Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-28 00:00:00

Представник позивачки у судове засідання не зявився, надавши заяву про розгляд справи без їх участі та задоволення позову у повному обсязі. Відповідач в судове засідання не зявився, про час та дату розгляду справи був повідомлений належним чином. За таких обставин, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Представник третьої особи надав письмову заяву у якій просив справу розглянути без їхньої участі та ухвалити рішення на розсуд суду згідно норм чинного законодавства. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного. Встановлено, що [PERSON] є власником житлового будинку №7 по вул. Мостовій в м. Підгородне, Дніпропетровського району, Дніпропетровської області, на підставі вимог ч.3 ст. 1268 Цивільного кодексу України як спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем ([PERSON], якому належав будинок на підставі свідоцтвом про право власності на житловий будинок (домоволодіння) від 25.07.1986 року) на час відкриття спадщини, тому вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідач, [PERSON] також зареєстрований за адресою: [INFO], але не проживає за вказаною адресою з серпня 2005 року, що підтверджується довідкою Виконавчого комітету Підгородненської міської ради №1839 від 27.07.2015 року та довідкою Голови квартального комітету Підгородненської міської ради від 22.07.2015 року. Тобто, відповідач не мешкає та не користується житловим приміщенням позивача тривалий час без поважних причин, у зв'язку з чим, [PERSON], не може у повній мірі розпоряджатися та користуватися своєю нерухомістю. Зокрема, право позивача на належне йому домоволодіння гарантується Конституцією України (ст. 41) та ст. 1 Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних прав свобод, до якої Україна приєдналась 17 липня 1997 року відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 р., Першого протоколу та протоколів №2,№4,№7 та №11 до «Конвенції», закріплено принципи непорушності права приватної власності, який означає право свободи на безперешкодне користування своїм майном закріпляє право власника володіти, користуватися, розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.ст. 316,317,319,321 ЦК України). Гарантуючи захист права власності, закон надає право власнику майна вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст. 16,386,391 ЦК України. Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном, а згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном Статтею 383 Цивільного кодексу України передбачено, що власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання та проживання членів своєї сім'ї. Стаття 3 Сімейного кодексу України визнає сім'єю спільне проживання осіб, що пов'язані спільним побутом та мають взаємні права та обов'язки. Частина 2 статті 415 Цивільного кодексу України встановлює, що член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. У відповідності до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Крім того, згідно ст. 7 Закону України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. На підставі наведеного, суд вважає, що вимоги щодо визнання відповідача таким, що втратив право користування спірним будинком обґрунтовані і підлягають задоволенню, оскільки в судовому засіданні знайшов свого підтвердження факт його відсутності понад один рік у вищевказаному житловому приміщенні. Разом з цим, вимоги позивача про зобов?язання третьої особи зняти з реєстраційного обліку відповідача за вищевказаною адресою не підлягають задоволенню, оскільки відповідно до ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» рішення суду про позбавлення права користування житловим приміщенням є самостійною підставою зняття з реєстрації місця проживання. Відповідно до вимог ст.ст.79,88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню сума судового збору в розмірі 243 грн. 60 коп.

Outcome: partial