Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-17 00:00:00

Представник позивача подав в суд позов, в якому просив визнати недійсним заповіт складений 20.07.2010 року [PERSON] на користь [PERSON], визнати недійсними довіреності від 20 липня 2010 року та 9 вересня 2010 року, які були видані [PERSON] на ім'я відповідача, визнати неправомірними дії нотаріуса [PERSON] та визнати за позивачем право власності на квартиру [ADDRESS] в порядку спадкування після смерті [PERSON] В обґрунтування вимог представник позивача посилався на те, що на момент вчинення оспорюваних правочинів [PERSON] не усвідомлювала значення своїх дій через психічне захворювання, яке почало прогресувати з початку 2010 року. В судовому засіданні представник позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Представник відповідача проти позову заперечувала, подала в суд зустрічний позов, в якому просила визнати за [PERSON] право власності на квартиру [ADDRESS] в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] В обґрунтування заперечень проти первісного позову представник посилалась на те, що [PERSON] перебував з [PERSON] в дружній стосунках. Так як остання проживала сама, він періодично відвідував [PERSON], надавав їй допомогу по побуту. Приватний нотаріус [PERSON] подав в суд письмові пояснення, в яких проти позову [PERSON] заперечував, посилався на те, що при посвідченні оспорюваного заповіту діяв у відповідності до вимог Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, а саме: перед посвідченням заповіту пересвідчився в особі [PERSON], в ході особистої бесіди ознак недієздатності останньої ним виявлено не було, волевиявлення щодо складання заповіту було вільним і відповідало її бажанню. З'ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку, що первісний позов задоволенню не підлягає, в той час як зустрічний може бути задоволений з наступних підстав. Відповідно до пункту 16 роз'яснень, які містяться в Постанові Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», справи про визнання правочинів недійсними з підстав, коли сторона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними, вирішуються з урахуванням як висновку судово-психіатричної експертизи, так і інших доказів. У справі призначалось дві посмертні судово-психіатричні експертизи. Висновком посмертної судово-психіатричної експертизи № 290 від 08.04.2013 року встановлено, що [PERSON] з 2010 року виявляє ознаки стійкого хронічного психічного розладу у формі судинної деменції и за своїм психічним станом 20.07.2010 року була не здатна усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Висновком судово-психіатричної експертизи № 34 від 02.10.2014 року встановлено, що визначити психічний стан [PERSON] в досліджуваний період є неможливим в зв'язку з протиріччями в показаннях свідків про психічний стан [PERSON] та відсутністю медичної документації за досліджуваний період часу. При прийнятті у справі рішення, суд приймає до уваги саме останню за часом експертизу оскільки вона проводилась з урахуванням показань стосовно психічного стану [PERSON] на момент вчинення оспорюваних правочинів свідків як з боку позивача [PERSON], так і з боку відповідача [PERSON], що відповідає принципам повноти та всебічності експертного дослідження. Приходячи до висновку про необґрунтованість позовних вимог [PERSON] щодо визнання недійсними правочинів вчинених [PERSON] з підстав не усвідомлення останньою значення своїх дій, суд виходить з того, що [PERSON] вчиняла свої волевиявлення ЩОДО надання [PERSON] права на вчинення окремих дій від її імені та робила розпорядження на випадок смерті у встановленому законом порядку шляхом їх нотаріального посвідчення, в ході чого, нотаріус, у відповідності до вимог Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, пересвідчувався в дієздатності особи довірителя та заповідача, і у нього не виникло сумнівів щодо дієздатності та адекватності [PERSON], більш того з копії оспорюваного заповіту вбачається, що при його посвідченні нотаріусом, [PERSON] власноручно, розбірливим почерком, зробила напис про своє волевиявлення. Також суд враховує ту обставину, що відсутні будь-які медичні дані про необхідність надання [PERSON] психіатричної допомоги в період перебування її на обліку в поліклініці за місцем проживання, в тому числі і за період 2010 року, де вона лікувалась і обслуговувалась тривалий час, так як страждала на ряд хронічних захворювань, які не пов'язані з розладом розумової діяльності. Показання допитаних в судовому засіданні свідків з боку позивача [PERSON] свідчать про наявність у [PERSON] в 2010 році ознак психічного розладу, але не дають підстави категорично стверджувати, що при вчиненні оспорюваних правочинів [PERSON] знаходилась в такому стані, який не дозволяв би їй усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними, так як показання свідків з боку [PERSON] свідчать про адекватність [PERSON] в період часу, коли нею були видані довіреності та складений заповіт на ім'я [PERSON] З урахуванням викладеного, можливо прийти до висновку, що [PERSON] в досліджуваний період, а саме: з 20 липня 2010 року по 9 вересня 2010 року, мала ознаки психічного розладу, однак категорично стверджувати, а не припускати, що при вчиненні оспорюваних правочинів [PERSON] знаходилась в такому стані, який не дозволяв би їй усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними, суд підстав не має через відсутність беззаперечних доказів такої обставини. Зважаючи на те, що [PERSON], згідно інформації 4-ї Харківської державної нотаріальної контори, подав заяву про прийняття спадщини за заповітом після смерті [PERSON], суд вважає можливим визнати за ним право власності на квартиру [ADDRESS]. На підставі викладеного,

Outcome: approved