Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-26 00:00:00

Представник публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» звернувся до Рівненського міського суду із цивільним позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю, за мотивів, викладених у позові. Просив позов задоволити, стягнути на користь ПАТ КБ «Приватбанк» із [PERSON] заборгованість за кредитом у розмірі 12865,12 грн., а також судові витрати по справі. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та вказав, що позивачем пропущено строк позовної даності, так як договір укладався у 2008 року строком на 1 рік, а вимога про сплату заборгованості надійшла до нього лише в листопаді 2013 року. Зазначив, що позивачем не надано доказів, що договір вважається продовженим. Просив в задоволенні позову відмовити повністю. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та просив в задоволенні позову відмовити за необґрунтованістю та недоведеністю позовних вимог. Заслухавши пояснення учасників процесу, повно, всебічно та об'єктивно дослідивши матеріали справи та оцінивши їх в сукупності, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду із захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ст. 61 цього Кодексу. Судом встановлено, що 07 лютого 2008 року між Публічним акціонерним товариством комерційним банком «Приватбанк» та [PERSON] укладено договір, у відповідності до якого останній отримав від банку кредит у розмірі 5000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] погодився з умовами та правилами надання банківських послуг, факт отримання кредиту та використання кредитної картки відповідачем не оспорюється, а тому у відповідності до ч 1 ст. 61 ЦПК України, вказане не підлягає доказуванню. Відповідно до ст. 1054 ЦК України - за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплачувати проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 кодексу, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Як слідує з ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За вимогами ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України, до вимог про стягнення неустойки (пені, штрафу) застосовується позовна давність в один рік. Згідно ч. 1, 5 ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права, або про особу, яка його порушила. За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За умовами та правилами надання банківських послуг кредит [PERSON] виданий на строк дії кредитної картки, яку він отримав 07 лютого 2008 року. Після закінчення строку дії карти, на вимогу клієнта клієнту видається нова карта, якщо від нього не поступала заява про закриття картрахунку (п.п. 3.1.1., 3.1.2., 3.1.3. Умов). Дія карти [PERSON] закінчилась 04.2011 року і строк її дії позивачем не продовжений, а останній платіж по погашенню заборгованості по кредитній картці був здійснений наприкінці 2008 року, а з початку 2009 року жодних платежів по погашенню заборгованості, відповідачем здійснено не було. Пунктом 9.12 договору передбачено, що договір діє протягом 12-ти місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього терміну жодна зі сторін не повідомила іншу сторону про припинення дії Договору, він автоматично лонгується на такий же строк. Однак, такі умови не свідчать про те, що договір не має строку виконання. За п.9.3 Умов та правил надання банківських послуг в разі наявності перевитрат на картці і непогашення кредиту позичальником на протязі 6 місяців, картка закривається, подальше відновлення картки можливе тільки після повного погашення заборгованості. Згідно п. п. 9.6, 9.7 Умов у разі ненадходження грошових коштів на кредитну карту на погашення заборгованості протягом 3 місяців з часу закінчення строку дії карти банк починає нараховувати комісію за користування рахунком, а при нульовому рахунку на картці на неактивному рахунку картка закривається. Кредитний рахунок також закривається при ненадходженні заробітної плати, пенсії або соціальних виплат на карту протягом 6 місяців і дія кредитної карти не продовжується п.9.6 договору передбачає, що при відсутності на картці грошових коштів у розмірі, достатньому для оплати послуг банку для продовження дії карти та при ненадходженні грошових коштів на карту протягом 3 місяців з часу спливу дії карти банк стягує комісію за обслуговування рахунку за тарифами. В розділі 4 Умов та правил надання банківських послуг передбачені обов'язки банку повідомити позичальника про стан картрахунку і проведених операціях, про наявність у нього кредитної заборгованості (п.4.9.). Будь-якої інформації Банк клієнту не надавав. Суд приходить до висновку, що п. п. 9.3., 9.4., 9.6., 9.7., 3.1.1., 3.1.2., 3.1.3. Умов та правил надання банківських послуг свідчать про встановлення строку дії кредитного договору та початок перебігу строку, з якого дія кредитної карти припиняється, а банк набуває права вимоги за договором, а також настає початок строку, з якого у банка виникає право на звернення до суду з позовом про стягнення заборгованості. Оскільки, після спливу строку дії карти квітень 2011року, дія кредитної карти припинена, то з цього часу у позивача виникло право на звернення до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитом і, на думку суду, перебіг строку позовної давності настав з квітня 2011 року та закінчився в квітні 2013 року. Відповідач заявив клопотання про застосування позовної давності, що відповідно до ч. ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України є підставою для відмови у позові. Крім того, Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у постанові від 30 березня 2012 року №5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів , що виникають із кредитних правовідносин» роз'яснив, що з урахуванням п.7 ч. 13 ст. 11 ЗУ «Про захист прав споживачів», суди мають виходити з того, що у спорах щодо споживчого кредитування кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. У зв'язку із цим позовна давність про повернення споживчого кредиту застосовується незалежно від наявності заяви сторони у спорі. Оскільки строк позовної давності на вимогу про сплату заборгованості за кредитним договором сплинув, і вимог про поновлення цих строків представник позивача не заявляв, то наявні підстави для застосування строків позовної давності і відмови у задоволенні позову саме з цих підстав. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed