Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-12 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду із вказаним позовом, в обґрунтування якого вказував, що відповідно до норм Житлового кодексу України, Закону України «Про житлово-комунальні послуги», Закону України «Про теплопостачання», «Правил користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків», Постанови Кабінету Міністрів України № 630 от 21 липня 2005 року «Про затвердження Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення» власник (наймач) квартир зобов`язаний щомісячно здійснювати плату за житлово-комунальні послуги, у тому числі послуги з теплопостачання. За особовим рахунком по [ADDRESS] опалювальна площа приміщення складає 59,90 кв. м. Натомість через несплату за користування тепловою енергією відповідачем за період з 1 березня 2013 року по 1 серпня 2021 року утворилась заборгованість на суму 63936,36 грн. При цьому протягом вказаного періоду позивачем надавались відповідачу послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання, від яких останній не відмовлявся та за користування якими проводились нарахування відповідно до встановлених тарифів. Відповідно до ст. 625 ЦК через несвоєчасне виконання зобов`язання щодо сплати спожитих послуг відповідач має сплатити на користь позивача 3% річних в сумі 5563,27 грн. та інфляційні втрати в сумі 16232,61 грн. На підставі переліченого просив суд стягнути з відповідача суму боргу за надані послуги в загальному розмірі 85732,24 грн., а також витрати зі сплати судового збору. Ухвалою суду від 31 серпня 2021 року було виключено зі згоди представника позивача з кола відповідачів по даній справі [PERSON] та [PERSON] . Від відповідачки, [PERSON] , на адресу суду надійшов письмовий відзив, де остання не визнаючи заявлені до неї позовні вимоги, вказувала, що до наявного спору слід застосувати строки позовної давності як до вимог про стягнення основного боргу, так й до вимог про стягнення сум за ст. 625 ЦК. Таким чином просила суд за ст. 267 ЦК відмовити позивачу в задоволенні вимог поза межами строку позовної давності. Представник позивача, [PERSON] , у судове засідання не з`явилась, надавши заяву з проханням розгляд справи провести за її відсутності, наполягаючи при цьому на задоволенні позову у повному обсязі. Відповідач, [PERSON] , в судове засідання також не з`явилась, надавши заяву з проханням вирішити справу за її відсутності. Суд, дослідивши надані письмові докази, дійшов висновку про можливість задоволення поданого позову частково, виходячи з наступного вмотивування. Відповідно до ст. 901 ЦК за договором надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується надати послугу, яка споживається у процесі здійснення певної дії або здійснення певної діяльності, а інша сторона зобов`язується сплатити виконавцю дану послугу, якщо інше не встановлено договором. На підставі ст. 67 ЖК України плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплову енергію та інші послуги) береться крім квартирної плати згідно затверджених у встановленому законом порядку тарифам. Відповідно до ст. 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (в редакції 2004 року) плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору. Розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку. Згідно із ст. 9, 10 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (в редакції 2017 року) споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Ціни (тарифи) відповідно до закону встановлюються уповноваженими законом державними органами або органами місцевого самоврядування. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (в редакції 2004 року) та ст. 4 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (в редакції 2017 року) до повноважень органів місцевого самоврядування у сфері житлово-комунальних послуг належить встановлення цін/тарифів на житлово-комунальні послуги відповідно до закону. За ст. 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (в редакції 2017 року) до комунальних послуг відносяться послуги з постачання теплової енергії, постачання гарячої води. На підставі ч. 5 ст. 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (в редакції 2017 року) ціною послуги з постачання теплової енергії є тариф на теплову енергію для споживача, який визначається як сума тарифів на виробництво, транспортування та постачання теплової енергії. Відповідно до ч. 4 ст. 22 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (в редакції 2017 року) послуга з постачання гарячої води надається згідно з умовами договору, що укладається з урахуванням особливостей, визначених цим Законом, та вимогами правил надання послуг з постачання гарячої води, що затверджуються Кабінетом Міністрів України, якщо інше не передбачено законом. За ст. 16 Закону України «Про теплопостачання» до повноважень національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг, при регулюванні господарської діяльності суб`єктів відносин у сфері теплопостачання, належать розробка методик розрахунків тарифів на виробництво теплової енергії та плати за її транспортування та постачання; забезпечення проведення єдиної тарифної політики у сфері теплопостачання; На підставі п. 2 «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630, опалювана площа (об`єм) квартири (будинку садибного типу) - загальна площа (об`єм) квартири, а також будинку садибного типу без урахування площі лоджій, балконів, терас. За п. 18 «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення» визначає, що плата за теплову енергію повинна вноситися щомісячно. Згідно особового рахунку ККП «Маріупольтепломережа» № [NUMBER] вбачається, що він відкритий житлове приміщення по [ADDRESS] , опалювальна площа якого за розшифруванням особового рахунку становить 59,90 кв. м. Також суд зазначає, що за інформацією від 19 серпня 2021 року ККП «Міське бюро технічної інвентаризації Маріупольська нерухомість» вбачається, що власником кв. [ADDRESS] є [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності № [NUMBER] від 16 липня 2002 року, посвідченого 4-ю державною нотаріальною конторою м. Маріуполя. При цьому за свідоцтвом про шлюб, виданим Приморським районним у місті Маріуполі відділом ДРАЦС ГТУЮ у Донецькій області, актовий запис № 890 від 24 грудня 2019 року, вбачається, що [PERSON] та [PERSON] одружились 24 грудня 2019 року, внаслідок чого дружині було присвоєно прізвище - [PERSON] . Як вбачається із розрахунків ККП «Маріупольтепломережа» заборгованість відповідача з наданої останньому теплової енергії та гарячого водопостачання по [ADDRESS] за період з 1 березня 2013 року по 1 серпня 2021 року становить 63936,36 грн. Правильність нарахувань заборгованості з наданих відповідачу послуг з опалення та гарячого водопостачання підтверджується: рішеннями Виконавчого комітету Маріупольської міської ради «Про вартість послуг з опалення та гарячого водопостачання, які надаються населенню» від 22 грудня 2010 року та «Про встановлення тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування, постачання та на послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води за категоріями споживачів ККП «Маріупольтепломережа» від 30 січня 2019 року, а також Постановами Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг «Про встановлення тарифів на послуги з централізованого опалення та послуги з централізованого постачання гарячої води, що надаються населенню суб`єктами господарювання, які є виконавцями цих послуг» від 17 жовтня 2014 року та від 31 березня 2015 року, до якої були внесені зміни постановами від 11 червня 2015 року, від 9 червня 2016 року та від 28 грудня 2017 року. Таким чином в судовому засіданні було встановлено, що розмір несплачених відповідачем послуг з гарячого водопостачання та централізованого опалення підтверджено відповідними тарифами та розрахунком представників ККП «Маріупольтепломережа» за особовим рахунком по [ADDRESS] . Відповідно до ч. 4 ст. 319, ч. 1 ст. 322 ЦК власність зобов`язує, тому власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Аналізуючи перелічені норми, суд звертає увагу на те, що власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (в редакції 2004 року) споживач - фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу; а власник приміщення, будинку, споруди, житлового комплексу або комплексу будинків і споруд (далі - власник) - фізична або юридична особа, якій належить право володіння, користування та розпоряджання приміщенням, будинком, спорудою, житловим комплексом або комплексом будинків і споруд, зареєстроване у встановленому законом порядку. За ч. 2 ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (в редакції 2004 року) учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник. Згідно із ст. 29 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (в редакції 2004 року) договір на надання послуг з централізованого опалення, послуг з централізованого постачання холодної води, послуг з централізованого постачання гарячої води, послуг з водовідведення (з використанням внутрішньо будинкових систем) у багатоквартирному будинку укладається між власником квартири, орендарем чи квартиронаймачем та виконавцями цих послуг. Суд зауважує, що за ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (в редакції 2017 року) споживач житлово-комунальних послуг (далі - споживач) - індивідуальний або колективний споживач; а індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, (або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги. Відповідно до ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (в редакції 2017 року) індивідуальний споживач зобов`язаний: укладати договори про надання житлово-комунальних послуг у порядку і випадках, визначених законом; а також оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Натомість за ч. 3 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (в редакції 2017 року) дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг. Аналізуючи наведені норми загального цивільного законодавства та спеціального в сфері житлово-комунальних послуг, суд робить висновок, що саме власник нерухомості повинен нести відповідальність через несплату житлово-комунальних послуг. В той же час, положення ч. 3 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (в редакції 2017 року) стосуються солідарної відповідальність осіб, які проживають та/або зареєстровані у житлі власника, за їх зобов`язаннями саме перед власником з оплати житлово-комунальних послуг. Також суд зазначає, що за ст. 625 ЦК боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання за вимогою кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за увесь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір відсотків не встановлено договором або законом. З огляду на юридичну природу правовідносин сторін, як грошових зобов`язань, на них поширюється дія ч. 2 ст. 625 ЦК, як спеціального виду цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання. Закріплена п. 10 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (в редакції 2004 року) правова норма щодо відповідальності боржника за несвоєчасне здійснення платежів за житлово-комунальні послуги у вигляді пені не виключає застосування правових норм, установлених у ч. 2 ст. 625 ЦК. Інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов`язання, вираженого в національній валюті, та 3% річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утриманими грошовими коштами, що підлягають сплаті кредиторові. Аналогічна правова позиція була викладена Верховним Судом у постанові від 18 березня 2018 року по справі № 210/5796/16-ц. Так на підставі розрахунків представників позивача 3% річних та інфляційних витрат відповідно до ст. 625 ЦК за період прострочення погашення заборгованості відповідача вбачається, що останній заборгував за спірний період ККП «Маріупольтепломережа» 3% річних в розмірі 5563,27 грн. та інфляційні втрати в розмірі 16232,61 грн. Суд, натомість, зазначає, що відповідно до ст. 256 ЦК позовна давність є строком, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України). Згідно із ст. 253 ЦК перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. За ч. 1, 5 ст. 261 ЦК перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннями, з визначеним строком виконання, перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов`язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання. Згідно із ч. 4 ст. 267 ЦК сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Судом встановлено, що відповідачка зобов`язана щомісячно сплачувати послуги позивача з надання теплової енергії по [ADDRESS] . Отже, перебіг позовної давності щодо оплати послуг з надання теплової енергії обчислюється в такому випадку з дня настання строку виконання зобов`язання споживачами в частині проведення чергового щомісячного платежу. При цьому суд зазначає, що в судовому засіданні не було встановлено доказів переривання строку позовної давності за вказаним спором. Також суд зазначає, що відповідно до правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної у постанові від 7 липня 2020 року по справі № 712/8916/17, вбачається, що подання заяви про видачу судового наказу заявником не може бути перериванням позовної давності за відповідною вимогою, оскільки за ч. 2 ст. 264 ЦК переривання позовної давності відбувається у разі подання до суду саме позову до належного відповідача з дотриманням вимог процесуального закону щодо форми та змісту позовної заяви, правил предметної та суб`єктної юрисдикції, інших вимог, порушення яких перешкоджає відкриттю провадження. Натомість, представник позивача звернувся до суду із позовом до відповідача 18 серпня 2021 року, тобто поза межами строку позовної давності щодо вимог, які стосуються періоду нарахувань з 1 березня 2013 року по 1 серпня 2018 року. Згідно із ч. 4 ст. 267 ЦК сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Так у відзиві [PERSON] було заявлено клопотання про застосування до вказаного спору строків позовної давності, через що заявлені ККП «Маріупольтепломережа» позовні вимоги до відповідача підлягають задоволенню саме в межах строків позовної давності, тобто у межах трирічного періоду, який обраховується з серпня 2018 року по серпень 2021 року. Отже суд встановив, що за період з 1 серпня 2018 року по 1 серпня 2021 року [PERSON] заборгувала позивачу з наданих послуг з теплової енергії по [ADDRESS] 39468,95 грн. (63936.36 24467.41 = 39468.95). На підставі ст. 266 ЦК України зі збігом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги, якими в даному випадку є вимоги про стягнення 3% річних та інфляційних витрат постачальника послуг. Суд зауважує, що внаслідок невиконання боржниками грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених ст. 625 ЦК, за весь час прострочення, тобто право на позов про стягнення інфляційних втрат та 3 % річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення. Отже, невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі ст. 625 ЦК виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову. Аналогічна правова позиція була викладена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 8 листопада 2019 року по справі № 127/15672/16-ц. Суд зазначає, що оскільки судом було прийнято рішення про необхідність задоволення заявлених вимог до [PERSON] у межах строку позовної давності, то на підставі наданого суду представником позивача розрахунку боргу відповідачки за період з 1 серпня 2018 року по 1 серпня 2021 року з теплової енергії судом визначено заборгованість за кожен з місяців за такий період, враховуючи проведені зняття представниками позивача та оплату споживачем за спірний період. Зважаючи на встановлені судом суми боргу за кожен місяць зазначеного періоду, суд на підставі визначеного індексу інфляції за такий період, починаючи з наступного дня наявності такої щомісячної заборгованості та до серпня 2021 року розрахував суми інфляційних втрат позивача відповідно до долучених до справи розрахунків суду, з яких вбачається, що інфляційні втрати ККП «Маріупольтепломережа» за ч. 2 ст. 625 ЦК становили за періоди оплат за: жовтень 2018 року 19.86 грн., листопад 2018 року 372.79 грн., грудень 2018 року 377.49 грн., січень 2019 року 450.11 грн., лютий 2019 року 418.85 грн., березень 2019 року 323.56 грн., квітень 2019 року 182.04 грн., листопад 2019 року 389.83 грн., грудень 2019 року 302.56 грн., січень 2020 року 232.74 грн., лютий 2020 року 344.48 грн., березень 2020 року 231.01 грн., квітень 2020 року 165.39 грн., листопад 2020 року 138.07 грн., грудень 2020 року 149.55 грн., січень 2021 року 127.98 грн., лютий 2021 року 123.69 грн., березень 2021 року 25.97 грн., квітень 2021 року 2.21 грн., що загалом складає 4378.18 грн. Також судом було обраховано 3 % річних за ст. 625 ЦК відповідно до долучених до справи судових розрахунків на підставі встановленого боргу за кожен місяць спірного періоду, починаючи з наступного дня наявності такої щомісячної заборгованості та до серпня 2021 року, з огляду на що вбачається наступний розмір 3 % річних за періоди оплат за: жовтень 2018 року 9.02 грн., листопад 2018 року 164.25 грн., грудень 2018 року 176.89 грн., січень 2019 року 219.23 грн., лютий 2019 року 205.49 грн., березень 2019 року 164.50 грн., квітень 2019 року 97.27 грн., листопад 2019 року 164.11 грн., грудень 2019 року 122.02 грн., січень 2020 року 90.61 грн., лютий 2020 року 123.39 грн., березень 2020 року 84.10 грн., квітень 2020 року 61.43 грн., листопад 2020 року 37.30 грн., грудень 2020 року 40.53 грн., січень 2021 року 37.54 грн., лютий 2021 року 38.66 грн., березень 2021 року 11.32 грн., квітень 2021 року 1.06 грн., що загалом складає 1848.71 грн. Таким чином суд встановив, що [PERSON] несе загалом відповідальність перед позивачем за період з 1 серпня 2018 року по 1 серпня 2021 року з погашення боргу з наданої теплової енергії в сумі 39468,95 грн., з інфляційних втрат в сумі 4378,18 грн. та з 3% річних в розмірі 1848,71 грн. З огляду на наведене вмотивування, суд дійшов висновку, що позов ККП «Маріупольтепломережа» підлягає частковому задоволенню відповідно до наведених судом розрахунків боргу [PERSON] . Згідно із ст. 141 ЦПК суд стягує на користь ККП «Маріупольтепломережа» з відповідачки також витрати позивача зі сплати судового збору відповідно до розміру задоволених судом позовних вимог. Оскільки судовий збір був сплачений у розмірі 2270 грн., то враховуючи, що заявлені вимоги позивача в розмірі 85732,24 грн. були задоволенні судом частково, в загальній сумі 45695,84 грн. (39468,95 + 4378,18 + 1848,71 = 45695,84), то відповідно з [PERSON] підлягає стягненню на користь ККП «Маріупольтепломережа» витрати зі сплати судового збору в розмірі 1209,92 грн. (45695,84 / 85732,24 х 2270 = 1209,92).

Outcome: partial