Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-09 00:00:00

Представник позивачки [PERSON] звернувся до суду з позовом в інтересах [PERSON] до [PERSON], третя особа, яка не заявляє самостійних вимог служба у справах дітей Великоолександрівської районної державної адміністрації про визначення місця проживання дитини зазначаючи, що позивачка і відповідач перебували в зареєстрованому шлюбі від якого мають неповнолітню дитину [PERSON] 20.04.2007р. народження, яка на даний час вимушено залишилась проживати з батьком і з цим незгодна [PERSON], яка просить визначити місце проживання дитини з матір»ю, а також надати дозвіл на виїзд дочки з нею за межі України без згоди батька, оскільки вона працює по контракту до 22.12.2008р. в [PERSON]. Вона має постійну роботу, самостійний дохід та постійне місце проживання, спиртних напоїв не вживає, характеризується позитивно, займається вихованням дитини, турбується про її фізичний, психічний та духовний розвиток, надає дитині необхідну допомогу. Донька в м.Щецині зможе відвідувати україномовну школу, відвідувати різноманітні гуртки, сучасний спортивний комплекс з басейном. Вона матиме змогу постійно слідкувати за станом здоров»я дитини, її розвитком, виховувати та піклуватися про неї і не має наміру перешкоджати [PERSON] в здійсненні ним прав та обов»язків щодо їх спільної дитини. Відповідач за місцем проживання не має всіх умов для відпочинку та дозвілля дитини, нещодавно почав займатись підприємницькою діяльністю, має мінливий дохід. У принципі 6 Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959р., зазначено, що дитина, коли це можливо, повинна рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір»ю. [PERSON] подав зустрічний позов до [PERSON], третя особа, яка не заявляє самостійних вимог служба у справах дітей Великоолександрівської районної державної адміністрації про визначення місця проживання дитини в якій просить визначити місце проживання дочки [PERSON] 20.04.2007р. народження з ним. В позові зазначає, що [PERSON] у травні 2015р. поїхала до [PERSON] для працевлаштування, донька залишилась проживати з ним, він не мав заперечень проти поїздок доньки в гості до матері надав на це письмову згоду, було виготовлено проїзний документ дитини. В подальшому шлюбні стосунки між ними було розірвано, [PERSON] зазначила, що хоче забрати дочку до [PERSON] на постійне місце проживання, однак він вважає, що дитина повинна проживати з ним. Він є фізичною особою підприємцем, має стабільний матеріальний дохід, може створити всі необхідні умови для проживання та нормального розвитку дитини, забезпечити гармонійний розвиток її особистості. Для проживання дочки з матір»ю дитині необхідно змінити країну, школу, покинути друзів, що може негативно вплинути на психологічний та душевний спокій доньки. В судовому засіданні позивач [PERSON] підтримала свої вимоги, зустрічний позов не визнала, пояснивши, що за кордон вона виїхала на роботу за взаємною згодою з [PERSON], щоб поправити матеріальне становище, бо мали непогашені кредити. Вона змогла отримати карту побуту про що повідомила чоловіка, щоб і він міг приїхати, однак той викрав зарубіжний паспорт дитини а пізніше подав заяву на розірвання шлюбу і 16 лютого 2016р. прийнято рішення про розірвання шлюбу. Вона має добрі умови проживання, винаймає квартиру, восьмигодинний робочий день, заробіток. Є переваги для культурного та іншого розвитку дитини за кордоном. Вважає, що дочка повинна проживати з нею, за цей час погіршились оцінки дитини за навчання. Вона хоче взяти дитину до себе тимчасово, на час контракту, після чого поверне дитину на Україну, а вже потім дочка сама визначиться. Представник [PERSON] [PERSON] також підтримав її вимоги пояснивши, що в [PERSON] нею створено належні умови для життя та розвитку дитини. Ціни в [PERSON] на деякі продукти та товари нижчі, ніж в Україні; [PERSON]П має постійний заробіток, зможе забезпечити себе і дитину. Ситуація так склалась, що вона змушена була виїхати за кордон, бо були борги близько 40 тисяч гривен, інфляція в Україні, низька купівельна спроможність жителів, що вплинуло на розвиток їх бізнесу. Щоб вирішити питання місця проживання дитини без звернення до суду, [PERSON] пропонували певні умови для врегулювання але питання залишилось невирішеним. Представник [PERSON] [PERSON] також підтримала позов пояснивши, що батько не зможе дати дівчинці того, що зможе мати, він любить дитину, але по-своєму. Він не ходить з нею на прогулянки, не завжди возить дитину на гурток, не займається з нею, не розвиває її, створює перешкоди у спілкуванні і для неї і для [PERSON] Її дочка присилала для дитини посилки, вона залишила свою пенсійну картку для використання в інтересах дитини. В задоволенні зустрічного позову просить відмовити. [PERSON] не визнав позов [PERSON], підтримав свої вимоги пояснивши, що вони спочатку спільно планували виїзд за кордон, вирішили, що першою поїде [PERSON], а потім вони з дитиною. Після її виїзду до [PERSON], [PERSON] повідомила, що їх виїзд відкладається і повинна була повернутися до вересня 2015 року, але потім, не порадившись, сама прийняла рішення залишитись. У жовтні 2015р. йому стало відомо, що дружина любить іншого чоловіка і він подав на розірвання шлюбу. Вважає, що дитина повинна проживати з ним бо він постійно з нею знаходився, доглядав, коли вона була ще дошкільного віку, [PERSON] лишила дитину на нього, коли їхала за кордон. З педагогами дитини він спілкується кожного дня, відвідує батьківські збори. Дитина спілкується з матір»ю по скайпу, має свій мобільний телефон для спілкування. Дитина має друзів з якими грається; він ходить з нею на прогулянки, грає в настільні ігри; не має шкідливих звичок; має дохід від заняття підприємницькою діяльністю. За кордоном інший спосіб життя, правила та традиції, дитина не матиме звичної обстановки, друзів. Представник служби у справах дітей Великоолександрівської РДА пояснила, що доцільним буде визначити місце проживання дитини з батьком. Дитина є замкненою по характеру, лише із знайомими людьми поводить себе розкуто. Після виїзду матері за кордон з дочкою знаходився батько, дитина відвідувала школу, гурток. За місцем проживання батька і дитини створено належні умови для життя і виховання неповнолітньої дитини. Перше звернення до служби у справах дітей було 25.02.2016р. коли звернулась [PERSON], щоб взяти дитину в [PERSON] на період її канікул. Мову вели з обома батьками за те, щоб дитина поїхала до матері на весняні канікули, однак [PERSON] сказала, що краще на літо бо необхідний час для оформлення документів. Питання визначення місця проживання дитини не стояло. Але після звернення [PERSON] на телеканал в березні 2016р. вирішити питання щодо дитини шляхом домовленостей стало неможливим. Вислухавши сторони по справі, їх представників, представників третьої особи, дослідивши подані матеріали та заслухавши малолітню [PERSON] суд приймає до уваги слідуюче. Сторони по справі [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі від якого мають малолітню дитину [PERSON] 20.04.2007р.н., що підтверджує свідоцтво про народження І-КГ № 214313, видане повторно 23.02.2016р. Рішенням Великоолександрівського районного суду Херсонської області від 22.02.2016р. шлюб було розірвано. Батьки проживають окремо одне від одного. Предметом спору є визначення місця проживання дитини та дозвіл на її виїзд за кордон без згоди батька, бо мати тимчасово проживає і працює в [PERSON]. Згідно ч.1 ст.160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Згідно ч.1 ст.161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов»язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров»я та інші обставини, що мають істотне значення. Як роз»яснив Пленум Верховного Суду України в п.24 постанови від 12.06.1998р. № 16 «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім»ю України», вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо (в тому числі в одній квартирі), про те, з ким із них і хто саме з дітей залишається, суд виходячи із рівності прав та обов»язків батька й матері щодо своїх дітей повинен постановити рішення, яке відповідало б інтересам неповнолітніх. При цьому суд враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дітей і турботу про них, їхній вік і прихильність до кожного з батьків; особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дітей. Згідно ст.155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов»язків мають ґрунтуватись на повазі до прав дитини та її моральної гідності. Батьківські права не можуть здійснюватись всупереч інтересам дитини. В судовому засіданні було з»ясовано з пояснень свідків сторін, що і батько [PERSON], і мати [PERSON] належним чином ставились і ставляться до виконання своїх батьківських обов»язків спілкуються з дитиною, дбають про її фізичний і моральний розвиток, освіту. [PERSON] робить це в силу своїх можливостей у зв»язку з перебуванням за кордоном вона спілкується з дитиною по скапу, надсилає посилки, залишила для її потреб свою пенсійну картку, що не заперечує [PERSON] Малолітня [PERSON] пояснила в судовому засіданні, що вона любить і батька і матір і хотіла б проживати з ними обома. Разом з тим пояснила, що не хоче змінювати школу, друзів і хотіла б поїхати до матері але в гості ненадовго. Висновок органу опіки та піклування вказує на те, що малолітня [PERSON] має флегматичний тип темпераменту, вона старша за однокласників на рік, неемоційна, замкнена. Їй важко знайомитись з новими людьми, знаходити теми для спілкування. Емоційний стан дитини з першого класу не змінився. Питаннями виховання дочки протягом 2015-2016 навчального року займався батько. За місцем його проживання створено належні умови для виховання та розвитку дитини; він має постійний дохід, що після бесіди з дитиною з»ясовано, що вона має бажання відвідати матір у період канікул, а проживати хоче в Україні. За даним висновком на даний час дитині краще проживати з батьком. Дитині виповнилося 9 років. Жодного доказу про те, що [PERSON] має якісь проблеми зі здоров»ям, суду не надано. Також сторони не надали підтверджень тому, що якимось чином змінилась поведінка, навчання дитини порівняно з періодом, коли вона проживала в повній родині. Як встановлено в судовому засіданні, [PERSON] та [PERSON] зареєстровані в смт.В.Олександрівка, вул.Свободи (Леніна) 219 кв.16, тобто, за однією адресою. Однак, фактично за даною адресою проживає лише [PERSON], [PERSON] на даний час перебуває в Польській [PERSON] де працює за трудовим договором (а.с.77), має карту побуту до 20.12.2018р. (а.с.79), винаймає житло і фактично проживає в м.Щецин (а.с.83-87). Дитина проживала і проживає за адресою реєстрації батьків в смт.В.Олександрівка і фактично знаходиться з батьком з травня 2015р. Відповідно до ч.1 ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель, тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Згідно ч.4 цієї ж статті місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров»я, в якому вона проживає. Згідно із ст.3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» місце перебування адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком менше шести місяців на рік, місце проживання адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком понад шість місяців на рік. Як встановлено з поданих документів, [PERSON] має лише тимчасовий дозвіл на проживання. Суду були надані документи, що стосуються підстав і умов перебування [PERSON] в [PERSON], які характеризують її місце проживання та спроможність утримувати дитину та створити для неї належні умови але надано переклад, без надання завірених копій документів. Деякі документи є просто витягами із соціальних мереж, рекламними буклетами. З огляду на те, що позивачка-відповідачка [PERSON] мешкає в іншій країні, дослідження житлово-комунальних умов проживання дитини є неможливим, на що вказала представник органу опіки та піклування. Окрім того, саме по собі визначення місця проживання дитини з матір»ю, яка проживає в іншій країні, означає втручання державного органу України у внутрішні справи іншої держави, оскільки при цьому виникає ряд питань, пов»язаних не лише із в»їздом до країни проживання, але з оформленням статусу дитини та інших питань. [PERSON] не надала суду переконливих доказів достатньої правової визначеності її проживання в іноземній державі та спроможності належно забезпечити та захистити інтереси дитини. Дозвіл на проживання в [PERSON] з дитиною у позивачки відсутній, офіційні відомості щодо умов її проживання в [PERSON] суду не надано. Враховуючи, що позивачка на даний час постійно не проживає в Україні, дитина більше року проживає з батьком, який виконує свої батьківські обов»язки, має самостійний дохід, належні умови для проживання дитини, думку дитини, її особливості характеру суд погоджується з висновком органу опіки та піклування про доцільність проживання дитини з батьком, що буде більш сприятливим і, як наслідок, виключить можливість спричинення дитині душевної травми, зайвих хвилювань, нервування, які можуть виникнути у зв»язку з передачею дочки поза її волею матері, необхідністю пристосовуватись до організації свого життя, навчання, спілкування за місцем проживання матері. Позивачка сама обрала місце проживання відмінне від місця проживання дитини, не надала належних та допустимих доказів у підтвердження можливого місця проживання дитини за місцем її роботи у [PERSON], компетентні органи опіки та піклування в Україні не можуть обстежити житлово-побутові умови [PERSON] в [PERSON]. Визначення місця проживання з батьком відповідає вимогам Декларації прав дитини від 20.11.58р., Конвенції про права дитини від 20.11.89р., якими встановлено, що дитина повинна рости під опікою та відповідальністю своїх батьків, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості, дитина не повинна розлучатися з батьками всупереч їх бажанню, за винятком, коли необхідно визначити місце проживання дитини. У разі зміни обстановки батьки не позбавлені права вирішити питання зміни місця проживання дитини. Положення вище зазначеної Декларації про те, що малолітня дитина не повинна бути розлучена з матір»ю, крім випадків, коли є виняткові обставини, за зазначених вище обставин не може бути беззаперечною підставою для задоволення позову [PERSON], оскільки поняття розлучення не є тотожним з поняттям визначення місця проживання т.я. мати не є обмеженою в спілкуванні з дитиною. [PERSON] не заперечував проти тимчасових поїздок дитини до [PERSON], про що свідчить і виготовлення проїзного документа дитині, і надання відповідного дозволу, питання визначення місця проживання дитині не ставилось і не оспорювалось до березня 2016р., що пояснював представник органу опіки та піклування. Як встановлено в судовому засіданні причиною виникнення спору з цього питання стало загострення особистих відносин між батьками дитини. [PERSON]П, її представники, свідки з боку позивачки-відповідачки [PERSON], [PERSON] зазначали про перешкоди, які чинить [PERSON] у спілкуванні матері та дитини в періоди приїзду на батьківщину. Але така поведінка великою мірою викликана особистими стосунками між батьками після розірвання шлюбу, намаганням [PERSON] вирішити питання виїзду дитини за кордон шляхом звернення на телеканал «Інтер» у березні 2016р. та написанням заяви до відділення поліції з приводу неналежної поведінки [PERSON], що нею не заперечувалося в судовому засіданні, а також спірними питаннями, пов»язаними з бізнесом сторін (а.с.96), боязню [PERSON], що дитина буде вивезена без його згоди. Разом з тим свідки [PERSON], [PERSON] підтвердили, що [PERSON] в період приїзду з [PERSON] спілкувалась з дитиною, яку відпускав батько, їздила з нею в гості в м.Апостолово. Закон передбачає обставини, за яких не можна залишати дитину батькам. Жодна з цих обставин не була встановлена в судовому засіданні. У випадку відмови батька надати письмову згоду на конкретний виїзд доньки за межі України мати не позбавлена права вирішити це питання в судовому порядку. Тим більше, [PERSON] сама в поясненнях зазначила, що хоче взяти дочку до себе тимчасово, а потім повернути її в Україну. Законом передбачено визначення місця проживання дитини з конкретною особою батьком чи матір»ю, тому суд вважає, що не має підстав зазначати адресу місця проживання дитини. Вимога про надання дозволу на виїзд за межі України без дозволу батька пов»язана з питанням визначення місця проживання дитини і не підлягає задоволенню у зв»язку з відмовою у визначенні місця проживання дитини з матір»ю.

Outcome: partial