Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-09 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду з позовом, який згодом уточнив, в якому просив суд зобов'язати відповідачів усунути перешкоди в володінні та користуванні земельною ділянкою, розташованою за адресою: [ADDRESS] шляхом пересування огорожі в сторону ділянки [PERSON] на 1 метр протягом 25,2 метри та на 1,1 метр протягом 2,86 метри біля будинку літ. «А-1», та пересунути огорожу в сторону прибудови літ. «б1- 1» на 0,45 метрів протягом 3,2 метри. В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що позивач є власником 27/100 домоволодіння на підставі договору купівлі-продажу від 11.12.1989 року, що складає 335 кв.м. вказаної земельної ділянки. Рішенням народного суду Кіровського району м.Дніпропетровська від 26.01.1984 року встановлено порядок користування вищевказаної земельної ділянки. 08 лютого 2001 року Жовтневим районним судом м.Дніпропетровська визнано право власності на 1/60 частину домоволодіння №1-Б за [PERSON] Відповідачі, в порушення порядку користування земельною ділянкою та домоволодінням встановленим вищевказаним рішенням суду від 26.01.1984 року, за рахунок самовільно збудованої прибудови під літ. б та переносу паркану на 1 метр в сторону земельної ділянки позивача, зменшили її розмір на 28 квадратних метри, а також незаконно переобладнали одну з кімнат будинку. Представник позивача та позивач в судовому засіданні позов підтримали з підстав в ньому викладених, просили позов задовольнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов визнала, не заперечувала проти його задоволення. Відповідач [PERSON] та представники третіх осіб в судове засідання не з'явились, про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, про причини неявки суд не повідомили. Вислухавши представника позивача, позивача та відповідача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Згідно частин 1-3 ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. У відповідності до ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі, і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Судом встановлено, що 11 грудня 1989 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу, на підставі якого позивач став власником 27/100 домоволодіння, яке розташоване за адресою: [ADDRESS], на земельній ділянці розміром 968 кв.м. та складається з житлового глинованого, обкладеного цеглою будинку А-1, житловою площею 36,1 кв.м., житлового, саманного, обкладеного цеглою, шлаком будинку Б-1, житловою площею 51,3 м, сараїв В, Г шлакобетонних, К шлакоблочного; гаража И дощат. шлакоблочного, убиралень Н, Д дощатих, споруд №І-7, - 10,мостіння І,П. Право власності продавця [PERSON] підтверджується свідоцтвом про право власності та свідоцтвом про право на спадщину за законом, виданих 24.10.1989 року Першою державною нотаріальною конторою за реєстрами № 5-5436, 5-5438, зареєстрованих в Дніпропетровському інвентар бюро 13.11.1989 року під №411-39. Встановлено, що народний суд Кіровського району м.Дніпропетровська встановив порядок користування земельною ділянкою, на якій розташоване вищенаведене домоволодіння, між його співвласниками. Отже, відповідно до рішення суду [PERSON] разом з правом власності на домоволодіння, передав позивачу - [PERSON], право користування вищенаведеною земельною ділянкою, на якій знаходяться домоволодіння позивача та відповідача. Розмір земельної частини вказаної земельної ділянки виділеної позивачу склав 335 кв.м. Судом також було встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є співвласниками домоволодіння, яке на підставі вищенаведеного рішення Народного суду Кіровського району м.Дніпропетровська від 26.01.1984 року складається в натурі з житлового будинку під літ. Б-1 кімнати 4-3 площею 15,7 кв.м., кімнати 4-4 площею 6,1 кв.м., з житлової прибудови Б-1 кухня 4-2, веранди б-1, ганкуб3,з підвалу під Б-1 приміщення І-2, частини забору №І, гаражу И, яке знаходиться по вказаній адресі, а саме: [ADDRESS]. Крім того, вони є і співкористувачами з позивачем вказаної земельної ділянки, яка знаходиться за цією ж адресою. Вказана земельна ділянка по [ADDRESS] була передана в користування співвласниками домоволодіння на підставі та в порядку встановленому рішенням виконкому Дніпропетровської міської ради депутатів працюючих № 2394 від 22.12.1953 року та вже згаданим вище рішенням Народного суду Кіровського району м.Дніпропетровська від 26.01.1984 року. Також судом встановлено, що 08 лютого 2001 року до співвласників приєдналась [PERSON], яка на підставі рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 08.02.2001 року стала власницею 1/60 частини домоволодіння №1-Б. 20.10.2010 року Державний архів Дніпропетровської області при Дніпропетровській області державній адміністрації надав [PERSON] (дружині позивача) архівний витяг з рішення №2394 від 22 грудня 1953 року виконкому Дніпропетровської міської Ради депутатів працюючих «Про результати обміру земель по будівельному кварталу № 859-А м.Дніпропетровська». Отже, відповідно до витягу у фактичному користуванні та власності позивача знаходиться 81/300 домоволодіння, яка складається з 335 кв.м. вказаної земельної ділянки, яка розташована під житловим будинком літ. «А-1ж» з прибудовами, сараями літ. «Ж» та літ. «Г», вбиральнею літ. «Е», навісом літ. «З», сходами №7, водоколонкою №10, ділянка вздовж будинку, частина городу в тильній частині земельної ділянки та ділянка для проходу до житлового будинку. Але відповідачі порушили встановлений порядок користування земельною ділянкою. Відповідачі, в порушення порядку користування земельною ділянкою та домоволодінням встановленим вищенаведеним рішенням 1984 року, за рахунок самовільно збудованої прибудови під літ. Б та переносу паркану на 1 метр в сторону земельної ділянки позивача, зменшили її розмір на 28 кв.м. Вказана обставина підтверджується довідкою Жовтневої у м.Дніпропетровську ради від 27.02.2005 року, згідно до якої виконком Жовтневої у м.Дніпропетровську ради повідомляє, що 14.12.2005 року районна технічна комісія обстежила домоволодіння [ADDRESS]. При цьому було виявлено, що власник кв. 2 [PERSON] виконав прибудову до свого будинку, захвативши при цьому частину земельної ділянки, яка належить позивачу. Теж саме було підтверджене у висновку судової будівельно-технічної експертизи №374-11. Відповідно до п. а ст. 95 ЗК України землекористувачі, якщо інше не передбачено законом або договором, мають право самостійно господарювати на землі. Відповідно до ч. 2 ст. 95 ЗК України порушені права землекористувачів підлягають відновленню в порядку, встановленому законом. Відповідно до п. г ст. 96 ЗК України землекористувачі зобов'язані не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів. Відповідно до ч. 2 та 3 ст. 152 ЗК України, власник земельної або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав. Відповідно до ст. 369 ЦК України особа, яка має речове право на чуже майно, має право на захист цього права, у тому числі і від власника майна, відповідно до положень глави 29 цього Кодексу. Відповідно до ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Відповідно до ст. 400 ЦК України, недобросовісний володілець зобов'язаний негайно повернути майно особі, яка має на нього право власності або інше правило відповідно до договору або закону, або яка є добросовісним володільцем цього майна. У разі невиконання недобросовісним володільцем цього обов'язку заінтересована особа має право пред'явити позов про витребування цього майна. У судовому засіданні представник позивача уточнив позовні вимоги та просив зобов'язати [PERSON], [PERSON] усунути позивачу перешкоди в користуванні земельною ділянкою розташованою за адресою: [ADDRESS], а саме шляхом пересунення огорожі в сторону ділянки [PERSON] на 1 метр протягом 25,2 метри та на 1,1 метр протягом 2,86 метри біля будинку літ. «А-1», та пересунути огорожу в сторону прибудови літ. «б1-1» на 0,45 метрів протягом 3,2 метри, тобто за першим варіантом визначеним в висновку експерта №374-11 у справі №2-15/2011 (а.с. 28-31). Відповідно до ст.16 Цивільного кодексу України одним із способу захисту цивільного права є поновлення становища, яке існувало до порушення. Стаття 55 Конституції України наділяє кожну особу правом, захищати свої права і свої права і свободи будь - якими не забороненими законом способами від порушень і протиправних посягань. Відповідно до ч.2 ст.386 ЦК України закріпляє за власником право у разі наявності у нього достатніх підстав припускати можливість порушення свого права власності іншою особою звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Зазначена норма гарантує власнику можливість вимагати не лише усунення порушень його права власності, що вже відбулися, а й звернутися до суду за їх захистом, якщо вони можуть бути реально порушені в майбутньому. Згідно з ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Оцінюючі усі докази, які були досліджені судом у ході розгляду даної цивільної справи у їх сукупності, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги позивачів по даній справі обґрунтовані та підлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, судові витрати слід покласти на відповідачів по справі. На підставі викладеного,

Outcome: approved