Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-15 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду з позовом до Кілійської міської ради Кілійського району Одеської області про встановлення факту належності та визнання права власності за спадщиною. З позовної заяви, вбачається, що [INFO] помер [PERSON] , який на день смерті проживав в [ADDRESS] . На день смерті [PERSON] , який помер [INFO] залишилася спадщина, яка складається із житлового будинку за адресою: [ADDRESS] . Спадщину, яка залишилося після смерті [PERSON] , який помер [INFO] прийняли як спадкоємці за законом відповідно до ст.529 ЦК Української РСР: [PERSON] , 1935 року народження, дружина спадкодавця, та позивач, [PERSON] , 1955 року народження, син спадкодавця. Тобто в порядку ст.549 ЦК Української РСР, вступили в управління спадковим майном, але на той час так і не оформили своїх спадкових прав. Кілійською районною державною нотаріальною конторою Одеської області була заведена спадкова справа після померлого [INFO] [PERSON] за №157/2007 за заявами про прийняття спадщини від імені [PERSON] , 1935 року народження, та позивача, [PERSON] , 1955 року народження, спадкоємців за законом. Та Кілійською районною державною нотаріальною конторою Одеської області спадкоємцям за законом було видане свідоцтво про право на спадщину за законом 7 квітня 2007 на спадкове майно, яке складалось з Державної цільової безпроцентної позики 1990 року. На житловий будинок [ADDRESS] на належні по 1/2 частки будинку право власності так і не оформили. [INFO] померла [PERSON] , яка на день смерті проживала в [ADDRESS] . На день смерті [PERSON] , яка померла [INFO] залишилася спадщина, яка складається із 1/2 частини житлового будинку за вказаною адресою. Позивач, [PERSON] , 1955 року народження відповідно до ст.1261 ЦК України є спадкоємцем за законом, після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . [PERSON] , 1928 року народження, який помер [INFO] та [PERSON] , 1935 року народження, яка померла [INFO] перебували у зареєстрованому шлюбі. Позивач, [PERSON] , відповідно до свідоцтва про народження, актовий запис №52 від 14 лютого 1955 року є сином [PERSON] , який помер [INFO] та [PERSON] , яка померла [INFO] . Спадщину, яка залишилася після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , позивач, [PERSON] , прийняв на підставі ст.1269 ЦК України, тобто подачі заяви до нотаріальної контори. Приватним нотаріусом Кілійського районного нотаріального округу Одеської області Богачовою Н.М. було заведено спадкову справу №64/2019 після померлої [INFO] . Відповідно до договору на право забудови та безстрокового користування земельною ділянкою, посвідченого Кілійською державною нотаріальною конторою Одеської області 9 серпня 1954 року [PERSON] , який помер [INFO] було надано дозвіл для будівництва житлового будинку за адресою: [ADDRESS] на земельній ділянці. Так на побудований житловий будинок за вказаною адресою правовстановлюючих документів за життя спадкодавців так і не було зроблено, Акт до вводу в експлуатацію житлового будинку, відсутній, документів, що підтверджує право власності житлового будинку, не має. Позивач, [PERSON] має право на житлового будинку за вказаною адресою, в порядку спадкування, на 1/2 частину після смерті, [PERSON] , який помер [INFO] та Ѕ частину після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . В зв`язку з зазначеним, представник позивача просив суд: - встановити факт належності житлового будинку [ADDRESS] - [PERSON] , який помер [INFO] та [PERSON] , яка померла [INFO] ; - визнати за позивачем, [PERSON] , [INFO] , реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] право власності на житловий будинок в [ADDRESS] , який відповідно до характеристики будинку, господарських будівель та споруд складається з: літ.А - житловий будинок, житловою площею 57,7 кв.м., загальною площею 82,8 кв.м., господарських будівель: літ.Б - літня кухня, літ.Е - гараж, літ.Ж - сарай, літ.З - баня, літ.И - сарай, літ.К - сарай, літ.Л - убиральня, 1-7, І надвірні споруди, у тому числі на 1/2 частку в порядку спадкування, після смерті [PERSON] , який помер [INFO] та на 1/2 частину в порядку спадкування після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . Представник позивача надав заяву, згідно якої просив суд розглянути справу за його відсутності та відсутності позивача, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Представник відповідача Кілійської міської ради Кілійського району Одеської областіповідомлений належним чином про час та місце розгляду справи відповідно до положень ст. ст. 128-130 ЦПК України, повторно в судове засідання не прибув, про причини неявки суд не повідомив, клопотання про відкладення судового засідання або проведення розгляду справи за його відсутності суду не надав. Враховуючи, що відповідач належним чином повідомлений про строк подання відзиву та не подав відзив, суд ухвалює заочне рішення по справі, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу в порядку, передбаченому ст. ст. 223, 247 ЦПК України. Дослідивши позовну заяву, в процесі встановлення обставин справи та перевірки їх доказами, судом встановлено наступні юридичні факти та відповідні їм правовідносини. Як вказано в свідоцтві про смерть серії [NUMBER] , виданого Відділом реєстрації актів громадянського стану Кілійського районного управління юстиції Одеської області, актовий запис № 177, [PERSON] , помер [INFO] . Як вказано в свідоцтві про смерть виданого Кілійським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, [PERSON] , померла [INFO] . Шлюб між рос. « [PERSON] » та рос. « [PERSON] » був укладений 28.09.1953 року Кілійським рай бюро ЗАГС Ізмаїльської області, що підтверджується виданим свідоцтвом про одруження, серії [NUMBER] від 28.09.1953 року, актовий запис № 90. Після реєстрації шлюбу дружині було присвоєне прізвище « [PERSON] ». Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого Кілійським Рай Бюро ЗАГС Одеської області, запис акта про народження № 52 - рос . « [PERSON] » та рос. « [PERSON] Елена [PERSON] » є батьками: рос. « [PERSON] », [INFO] Кілійською районною державною нотаріальною конторою Одеської області спадкоємцям за законом було видане свідоцтво про право на спадщину за законом 7 квітня 2007 за реєстром № 1587 на спадкове майно, яке складалось з Державної цільової безпроцентної позики 1990 року. Довідкою комунального підприємства Кілійської районної ради «Районне бюро технічної інвентаризації» № 188 від 15 березня 2003 року, зазначено, що відповідно до договору на право забудови та безстрокового користування земельною ділянкою, посвідченого Кілійською державною нотаріальною конторою Одеської області 9 серпня 1954 року за реєстровим № 839/І, та зареєстрованого Кілійським БТІ в реєстр. кн.15 стор. 41 реєстр № 5423, [PERSON] , належала 1/1 частка житлового будинку за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до технічного паспорту, складеного КП КРР «РБТІ» 27.02.2019 р., житловий будинок по [ADDRESS] складається з: літ. А - житловий будинок, житловою площею 53,7 кв.м., загальною площею 82,8 кв.м., господарських будівель: літ. Б - літня кухня, літ. Е - гараж, літ. Ж - сарай, літ. З - баня, літ. И - сарай, літ. К - сарай, літ. Л - убиральня, 1-7, І надвірні споруди. З витягу зі спадкового реєстру № 55994189 від 25.04.2019 р. сформованої приватним нотаріусом Богачовою Н.М., вбачається, що після смерті [PERSON] , [INFO] . приватним нотаріусом Богачовою Н.М. була заведена спадкова справа з номером у спадковому реєстрі 64115258 та номером у нотаріуса 64/2019. При розгляді і вирішенні справи судом враховано наступні положення законодавства: У відповідності зі ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Згідно статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Статтями 15 та 16 ЦК України передбачено право особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту права, встановлених цивільним законодавством, є, зокрема, його визнання. Відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до ч. 4 ст. 3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав. Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Мін`юсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами). Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Відповідно до роз`яснення Міністерства юстиції України № 19-32/319 від 21.02.2005 року, у випадку смерті власника нерухомого майна, реєстрацію якого належним чином проведено не було і правовстановлюючий документ відсутній, питання про визначення цього майна померлому та спадкоємцю повинно вирішуватись в судовому порядку. Як вказано в листі Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 23.03.2009 року № 12/5-126, по об`єктах нерухомого майна, що збудовані до 5 серпня 1992 року, тобто до прийняття Урядом України документу, яким встановлено порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, при їх реєстрації для оформлення права власності одним із документів є висновок про технічний стан будівлі, що складається бюро технічної інвентаризації. Згідно ст. ст. 293, 315 ЦПК України, встановлення фактів, що мають юридичне значення віднесено до компетенції суду. Виходячи з наведеного суд вважає доведеним факт належності [PERSON] та [PERSON] житлового будинку, який було збудовано до 5 серпня 1992 року, тобто до прийняття Урядом України документу, яким встановлено порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів. Відповідно до ст. 530 ЦК УРСР при відсутності спадкоємців першої черги або при неприйнятті ними спадщини, а також в разі, коли всі спадкоємці першої черги не закликаються до спадкування, успадковують у рівних частках: брати і сестри померлого, а також дід та бабка померлого як з боку батька, так і з боку матері (друга черга). Відповідно до ст. 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до п.п. 4.15 п. 4 гл. 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 року за № 296/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22.02.2012 року за № 282/20595, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно, крім випадків, передбачених пунктом 3 глави 7 розділу I цього Порядку, та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Як зазначено в п.п 4.18 п. 4 гл. 10 розділу ІІ зазначеного Порядку за відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судом також встановлено, що в зв`язку з тим, що позивач не має можливості отримати свідоцтво про право на спадщину, позбавлений можливості інакше ніж у судовому порядку оформити свої спадкові права, в зв`язку з чим його право на спадщину підлягає судовому захисту шляхом його визнання на підставі ст. 16 ЦК України, а позовні вимоги підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved