоди майже через рік після прийняття рішення про виплату та фактичного перерахування коштів на користь АТ «Ощадбанк», а також те, що фактичне перерахування коштів відбулось 08.10.2015 року вже після сплати 24.09.2015 року відповідачем зазначеної суми на користь АТ «Ощадбанк». Суд вважає, що обставини, на які посилався позивач в частині неналежного виконання відповідачем своїх зобов»язань за кредитним договором, а також не бажанням відшкодувати шкоду в добровільному порядку в ході розгляду справи не знайшли свого об»єктивного підтвердження, а, навпаки, спростовані наданими відповідачем доказами, зокрема, в частині сплати заборгованості перед АТ «Ощадбанк» ще до фактичного перерахування коштів страховою компанією. Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги те, що відповідачем спростовані належними та допустимими доказами доводи позивача, виходячи із встановлених судом обставин справи та вимог чинного законодавства, які регулюють спірні правовідносини, суд дійшов висновку, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити, в зв»язку з безпідставністю та недоведеністю. Судові витрати на підставі ст. 141 ЦПК України, слід залишити за позивачем.

Outcome: dismissed