Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-21 00:00:00

Прокурор Монастириського району Тернопільської області звернувся в суд із цивільним позовом у інтересах держави в особі управління фінансів Козівської районної державної адміністрації та Козвіської центральної районної комунальної лікарні до [PERSON] про відшкодування витрат на лікування потерпілого від злочину, в якій просить суд постановити рішення, яким стягнути з [PERSON] [INFO], що проживає за адресою: [ADDRESS] на користь управління фінансів Козівської районної державної адміністрації (УК у Козівському районі 24060300 код одержувача: 37822731, р/р 31415544700282, МФО 838012, банк: ГУДКСУ у Тернопільській області) 5 492,72 грн. витрат на стаціонарне лікування потерпілого від злочину Вимоги позовної заяви мотивовані тим, що вироком Монастириського районного суду Тернопільської області від 16.01.2014 року [PERSON] визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України тобто своїми умисними діями, які виразились в умисному заподіянні тілесного ушкодження середньої тяжкості [PERSON]. Потерпіла [PERSON] після вчинення злочину, знаходилася на стаціонарному лікуванні в травматологічному відділенні Козівської центральної районної комунальної лікарні з 27.10.2013 по 19.11.2013 року. Згідно довідки Козівської центральної районної комунальної лікарні загальна вартість витрат понесених на лікування [PERSON] становить - 5 492,72 грн. Окрім цього в позові зазначено, що Козівська центральна районна комунальна лікарня фінансується з районного бюджету, а тому порушення майнових прав зазначеної установи заподіює суттєвої шкоди районному бюджету, що дає підстави прокурору, згідно ст. 36-1 Закону України «Про прокуратуру», звернутися з відповідною позовною заявою до суду. Прокурор в судовому засіданні заявлені вимоги підтримав повністю, просив їх задовольнити. Представники управління фінансів Козівської районної державної адміністрації та Козвіської центральної районної комунальної лікарні в судове засідання не з'явилися, суду подали заяви про розгляд справи у їх відсутності, позовні вимоги підтримують в повному обсязі. Відповідач в судовому засіданні проти позову заперечив, суд повідомив, що за угодою між ним та потерпілою [PERSON] він оплатив останній десять тисяч гривень, а тому будь-кому іншому відшкодовувати буде на його думку незаконним Суд, дослідивши матеріали цивільної справи не вбачає підстав для відкладення справи і вважає можливим розглянути її на підставі наявних доказів. Так, перевіривши матеріали справи, розглянувши доводи, викладені в позові, та надавши їм належну правову оцінку, проаналізувавши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими, доведеними належним чином та підлягають задоволенню, з огляду на наступне. Вироком Монастириського районного суду від 16 січня 2014 року [PERSON] визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст.122 КК України. Відповідно до вироку 24.10.2013 р. близько о 02 год. 30 хв. [PERSON] знаходячись в своєму житловому будинку, що у [ADDRESS], на ґрунті не приязних відносин з метою умисного заподіяння тілесних ушкоджень, умисно наніс один удар рукою в область підборіддя [PERSON], в наслідок чого остання впала на землю на спину, на землі [PERSON] наніс їй ще кілька ударів ногами в область грудей, верхніх та нижніх кінцівок в наслідок чого спричинив потерпілій тілесні ушкодження у вигляді закритого перелому лівої плечової кістки із зміщенням кісткових уламків, синці на обох стегнах, лівій гомілці, правому передпліччі, лівій молочній залозі та в лівій поперековій ділянці, садно на правій гомілці. Згідно висновку експерта № 468 від 05.12.2013 року у [PERSON] виявлено тілесні ушкодження у вигляді закритого перелому лівої плечової кістки не супроводжувався небезпечними для життя явищами (у медичних картках не описано шоку тяжкого ступеня, проявів масивної крововтрати тощо) і за ознакою тривалого, понад три тижні (більш як 21 день) розладу здоров'я відноситься до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості, також тілесні ушкодження у вигляді садна та синців, як в їх сукупності, так і кожне зокрема, за ступенем тяжкості відносяться до легких. Потерпіла [PERSON] після вчинення злочину, знаходилася на стаціонарному лікуванні в травматологічному відділенні Козівської центральної районної комунальної лікарні з 27.10.2013 по 19.11.2013 року. Згідно довідки Козівської центральної районної комунальної лікарні загальна вартість витрат понесених на лікування [PERSON] становить - 5 492,72 грн. Частинами 1, 3 статті 1206 ЦК України передбачено, що особа, яка вчинила злочин, зобов'язана відшкодувати витрати закладові охорони здоров'я на лікування потерпілого від цього злочину, крім випадку завдання шкоди при перевищенні меж необхідної оборони або у стані сильного душевного хвилювання, що виникло раптово внаслідок насильства або тяжкої образи з боку потерпілого. Якщо лікування проводилося закладом охорони здоров'я, що є у державній власності, у власності Автономної Республіки Крим або територіальної громади, кошти на відшкодування витрат на лікування зараховуються до відповідного бюджету. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного суду України від 07.07.1995 року №11 «Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину, та судових витрат» питання про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого вирішується згідно з Порядком обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров'я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №545 від 16 липня 1993 року. Термін і обґрунтованість перебування потерпілого від злочину на стаціонарному лікуванні визначається на підставі даних лікувального закладу, де він перебуває на лікуванні. До справи має бути приєднана довідка-розрахунок бухгалтерії цього закладу із записом про вартість одного ліжко-дня та загальну суму фактичних витрат на лікування потерпілого. Витрачені на стаціонарне лікування кошти підлягають відшкодуванню у повному обсязі. Постановою Кабінету Міністрів України №545 від 16 липня 1993 року «Про порядок обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров'я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання» передбачено, що сума коштів, яка підлягає відшкодуванню, визначається закладом охорони здоров'я, в якому перебував на лікуванні потерпілий, виходячи з кількості ліжко-днів, проведених ним в стаціонарі та вартості витрат на його лікування в день. Кількість ліжко-днів визначається на підставі медичної картки стаціонарного хворого (форма 003(у) або інших документів, які підтверджують дати госпіталізації та виписки хворого із стаціонара лікувального закладу. Визначення суми витрат на лікування потерпілого за один ліжко-день провадиться виходячи з фактичної кількості ліжко-днів і загальної суми фактичних витрат за місяць (в якому проводилось лікування) на утримання лікувального закладу, за винятком витрат на капітальні вкладення, капітальний ремонт і придбання інвентаря та обладнання. Визначена сума коштів на лікування потерпілого стягується судом з обвинуваченого або фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, при ухваленні вироку за позовом закладу охорони здоров'я або прокурора. В зв'язку з вищенаведеним, суд не бере до уваги заперечення [PERSON] проти позову з підстав того, що він не повинен нести витрати закладу охорони здоров'я витрачені на потерпілу, оскільки саме особа, яка вчинила злочин зобов'язана відшкодувати такі витрати (ч. 1 ст. 1206 ЦК України). Виходячи з вищенаведеного, суд приходить до висновку, що вимоги прокурора є обґрунтованими, відповідають дійсним обставинам та матеріалам справи, ґрунтуються на положеннях чинного законодавства, а отже підлягають до задоволення. На підставі викладеного,

Outcome: approved