Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-27 00:00:00

При розгляді кримінального провадження за обвинуваченням [PERSON] у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 172, ч.2 ст. 272 КК України, потерпілою [PERSON] було заявлено цивільний позов, в якому після уточнення просила стягнути з [PERSON] на її користь, в тому числі завдану матеріальну шкоду в сумі 53769 гривень. Ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 24 листопада 2015 року, скасовано вирок Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 29 липня 2015 року в частині вирішення цивільного позову про відшкодування матеріальної шкоди, та призначено новий розгляд даного кримінального провадження в цій частині в суді першої інстанції в іншому складі суду. В іншій частині, в тому числі в частині стягнення моральної шкоди вирок залишено без змін. В судовому засіданні позивач [PERSON] підтримала позов, та пояснила, що внаслідок вчиненого [PERSON] злочину загинув її син [PERSON] Витрати на поховання сина вона взяла на себе, та витратила 53769 гривень на поховання [PERSON] та на спорудження йому надгробного памятника. Кошти за памятник вона сплатила в повному обсязі, однак встановлювати його будуть навесні. Послатися на норму матеріального права, яка передбачає стягнення коштів вона не може, але просить стягнути ті кошти, які вона витратила на поховання сина та на спорудження йому надгробного памятника. В судовому засіданні представник відповідача адвокат [PERSON] заперечував проти задоволення позову, та пояснив, що у справі відсутні правові підстави для відшкодування [PERSON] майнової шкоди, а надані нею квитанції та довідки не є документами, які належним чином підтверджують внесення коштів за товари та послуги. Також зазначив, що у разі задоволення позову, просить обмежити стягнення коштів до гранично допустимих розмірів, встановлених у даній місцевості, оскільки на його думку, позивачка обрала далеко не найдешевші варіанит, і провести поховання та встановити надгробний памятник можна було за значно менші кошти. Крім того, в разі задоволення позову, просив зменшити розмір відшкодування шкоди в порядку ч.4 ст. 1193 ЦК України, з урахуванням матеріального становища [PERSON] Відповідач [PERSON] в судовому засіданні підтримав свого представника в повному обсязі. Заслухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, суд прийшов до наступних висновків. Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до частини 1 статті 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Частина 4 статті 61 ЦПК України вказує, що вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обовязкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Як вбачається з копії вироку Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 29 липня 2015 року у справі ЄУН №337/2429/15-к, провадження 1-кп/337/201/2015 (а.с.15-17), [PERSON] визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 172, ч.2 ст. 272 КК України. Так вироком встановлено, що [PERSON], будучи директором приватного підприємства «ЗонТ», одним з видів діяльності якого є виконання висотних робіт, в період часу з вересня по жовтень 2014 року, в порушення вимог ст. 43 Конституції України та ст. 24 КЗпП України, відповідно до якої при укладенні трудового договору з фізичною особою додержання письмової форми трудового договору є обовязковим, використовував працю найманих працівників [PERSON] та [PERSON], без укладення з ними трудового договору. Також [PERSON], будучи директором приватного підприємства «ЗонТ», порушив правила безпеки під час виконання робіт з підвищеною небезпекою на підприємстві, що спричинило загибель [PERSON] Зазначений вирок суду першої інстанції, був залишений без змін ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 24 листопада 2015 року ЄУН №337/2429/15-к, провадження №11-кп/778/1741/15 (а.с.18-20), та набрав законної сили. Лише в частині вирішення цивільного позову про відшкодування матеріальної шкоди, призначено новий розгляд в суді першої інстанції в іншому складі суду. Зважаючи на викладене, з урахуванням приписів ч.1 ст. 60, ч.4 ст. 61 ЦПК України, суд вважає встановленим вчинення [PERSON] кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 172, ч.2 ст. 272 КК України, що спричинили загибель [PERSON] 01 листопада 2014 року (а.с.7, 62). Потерпілою у кримінальному провадженні [PERSON] (а.с.4-5, 52), були витрачені кошти на поховання [PERSON] на загальну суму 18311 гривень, та на спорудження йому надгробного памятника і повязані з цим монтажні роботи на загальну суму 35458 гривень (а.с.8, 9, 10,11-12, 13, 14, 42, 43, 44, 45, 46, 47, 48, 49-50, 51). При цьому, виходячи з положень ч.ч.1, 2 ст. 57, ч.1 ст. 58, ч.ч.1, 2 ст. 59 ЦПК України, суд приймає надані [PERSON] квитанції, договори, акт та довідку, як такі, що є належними і допустимими доказами, не одержаними з порушенням порядку, встановленого законом, і направленими на підтвердження саме розміру фактично витрачених котів на поховання [PERSON] і спорудження надгробного памятника. В судовому засіданні [PERSON] пояснила, що підставою для звернення до суду слугувало саме необхідність відшкодування витрат, фактично витрачених нею на поховання сина і спорудження надгробного памятника, зважаючи на що, суд вважає за необхідне застосувати при розгляді позову положення ст. 1201 ЦК України. Згідно ст. 1201 ЦК України особа, яка завдала шкоди смертю потерпілого, зобовязана відшкодовувати особі, яка зробила необхідні витрати на поховання та на спорудження надгробного памятника, ці витрати. З розяснень, що містяться у абзацах 1, 2 пункту 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року №6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» вбачається, що у випадку смерті потерпілого організація або громадянин, відповідальні за заподіяння шкоди, зобовязані відшкодувати витрати на поховання (в тому числі на ритуальні послуги і обряди) тій особі, яка понесла ці витрати. Тому вимоги про стягнення витрат на поховання можуть предявлятись як особами, що мають право на відшкодування шкоди у зв'язку зі смертю годувальника, так і сторонніми до потерпілого громадянами і організаціями, що фактично понесли ці витрати. Витрати на виготовлення памятників і огорож визначаються, виходячи з їх фактичної вартості, але не вище граничної вартості стандартних памятників і огорож в даній місцевості. Суд виходячи з обставин справи, та з урахуванням положень ЦПК України приходить до висновку, що для визначення граничної вартості витрат на поховання і стандартного памятника необхідно застосувати Постанову правління Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України від 03 жовтня 2008 року №45 (зареєстрована в Міністерстві юстиції України 28 жовтня 2008 року), «Про витрати на поховання та повязані з цим ритуальні послуги у разі смерті потерпілого від нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання». Так загальний розмір витрат на поховання потерпілого та повязаних з цим ритуальних послуг для Запорізької області, де відбулось поховання сина [PERSON], становить 7302 гривні, з яких: на копання могили 385 гривень, придбання труни (у т.ч. у разі необхідності в труні із спеціального заліза з герметизацією транспортування труни та інше) 700 гривень, зберігання тіла в разі необхідності в холодильниках 50 гривень, спеціальна обробка тіла (у разі необхідності речовинами для тривалого зберігання косметичні послуги та інше) 210 гривень, перевезення тіла в разі необхідності 180 гривень, придбання одягу (костюм, взуття, сорочка, труси, майка, шкарпетки для покійного та інше) 677 гривень, оформлення документів 65 гривень, винос тіла 200 гривень, катафалк 230 гривень, автобус супроводжування 290 гривень, траурний зал 80 гривень, поховальні обряди цивільні, релігійні (ритуал, молитвеники, хустки, вінки, траурні стрічки та інше) 646 гривень, кремація тіла 0 гривень, послуги розпорядника 150 гривень, вартість поминального обіду на день похорон у розрахунку на 30 осіб 739 гривень, виготовлення та встановлення памятника, огорожі, виготовлення фотографій, табличок та інше 2700 гривень. Також з наданих [PERSON] документів, які підтверджують витрачені нею кошти, вбачається, що вона не скористалась чотирма послугами, вартість яких підлягає компенсації автобус супроводжування (290 гривень), траурний зал (80 гривень), послуги розпорядника (150 гривень), поминальний обід на день похорон (у розрахунку на 30 осіб 739 гривень). Оскільки витрати коштів за вказаними пунктами доведено не було, суд не вирішує питання про їх стягнення. Таким чином, відшкодуванню [PERSON] підлягають фактично витрачені нею кошти, але не більше граничної вартості кожної з перелічених послуг, що з урахуванням цього обмеження складає 6043 гривні. При цьому суд не вбачає підстав для зменшення розміру відшкодування шкоди, з урахуванням матеріального становища [PERSON] (а.с.53, 54, 55, 56, 57, 58-59, 60, 61), оскільки понесені [PERSON] витрати повязані із вчиненням злочину, що відповідно до змісту ч.4 ст. 1193 ЦК України прямо виключає можливість застосування цієї норми законодавства. Судовий збір, відповідно до ч.3 ст. 88 ЦПК України, підлягає стягненню з відповідача на користь держави.

Outcome: partial