Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-03 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду з позовом до відповідачів про стягнення суми боргу за кредитним договором, посилаючись на те, що між ЗАТ «Донгорбанк», правонаступником якого є позивач, та [PERSON] 4 липня 2007 року був укладений кредитний договір № 46, згідно з умовами якого позичальнику було надано кредит у розмірі 32000 доларів США з процентною ставкою за строковою заборгованістю 12,9% річних, за простроченою заборгованістю 17,9% річних, строком повернення згідно встановленого графіку до 1 липня 2022 року. 4 липня 2007 року між ЗАТ «Донгорбанк» та [PERSON] було укладено додаткову угоду № 1 до вказаного кредитного договору, згідно з якою позичальника було проінформовано про розмір подорожчання кредиту та величину реальної процентної ставки по кредиту. З метою забезпечення виконання зобов'язань позичальника за кредитним договором між банком та [PERSON] 4 липня 2007 року було укладено договір поруки, згідно з яким поручитель взяв на себе зобов'язання відповідати перед позивачем за виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором від 4 липня 2007 року. У зв'язку із невиконанням позичальником грошових зобов'язань ПАТ «ПУМБ» звернувся до суду із вказаним позовом. Оскільки банк виконав свої зобовязання за кредитним договором, надавши кредит у сумі 32000 доларів США, то згідно умов вказаного договору в разі невиконання позичальником узятих на себе зобов'язань банк має право вимагати дострокового повернення кредиту та сплати відсотків. У зв'язку з виникненням простроченої заборгованості, починаючи з 15 липня 2011 року проценти нараховуються за ставкою у розмірі 17,9% річних. На підставі переліченого обидва відповідачі несуть солідарну відповідальність за порушення позичальником умов кредитного договору від 4 липня 2007 року. Окрім зобовязання повернути борг з кредитних коштів та нарахованих за користування кредитом відсотків відповідачі повинні сплатити позивачу пеню. За п. 5.1 кредитного договору у разі порушення відповідачем строків виконання зобов'язань зі сплати процентів за користування кредитом, він повинен сплатити на вимогу банку пеню у розмірі 0,05% від суми заборгованості, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у відповідний період, від суми прострочених виконанням зобов'язань за кожен день прострочення. Вказує, що розмір подвійної облікової ставки НБУ за період нарахування пені був більшим ніж розмір визначений у кредитному договорі, тому пеня банком була обрахована з розміру, встановленого у договорі. Вказували також, що рішенням суду від 24 березня 2010 року з відповідачів було звергнуто стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості на іпотечне майно [PERSON] Однак на теперішній час вказане рішення суду не виконане. Станом на 8 грудня 2014 року [PERSON] має заборгованість перед позивачем у загальному розмірі 50370,87 доларів США за кредитом та нарахованими відсотками, а також борг з пені за курсом НБУ в сумі 46879,24 грн. На підставі переліченого просив стягнути солідарно з відповідачів на користь ПАТ «ПУМБ» заборгованість за кредитним договором від 4 липня 2007 року в сумі 50370,87 доларів США та 46879,24 грн., а також судові витрати в сумі 3654 грн. У судовому засіданні представник позивача, яка діє на підставі довіреності, Дяконова К. І., на задоволені позову наполягала, надавши суду пояснення аналогічні тим, що викладені у позовній заяві, та просила задовольнити позов повністю, не заперечуючи проти ухвалення заочного рішення. Відповідачі до суду не з'явились повторно за невідомих суду причин, будучи повідомленими про час та місце розгляду справи належним чином, не надавши заяв про можливість розгляду справи у їх відсутність. Таким чином зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. ст. 169, 224 ЦПК України. Суд, вислухавши представника позивача, дослідивши письмові докази, вважає, що позов ПАТ «ПУМБ» підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодав\-ства. Згідно ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). За ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визна\-чених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. На підставі ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У відповідності до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у тій самій сумі або речі, визначені родовими озна\-ками, у тій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йо\-му позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. За ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. За ч. ч. 2, 3 ст. 533 ЦК України, якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. Відповідно до ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Відповідно до ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. На підставі ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Відповідно до ст. 551 ЦК України предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. За ст. 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» передбачено, що розмір пені за прострочення платежу обмежений подвійною обліковою ставкою Національного банку України, що діяла у період за який сплачується пеня. Матеріалами справи було встановлено, що 4 липня 2007 року між Закритим акціонерним товариством «Донгорбанк», правонаступником якого по всіх правах та обов'язках відповідно до п. 1.1 Статуту є Публічне акціонерне товариство «Перший Український Міжнародний Банк», та [PERSON] був укладений кредитний договір № 46 від 4 липня 2007 року, відповідно до якого банк надав позичальникові кредит в сумі 32 000 доларів США на ремонт нерухомості зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12,9 % на рік по строковій заборгованості, та у розмірі 17,9 % на рік по простроченій заборгованості та з кінцевим терміном повернення до 1 липня 2022 року, а [PERSON] зобов'язалася повернути кредит, сплатити відсотки за користування кредитом в порядку та на умовах, встановлених кредитним договором, відповідно до графіку. Відповідно до п. 3.3.5 кредитного договору відсотки нараховуються щомісячно на суму заборгованості по кредиту. В свою чергу за п. 3.4.2 кредитного договору позичальник зобов'язався проводити сплату відсотків банку до 20 числа щомісяця. При цьому за п. 3.1.4 банк має право вимагати від позичальника дострокового повернення кредиту та відсотків в разі не виконання ним умов кредитного договору. Також за п. 4 договору забезпеченням зобовязання позичальника є договори іпотеки та поруки. Крім цього за п. 5.1 договору банк має право вимагати від позичальника сплату пені за кожен день прострочки в національній валюті, виходячи з курсу НБУ, в разі несвоєчасної сплати нарахованих відсотків за користування кредитом в розмірі 0,05 % від суми боргу, однак не більше подвійної облікової ставки НБУ, що діяла на період, за який сплачується пеня. Вказане вбачається з копій кредитного договору від 4 липня 2007 року, графіку повернення кредиту, додатком до договору з інформацією про реальне подорожчання кредиту та статуту ПАТ «ПУМБ» (а. с. 12-13, 14-15, 16-18, 38-40). Відповідно до копії додаткової угоди № 7 до кредитного договору від 4 липня 2007 року вбачається, що ЗАТ «Донгорбанк» та [PERSON] домовились про викладення графіку погашення кредиту в новій редакції, що підтверджується графіком повернення кредиту позичальником за кредитним договором № 46 (а. с. 25-26). Судом також було встановлено, що 4 липня 2007 року для забезпечення виконання умов кредитного договору № 46 від 4 липня 2007 року між ЗАТ «Донгорбанк», як кредитором, [PERSON], як позичальником, та [PERSON], як поручителем, був укладений договір поруки, відповідно до умов якого поручитель зобов'язався солідарно нести відповідальність перед банком за виконання зобов'язань позичальником за кредитним договором № 46 від 4 липня 2007 року, щодо повернення суми кредиту в розмірі 32000 доларів США до 1 липня 2022 року, сплати відсотків за користування кредитом у розмірі 12,9 % на рік по строковій заборгованості, у розмірі 17,9 % на рік по простроченій заборгованості та сплати неустойки (а. с. 29). За рішенням, яке набуло чинності, Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя від 24 березня 2010 року на підставі порушення виконання позичальником умов кредитного договору № 46 від 4 липня 2007 року було задоволено позов ПАТ «Донгорбанк» щодо звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором в сумі 32130,96 доларів США на [ADDRESS] (а. с. 30-31). Відповідно до постанови від 8 грудня 2014 року державного виконавця Орджонікідзевського ВДВС Маріупольського МУЮ виконавчий лист про примусове виконання рішення суду від 24 березня 2010 року про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 46 від 4 липня 2007 року в сумі 32130,96 доларів США на користь ПАТ «ПУМБ» був повернутий без виконання стягувачу на підставі неможливості звернення стягнення згідно Закону «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», про що свідчить також інформація про виконавче провадження з Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень (а. с. 53-54, 55-57). За відомостями з ДМС України Орджонікідзевського РВ Маріупольського МУ в Донецькій області позичальник, [PERSON], змінила прізвище на «Ангеловська» (а. с. 43). Відповідно до розрахунку заборгованості, наданого представниками ПАТ «ПУМБ», вбачається, що станом на 8 грудня 2014 року [PERSON] має заборгованість за кредитним договором від 4 липня 2007 року № 46 перед позивачем, яка складається з боргу за кредитом в сумі 29511,08 доларів США, боргу по відсоткам за користування кредитом в сумі 20859,79 доларів США, пені за порушення позичальником зобов'язань за кредитним договором від суми простроченого зобовязання, обрахованої за період з 1 січня 2014 року по 8 грудня 2014 року, виходячи з розміру 0,05 % за кожен день прострочення, у сумі 3009,42 доларів США (а. с. 8-11). Факт наявності заборгованості у позичальника у вказаному за розрахунком позивача розмірі підтверджується умовами кредитного договору від 4 липня 2007 року з відповідними додатками до нього та додатковими угодами, укладеними між представниками банку та [PERSON] На підставі встановлених у судовому засіданні обставин та враховуючи норми матеріального права суд дійшов висновку, що [PERSON] неналежним чином виконувала зобов'язання за кредитним договором від 4 липня 2007 року, внаслідок чого у позичальника утворилась заборгованість перед банком у загальному розмірі 53380,29 доларів США. Також суд зазначає, що внаслідок ухилення позичальника від виконання покладених на [PERSON] обов'язків поручитель, [PERSON], несе солідарну відповідальність разом із позичальником перед позивачем щодо погашення боргу з кредиту, відсотків та пені. При цьому суд зазначає, що за п. 9 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» задоволення позову кредитора про звернення стягнення на предмет іпотеки не є перешкодою для пред'явлення позову про стягнення заборгованості з поручителя за тим самим договором кредиту у разі, якщо на час розгляду справи заборгованість за кредитом не погашена. До того ж за п. 17 вказаної Постанови Пленуму ВССУ № 5 від 30 березня 2012 року вбачається, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання, оскільки зобов'язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог статей 526, 599 ЦК. У разі звернення кредитодавця до суду після вчинення виконавчого напису про звернення стягнення на предмет іпотеки з вимогою про стягнення кредитної заборгованості суд має з'ясувати питання про виконання виконавчого напису і з урахуванням цього вирішити спір на підставі чинного законодавства та умов кредитного договору. Таким чином наявність судового рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки за кредитним договором № 46 від 4 липня 2007 року не є свідченням відсутності права банку звернутись до суду із вимогою про стягнення кредитної заборгованості за цим договором, оскільки суд встановив, що рішення суду від 24 березня 2010 року про звернення стягнення на предмет іпотеки не було виконане, а виконавчий документ був повернутий стягувачу. На підставі цього суд дійшов висновку, що сума заборгованості, яка утворилась за порушення виконання зобовязання за кредитним договором від 4 липня 2007 року, є невиконаним зобов'язанням [PERSON] та [PERSON] перед банком позивача. Натомість суд зазначає, що сума пені обрахована представниками позивача, на підставі наданого суду розрахунку не відповідає нормам закону та умовам кредитного договору від 4 липня 2007 року, бо п. 5.1 вказаного договору банк має право вимагати сплати пені за кожен день прострочки в розмірі 0,05 % від суми боргу, однак не більше подвійної облікової ставки НБУ, що діяла на період, за який сплачується пеня. Суд при цьому відкидає посилання представників банку на те, що сума пені за порушення умов кредитного договору була обрахована за період з 1 січня 2014 року по 14 квітня 2014 року, виходячи з зазначеного в п. 5.1 розміру, оскільки розмір подвійної облікової ставки за цей період був меншим ніж 0,05 %. Так розмір облікової ставки Національного банку України, яка діяла протягом періоду, за який нараховується пеня, за відомостями НБУ з 13 серпня 2013 року по 14 квітня 2014 року складав 6,50% (тому подвійна - 13%), з 15 квітня 2014 року по 16 липня 2014 року складав 9,50% (тому подвійна - 19%), з 17 липня 2014 року по 12 листопада 2014 року складав 12,5% (тому подвійна - 25%) та з 13 листопада 2014 року складає 14,0% (тому подвійна 28%). Розмір подвійної ставки за кожен день обраховується виходячи з 365 днів на рік, тому за період дії подвійної облікової ставки в розмірі 13% вбачається, що за кожен день розмір такої ставки складатиме відповідно 0,035616 %, що відповідно менше ніж визначені у договорі від 4 липня 2007 року - 0,05 %. В свою чергу розмір подвійної ставки за кожен день за період дії подвійної облікової ставки в розмірі 19 % відповідно складатиме 0,052054 %, розмір подвійної ставки за кожен день за період дії подвійної облікової ставки в розмірі 25 % відповідно складатиме 0,068493 %, розмір подвійної ставки за кожен день за період дії подвійної облікової ставки в розмірі 28 % відповідно складатиме 0,076712 %, що відповідно більше ніж визначені у договорі від 4 липня 2007 року - 0,05 %. Заборгованість з відсотків за період по 1 січня 2014 року за кредитним договором від 4 липня 2007 року складає 15841,42 доларів США (20859,79 - 5018,37 = 15841,42), за період по 1 лютого 2014 року складає 16296,30 доларів США (15841,42 + 454,88 = 16296,30), за період по 1 березня 2014 року складає 16707,16 доларів США (16296,30 + 410,86 = 16707,16), за період по 1 квітня 2014 року складає 17162,04 доларів США (16707,16 + 454,88 = 17162,04), за період по 1 травня 2014 року складає 17602,25 доларів США (17162,04 + 440,21 = 17602,25), за період по 1 червня 2014 року складає 18057,13 доларів США (17602,25 + 454,88 = 18057,13), за період по 1 липня 2014 року складає 18497,34 доларів США (18057,13 + 440,21 = 18497,34), за період по 1 серпня 2014 року складає 18952,22 доларів США (18497,34 + 454,88 = 18952,22), за період по 1 вересня 2014 року складає 19407,10 доларів США (18952,22 + 454,88 = 19407,10), за період по 1 жовтня 2014 року складає 19847,31 доларів США (19407,10 + 440,21 = 19847,31), за період по 1 листопада 2014 року складає 20302,19 доларів США (19847,31 + 454,88 = 20302,19), за період по 1 грудня 2014 року складає 20742,40 доларів США (20302,19 + 440,21 = 20742,40), за період по 8 грудня 2014 року складає 20859,79 доларів США (20302,19 + 117,39 = 20859,79). Таким чином можна обрахувати суму пені за кожен день прострочення сплати відсотків за користування кредитом. Так сума пені складає за період з 1 січня 2014 року по 1 лютого 2014 року - 174,90 доларів США (15841,42 х 0,035616 х 31 / 100 = 174,90), за період з 1 лютого 2014 року по 1 березня 2014 року - 162,51 доларів США (16296,30 х 0,035616 х 28 / 100 = 162,51), за період з 1 березня 2014 року по 1 квітня 2014 року - 184,46 доларів США (16707,16 х 0,035616 х 31 / 100 = 184,46), за період з 1 березня 2014 року по 14 квітня 2014 року - 85,57 доларів США (17162,04 х 0,035616 х 14 / 100 = 85,57). Натомість сума пені складає за період з 15 квітня 2014 року по 1 травня 2014 року - 137,30 доларів США (17162,04 х 0,05 х 16 / 100 = 137,30), за період з 1 травня 2014 року по 1 червня 2014 року - 272,83 доларів США (17602,25 х 0,05 х 31 / 100 = 272,83), за період з 1 червня 2014 року по 1 липня 2014 року - 270,86 доларів США (18057,13 х 0,05 х 30 / 100 = 270,86), за період з 1 липня 2014 року по 1 серпня 2014 року - 286,71 доларів США (18497,34 х 0,05 х 31 / 100 = 286,71), за період з 1 серпня 2014 року по 1 вересня 2014 року - 293,76 доларів США (18952,22 х 0,05 х 31 / 100 = 293,76), за період з 1 вересня 2014 року по 1 жовтня 2014 року - 291,11 доларів США (19407,10 х 0,05 х 30 / 100 = 291,11), за період з 1 жовтня 2014 року по 1 листопада 2014 року - 307,63 доларів США (19847,31 х 0,05 х 31 / 100 = 307,63), за період з 1 листопада 2014 року по 1 грудня 2014 року - 304,53 доларів США (20302,19 х 0,05 х 30 / 100 = 304,53), за період з 1 грудня 2014 року по 8 грудня 2014 року - 82,97 доларів США (20742,40 х 0,05 х 8 / 100 = 82,97). На підставі переліченого вбачається, що за період з 1 січня 2014 року по 8 грудня 2014 року загальний розмір пені за кожен день прострочення сплати відсотків за кредитним договором шляхом складання отриманих сум пені за кожен визначений судом період дорівнює 2855,14 доларів США (174,90 + 162,51 + 184,46 + 85,57 + 137,30 + 272,83 + 270,86 + 286,71 + 293,76 + 291,11 + 307,63 + 304,53 + 82,97 = 2855,14). Таким чином за період заявлених представниками банку вимог з відповідачів підлягає сплаті на користь позивача загальна сума пені в розмірі 2855,14 доларів США, що дорівнює за офіційним курсом НБУ на момент ухвалення рішення 47763,43 грн. (2855,14 х 16,728929 = 47763,43). Однак, зважаючи на те, вимоги банку були заявлені до відповідачів в межах суми пені в розмірі 46879,24 грн., то суд позбавлений можливості вийти за межі заявлених позовних вимог ПАТ «ПУМБ», тому позовні вимоги про стягнення пені підлягають задоволенню шляхом солідарного стягнення з відповідачів на користь банку пені за порушення строків сплати відсотків в сумі 46879,24 грн. Разом з тим суд зазначає, що заявлені банком позовні вимоги щодо стягнення кредиту та відсотків підлягають задоволенню в межах строку загальної позовної давності, виходячи з наступного вмотивування. Згідно ст. 256 ЦК України позовна давність є строком, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. За ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ст. 260 ЦК України позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими ст. ст. 253-255 ЦК України, за ст. 253 якого перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. Відповідно до з п. 23 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» кошти, які надані кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції є споживчим кредитом. Таким чином суд встановив, що кредитний договір від 4 липня 2007 року, укладений між ЗАТ «Донгорбанк» та [PERSON], є споживчим кредитом, бо кошти за ним надавались позичальнику на ремонт нерухомого майна. При цьому відповідно до п. 7 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» кредитодавцю заборонено вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. В п. 31 Постанови № 5 від 30 березня 2012 року Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» наголошено, що за п. 7 ч. 11 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» суди мають виходити з того, що у спорах щодо споживчого кредитування кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. У зв'язку із цим позовна давність за позовом про повернення споживчого кредиту застосовується незалежно від наявності заяви сторони у спорі. Верховним Судом України у справі № 6-116цс13 було надано правовий висновок, на підставі якого відповідно до ст. 261 ЦК України початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов. Перебіг позовної давності за вимогами кредитора, які випливають з порушення боржником умов договору (графіка погашення кредиту) про погашення боргу частинами (щомісячними платежами) починається стосовно кожної окремої частини, від дня, коли відбулося це порушення. Позовна давність у таких випадках обчислюється окремо по кожному простроченому платежу. Несплачені до моменту звернення кредитора до суду платежі підлягають стягненню у межах позовної давності по кожному із платежів. Аналогічна правова позиція була висловлена Верховним Судом України в постанові від 29 жовтня 2014 року по справі № 6-169цс14, за якою вбачається, що початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Оскільки умовами кредитного договору (графіком погашення кредиту) встановлені окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового траншу, а відтак і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення. Таким чином на підставі викладеного та умов кредитного договору від 4 липня 2007 року, за яким позичальник повинен погашати борг по кредиту, відсоткам щомісячними платежами, суд робить висновок, що право зі зверненням до суду до відповідачів в представників банку виникло з моменту ненадходження чергового платежу від позичальника у момент, коли відповідач повинен був здійснити черговий платіж, внаслідок чого з відповідної дати необхідно обраховувати початок перебігу позовної давності за заявленими позовними вимогами, що стосується окремо кожної суми платежу, який повинен був внести позичальник. При цьому суд зазначає, що в судовому засіданні не було встановлено доказів переривання строку позовної давності за вказаним спором. Оскільки представники позивача звернулись до суду із позовом до відповідачів в грудні 2014 року, то заявлені вимоги банком підлягають задоволенню в межах строків позовної давності, що дорівнює трирічному періоду, який обраховується з грудня 2011 року по момент звернення до суду із вказаним позовом. На підставі переліченого вимоги банку підлягають частковому задоволенню, тобто в межах визначеного судом строку позовної давності, окремо щодо кожного чергового платежу, який повинен був внести позичальник за кредитним договором від 4 липня 2007 року. Згідно до остаточної редакції графіку погашення кредиту в іноземній валюті, передбаченому в додатковій угоді від 1 грудня 2008 року, на виконання умов договору № 46 від 4 липня 2007 року, а також на підставі наданого представниками банку розрахунку заборгованості вбачається, що за період з 1 грудня 2011 року по момент звернення представників позивач до суду заборгованість відповідачів за кредитним договором від 4 липня 2007 року складає: по кредиту - 23757,17 доларів США (29511,08 - 5753,91 = 23757,17), по відсоткам за користування кредитом - 16639,85 доларів США (20859,79 - 4219,94 = 16639,85), а загальна сума заборгованості в межах строку позовної давності за кредитним договором від 4 липня 2007 року, враховуючи пеню складає 40397,02 доларів США та 46879,24 грн. Таким чином у судовому засіданні на підставі вивчених доказів у сукупності було встановлено факт наявності у відповідачів перед ПАТ «ПУМБ» солідарної відповідальності за порушення умов кредитного договору від 4 липня 2007 року № 46, на підставі чого з боржників підлягає стягненню на користь позивача борг в загальній сумі 40397,02 доларів США та 46879,24 грн. Згідно ст. 88 ЦПК України на користь банку з відповідачів підлягають стягненню витрати позивача по сплаті судового збору відповідно до частки задоволених судом позовних вимог. На підставі п. 36 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10 від 17 жовтня 2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» вимога пропорційності присудження судових витрат при частковому задоволенні позову (ч. 1 ст. 88 ЦПК) застосовується незалежно від того, за якою ставкою сплачено судовий збір. Таким чином з відповідачів у рівних частках на користь банку підлягає стягненню судовий збір, що дорівнює частці від задоволених вимог позивача, що дорівнює 2968,60 грн. ((40397,02 х 16,728929 + 46879,24) х 3654 / (50370,87 х 16,728929 + 46879,24) = 2968,60), тобто по 1484,30 грн. з кожного з відповідачів.

Outcome: partial