Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-01 00:00:00

Представник позивачки звернувся до суду з вищевказаним позовом, та позовні вимоги обґрунтовує тим, що позивачка працює в АТ «СМНВО». Відповідач у встановлені чинним законодавством України строки не виплачує заробітну плату. Відповідно до ч.1 ст.115 Кодексу законів про працю України заробітна плата повинна виплачуватися регулярно в робочі дні в терміни встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць. Заборгованість відповідача перед позивачкою по заробітній платі за період з січня 2018 р. по січень 2020 р. в розмірі 40123 грн. Тому представник позивачки просить стягнути з відповідача на користь позивачки заборгованість по заробітній платі за період з січня 2018 р. по січень 2020 р., а саме: січень 2018 р., лютий 2018 р., травень 2018р., червень 2018 р., липень 2018 р., серпень 2018 р., жовтень 2018 р., листопад 2018 р., грудень 2018 р., січень 2019 р., лютий 2019 р., грудень 2019 р., січень 2020 р. в розмірі 40123 грн. Позивачка, повідомлена належним чином про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилася. Представник позивача надав суду письмову заяву в якій просить справу розглядати в його відсутності за наявними матеріалами, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовільнити. Представник відповідача, належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, надав письмовий відзив на позовну заяву в якому зазначив, що позивачу була здійснена виплата заборгованості із заробітної плати, а саме відповідно до списків перерахування заробітної плати: від 18.02.2020 р. за другу половину листопада 2019 р. в сумі 2216,00 грн.; від 25.02.2020 р. за другу половину листопада 2019 р. в сумі 2216,00 грн.; від 06.03.2020 р. за другу половину грудня 2019 р. в сумі 2247,00 грн. При ухваленні рішення просить врахувати вищезазначені заперечення. Розгляд справи просить здійснити без його участі. Судом встановлено, що позивачка працює на АТ «СМНВО», що підтверджується копією трудової книжки та довідкою АТ «СМНВО». Відповідач у встановлені чинним законодавством України строки не виплачує заробітну плату позивачці. Відповідно до розрахункового листка за січень 2020 р. по цеху №998, копія якого знаходяться в матеріалах справи, заборгованість відповідача перед позивачем по заробітній платі становить 40123 грн. за період з січня 2018 р. по січень 2020 р. Як вбачається з наданих представником відповідача списків перерахування заробітної плати, позивачу була здійснена виплата заборгованості із заробітної плати, а саме відповідно до списків перерахування заробітної плати: від 18.02.2020 р. за другу половину листопада 2019 р. в сумі 2216,00 грн.; від 25.02.2020 р. за другу половину листопада 2019 р. в сумі 2216,00 грн.; від 06.03.2020 р. за другу половину грудня 2019 р. в сумі 2247,00 грн. Тобто заборгованість відповідача перед позивачкою по заробітній платі, становить 33444 грн. (40123 - 2216,00 - 2216,00 - 2247,00). Між сторонами склалися правовідносини, що виникають із укладення трудового договору, і регулюються нормами КЗпП України. Зокрема, за ч.1 ст.115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів. Згідно зі ст.ст.12-13 та 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У відповідності до вимог ч.2 ст.229 ЦПК України, докази, що не були предметом дослідження в судовому засіданні, не можуть бути покладені судом в основу ухваленого судового рішення. Статтею 83 ЦПК України передбачено, що позивач … повинен подати докази разом з поданням позовної заяви. Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються… Тому докази не надані сторонами суду першої інстанції не можуть в подальшому подаватись судам інших інстанцій і такі докази не можуть бути покладені в основу їхніх рішень. Отже, вирішуючи позов у межах заявлених вимог суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення невиплаченої заробітної плати підлягають частковому задоволенню. Оскільки відповідач не виплачує позивачці належну до сплати суму заробітної плати в розмірі 33444 грн. за період з січня 2018 р. по січень 2020 р., то вказана сума заборгованості підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі ст. 141 ЦПК України суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь держави судовий збір в розмірі 840,80 грн.

Outcome: partial