Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-25 00:00:00

Представник Харківського національного педагогічного університету імені Г.С. Сковороди звернувся до суду із позовом до [PERSON] в якому просить суд стягнути з відповідача заборгованість в сумі 4595.00 грн., а також витрати по сплаті судового збору в розмірі 1378.00 грн. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що наказом від 08.06.2015 року за № 25-В Харківського національного педагогічного університету імені Г.С. Сковороди (далі- позивач, ХНПУ імені Г.С. Сковороди) згідно із затвердженим на 2015 рік графіком надано відпустку доценту кафедри хореографії [PERSON] за період роботи з 01.04.2015 року по 30.06.2015 рік тривалістю 56 календарних днів. У зв'язку з чим, бухгалтерією була нарахована і виплачена в повному обсязі сума відпускних, однак 31.08.2015 року відповідача будо звільнено відповідно до ст. 38 КЗпП України за власним бажанням, тобто на наступний день після закінчення відпустки. У зв'язку з чим було проведено розрахунок та з'ясовано, що у відповідача виникла заборгованість перед позивачем по відпускним у розмірі 4595, 89 грн., оскільки відповідач не відпрацював повний рік, за яким йому надавалась відпустка. При звільненні працівниками бухгалтерії в усній формі було запропоновано відповідачу повернути зайво нараховані кошти за дні відпустки в добровільному порядку, однак останній відмовився. 09.02.2016 року на адресу відповідача направлено лист з повідомленням про необхідність повернути зайвонараховані відпускні за невідпрацьовані дні відпустки. Однак, станом на 29.07.2016 року відповідач кошти не повернув. Позивач просить стягнути з відповідача суму боргу у розмірі 4974,77 грн., яка складається із: основна сума боргу - 4595.00 грн.; інфляційні нарахування - 254 грн. 77 коп.; 3 % річних - 125 грн., а також витрати по сплаті судового збору в розмірі 1378.00 грн. Представник позивача, що діє на підставі довіреності, у судове засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав частково, а саме відмовившись від стягнення з відповідача пені в розмірі 1764,60 грн. Відповідач в судове засідання не з'явився, був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, поштовим повідомленням за місцем реєстрації, відповідно до ч. 5 ст. 74 ЦПК України. Суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність відповідача на підставі ст.224 ЦПК України та ухвалити заочне рішення. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. Відповідно до наказу від 08 червня 2015 року за № 25-В [PERSON] було надано щорічну відпустку з 01.07.2015 р. по 26.08.2015 р. (а.с.7 ). Згідно розрахункового листа за червень 2015 рік, [PERSON] були нараховані відпускні. (а.с. 27). Наказом від 28 серпня 2015 року за № 130 [PERSON], доцента кафедри хореографії, 31.08.2015 року звільнено за власним бажанням за ст. 38 КЗпП. Утримано гроші за використану частину щорічної відпустки (а.с. 6). Згідно до розрахункового листа за вересень 2015 року, [PERSON] має заборгованість перед позивачем за зайвонараховані відпускні у розмірі 4595, 89 грн. Позивачем було направлення на адресу реєстрації відповідача [PERSON] повідомлення про необхідність повернути зайвонараховані відпускні у розмірі 4595 грн., 89 коп. (а.с. 8). Відповідно до ч. 14 ст. 10 ЗУ «Про відпустки», керівним, педагогічним, науковим, науково-педагогічним працівникам, спеціалістам навчальних закладів щорічні відпустки повної тривалості у перший та наступні робочі роки надаються у період літніх канікул незалежно від часу прийняття їх на роботу. Частиною 1 ст. 22 ЗУ «Про відпустки» передбачено, що у разі звільнення працівника до закінчення робочого року, за який він уже одержав відпустку повної тривалості, для покриття його заборгованості власник або уповноважений ним орган провадить відрахування із заробітної плати за дні відпустки, що були надані в рахунок невідпрацьованої частини робочого року. Згідно до ст. 127 КЗпПУ, відрахування із заробітної плати можуть провадитись тільки у випадках, передбачених законодавством України. Відрахування із заробітної плати працівників для покриття їх заборгованості підприємству, установі і організації, де вони працюють, можуть провадитись за наказом (розпорядженням) власника або уповноваженого ним органу для повернення авансу, виданого в рахунок заробітної плати; для повернення сум, зайво виплачених внаслідок лічильних помилок. На підставі вищезазначеного, суд приходить до висновку, що уточнені позовні вимоги підлягають повному задоволенню на підставі доказів, що були надані суду. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, з відповідача також слід стягнути на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору.

Outcome: approved