Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-22 00:00:00

Представник позивача звернулася до суду з вищевказаним позовом, посилаючись на те, що ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] 17.12.2007 року уклали кредитний договір № К2НСА800000260 на суму 13075,85 Доларів США з термін до 14.12.2012 pоку Відповідно договору, погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати, відповідач повинен надавати Банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за Кредитом, яка складається із заборгованості за Кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно кредитного договору. У випадку порушення зобов'язань за кредитним договором, [PERSON] сплачує банку відсотки за користування кредитом у подвійному розмірі на місяць, нараховані від суми непогашеної в строк заборгованості за кредитом. В порушення умов кредитного Договору , [PERSON] свої зобов'язання не виконав, а саме не здійснював погашення заборгованості за кредитом у встановленому Договором порядку та строки, у зв'язку з чим , станом на 26.12.2014 року має заборгованість у розмірі 46987,11 Доларів США, яка складається з : -7756,78 Доларів США - заборгованість за кредитом; -2648,38 Доларів США - заборгованість по процентам за користування кредитом; -3608,70 Доларів США - заборгованість по комісії за користуванням кредитом; - 30720,66 Доларів США - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором; а також штрафи відповідно до Договору: 15,86 Доларів США - штраф (фіксована частина). 2236,73 Доларів США - штраф (процентна складова). В забезпечення виконання зобов'язання за Договором № К2НСА800000260 було укладено Договір поруки з поручителем [PERSON], відповідно до п. 6 якого, поручитель зобов'язаний виконати зобов'язання, зазначені в письмовій вимозі кредитора протягом п'яти календарних днів з моменту її отримання. Вимога, що була пред'явлена до поручителя щодо виконання забезпеченого зобов'язання, залишена без задоволення. 25.02.2015 року відповідачам було направлено повідомлення-вимога про сплату заборгованості за кредитним договором № К2НСА800000260 від 17.12.2007 року. Приймаючи до уваги, що відповідачі у кредитних правовідносинах діють як солідарні боржники; предметом спору є однорідні права та обов'язки, що випливають з кредитного договору та договору поруки, просить суд стягнути солідарно з [PERSON],[PERSON], на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість у розмірі 46987,11 Доларів США, що за курсом 15,76 відповідно до службового розпорядження НБУ від 26.12.2014 року складає 740516 грн. 84 коп. 13.05.2015 року від відповідача за первісним позовом [PERSON] надійшла зустрічна позовна заява до ПАТ КБ « Приватбанк» та [PERSON] про визнання договору поруки припиненою. Ухвалою від 19 жовтня 2015 року Броварського міськрайонного суду Київської області позовна заява [PERSON] прийнята до спільного розгляду з первісним позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON], [PERSON], про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позивач за зустрічним позовом [PERSON] звернувся до суду з тих підстав, що пунктом 13 Договору поруки від 17.12.2007 року передбачено, що всі зміни й доповнення до даного договору вносяться тільки за згодою сторін, в письмовому вигляді, шляхом укладення відповідної додаткової угоди. Обгрунтовуючи заявлені вимоги зазначив, що йому стало відомо, про те, що з 01.11.2008 року ПАТ КБ «Приватбанк» збільшив відсоткову ставку з 9% до 11,04% за вищевказаним кредитним договором. Вважає, що виходячи з викладеного, можна зробити висновок про те, що банк всупереч умовам п.13 Договору поруки від 17.12.2007 року та всупереч вимогам ст.559 ЦК України не повідомив про зміну умов до Кредитного договору, внаслідок чого відповідно збільшився обсяг його відповідальності як поручителя. На підставі вищевикладеного, просить суд відмовити у задоволенні первісного позову та визнати Договір поруки від 17.12.2007 року, укладений між [PERSON] та ПАТ КБ «Приватбанк» в забезпечення виконання кредитного договору № К2НСА800000260 від 17.12.2007 року - припиненим. В судовому засіданні представник позивача за первісним позовом та відповідача за зустрічним позовом позовні вимоги щодо стягнення заборгованості з відповідачів на користь банку підтримав в повному обсязі. Просив відмовити в задоволенні зустрічного позову з підстав, викладених у запереченні на нього. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про його проведення повідомлений належним чином, скерував в судове засідання своїх представників. Представники відповідача [PERSON] просили в задоволенні первісного позову відмовити, також звернули увагу суду на те, що відповідно до акту прийому 08.11.2010 року [PERSON] передав ПАТ КБ «ПриватБанк» автомобіль [NUMBER], який в забезпечення виконання кредитного договору № К2НСА800000260 від 17.12.2007 року перебував в заставі ПАТ КБ «ПриваБанк», та даний автомобіль був реалізований банком в 2012 році, і яким чином було зараховано кошти з реалізації автомобіля відповідачу невідомо, оскільки банк не повідомляв відповідача про це, що призвело до неправильного розрахунку заборгованості, також просили застосувати до стягненню неустойки (штрафу, пені) строк позовної давності, проти задоволення зустрічного позову не заперечували. Суд, заслухавши сторін, повно та всебічно з'ясувавши обставини в справі, об'єктивно дослідивши докази, що мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, приходить до наступного. Щодо вирішення позовних вимог по первісному позову, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог з огляду на наступне: Як встановленов судовому засіданні: 17.12.2007 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № К2НСА800000260 на суму 13075,85 Доларів США на термін до 14.12.2012 pоку. Відповідно договору, погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати, відповідач повинен надавати Банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за Кредитом, яка складається із заборгованості за Кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно кредитного договору. У випадку порушення зобов'язань за кредитним договором, [PERSON] сплачує банку відсотки за користування кредитом у подвійному розмірі на місяць, нараховані від суми непогашеної в строк заборгованості за кредитом. Згідно розрахунку, наданого представником банку разом з кредитною відповідач [PERSON] станом на 08.06.2015 року має заборгованість у розмірі 48818,93 Доларів США, яка складається з : -7756,78 Доларів США - заборгованість за кредитом; -6257,08 Доларів США - заборгованість по процентам за користування кредитом; - 34168,07 Доларів США заборгованість по пені. Що складає разом 48181,93Доларів США. Відповідно до договору застави рухомого майна, в забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором № К2НСА800000260 від 17.12.2007 року заставодавець [PERSON] передав у заставу ПАТ КБ «Привабанк» автомобіль [NUMBER] , вартістю 80 8000 грн. Пунктом 24 договору застави передбачено, що звернення стягнення на предмет застави за вибором заставодержателя здійснюється з дотриманням встановленого чинним законодавством порядку будь-яким із способів: - шляхом передачі предмету застави у власність заставодержателю в рахунок виконання зобов'язань за кредитним договором; шляхом продажу заставодержателем предмету застави з укладенням договору купівлі-продажу з третьою особою-покупцем або на публічних торгах; шляхом безпосереднього продажу предмету застави покупцю, в тому числі з правом укладання заставодержателем договору купівлі-продажу предмету застави від імені заставодавця; на підставі виконавчого напису нотаріуса; іншим не забороненим чинним законодавством способом. Як вбачається з акту прийому від 08.11.2010 року [PERSON] передав у заклад ПАТ КБ «ПриватБанк» автомобіль [NUMBER] разом з технічним паспортом на автомобіль та комплектом ключів. Не заперечуючи даного факту, представник банку в судовому засіданні повідомив про реалізацію даного автомобіля за ціною 6380,58 доларів США 22.08.2012 році, проте жодних доказів тих обставин, у якому порядку та яким чином було проведено звернення стягнення на автомобіль, яка оцінка вартості автомобіля, підтвердження розміру коштів, що надійшли саме від продажу автомобіля - представник позивача не надав. Статтею 30 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» передбачено, що протягом десяти днів із дня продажу предмета забезпечувального обтяження обтяжувач-продавець відповідного рухомого майна зобов'язаний надати боржнику та всім обтяжувачам, на користь яких було встановлене зареєстроване обтяження цього рухомого майна, письмовий звіт про результати продажу. Разом з тим, позивач ПАТ КБ «Приватбанк» не лише не повідомив відповідача про реалізацію автомобіля і не надав йому письмовий звіт про результати продажу, а продовжував у період з 08.11.2010 рік по 08.06.2015 рік нараховувати проценти та пеню на суму визначеної ним заборгованості по кредиту. В судовому засіданні представник позивача зазначив, що 14.11.2012 року на погашення заборгованості за кредитним договором № К2НСА800000260 кошти від реалізації автомобіля [NUMBER] було зараховано на тіло кредиту 3190,29 Доларів США , на погашення пені 2420,29 Доларів США, та штраф 770 Доларів США. Представником позивача неданано доказів вартості реалізованого майна, який було передано в заставу ПАТ КБ «ПриватБанк», а саме автомобіля [NUMBER]та в матеріалах кредитної справи вони відсутні, хоча для витребування належно оформленої кредитної справи розгляд справи було судом перенесено 22.06.2015 та 03.09.2015. За таких обставин суд приходить до висновку, що розрахунок заборгованості є необґрунтованим та недоведеним. А також не відповідність даного розрахунку як належного доказу по справі, оскільки вінне оформлений належним чином, не має зазначення прізвища посадової особи, яка має право складати такий розрахунок, відсутні дані про особу яка засвідчила розрахунок, дати засвідчення розрахунку, що не відповідає нормативним вимогам до оформлення документів, закріплених ДСТУ 4163-2003 «Вимоги до оформлення документів», затвердженого наказом Держспоживстандарту України № 55 від 17.04.2003 року. Враховуючи, що розмір основної заборгованості по кредиту (тілу кредиту) є необґрунтованим та недоведеним, то відсутні підстави вважати правильними і розрахунки процентів за користування кредитом, розрахунки підвищених відсотків за порушення термінів сплати заборгованості, а також пені, базою нарахування яких є саме прострочена заборгованість по кредиту. Таким чином, враховуючи наявність недоведеність заборгованості у розрахунку, його невідповідності наявним у матеріалах справи доказам, відсутності доказів щодо дотримання порядку реалізації заставного майна, розміру виручених від продажу коштів та їх розподілу на погашення заборгованості, суд дійшов висновку, що заявлений позивачем розмір заборгованості є недоведеним. Згідно ч.3 ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Дане правило також закріплене у ст. 60 цього ж Кодексу Відповідно до ч. ч. 1-3 ст. 212 ЦПК суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до положень ст. 257, 258 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки, штрафу, пені.

Outcome: partial