Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-20 00:00:00

Представник публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (далі - Банк) звернувся до суду з позовом в якому просить суд визнати дії відповідача [PERSON], щодо реєстрації у предметі іпотеки відповідачів [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], неправомірними, та вчиненими з порушенням умов законодавства, а також виселити вказаних осіб, місце проживання яких зареєстроване за адресою предмета іпотеки, а саме з будинку №86 по вул.Карла Маркса, в с.Олександрівка, м.Чорноморська, Одеської області, які фактично в ньому проживають, із зняттям з реєстраційного обліку в органі МВС України, до повноважень якого входять питання громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб, компетенція якого територіально поширюється на адресу вказаного житлового будинку (а.с.2-4). В обґрунтування вказаних вимог позивач посилався на те, що вказаний будинок був переданий [PERSON] в іпотеку з метою забезпечення зобов'язань за кредитним договором №ODTIGK0000000001 від 01.02.2008 року, та в зв'язку з невиконанням позичальником зобов'язань з повернення кредиту за рішенням суду про стягнення заборгованості, що випливає з вказаних зобов'язань було звернуто стягнення на зазначений предмет іпотеки. У звязку з цим реєстрація місця проживання відповідачів та їх фактичне проживання в будинку, на який звернуто стягнення, на думку позивача, істотним чином порушує його права та охоронювані законом інтереси як іпотекодержателя. З вказаних обставин, та посилаючись на те, що за вказаним договором іпотеки реєстрація місця проживання фізичних осіб у вказаному будинку можлива лише за згоди позивача, а позивач такої згоди не надавав, представник позивача просив суд задовольнити позов. Представник позивача в судове засідання не зявився, надав суду письмову заяву в якій просить розглянути справу без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, не заперечує проти заочного розгляду справи (а.с.55). Відповідачі в судове засідання не зявилися повторно, неодноразово повідомлялися належним чином про день, час та місце розгляду справи (а.с.36-40, 50-54, 70-78, 81-85), про причини неявки суду не сповістили, відзив на позов не надали, та від них не надходили заяви про розгляд справи за їх відсутністю. Відповідно до положень ст.280 ЦПК України, судом постановлено ухвалу про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав. Судом встановлено, що 01.02.2008 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] був укладений кредитний договір №ODTIGK0000000001, за умовами якого позичальник отримав кредит у вигляді кредитної лінії в розмірі 116000,00 доларів США, з кінцевим терміном повернення до 01.02.2018 року (а.с.5-7). В той же день, 01.02.2008 року, з метою забезпечення виконання прийнятих зобовязань, між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір іпотеки, відповідно до умов якого відповідач надав в іпотеку нерухоме майно, а саме: житловий будинок, який знаходиться за адресою: Одеська область, м.Чорноморськ, с.Олександрівка, вул.Карла Маркса будинок №86, та який належить іпотекодавцю майновому поручителю на праві спільної сумісної власності подружжя на підставі Договору купівлі-продажу житлового будинку, посвідченого [PERSON], державним нотаріусом Іллічівської міської державної нотаріальної контори Одеської області 28.01.1997 року за реєстровим №2-120 (а.с.10-13). Позивач посилаючись на те, що відповідач належним чином свої обов'язки щодо повернення кредитних коштів та сплати відсотків не виконує, звернувся до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки. Так, заочним рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 08 листопада 2011 року позов ПАТ КБ «ПриватБанк» було задоволено в повному обсязі, та в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №ODTIGK0000000001 від 01 лютого 2008 року звернуто стягнення на предмет іпотеки, а саме житловий будинок, загальною площею 60,3 кв.м., житловою площею 33,9 кв.м., що розташований за адресою: Одеська область, м.Іллічівськ, смт.Олександрівка, вул.Карла Маркса, буд.86, шляхом продажу вказаного предмета іпотеки публічним акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк» від свого імені з укладанням від імені [PERSON] договору купівлі-продажу з іншою особою покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру прав власності, а також надано публічному акціонерному товариству комерційний банк «ПриватБанк» всі повноваження, необхідні для здійснення такого продажу (а.с.14). Згідно ч.3\~ст.109 ЖК України\~звернення стягнення на передане в іпотеку жиле приміщення є підставою для виселення всіх громадян, що мешкають у ньому, за винятками, встановленими законом. Відповідно до ч.1, 2\~ст.40 Закону України «Про іпотеку»\~звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом. Після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. З роз'яснень, викладених у постанові Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2012 року №5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» вбачається, що при розгляді позову іпотекодержателя про виселення мешканців із житлового будинку чи житлового приміщення в разі задоволення вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки, суд має враховувати, що примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду тільки за певних умов: якщо мешканці добровільно не звільнили житловий будинок чи житлове приміщення, на яке звернуто стягнення як на предмет іпотеки, протягом одного місяця з дня отримання письмової вимоги іпотекодержателя або нового власника або в інший погоджений сторонами строк. Так, всупереч вказаним нормам, позивачем не надано суду доказів направлення відповідачам, та доказів отримання ними письмової вимоги іпотекодержателя або нового власника про добровільне звільнення житлового будинку протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Отже, з позовом про виселення відповідачів [PERSON] звернувся передчасно, не дотримавшись встановленого Законом порядку щодо добровільного звільнення житлового приміщення. Окрім цього, у правовідносинах, що склалися між сторонами, виселення є похідним і може бути здійснено лише у звязку із зверненням стягнення на предмет іпотеки (ніяк не раніше). Матеріали справи не містять доказів фактичного виконання рішення суду від 08.11.2011 року про звернення стягнення на предмет іпотеки, а саме на житловий будинок №86 по вул.Карла Маркса, в с.Олександрівка, м.Чорноморська, Одеської області, шляхом його продажу, з отриманням витягу з Державного реєстру прав власності. Також, суд вважає необхідним зазначити, що відповідно до частини другої\~ст.109 ЖК Української РСР\~громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду. Таким чином, частина друга\~ст.109 ЖК Української РСР\~встановлює загальне правило про неможливість виселення громадян без надання іншого жилого приміщення. Як виняток, допускається виселення громадян без надання іншого жилого приміщення при зверненні стягнення на жиле приміщення, що було придбане громадянином за рахунок кредиту, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Відтак, аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що під час ухвалення судового рішення про виселення мешканців на підставі частини другої\~ст.39 Закону України «Про іпотеку»\~підлягають застосуванню як положення\~ст.40 цього Закону, так і норма\~ст.109 ЖК Української РСР. І за змістом цих норм особам, які виселяються з жилого будинку (жилого приміщення), яке є предметом іпотеки, у зв'язку зі зверненням стягнення на предмет іпотеки, інше постійне житло надається тільки в тому разі, коли іпотечне житло було придбане не за рахунок кредиту, забезпеченого іпотекою цього житла. Такого висновку дійшов Верховний Суд України, виклавши правову позицію у постанові від 18 березня 2015 року у справі № 6-39цс15. Матеріалами справи підтверджується, що житловий будинок №86 по вул.Карла Маркса, в с.Олександрівка, м.Чорноморська, Одеської області, на який звернуто стягнення, не був придбаний за кошти, отримані у кредит за кредитним договором №ODTIGK0000000001 від 01.02.2008 року. Вказаний будинок належав на праві власності Іпотекодавцю майновому поручителю на праві спільної сумісної власності подружжя на підставі Договору купівлі-продажу житлового будинку, посвідченого [PERSON], державним нотаріусом Іллічівської міської державної нотаріальної контори Одеської області 28.01.1997 року за реєстровим №2-120. Дані обставини встановлені на підставі договору іпотеки (а.с.10-13). Крім того відповідачі у справі [PERSON], [PERSON], [PERSON], про виселення яких заявлено в позові не є сторонами кредитного договору та договору іпотеки. При цьому зареєструвалися вони в будинку у 1997 р., та у 2002 р., тобто ще до передачі його в іпотеку. Таким чином вбачається, що за наведених обставин\~\~разом із вирішенням питання про виселення суд має вирішити питання про надання вказаним особам іншого постійного житла згідно із ч.2\~ст.109 ЖК України. При цьому відомостей про наявність у відповідачів іншого, належного їм житла, куди вони могли б виселитись, до суду не надано. Разом з тим, законодавством не врегульований механізм правової реалізації норми ч.2\~ст.109 ЖК України. Зокрема, за рахунок кого саме (держави, органу місцевого самоврядування чи іпотекодержателя, тощо) має виділятися мешканцям, яких виселяють з житлового приміщення предмету іпотеки, що було придбано не за рахунок кредиту, інше постійне житло. Таким чином, встановивши у справі, яка перебуває на вирішенні суду, що в іпотеку передано будинок, який був придбаний не за рахунок отриманих кредитних коштів, суд не вбачає передбачених законом підстав для виселення мешканців із зазначеного будинку без надання їм іншого постійного житла. Крім того, щодо вимог позивача про визнання дій відповідача [PERSON] з приводу реєстрації у предметі іпотеки інших відповідачів неправомірними, суд вказує наступне. Позивач в обґрунтування наведеної вимоги посилався на те, що Договором іпотеки передбачено право іпотекодавця на реєстрацію у предметі іпотеки інших осіб лише при умові отримання від іпотекодержателя письмової згоди на такі дії, і оскільки позивач такої згоди не давав, то на його думку реєстрація осіб за адресою предмета іпотеки є порушенням його прав як іпотекодержателя. Відповідач відповідно до п.18.7 Договору іпотеки зобовязався не передавати майно в оренду, у лізинг, у спільну діяльність або у безоплатне користування, не здійснювати їх відчуження або вчиняти інше розпорядження іпотечним майном без письмової згоди іпотекодавця. Вказані доводи позивача спростовуються матеріалами справи, а саме наданою позивачем довідкою про склад сімї та реєстрацію №4110 від 18.12.2015 р. (а.с.15), згідно якої відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] були зареєстровані в [INFO], м.Чорноморська (Іллічівська) Одеської області, - 07.02.1997 року, а відповідач [PERSON] 01.11.2002 року, тобто ще до укладення в 2008 році Кредитного договору та передання будинку в іпотеку. Таким чином, жодних прямих правових наслідків із визнання дій вказаної особи протиправними перед судом не доведено, що у контексті наведеної вище правової позицій свідчить про те, що позивачем обрано неналежний спосіб захисту його прав. З урахуванням встановлених обставин, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення вимог позову ПАТ КБ «Приват Банк».

Outcome: dismissed