Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-21 00:00:00

Представник позивача звернулася з вказаним позовом до [PERSON] про визнання його таким, що втратив право на користування жилим приміщення, посилаючись на те, що позивач є власником житлового будинку розташованого по [ADDRESS] . Його право власності на будинок підтверджується договором купівлі продажу від 23.03.1992 за № 55. Відповідач зареєстрований але не проживає у вказаному будинку з серпня 2014 року без поважних причин. Позивач в судове засідання не з`явився, його представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, проти винесення заочного рішення не заперечувала. Відповідач в судове засідання не з`явився з невідомих суду причин, хоча про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини своєї неявки суд не повідомив. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд ухвалив розглядати справу в заочному порядку відповідно до ст.ст. 280-281 ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши матеріали справи та докази по справі в їх сукупності суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що на підставі договору купівлі продажу від 23.03.1992 за № 55, позивач [PERSON] є власником житлового будинку розташованого по [ADDRESS] . Згідно акту перевірки факту проживання в житловому приміщенні було встановлено, що син позивача - відповідач [PERSON] зареєстрований у вказаному будинку, але не проживає в ньому з серпня 2014 року. За змістом ч.1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. У ст. 1 першого протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Принцип непорушності (недоторканності) закріплений і у статтях 319, 326 ЦК України. Згідно зі ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Відповідно до ч. 1 ст. 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. Згідно з положеннями ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч.2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Статтею 71 ч.1 ЖК України встановлено, що при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Підстави, які зазначені в статті 71 ЖК, які б давали право на залишення права на проживання в квартирі більше 6 місяців в матеріалах справи відсутні. Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що позивач є власником житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] . Відповідач більше шести років, без поважних на те причин, не проживає у вказаному будинку, відповідно позовні вимоги підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved