Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-20 00:00:00

Представник ТМО «Психіатрія» у м. Києві звернувся до суду з заявою про госпіталізацію [PERSON], якого 15.11.16 було госпіталізовано у зв'язку з загостренням психічного захворювання та погіршенням стану. Свою заяву обґрунтував тим, що рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 24.03.2016 року [PERSON] визнаний недієздатним та йому було призначено опікуна - [PERSON] Вказав, що [PERSON] страждає на тяжкий психічний розлад у формі: органічне ураження головного мозку сполученого ґенезу (інтоксикаційно-травматичного) з вираженим інтелектуально-мнестичним зниженням досягаючим рівня недоумства. Посилаючись на те, що у зв'язку з загостренням психічного захворювання та погіршенням стану [PERSON] потребує надання психіатричної допомоги в умовах стаціонару, ТМО «Психіатрія» у м. Києві звернулося до суду із вказаною заявою. Представник заявника до початку судового засідання подав до суду клопотання, в якому заяву підтримав у повному обсязі, просив розглядати справу без його участі. Опікун в судове засідання не з'явилась. До суду подала клопотання, в якому заяву підтримала та просила її задовольнити. Дослідивши надані матеріали, суд приходить до висновку про необхідність задоволення зазначеної заяви, виходячи з наступного. Із матеріалів справи вбачається, що рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 24.03.2016 року [PERSON] визнано недієздатним та призначено опікуна [PERSON] Із рішення комісії лікарів-психіатрів від 16.11.16 року, вбачається, що у [PERSON], 1966 року народження, мовний контакт вкрай формальний, малопродуктивний. На питання відповідає вибірково, не по суті. Багатослівний, безглуздий у своїх висловлюваннях. Під час розмови не витримує дистанції, гримаснічає, вскакує зі стільця. Емоційний фон лабільний. Мислення розірване, непослідовне. Судження поверхневі. Заявляє, що «Я міліціонер, мій син міліонер, а я вор в законі». Некритичний до свого психічного захворювання та його проявів. Байдужий до перебування у стаціонарі. Відповідно до ч. 1 ст. 13 Закону України «Про психіатричну допомогу» особа госпіталізується до психіатричного закладу добровільно - на її прохання або за її усвідомленою згодою. Неповнолітній віком до 15 років госпіталізується до психіатричного закладу на прохання або за згодою його батьків чи іншого законного представника. Особа, визнана у встановленому законом порядку недієздатною, госпіталізується до психіатричного закладу на прохання або за згодою її опікуна. У разі незгоди одного із батьків або відсутності батьків чи законного представника госпіталізація неповнлітнього до психіатричного закладу проводиться за рішенням (згодою) органу опіки та піклування, яке може бути оскаржено до суду. Згода на госпіталізацію фіксується у медичній документації за підписом особи або її законного представника та лікаря-психіатра. Частиною другою вказаної статті встановлено, що госпіталізації особи у випадках, передбачених частиною першою цієї статті, здійснюється за рішенням лікаря-психіатра. У той же час, рішенням Конституційного Суду України від 01.06.2016 положення третього речення частини першої статті 13 Закону У країни «Про психіатричну допомогу» у взаємозв'язку з положенням частини другої цієї статті стосовно госпіталізації особи, визнаної у встановленому законом порядку недієздатною, до психіатричного закладу на прохання або за згодою її опікуна за рішенням лікаря-психіатра без судового контролю визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним). Конституційний Суд України зазначив, що до моменту законодавчого врегулювання питання забезпечення судового контролю за госпіталізацією до психіатричного закладу недієздатної особи на прохання або за згодою її опікуна за рішенням лікаря-психіатра така госпіталізація можлива лише за рішенням суду. Таким чином, зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують на наявність підстав для задоволення заяви ТМО «Психіатрія» у м. Києві та необхідність госпіталізації особи до психіатричного закладу. На підставі викладеного,

Outcome: approved