Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-28 00:00:00

Представник позивача у судове засідання не з'явився, але надав письмову заяву в якій просив проводити розгляд без нього та підтримав позов і просив стягнути з відповідача 21289,09 грн., посилаючись на те, що 17.07.2006 року між АППБ «Аваль», правонаступником якого є ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та [PERSON] було укладено кредитний договір № К-Г 014/02-40/335/1, відповідно до умов даного договору АППБ «Аваль» зобов'язався надати відповідачу кредит у розмірі 130 000 грн., договір був укладений строком на 60 місяців, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 21% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідачі в судове засідання не з'явилися, про час та дату розгляду справи були повідомлені належним чином. За таких обставин, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає частковому задоволенню. Встановлено, що відповідно до укладеного кредитного договору №К-Г 014/02-40/335/1 від 17.07.2006 року відповідач [PERSON] отримала від АППБ «Аваль», правонаступником якого є ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» кредит у розмірі 130 000 грн., договір був укладений строком на 60 місяців, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 21% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. В забезпечення виконання зобов'язань по поверненню кредитних коштів між АППБ «Аваль», правонаступником якого є ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та [PERSON] було укладено договір застави №014/02-40/911 від 17.07.2006 року, відповідно до якого [PERSON] прийняв на себе зобов'язання у випадку невиконання [PERSON] боргових зобов'язань перед АППБ «Аваль», правонаступником якого є ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» за кредитним договором, здійснити виконання грошових зобов'язань в обсязі заявленому АППБ «Аваль», правонаступником якого є ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» в письмовій вимозі. За умовами договору застави [PERSON] передав в заставу належний йому автомобіль марки ФІАТ СКУДО, 1998 р.в., державний номерний знак [NUMBER], тип ТЗ - Фургон-С. Вказане майно належить [PERSON] на підставі свідоцтва про реєстрацію [NUMBER] видане 18.04.2006 року Дніпропетровським МРЕВ-2 ДАІ УМВС України в Дніпропетровській області. Проте, [PERSON] взятих на себе зобов'язань щодо своєчасного повернення сум кредиту не виконала, у зв'язку з чим, станом на 07.02.2013 року має заборгованість за кредитним договором у розмірі 21289,09 грн., яка складається з: - заборгованості за сумою кредиту: 15311,70 грн.; - заборгованості по пені за простроченим кредитом становить - 4,3 грн.; - штрафу за простроченим кредитом: 1717,70 грн.; - заборгованості за відсотками: 3722,70 грн.; - заборгованості по пені за простроченими відсотками становить: 1,15 грн.; - штрафу за простроченими відсотками становить: 531,8 грн. Відповідно до ст. 16 Цивільного кодексу України, одним із способів захисту судом цивільних прав та інтересів є примусове виконання зобов'язання в натурі. Примусове виконання зобов'язання в натурі, - це спосіб захисту, який випливає з загального принципу повного і належного виконання зобов'язання та полягає в зобов'язанні здійснити дію, або утриматися від її здійснення, незалежно від застосування до боржника інших заходів впливу. У відповідності до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог даного кодексу. Статтею 530 ЦК України визначається, що зобов'язання повинні бути виконанні у встановлений строк його виконання. Відповідно до ст.ст. 1049,1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно частини другої статті 1054 та частини другої статті 1050 Цивільного кодексу України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. Відповідно до ст. 19 Закону України «Про заставу», за рахунок заставленого майна заставодержатель мас право задовольнити свої вимоги в повному обсязі, що визначаються на момент фактичного задоволення. Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов'язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано (ч. 1 ст. 20 ЗУ «Про заставу». Звернення стягнення на заставлене майно здійснюється за рішенням суду або третейського суду, на підставі виконавчого напису нотаріуса, якщо інше не передбачено законом, або договором застави (ч. 6 ст. 20 ЗУ «Про заставу»). Відповідно до ст. 590 ЦК України звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов'язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом. У разі часткового виконання боржником зобов'язання, забезпеченого заставою, право звернення на предмет застави зберігається в первісному обсязі. Якщо предметом застави є дві або більше речей (два або більше прав), стягнення може бути звернене на всі ці речі (права) або на будь-яку з речей (прав) на вибір заставодержателя. Якщо заставодержатель зверне стягнення на одну річ (одне право), але його вимогу не буде задоволено в повному обсязі, він зберігає право застави на інші речі (права), які є предметом застави. За таких обставин, суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні позовних вимог у частині стягнення зі [PERSON] заборгованості за Кредитним договором, адже відповідно до ч.2 ст. 589 ЦК України, за рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв'язку із пред'явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором. Крім того, звернення стягнення на предмет застави унеможливлює розгляд питання про стягнення заборгованості за кредитним договором, оскільки фактично являється подвійним стягненням. Відповідно до вимог ст.ст.79,88 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню сума судового збору в розмірі 229,4 грн., сплачені позивачем при подачі позову. Згідно із ч. 3 ст. 232 ЦПК України повторне заочне рішення позивач та відповідач можуть оскаржити в загальному порядку, встановленому цим Кодексом.

Outcome: partial