Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-29 00:00:00

Прокурор звернувся до суду в інтересах держави з вищевказаним позовом, який мотивує тим, що рішенням четвертої сесії п'ятого скликання Зарічівської сільської ради №52 від 12 жовтня 2006 року відповідачу [PERSON] безкоштовно передано у приватну власність земельну ділянку розміром 0,33 га в с. Зарічево в урочищі «Ситярьова загорда» для ведення особистого селянського господарства. В подальшому на виконання рішення Зарічівської сільської ради № 52 від 12 жовтня 2006 року [PERSON] отримав державний акт серії ЗК № 045717 на право власності на земельну ділянку площею 0,3186 га для ведення особистого селянського господарства в с. Зарічево, урочище «Ситярьова загорда», з кадастровим номером 2123281501:01:003:0003, про що в книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю зроблено запис за № 0107070000005. Згодом 11 грудня 2009 року Зарічівська сільська рада прийняла рішення № 375, згідно п. 1.37 якого [PERSON] вдруге передано у власність шляхом безоплатної приватизації земельну ділянку розміром 0,27 га в с. Зарічево в урочищі «Біля музея» для ведення особистого селянського господарства, на підставі якого він отримав державний акт серії ЯЛ № 769522 на право власності на земельну ділянку площею 0,27 га для ведення особистого селянського господарства в с. Зарічево в урочищі «Біля музея», з кадастровим номером 2123285501:02:002:0007, про що в книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю зроблено запис за № 212320001000366. П. 1.37 вказаного рішення Зарічівської сільської ради Перечинського району не відповідає вимогам Земельного та Цивільного кодексів України, оскільки передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених Земельним кодексом України, провадиться один раз по кожному виду використання. Так, всупереч вимогам ч. 4 ст. 116 ЗК України, п. 1.37 вказаного рішення відповідачу [PERSON] повторно надано безоплатно у власність земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства. Оскільки, п. 1,.37 рішення Зарічівської сільської ради Перечинського району № 375 від 11 грудня 2009 року є незаконним та таким, що не відповідає вимогам Земельного та Цивільного кодексу України, державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЛ №769522 також є незаконним та підлягає визнанню недійсним, а спірна земельна ділянка вартістю 2 187 грн. - поверненню до земель запасу Зарічівської сільської ради Перечинського району, та у зв'язку з порушенням інтересів держави щодо володіння, користування та розпорядження землями, прокурор просить позов задовольнити. Прокурор у судовому засіданні позов підтримав та просив його задовольнити, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві. У судовому засіданні відповідач [PERSON] та представник Зарічівської сільської ради позовні вимоги визнали повністю. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Державної інспекції сільського господарства в Закарпатській області в судове засідання не з'явилися, хоча були належним чином повідомленими про час та місце розгляду справи, а тому суд розглядає справу у їх відсутності. Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з таких підстав. У судовому засіданні встановлено, що рішенням четвертої сесії п'ятого скликання Зарічівської сільської ради Перечинського району № 52 «Про передачу земельних ділянок у власність громадянам» від 12 жовтня 2006 року, [PERSON] передано безкоштовно у приватну власність земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства в урочищі «Ситарьова загорда» площею 0,33 га (а. с. 7). На підставі вказаного рішення 16 серпня 2007 року відповідачу [PERSON] видано державний акт серії ЗК №045717 на право власності на земельну ділянку площею 0,3186 га в урочищі «Ситарьова загорда» в с. Зарічево Перечинського району, кадастровий номер 2123281501:01:003:0003 для ведення особистого селянського господарства, який зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за №212328/501-0107070000005 (а. с. 9). Також встановлено, що п. 1.37 рішення двадцятої сесії п'ятого скликання Зарічівської сільської ради Перечинського району № 375 «Про передачу земельних ділянок у власність громадянам села» від 11 грудня 2009 року, відповідачу [PERSON] передано безоплатно у власність земельну ділянку площею 0,27 га для ведення особистого селянського господарства в урочищі «Біля музею» в с. Зарічево Перечинського району (а. с. 8). На підставі вказаного рішення 01 червня 2012 року відповідачу [PERSON] видано державний акт серії ЯЛ № 769522 на право власності на земельну ділянку площею 0,2700 га в урочищі «Біля музею» в с. Зарічево Перечинського району, кадастровий номер 2123281501:02:002:0007 для ведення особистого селянського господарства, який зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за №2123220001000366 (а. с. 10). Нормативна грошова оцінка вказаної земельної ділянки складає 2187,00 грн. (а. с. 11). Згідно встановлених обставин справи та виходячи із спірних правовідносин, відповідач [PERSON] на підставі п. 1.37 вищезазначеного рішення Зарічівської сільської ради Перечинського району № 378 від 11 грудня 2009 року вдруге отримав безоплатно у власність земельну ділянку по одному й тому ж виду використання, тобто для ведення особистого селянського господарства (а. с. 8, 10). Вказані правовідносини щодо надання земельних ділянок у власність для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, регламентуються Земельним кодексом України. Відповідно до ч. ч. 1-3 ст. 116 ЗК України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону. Набуття права власності громадянами та юридичними особами на земельні ділянки, на яких розташовані об'єкти, які підлягають приватизації, відбувається в порядку, визначеному частиною першою статті 128 цього Кодексу. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі: а) приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; б) одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; в) одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом. Згідно ч. 4 ст. 116 вказаного Кодексу передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених цим Кодексом, провадиться один раз по кожному виду використання. Тобто із вказаної норми вбачається, що право на отримання земельної ділянки у власність земельним законодавством встановлено лише один раз по кожному виду цільового використання, передбаченого ст. 121 ЗК України. Статтею 328 Цивільного кодексу України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 126 ЗК України (в редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин) право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою посвідчується державними актами. Державні акти на право власності на земельні ділянки є документами, що посвідчують право власності й видаються на підставі відповідних рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень. У спорах, пов'язаних із правом власності на земельні ділянки, недійсними можуть визнаватися як зазначені рішення, на підставі яких видано відповідні державні акти, так і самі акти на право власності на земельні ділянки. Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України № 6-57цс-13 від 19 червня 2013 року, яка відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права та для всіх судів України. Таким чином, оскільки відповідач [PERSON] вдруге отримав безоплатно у власність земельну ділянку по одному й тому ж виду використання, тобто для ведення особистого селянського господарства, тому суд вважає, що оскаржувані п. 1.37 рішення Зарічівської сільської ради Перечинського району та державний акт на право власності на земельну ділянку слід визнати недійсними, а спірну земельну ділянку - повернути до земель запасу Зарічівської сільської ради Перечинського району.

Outcome: approved