Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-27 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду із позовом в якому просить змінити пункт 2 додаткового договору від 19.06.2015 року до договору про іпотечний кредит від 01.11.2007 року №3.07111787, укладеного між Публічним акціонерним товариством «Платинум Банк» та [PERSON], [PERSON] виклавши його в наступній редакції: «На дату укладання цього Додаткового договору сума фактичної заборгованості Позичальника перед Кредитором за Кредитом, з урахуванням консолідації простроченої суми Кредиту із залишком заборгованості за кредитом та попередньо погашеної заборгованості за Кредитом, становить 125 441 (сто двадцять п'ять тисяч чотириста сорок одна) гривня 70 копійок.». Також позивач просить визнати припиненим договір іпотеки від 01.11.2007 року № 2927, укладений між ПАТ «Платинум Банк» та [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом Швець Л.С., внесений до державного реєстру іпотек, реєстраційний номер обтяження 5953725, відносно квартири [ADDRESS] у зв'язку із виконанням основного зобов'язання. Мотивуючи вимоги тим, що 19 червня 2015 року з метою здійснення реструктуризації заборгованості за кредитним договоромвід 01.11.2007 року №3.07111787, сторонами було укладено додатковий договір до договору про іпотечний кредит. Однак, пункт 2 додаткового договору від 19 червня 2015 року до договору про іпотечний кредит від 1 листопада 2007р. №3.07111787 не відповідає вимогам чинного законодавства України, а саме ст. 11 Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо врегулювання відносин між кредиторами та споживачами фінансових послуг», що набрав чинності 16 жовтня 2011 року. Позивач вважає, що під час реалізації процедури реструктуризації існуючої заборгованості, в приписах пункту додаткового договору від 19 червня 2015р. з урахуванням умови п. 1.3 Договору про іпотеку, залишок зобов'язання по кредиту, що було забезпечене іпотекою, у розмірі залишку кредиту на момент реструктуризації, повинно було бути виражене в гривнях за курсом, що діяв на момент отримання кредиту, який дорівнював 5,05 гривні за 1,00 долар США, тому в пункті 2 додаткового договору залишок по кредиту, що був забезпечений іпотекою, повинен бути визначений у сумі 125 441 гривень 70 копійок, що відповідає 24 839,94 доларів США по курсу НБУ 5,05 гривень станом на 01.11.2007 року. Позивач протягом червня 2015 року - травня 2017 року сплатив на користь відповідача коши в розмірі 125 441 гривень 70 копійок, виконавши основне зобов'язання, а відтак договір іпотеки слід вважати припиненим. Оскільки досудове вирішення спору виявилось безрезультатним, позивач змушений звернутись із означеним позовом до суду. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві. Представник відповідача [PERSON] у судовому засіданні заперечував проти позовних вимог з підстав викладених у запереченнях. Додатково пояснив, що відповідно до ч. 12 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» кредитодавець має право, а не зобов'язаний проводити реструктуризацію, і надання банком боржнику згоди на конвертацію кредиту в національну валюту (гривню), є виключно правом банку, а не його обов'язком, а відтак банк скористався своїм правом, здійснив реструктуризацію заборгованості за кредитним договором шляхом укладення оскаржуваного додаткового договору з метою полегшення умов повернення кредиту для позивачів, які у свою чергу погодилися із запропонованими умовами та здійснювали платежі відповідно до нового графіку погашення заборгованості за кредитом, встановленим додатковим договором №1 від 19 червня 2015 року, у період з 21 липня 2015 року по 21 грудня 2016 року. Більше того, послався на рішення Апеляційного суду м. Києва від 19.09.2017 року у цивільній справі № 755/4578/17 за позовом [PERSON] та [PERSON] до Публічного акціонерного товариства «Платинум Банк» про визнання недійсним пункту 2 Додаткового договору від 19.06.2015 року до Договору про іпотечний кредит №3.07111787 від 01.11.2007 року, яким у задоволенні позову відмовлено повністю. Вказуючи, що у означеному судовому рішенні дана оцінка обставинам, на які позивач посилається у даній справі, як на підставу своїх вимог та встановлено, що жодних порушень Банком, зокрема Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо врегулювання відносин між кредиторами та споживачами фінансових послуг», що набрав чинності 16 жовтня 2011 року, під час укладання між сторонами додаткового договору від 19.06.2015 року, - не встановлено. Враховуючи, що на даний час наявна заборгованість за договором про іпотечний кредит від 1 листопада 2007 року №3.07111787, основне зобов'язання за договором кредиту не виконане, а тому підстав для припинення Договору іпотеки не має. За таких обставин, у задоволенні позовних вимог просив відмовити. Треті особи у судове засідання не з'явились, хоча про день, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, про причини неявки суд не повідомили, клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надійшло. Суд, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, приходить до висновку, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити з наступних підстав. Судом встановлено, що 01 листопада 2007 року між ЗАТ «Міжнародний іпотечний Банк», правонаступником якого є ПАТ «Платинум Банк» та [PERSON], [PERSON] був укладений Договір про іпотечний кредит №3.07111787. За умовами договору, Банк надає відповідачам грошові кошти в сумі 75000 доларів США на строк користування 180 місяців, а останні зобов'язується повернути наданий кредит, сплатити проценти за його користування в розмірі 12,50 % річних, виходячи з 360 календарних днів у році та 30 днів у місяці, здійснити всі інші платежі за кредитом у встановлений цим Договором розмірах і строках і виконати свої зобов'язання за даним Договором в повному обсязі (а.с. 12-14). Відповідно до Іпотечного договору №3.07111787 від 01 листопада 2007 року укладеного між ЗАТ «Міжнародний іпотечний Банк» та [PERSON], посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Швець Л.С., внесеного до державного реєстру іпотек, реєстраційний номер обтяження 5953725, іпотекодавець передав, а іпотекодержатель прийняв в іпотеку житлову нерухомість, а саме: квартиру [ADDRESS] (а.с. 17-18). 19 червня 2015 року між Публічним акціонерним товариством «Платинум Банк» та [PERSON], [PERSON], укладено Додатковий договір до Договору про іпотечний кредит №3.07111787 від 01 листопада 2007 року, відповідно до умов якого, з метою здійснення реструктуризації заборгованості за Кредитним договором сторони домовились, що з дати укладання цього Додаткового договору здійснюється консолідація простроченої суми Кредиту та залишку заборгованості за Кредитом, у зв'язку з чим у Позичальника змінюється розмір щомісячного ануїтентного платежу; Позичальник протягом наступного періоду з 21 червня 2015 року і до 20 грудня 2015 року, сплачує проценти за користування кредитом у розмірі 10,00 % річних, виходячи з 360 календарних днів у році та 30 днів у місяці. По закінченню зазначеного у цьому пункті Додаткового договору строки проценти за користування кредитом сплачуються Позичальником у розмірі 12,50% річних, виходячи з 360 календарних днів у році та 30 днів у місяці. Змінюється порядок погашення заборгованості за Кредитом та нарахованих процентів за користування кредитом у відповідності до п. 1.3.1 вказаного додаткового договору. (а.с. 19-20). За умовами п.2 Додаткового договору, на дату укладання цього Додаткового договору сума фактичної заборгованості Позичальника перед Кредитором за Кредитом, з урахуванням консолідації простроченої суми Кредиту із залишком заборгованості за Кредитом та попередньо погашеної заборгованості за Кредитом, становить 24 839 доларів США 94 центи. Позивач просить суд змінити вказаний пункт додаткового договору вказавши, що залишок заборгованості за Кредитом з урахуванням консолідації простроченої суми заборгованості та попередньо погашеної заборгованості за Кредитом, становить 125 441,70 грн. На думку позивача, саме в такому еквіваленті має бути перерахований залишок по кредиту в 24 839 доларів США 94 центи. Тобто, виходячи із курсу НБУ станом на момент укладання договору про іпотечний кредит №3.07111787 від 01.11.2007 року, що відповідає п. 4 ст. 11 Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо врегулювання відносин між кредиторами та споживачами фінансових послуг», що набрав чинності 16 жовтня 2011 року. Проте суд не погоджується із таким твердженням позивача виходячи з наступного. Згідно положень ст.627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погодженні ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. ( ч.1 ст.628 Цивільного кодексу України) Статтею 638 Цивільного кодексу України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода. Статтею 651 Цивільного кодексу України передбачені підстави для зміни або розірвання договору, а саме: 1. Зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. 2. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. 3. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим. Частиною 12 статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», редакція якої діяла на момент підписання спірного договору, кредитодавець має право проводити за погодженням із споживачем реструктуризацію заборгованості за договором про надання споживчого кредиту. Реструктуризація, зокрема, здійснюється шляхом: 1) надання позичальникам відстрочки сплати суми основного боргу за договорами про надання споживчого кредиту на строк не більше трьох років; 2) продовження строку договору про надання споживчого кредиту з урахуванням обмежень, що діють у банках, та обставин щодо фінансового стану позичальника; 3) зміни механізму нарахування відсотків таким чином, щоб частина щомісячних платежів з обслуговування кредитів не перевищувала 35 відсотків сукупного місячного доходу сім'ї; 4) поділу існуючого кредитного зобов'язання в іноземній валюті за договором про надання споживчого кредиту на: зобов'язання, забезпечене іпотекою, у розмірі залишку кредиту на момент реструктуризації, вираженого в гривнях за курсом, що діяв на момент отримання кредиту; зобов'язання, не забезпечене іпотекою, у розмірі різниці залишку кредиту в гривнях за курсом на момент реструктуризації та залишку кредиту в гривнях за курсом, що діяв на момент отримання кредиту, яке повністю виконується в кінці строку договору про надання споживчого кредиту. Суд погоджується із твердженням представника позивача, що у зазначеній нормі матеріального права наведений перелік шляхів реструктуризації заборгованості. Однак, вказана норма не зобов'язує кредитодавця при прийнятті рішення про реструктуризацію заборгованості здійснити її всіма шляхами, які визначені у вказаній статті. Укладаючи спірний додатковий договір, сторони погодили шляхи реструктуризації заборгованості за кредитним договором, які відповідали їх інтересам. Суд також критично відноситься до доводів позивача, щодо несправедливості умов п. 2 додаткового договору від 19.06.2015 року до договору про іпотечний кредит від 01.11.2007 року № 3.07111787 в порушення вимог Закону України «Про захист прав споживачів». За положенням п. 4 ч. 5 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», до договорів із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими встановлюються дискримінаційні стосовно споживача правила зміни відсоткової ставки. Рішенням колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва від 19.09.2017 року відмовлено у позові [PERSON], [PERSON] до ПАТ «Платинум Банк» про визнання недійсним пункту 2 додаткового договору від 19.06.2015 року до договору про іпотечний кредит від 01.11.2007 року № 3.07111787. Відмовляючи у задоволенні позову Апеляційний суд м. Києва виходив з того, що за змістом статей 11, 18, 19 Закону України «Про захист прав споживачів» він застосовується до спорів, які виникли з кредитних правовідносин, лише в тому разі, якщо підставою позову є порушення порядку надання споживачеві інформації про умови отримання кредиту, про типові відсоткові ставки, валютні знижки, тощо, які передують укладенню договору. Після укладення договору між сторонами виникають зобов'язальні відносини, тому до спорів щодо виконання такого договору положення Закону України «Про захист прав споживачів» не застосовуються. Спірний додатковий договір визначає порядок виконання позичальниками зобов'язань за кредитним договором, тому правових підстав для визнання його недійсним на підставі ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів» не має. Колегія суддів прийшла до висновку, що додатковий договір не порушує права [PERSON], [PERSON], як споживачів, та не містить несправедливих умов. Більше того, Апеляційним судом м. Києва надавалась оцінка твердженням позивача щодо невідповідності п. 2 додаткового договору від 19.06.2015 року до договору про іпотечний кредит від 01.11.2007 року №3.07111787, ч. 12 ст. 11 Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо врегулювання відносин між кредиторами та споживачами фінансових послуг», як однієї із підстав про визнання його недійсним, та прийшов до висновку про відсутність для цього правових підстав, виходячи з обставин справи. За положеннями ч. 3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Враховуючи вищезазначене, суд приходить до висновку, що позовна вимога про зміну умов п. 2 додаткового договору від 19.06.2015 року до договору про іпотечний кредит від 01.11.2007 року № 3.071117878 є необґрунтованою і недоведеною. Істотного порушення договору відповідачем або інших підстав, за яких Закон передбачає зміну договору за рішенням суду, судом не встановлено. Вирішуючи питання про визнання припиненим договору іпотеки від 01.11.2007 року, укладеного між ПАТ «Платинум Банк» та [PERSON], відносно квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS] у зв'язку з виконанням основного зобов'язання, суд приходить до наступного. Підстави припинення зобов'язання визначено Главою 50 Розділу І Книги 5 Цивільного Кодексу України. Аналіз норм ст. ст. 525, 526, 598, 599 ЦК України показує, що, припинення зобов'язання можливе за умови його належного виконання, що проведено належним чином. Позивач заявляє вимогу про визнання припиненим договору іпотеки від 01.11.2007 року, як похідну від вимоги про зміну п. 2 додаткового договору від 19.06.2015 року до договору про іпотечний кредит від 01.11.2007 року. Посилаючись на те, що у випадку зміни залишку заборгованості по кредиту з 24 839,94 доларів США на 125 441,70 грн., - зобов»язання за кредитом є припиненим, що передбачає припинення іпотеки. Проте, як було встановлено судом, підстав для зміни умов п. 2 додаткового договору від 19.06.2015 року до договору про іпотечний кредит від 01.11.2007 року № 3.071117878 судом не встановлено. Як убачається із розрахунку заборгованості заДоговором про іпотечний кредит № 3.07111787 від 01.11.2007 року станом на 25.09.2017 року у [PERSON] та [PERSON] наявна заборгованість по означеному договору у розмірі 755 346, 32 грн. (а.с. 54). Суд також звертає увагу, що Законом України «Про іпотеку» визначено перелік підстав з яких договір іпотеки вважається припиненим, він є вичерпним. Відповідно до ст.ст. 3, 17 Закону України «Про іпотеку» іпотекою може бути забезпечене виконання дійсного зобов'язання або задоволення вимоги, яка може виникнути в майбутньому на підставі договору, що набрав чинності. Іпотека має похідний характер від основного зобов'язання і є дійсною до припинення основного зобов'язання або до закінчення строку дії іпотечного договору. Іпотека також припиняється у разі реалізації предмета іпотеки відповідно до цього Закону; набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки; визнання іпотечного договору недійсним; знищення (втрати) переданої в іпотеку будівлі (споруди), якщо іпотекодавець не відновив її. Якщо предметом іпотечного договору є земельна ділянка і розташована на ній будівля (споруда), в разі знищення (втрати) будівлі (споруди) іпотека земельної ділянки не припиняється; з інших підстав, передбачених цим Законом. У ч. 1 ст. 575 ЦК України іпотека визначена, як окремий вид застави нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи. Статтею 593 ЦК України передбачено підстави припинення права застави, що цілком кореспондуються із положеннями статей 3,17 Закону України «Про іпотеку». Як встановлено у судовому засіданні, строк дії Іпотечного договору №3.07111787 від 01.11.2007 року визначено сторонами до моменту виконання зобов'язань, зобов'язання за кредитним договором не виконані. Основне зобов'язання, станом на момент розгляду даної справи, у встановленому законом порядку не припинено. Предмет іпотеки не реалізовано, договір іпотеки судом недійсним не визнавався, інших підстав, передбачених Законом України «Про іпотеку» за яких Іпотечний договір №3.07111787 від 01.11.2007 року може бути визнаний припиненим, судом також не встановлено. А відтак, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для визнання Іпотечного договору №3.07111787 від 01.11.2007 року укладеного між ЗАТ «Міжнародний іпотечний Банк» та [PERSON] припиненим. А тому у задоволенні позову слід відмовити у повному обсязі. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України судовий збір, сплачений [PERSON] за подання позову до суду не відшкодовується. Враховуючи вищевикладене та

Outcome: dismissed