Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-03 00:00:00

Представник Публічного акціонерного товариства «Альфа - Банк» звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON], по якій просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором № 490080515 від 01.07.2008 року в розмірі 2\~486 182 грн. 89 коп. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 01.07.2008 року ЗАТ «Альфа-Банк» (правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Альфа-Банк») та [PERSON] уклали кредитний договір №490080515, за умовами якого банк зобов'язується надати відповідачу кредитні кошти у розмірі 24\~895 дол. США, а відповідач зобов'язується повернути наданий кредит і сплатити проценти за користування в сумі, строки та на умовах, що передбачені кредитним договором. Банк свої зобов'язання за кредитним договором виконав, надавши відповідачу кредит, проте у порушення умов кредитного договору, позичальник свої зобов'язання належним чином не виконала, в результаті чого станом на 07.05.2015 року має прострочену заборгованість за кредитом 16\~856,47 дол. США, що за курсом НБУ складає 354415,76 грн., за відсотками 8572,79 дол. США, що за курсом НБУ складає 180247,22 грн., та пені 92\~816,80 дол. США, що за курсом НБУ складає 1951519,91 грн. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала у повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві, просила задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, зазначив про наявність рішення третейського суду про стягнення з відповідача заборгованості та рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда про стягнення заборгованості з поручителя, також звернувся до суду із заявою про застосування до позовних вимог строків позовної давності (а.с. 119, 138). Суд, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку щодо часткового задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 01.07.2008 року між закритим акціонерним товариством «Альфа - банк» (правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Альфа-Банк») та [PERSON] було укладено кредитний договір № 490080515, відповідно якого позичальнику надано грошовий кредит в сумі 24 895 доларів США, зі сплатою процентної ставки 15,5% річних, строком до 01.07.2011 року /а.с. 5/. Згідно п. 3 кредитного договору, позичальник зобовязується в порядку та на умовах, що визначені даним договором повертати кредит, виплачувати банку проценти за користування кредитом, сплачувати комісії за дії банка, які вчиняються на користь позичальника з метою сприяння останньому у виконанні ним своїх зобовязань за договором (у разі їх наявності), сплачувати неустойки та інші передбачені договором платежі та виконувати інші обовязки, що передбачені договором. Повернення кредиту (його частини) та сплата процентів за користування ним здійснюється позичальником в порядку та на умовах, що визначені у Додатку №1 до цього Договору, який є його невідємною частиною. Як визначено ст. ст. 1054, 1055 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається в письмовій формі. [PERSON] змінила прізвище на «Філіппова» у звязку з реєстрацією 21 квітня 2010 року шлюбу з [PERSON] /а.с. 61/. У порушення умов договору, відповідач свої зобовязання належним чином не виконала, в результаті чого станом на 07.05.2015 року заборгованість по кредитному договору складає:\~16856,47 доларів США, що за офіційним курсом НБУ складає 354415,76 грн. -заборгованість за кредитом; 8572,79 доларів США, що за офіційним курсом НБУ складає 180247,22 грн. - заборгованість за відсотками; 92\~816,80 доларів США, що за курсом НБУ складає 1951519,91 грн. - заборгованість по пені. 26 травня 2015 року позивач звернувся до відповідача із вимогою про дострокове повернення кредиту /а.с. 14/, проте вказана вимога залишилась без задоволення. Статтею 525 ЦК України встановлює, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Станом на час пред'явлення позову відповідачем було допущено порушення умов кредитного договору, порушено графік платежів, внаслідок чого у позивача виникло законне право вимагати повернення кредиту та сплати процентів. Згідно ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Таким чином, у позивача станом на час пред'явлення позову виникло право звернення до суду із наявними у цій справі позовними вимогами, оскільки боржник прострочив грошове зобов'язання. Рішенням постійно діючого Третейського суду при Всеукраїнській Громадській Організації «Всеукраїнський фінансовий союз» від 19 травня 2010 року позов публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» до [PERSON] задоволено, стягнуто достроково з відповідача на користь публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» заборгованість за кредитним договором у сумі: за кредитом 143563, 58 грн., по процентах 5603,45 грн., по пені 6021, 41 грн. /а.с.55-57/. В січні 2015 року банк звернувся до суду із завою про видачу дублікату виконавчого листа у звязку з його втратою при пересилці, проте ухвалою Новозаводського районного суду м. Чернігова від 14 квітня 2015 року в задоволенні заяви ПАТ «Альфа-Банк» про видачу дубліката виконавчого листа №6-1387/10 та поновленні строків на предявлення виконавчого листа до виконання відмовлено /а.с. 75-76/. Проте суд не приймає до уваги вказане рішення третейського суду, так як згідно правової позиції Верховного Суду України у справі №6-831цс14 у постанові від 21 жовтня 2015 року, що у сенсі положень частини 1 статті 360-7 ЦПК України є обовязковою для застосування, статтею 533 ЦК України встановлено, що грошове зобовязання має бути виконане у гривнях. Використання іноземної валюти при здійсненні розрахунків на території України за зобовязаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. Відповідно до статті 7 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» іноземна валюта як засіб платежу може використовуватися лише у розрахунках між резидентами і нерезидентами в межах торговельного обороту. Такі розрахунки повинні здійснюватися лише через уповноважені банки в порядку, встановленому Національним Банком України. Розрахунки іноземною валютою між резидентами допускаються лише в магазинах безмитної торгівлі, а також під час реалізації товарів на шляху руху транспортних засобів при міжнародних перевезеннях. За змістом статей 1, 2, 6 Закону України «Про третейські суди» підвідомчість справ, які можуть бути вирішені в рамках третейського судочинства, обмежена сферою приватного права. До сфери компетенції третейських судів входить вирішення спорів, що виникають між приватними особами з питань, які не торкаються публічно значимих відносин. Спір, що має публічно-правове значення, не підлягає вирішенню третейським судом. Порядок здійснення на території України розрахунків в іноземній валюті регулюється Декретом Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю», який встановлює режим здійснення валютних операцій на території України, визначає загальні принципи валютного регулювання, повноваження державних органів і функцій банків та інших фінансових установ в регулюванні валютних операцій, права й обовязки субєктів валютних відносин, порядок здійснення валютного контролю відповідальність за порушення валютного законодавства. Норми закону щодо регулювання обігу іноземної валюти в Україні, зокрема, проведення грошових розрахунків валютними цінностями, мають публічну основу, переслідують публічний інтерес і спрямовані на досягнення результату, необхідного в публічних цілях для задоволення публічних потреб забезпечення стабільності української грошової одиниці гривні. Наявність у правовідношенні щодо проведення розрахунку за договором кредиту, наданого в іноземній валюті, суспільно-значимих публічних елементів виключає віднесення таких спорів до спорів суто приватного характеру між приватними особами, які можуть розглядатися в приватному порядку третейськими судами.\~\~ Так, предметом укладеного договору між 01.07.2008 року між Закритим акціонерним товариством «Альфа - банк» (правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Альфа-Банк») та [PERSON] є іноземна валюта долари США відповідно, правовідношення, що виникло на підставі такого договору, містить суспільно-значимі публічні елементи, які виключають розгляд спору третейськими судами. Крім того, 01.07.2008 року закрите акціонерне товариство «Альфа - банк» (правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Альфа-Банк») та [PERSON] уклали договір поруки №490080515-П, відповідно до умов якого останній поручається за виконання позичальником обовязків, які виникли на підставі договору. Рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 28.01.2014 року позов Публічного акціонерного товариства «Альфа Банк» до [PERSON], третя особа [PERSON] про стягнення заборгованості задоволено повністю, стягнуто з [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» 300\~883 грн. 30 коп. заборгованості за кредитним договором та 3\~008,83 грн. судового збору. Рішення набрало законної сили 17.02.2014 року /а.с. 52-55/. З тексту рішення вбачається, що з [PERSON] було стягнуто заборгованість станом на 01.10.2013 року, а саме: 16\~856,47 дол. США, що за офіційним курсом НБУ станом на дату розрахунку становило 134\~733,76 грн. заборгованості за кредитом, 8\~131,30 дол. США, що за офіційним курсом НБУ станом на дату розрахунку становило 64 993, 48 грн. заборгованості за відсотками та 101\~156,06 грн. пені. Згідно відповіді Фортечного відділу державної виконавчої служби міста Кропивницький Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області №52319 від 22.11.2016 року, по виконавчому документу №2/404/299/14 від 24.03.2014 року Кіровського районного суду м. Кіровограда про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ «Альфа-Банк» стягнень в сумі 300\~883, 30 грн. та 3\~008, 83 грн. судового збору не проводилось /а.с. 128/. Частиною 1 ст.553 ЦК України встановлено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Станом на час вирішення справи цивільно-правові зобов'язання як боржника, так і поручителя за чинними правочинами і рішенням судів щодо оплати коштів на користь кредитора ПАТ «Альфа-Банк» не виконані, що вказує на порушення прав та охоронюваних законом інтересів позивача, які підлягають судовому захисту. Пунктом 9 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» передбачено, що право вибору способу судового захисту, передбаченого законом або договором (дострокове стягнення кредиту, стягнення заборгованості, у тому числі шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки/застави, одночасне заявлення відповідних вимог у разі, якщо позичальник є відмінною від особи іпотекодавця (майновий поручитель), одночасне заявлення вимог про стягнення заборгованості з позичальника з вимогами про стягнення заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет застави/іпотеки, належні іпотекодавцю, який не є позичальником, розірвання кредитного договору, набуття права власності на предмет іпотеки тощо) належить виключно позивачеві (частина перша статті 20 ЦК, статті 3 і 4 ЦПК). Задоволення позову кредитора про звернення стягнення на предмет іпотеки/застави не є перешкодою для пред'явлення позову про стягнення заборгованості з поручителя за тим самим договором кредиту у разі, якщо на час розгляду справи заборгованість за кредитом не погашена. Задоволення позову кредитора про стягнення заборгованості з поручителя не є перешкодою для пред'явлення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки/застави з метою погашення заборгованості за тим самим договором кредиту у разі, якщо на час розгляду спору заборгованість за кредитом не погашена. Згідно з ч.1 ст.543 ЦК України у разі солідарного обов'язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або у повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Враховуючи викладене вище, доводи сторони відповідача про відсутність підстав для стягнення із боржника кредитної заборгованості через наявність судового рішення про стягнення коштів із поручителя суперечать закону і не можуть покладатись в основу рішення по цій справі, оскільки це протиправно обмежує позивача у реалізації своїх прав на судовий захист. Враховуючи викладене суд вважає звернення позивача правомірним, а тому позовні вимоги щодо стягнення з відповідача простроченої заборгованості за кредитом 16\~856,47 дол. США, що за курсом НБУ складає 354415,76 грн. та за відсотками 8572,79 дол. США, що за курсом НБУ складає 180247,22 грн. підлягають до задоволення. Згідно зі ст. ст. 546, 547, 549 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Статтею 549 ЦК України визначено, що неустойкою (пенею, штрафом) є грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Згідно п. 3.4. договору, в разі невиконання чи несвоєчасного виконання зобовязання в часині повернення кредиту та/або сплати процентів, комісії згідно умов договору, позичальник зобовязаний сплатити банку пеню в розмірі 1% відсоток від простроченої суми за кожний день прострочення. Частиною третьою статті 551 ЦК України, зокрема передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Отже, частина третя статті 551 ЦК України з урахуванням положень статті 3 ЦК України щодо загальних засад цивільного законодавства та частини четвертої статті 10 ЦПК України щодо обов'язку суду сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Таку правову позицію висловив Верховний Суд України у постанові від 03 вересня 2014 року по справі № 6-100цс14. Виходячи з правової позиції наведеної у постанові Верховного Суду України від 03 вересня 2014 року у справі № 6-100цс14, враховуючи, що розмір нарахованої банком пені значно перевищує розмір заборгованості, суд вважає за можливе зменшити розмір пені до 525\~500 грн., виходячи з меж позовних вимог. Крім того, представник відповідача звернувся до суду з заявою, якою просив застосувати до позовних вимог строк позовної давності. Позовна давність відповідно до статті 267 ЦК України застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Відповідно до ч. 1 ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Спеціальна позовна давність ч. 2 ст. 258 ЦК України визначена в один рік і застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Отже, усі нарахування за користування коштами та інші виплати, передбачені договором, підлягають стягненню до дати повернення позики, але в межах строку позовної давності. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 21 вересня 2016 року у справі № 6-2631цс15. Ч. 2,3 ст. 264 ЦК України встановлено, що позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. Строк позовної давності було перервано зверненням до суду з позовом до поручителя [PERSON]. Крім того, згідно ч. 1 ст. 259 ЦК України, позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі. Згідно п. 11.3. розділу №2 кредитного договору, сторони домовились про те, що позовна давність за спорами, що випливають з договору, включаючи, але не обмежуючись, відшкодуванням збитків, сплати неустойок (штрафів, пені) тощо становить 50 років. Сторонами встановлено, що вказане застереження до договору є договором про збільшення позовної давності. За вказаного, позовні вимоги підлягають до часткового задоволення. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, судові витрати покладаються на відповідача.

Outcome: partial