Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-08 00:00:00

\~ \~ \~ \~Представник позивача звернулася до суду з даним позовом мотивуючи тим, що рішенням Красилівського районного суду Хмельницької області від 23 серпня 2012 року по справі № 2209/102/2012 позов АТ «Райффайзен Банк Аваль» до [PERSON] , [PERSON] про стягнення боргу було задоволено частково. Стягнуто солідарно з [PERSON] , [PERSON] на користь позивача грошові кошти у розмірі 140880,29 грн. та судовий збір у сумі 1408,80 грн. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Рішення суду від 23 серпня 2012 року не оскаржувалось та 11 вересня 2012 року набрало законної сили. З дати ухвалення вищевказаного рішення по даний час заборгованість за кредитним договором погашена не була. А тому, у зв`язку із неналежним виконанням рішення суду та умов кредитного договору позивач просить стягнути солідарно з відповідачів на його користь за період з 11 вересня 2012 року по 04 вересня 2020 року інфляційні втрати у розмірі 124\~747,74 грн., 3% річних за невиконання грошового зобов`язання в сумі 3278,43 дол. США та судові витрати в розмірі 3232,96 грн. Відзивів на позов від відповідачів до суду не надійшло. \~ \~ \~ \~Представник позивача в судове засідання не з`явилася, надіслала до суду заяву, в якій позов підтримала та просить справу розглядати за її відсутності. Відповідачі, які повідомлені про дату, час і місце судового засідання належним чином, в судове засідання не з`явилися, відзиви на позов не подали та про причини неявки суд не повідомили. Разом з тим, відповідач [PERSON] 21 жовтня 2021 року подав письмову заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги не визнав, просив суд застосувати позовну давність щодо вимог банку про стягнення заборгованості. \~ \~ \~ \~ \~ Оскільки сторони в судове засідання не з`явились, у відповідності до ч. 2\~ст. 247 ЦПК України\~фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши надані докази, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що рішенням Красилівського районного суду Хмельницької області від 23 серпня 2012 року по справі №2209/102/2012 позов АТ «Райффайзен Банк Аваль» до [PERSON] , [PERSON] про стягнення боргу було задоволено частково. Стягнуто солідарно з [PERSON] , [PERSON] на користь позивача грошові кошти у розмірі 140880,29 грн. та судовий збір у сумі 1408,80 грн. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Вказане рішення суду 11 вересня 2012 року набрало законної сили. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ст.\~509\~ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послуги, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Відповідно до ст.\~526\~ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Положеннями ст. 611 ЦК України передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник який прострочив виконання грошового зобов'язання на вимогу кредитора зобов'язаний сплати суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином, у статті 625\~ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов'язання незалежно від підстав його виконання (договір чи діалект). Отже, за змістом наведеної норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Вказана правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц (провадження №14-16цс18). Таким чином, наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України. Право кредитора вимагати сплату боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способом захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утриманими ним грошовими коштами, належними до сплати кредитору. Верховний Суд зробив висновок, що норма ст. 625 ЦК України, не обмежує права кредитора звернутися до суду за захистом свого права, якщо грошове зобов'язання не виконується й після вирішення судом питання про стягнення основного боргу. Оскільки чинне законодавство не пов'язує припинення зобов'язання з постановленням судового рішення чи відкриття виконавчого провадження з його примусового виконання, а наявність судових актів про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов'язань боржника та не виключає його відповідальності за порушення строків розрахунків. Однак, главою 19 ЦК України визначено строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, тобто позовну давність. Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно з ч. 3 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення рішення. Аналіз змісту наведених норм матеріального права у їх сукупності дає підстави для висновку, що до правових наслідків порушення грошового зобов`язання, передбачених ст. 625 ЦК України, застосовується загальний строк позовної давності тривалістю у три роки. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України). Порядок відліку позовної давності наведено у ст. 261 ЦК України, зокрема відповідно до ч. 1 цієї статті перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Як встановлено заборгованість за договором, \~не була погашена відповідачем і після прийняття рішення Красилівського районного суду Хмельницької області від 23 серпня 2012 року у справі № 2209/102/2012. Оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених ст. 625 ЦК України, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення інфляційних втрат і 3 % річних виникає \~з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення та обмежується останніми 3 роками, які передували \~подачі позову. Зазначена позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 листопада 2019 року у справі № 127/15672/16-ц, в якій зазначено, невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі\~статті 625 ЦК України\~виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову. З урахуванням вищевикладеного, позивач має право на стягнення з відповідача суми інфляційних втрат та трьох процентів річних від простроченої суми боргу за період трьох років, що передували озерненню до суду, а саме з 05 листопада 2017 року (дата звернення до суду з позовом) по 04 вересня 2020 року з огляду на принцип диспозитивності зазначена дата вказана позивачем в позові. З огляду на викладене, враховуючи наявність заяви відповідача [PERSON] про застосування троку позовної давності до вимог про стягнення заборгованості, позовні вимоги банку підлягають задоволенню частково, а саме слід стягнути солідарно з [PERSON] , [PERSON] на користь акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» 3% річних за користування грошовими коштами за період з 05 листопада 2017 року по 04 вересня 2020 року в сумі 1069 (одна тисяча шістдесят дев`ять) доларів 90 центів США; інфляційні втрати за період з 05 листопада 2017 року по 04 вересня 2020 року в сумі 33\~854 (тридцять три тисячі вісімсот п`ятдесят чотири) гривні 09 копійок. У відповідності до ст.141 ЦПК України, суд присуджує з відповідачів на користь позивача судові витрати, що складаються з судового збору у розмірі 2102 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial