Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-13 00:00:00

Приватне підприємство «Таврія» (далі ПП «Таврія») звернулося до суду з позовом до [PERSON], Фермерського господарства «[PERSON]А.» (далі ФГ «[PERSON]А.»), про визнання договору оренди земельної ділянки недійсним та скасування державної реєстрації, визнання договору поновленим та зобовязання вчинити дії щодо укладення додаткової угодита зобовязання вчинити певні дії щодо укладення додаткової угоди. Свої вимоги мотивує тим, що 19 лютого 2007 року для ведення товарного сільськогосподарського виробництва між ПП «Таврія» та [PERSON] був укладений договір оренди земельної ділянки загальною площею 9,3272 га терміном на пять років, починаючи з моменту його державної реєстрації. Даний договір оренди земельної ділянки був зареєстрований у Нікопольському відділу ДРФ центру ДЗК 29 травня 2007 року. Згідно з п. 2.5. договору оренди земельної ділянки від 19.02.2007 по закінченню терміну дії договору орендар ПП «Таврія» має переважне право на поновлення договору на новий термін. До того ж, порядок поновлення договору оренди землі з орендарем після закінчення строку договору оренди передбачений ч. 6 ст. 33 Законом України \~«Про оренду землі». 13 лютого 2012 року та 19 квітня 2012 року ПП «Таврія» повідомило [PERSON] про намір скористатися своїм переважним правом на укладення договору оренди земельної ділянки на новий строк та надіслало проект додаткової угоди. Крім того, по закінченню строку дії договору оренди, а саме, 29 травня 2012 року, відповідач [PERSON] не зявився до позивача для підписання акту прийому-передачі земельної ділянки, не вчинив будь-яких інших дій, які б свідчили про його намір повернути вищевказану земельну ділянку, та на протязі одного місяця після закінчення строку договору не висловлював будь-яких заперечень у поновленні договору оренди, тому позивач вважає, що договір оренди від 19.02.2007 відповідно до вимог ст. 33 Закону України \~«Про оренду землі» вважається продовженим. Однак, як стало відомо позивачу, всупереч передбаченого законом переважного їхнього права на поновлення договору оренди земельної ділянки, 16 червня 2012 року \~[PERSON] уклав договір оренди земельної ділянки із ФГ „[PERSON]А.. Позивач вважає, що договір оренди земельної ділянки від 16 червня 2012 року не відповідає вимогам діючого законодавства, зокрема, ч. 3 ст. 125 ЗК України, оскільки був укладений без виділення в натурі земельної ділянки, яка належить [PERSON], та встановлення її меж в натурі (на місцевості). Відповідно до ч. 4 ст. 15 ЗК України невідємною частиною договору є акт визначення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). В порушення Інструкції про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, затвердженої наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 18.05.2010 за № 376, відповідач [PERSON] та землевпорядна організація не здійснювали встановлення меж спірної земельної ділянки в натурі (на місцевості), а лише обмежилися складанням акту про відновлення її меж, не дивлячись на те, що ця земельна ділянка знаходиться в загальному масиві і окремо її межі не визначалися та межовими знаками не закріплювалися. До того ж, власники\~ суміжних земельних ділянок не запрошувалися для закріплення межовими знаками вищезазначеної земельної ділянки в натурі (на місцевості). Тому, акт про відновлення меж земельної ділянки [PERSON] в натурі (на місцевості), є незаконним. Відповідно до вимог ст.ст. 215 ЦК, ч. 1 ст. 203 ЦК України, ч. 2 ст. 15 Закону України «Про оренду землі» договір оренди земельної ділянки, укладений 16 червня 2012 року між [PERSON] та ФГ «[PERSON]А.», повинен бути визнаний недійснимта скасована його державна реєстрація. 25 січня 2017 року ПП «Таврія» уточнили свої позовні вимоги та остаточно просили суд визнати недійсним договір оренди земельної ділянки загальною площею 9,3272 га, укладений 16 червня 2012 року між ФГ «[PERSON]А.» та [PERSON] Визнати договір оренди земельної ділянки загальною площею 9,3272 га від 19 лютого 2007 року, укладений між ПП «Таврія» та [PERSON] поновленим та зобовязати [PERSON] вчинити дії щодо укладення з ПП «Таврія» додаткової угоди, щодо поновлення договору оренди земельної ділянки. В судове засідання представник ПП «Таврія» [PERSON] не зявилася надала суду письмову заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала в повному обсязі з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог та просила суд їх задовольнити. Відповідач [PERSON] з позовом ознайомлений, про день розгляду справи був належним чином повідомлений, надав суду письмову заяву, в який позовні вимоги ПП «Таврія» не визнав, просив суд в позові позивачу відмовити та розглянути справу без його участі (а.с.14). 21 жовтня 2014 року та 24 січня 2017 року від ФГ „[PERSON]А. надійшли до суду заперечення (а.с. 19-23, 195-199), в яких позовні вимоги ПП «Таврія» не визнали, просили суд в позові позивачу відмовити з наступних підстав. Так, строк дії договору оренди земельної ділянки загальною площею 9,3272 га, укладений 19 лютого 2007 року між ПП «Таврія» та [PERSON], сплив 29 травня 2012 року. До закінчення його дії 08 червня 2010 року, 04 травня 2011 року та 10 січня 2012 року [PERSON], відповідно до ст. 627 ЦК України та на виконання вимог ст. 33 Закону України, направив ПП «Таврія»письмові заяву-попередження стосовно своєї земельної ділянки. Отже, він не бажав та не бажає продовжувати договір оренди земельної ділянки з ПП «Таврія». В порушення п. 2.5. договору оренди земельної ділянки від 19 лютого 2007 року, позивач не повідомив [PERSON] про бажання щодо продовження дії договору на новий термін. [PERSON] такого повідомлення не отримував. [PERSON] не бажає продовжувати договір оренди земельної ділянки з ПП «Таврія». Ні діючим законодавством, ні умовами договору, не передбачено автоматичне продовження дії договору. Оскільки між ПП «Таврія» та [PERSON] додатковою угодою договір оренди від 19 лютого 2007 року на новий термін не поновлювався, строк дії договору закінчився 29 травня 2012 року, тому [PERSON] правомірно уклав 16 червня 2012 року договір оренди земельної ділянки з ФГ «[PERSON]А.». Даний договір оренди земельної ділянки від 16 червня 2012 року відповідає вимогам діючого законодавства та не порушує інтереси ПП «Таврія». Так як позивач не є стороною за оспорюваним договором оренди, він не має підстав для визнання його недійсним.\~ Підстави, на які ПП «Таврія» посилається в частині визнання недійсним договору оренди, укладеному 16 червня 2012 року між ФГ „[PERSON]А. та [PERSON], не передбачені ст.ст. 203, 215 ЦК України. Також на думку ФГ „[PERSON]А., умови договору оренди з ПП «Таврія» та ФГ „[PERSON]А. є нерівними. Договір оренди з ФГ „[PERSON]А. укладено на більш вигідних умовах. Так, ФГ „[PERSON]А. раніше ніж ПП «Таврія» проводить виплату орендної плати та в більшому розміру. Тому представник ФГ „[PERSON]А. просив суд в позові ПП «Таврія» відмовити. В судове засідання 14 лютого 2018 року представник ФГ „[PERSON]А. не зявився, про день та час розгляду справи був належними чином повідомлений. Дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, суд приходить до наступного. Як встановлено судом, земельна ділянка з кадастровим № 1222984500:01:003:0112, загальною площею 9,3972 га (пай № 456), для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, на території Новософіївської сільської ради Нікопольського району, на підставі розпорядження голови Нікопольської районної державної адміністрації від 02.02.2005 № 85-р-05 передана у власність [PERSON], що підтверджується Державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯА № 187044 (30а.с.48,49). 19 лютого 2007 року між [PERSON] та ПП «Таврія» було укладено договір оренди земельної ділянки площею 9,3272 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, строком на пять років, який набув чинності з дня його державної реєстрації, а саме, з 29 травня 2007 року ( а.с.3) 16 червня 2012 року між [PERSON] та ФГ „[PERSON]А. було укладено договір оренди належної [PERSON] земельної ділянки строком на 5 років починаючи з дати його реєстрації. Державна реєстрація даного договору оренди була проведена 13 липня 2012 року (а.с.24). За змістом ч. 2 ст. 792 ЦК України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом. Законом, який регулює дані правовідносини, є Закон України «Про оренду землі Відповідно до вимог частин 1, 4, 5 ст. 33 Закону України «Про оренду землі по закінченню строку, на який було укладено договір оренди землі, орендар, який належно виконував обовязки за умовами договору, має переважне право перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк (поновлення договору оренди землі). При поновленні договору оренди землі його умови можуть бути змінені за згодою сторін. У разі недосягнення домовленості щодо орендної плати та інших істотних умов договору переважне право орендаря на укладення договору оренди землі припиняється. Орендодавець у місячний термін розглядає надісланий орендарем лист-повідомлення з проектом додаткової угоди, перевіряє його на відповідність вимогам закону, узгоджує з орендарем (за необхідності) істотні умови договору і, за відсутності заперечень, приймає рішення про поновлення договору оренди землі (щодо земель державної та комунальної власності), укладає з орендарем додаткову угоду про поновлення договору оренди землі. За наявності заперечень орендодавця щодо поновлення договору оренди землі орендарю направляється лист-повідомлення про прийняте орендодавцем рішення. Вказані вимоги закону [PERSON] не дотримано та протягом місяця з 29 травня 2007 року до 29 червня 2007 року на адресу орендаря ПП «Таврія» від орендодавця [PERSON] не надходило будь-яких листів-повідомлень щодо заперечення у поновленні договору оренди земельної ділянки. 13 лютого 2012 року та 19 квітня 2012 року ПП «Таврія» листами-повідомленням №\~46, № 151 повідомило [PERSON] про намір скористатися своїм переважним правом на укладення договору оренди земельної ділянки на новий строк та надіслало проект додаткової угоди (а.с.4-8). Дані \~обставини підтверджуються відповідним поштовим повідомлення про вручення. Згідно поштовому штемпелю листи-повідомлення були прийняти поштою 19 квітня 2012 року (а.с.9). Доводи ФК „[PERSON]А. у своїх запереченнях щодо неотримання [PERSON] зазначеного листа та необізнаності про наявність пропозиції позивача не можуть бути прийняті до уваги. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами\~ є\~ будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. В той же час доказів, які б спростовували позовні вимоги позивача та доводили заперечення представника відповідача ФК „[PERSON]А. в цій частині, останніми суду не надано. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна\~ сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.\~ Таким чином, суд приходить висновку, що представник відповідач ФК «[PERSON]А.» розпорядився своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Враховуючи те, що відповідно до вимог ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не можуть ґрунтуватися на припущеннях, суд приходить висновку, що ФК «[PERSON]А.» не доведено його твердження щодо неотримання [PERSON] зазначеного листа та необізнаності про наявність пропозиції позивача ПП «Таврія». До того ж, заяви [PERSON], в якій він просив після збору врожаю 2011 року не займати його земельну ділянку, та які були отримані ПП «Таврія» 09 червня 2010 року за вхідним № 59, 04 травня 2011 року за вхідним № 10, а також 10 січня 2012 року за вхідним №2, (а.с.16,17) не можна вважати належним повідомленням про намір не продовжувати дію договору оренди, оскільки вони не відповідає вимогам ст. 33 Закону України «Про оренду землі». Суд вважає, що ПП «Таврія», як попередній орендар земельної ділянки,\~ належним чином виконувало умови договору оренди від 19 лютого 2007 та сплачувало [PERSON] орендну плату. Дані обставини доводяться довідками та копіями відомостей, з яких вбачається, що [PERSON] в період з 2007-2011 років отримав орендну плату (а.с.78-93). \~\~ Також, у заявах [PERSON], які ПП «Таврія» отримали 09 червня 2010 року, 04 травня 2011 року та 10 січня 2012 року (а.с.16,17), будь-які претензії щодо недотримання позивачем умов договору, відповідач [PERSON] не висловлював. Крім того, ПП «Таврія» продовжував користуватися земельною ділянкою\~ орендодавця [PERSON] після закінчення строку договору оренди від 19 лютого 2007 року. Таким чином, суд приходить висновку, що позивач набув переважне право на оренду землі, що належить [PERSON] Відповідно до положень ч. 6 ст. 33 Закону України «Про оренду землі» заперечення у поновлені договору повинно бути висловлено на протязі місяця після закінчення строку дії договору, а не до його закінчення, а також у формі листа-повідомлення на адресу орендаря, а не фактом укладання договору оренди з іншим орендатором. Виходячи з положень ст. 11 ЦК України, ст. 2 Закону України «Про оренду землі», відповідно до яких права та обовязки сторін виникають з актів цивільного законодавства та укладеного договору, суд дійшов висновку, що направлення відповідачем до закінчення строку дії договору оренди, укладеного з ПП «Таврія», заяви з проханням не займати його земельну ділянку після збору урожаю 2011 року, не створює будь-яких прав та обовязків для сторін в розумінні положень ст. 33 Закону України «Про оренду землі». Приймаючи до уваги, що після закінчення строку дії договору земельна ділянка, яка без визначення межі перебувала у загальному масиві, що орендувалася ПП «Таврія», а [PERSON] протягом одного місяця після закінчення строку дії договору не звернувся до позивача з листом-повідомленням про заперечення у його поновленні, договір оренди земельної ділянки площею 9,3272 га від 19 лютого 2007 року, укладений між ПП «Таврія» та [PERSON], відповідно до ч. 6 ст. 33 Закону України «Про оренду землі слід вважати поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором. Враховуючи те, що згідно зазначеної норми права у цьому випадку укладання додаткової угоди про поновлення договору оренди землі здійснюється із власником земельної ділянки (щодо земель приватної власності), суд знаходить обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, позовні вимоги позивача щодо зобовязання [PERSON] вчинити дії щодо укладення з ПП «Таврія» додаткової угоди. Судом встановлено, що 16 червня 2012 року між [PERSON] та ФГ «[PERSON]А.» було укладено договір оренди належної [PERSON] земельної ділянки строком на 5 років з дати його реєстрації. Державна реєстрація даного договору оренди була проведена 13 липня 2012 року (а.с.24,25). Відповідно до положень ст.ст. 203, 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5, 6 ст. 203 цього Кодексу. Згідно ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права та інтересу. Суд вважає, що відповідач [PERSON] та ФГ «[PERSON]А.», укладаючи 16 червня 2012 року договір оренди земельної ділянки, порушили інтереси ПП «Таврія» як орендаря суміжних земельних ділянок, оскільки позивач зацікавлений в тому, щоб межі земельної ділянки [PERSON] в натурі (на місцевості), місце її розташування, були встановлені вірно та закріплені межовими знаками в встановленому законом порядку. Так як договір оренди земельної ділянки, укладений між відповідачем [PERSON] та ФГ «[PERSON]А.» 16 червня 2012 року, юридично закріплює право останнього на використання земельної ділянки першої у межах, як незаконно та невірно визначені актом про відновлення між земельної ділянки, тому цей договір порушує права ПП «Таврія» як орендаря суміжних з нею земельних ділянок. Як вбачається з матеріалів справи, на час укладання договору оренди земельної ділянки між [PERSON] та ФГ «[PERSON]А.», ТОВ «Дніпропетровська обласна земельна агенція» не здійснювала встановлення меж зазначеної земельної ділянки в натурі (на місцевості), а лише обмежилася складанням акту про відновлення її меж від 12 березня 2012 року, який був долучений до договору як невідємна його частина (а.с.26). Порядок встановлення (відновлення) меж земельної ділянки визначається Інструкцією про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, затвердженої наказом Державного комітету України із земельних ресурсів за № 376 від 18 травня 2010 року. Відповідно до п. 4.1. даної Інструкції відновлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється при повній (частковій) втраті в натурі (на місцевості) межових знаків, їх пошкодження, яке унеможливлює використання межових знаків, а також при розгляді земельних спорів між власниками суміжних земельних ділянок. Пунктом 4.3. цієї Інструкції передбачено, що відновлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється на підставі раніше розробленої та затвердженої відповідно до ст. 186 ЗК України документів із землеустрою. ПП «Таврія» орендувало земельну ділянку [PERSON] у загальному масиві, разом з ділянками інших власників, без встановлення меж для кожної окремої ділянки та закріплення їх межовими знаками. Відповідно до абзацу 1 ч. 1, ч. 4 ст. 15 Закону України «Про оренду землі» істотними умовами договору оренди землі, зокрема, є обєкт оренди (кадастровий номер, місце розташування та розмір земельної ділянки); невідємною частиною договору оренди є акт визначення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). У звязку з тим, що встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) до підписання договору оренди між ФГ «[PERSON]А.» та [PERSON] не здійснювалося, тому на момент укладання та реєстрації даного договору була відсутня невідємна його частина, а саме, акт визначення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), а отже місце розташування земельної ділянки, яка є істотною умовою договору, не була встановлена. Згідно ч. 2 ст. 15 Закону України „Про оренду землі відсутність у договорі оренди землі однієї з істотних умов, передбачених цією статтею, є підставою для відмови в державній реєстрації та визнання договору оренди недійсним. При таких обставинах, суд вважає що договір оренди земельної ділянки від 16 червня 2012 року, укладений між [PERSON] та ФГ «[PERSON]А.», порушує права позивача та вбачає підстави для визнання його недійсним. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з [PERSON] та ФК «[PERSON]А.» підлягають стягненню судові витрати на користь ПП «Таврія» в сумі 573,50 грн. (пятсот сімдесят три грн. 50 коп.) по 286,75 грн. (двісті вісімдесят шість грн. 50 коп.) з кожного.\~\~ На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved