Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-06 00:00:00

Представник позивача ПАТ «Комерційний банк ««ПРАВЕКС-БАНК» звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, в якому просить стягнути в солідарному порядку з відповідачів на користь ПАТ «Комерційний банк «ПРАВЕКС-БАНК» заборгованість по кредитному договору № 5536-006/08Р від 05.08.2008 року в розмірі 120 955,00 доларів США, яка складається з суми кредиту 58 864,00 доларів США, суми відсотків 62 091,00 доларів США, що еквівалентно 3 280 251,22 грн. та стягнути з відповідачів в солідарному порядку судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 49203,77 грн. В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що в порушення умов кредитного договору укладеного між ПАТ «Комерційний банк «ПРАВЕКС-БАНК» та [PERSON] відповідач [PERSON] допустив порушення своїх зобовязань щодо своєчасного повернення кредитних коштів, сплати процентів за користування кредитом, а тому, згідно розрахунку заборгованості станом на 21.12.2017 року за позичальником обліковується заборгованість у сумі 120\~955,00 доларів США, що за курсом НБУ на 08.02.2018 року еквівалентно 3\~280\~251,22 гривень. В забезпечення виконання кредитного зобовязання між АКБ «ПРАВЕКС-БАНК» та [PERSON] був укладений договір поруки № 5536-006/08Р від 05.08.2008 року. Відповідно до умов договору поруки поручитель несе солідарну відповідальність з позичальником перед банком за виконання умов основного зобовязання всім належним йому майном та грошовими коштами. Таким чином, зважаючи на невиконання відповідачами зобовязання стосовно умов повернення кредиту, позивач вправі вимагати стягнення з відповідачів заборгованості по кредиту, процентів, нарахованих кредитором за користування кредитом, комісії, штрафні санкції та інші можливі платежі. Сторони у судове засідання не зявилися, про час, дату та місце розгляду справи повідомлялися своєчасно та належним чином, в установленому законом порядку, про що свідчать матеріали справи. Про причини неявки суду не повідомили. Клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило. Представник позивача подав заяву про слухання справи без його участі, заявлені вимоги підтримав та просив задовольнити. Представник відповідачів надав до суду письмові заперечення проти позову та заяву про застосування позовної давності, в судове засідання не з'явився, надав суду заяву в якій просив слухати справу без його участі та участі відповідачів, проти задоволення вимог заперечував, посилався на свої письмові заперечення. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Судом встановлено,\~що 05.08.2008 року між Акціонерним комерційним банком «ПРАВЕКС-БАНК» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 5536-006/08Р, відповідно до якого позичальник отримав грошові кошти в сумі 60\~000,00 доларів США для споживчих цілей зі сплатою 12,49 відсотків річних, з кінцевим терміном повернення заборгованості до 05.08.2030 року. Також 05.08.2008 року між Акціонерним комерційним банком «ПРАВЕКС-БАНК» та [PERSON] було укладено договір поруки № 5536-006/08Р, згідно умов якого поручитель зобовязався нести солідарну майнову відповідальність перед кредитором за виконання в повному обсязі зобовязань [PERSON] за кредитним договором № 5536-006/08Р від 05.08.2008 року. Як вбачається з матеріалів справи, зокрема розрахунку заборгованості ПАТ КБ «ПРАВЕКС-БАНК» станом на 21.12.2017 року у позичальника виникла заборгованість зі сплати відсотків та погашення тіла кредиту в січні 2009 року. В жовтні 2010 року позичальник взагалі перестав вносити будь-які платежі на виконання кредитного зобовязання. Згідно п.1 ч.2 ст.11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Статтею 509 ЦК України передбачено, що зобов'язанням є правовідношення, в яких одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші, тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 ЦК України. Відповідно до ст.ст.525, 526 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом, а зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України. Відповідно до ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст.1054 ЦК України, за кредитним договором кредитодавець зобов'язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки. Строк дії кредитного договору № 5536-006/08Р від 05.08.2008 року в його тексті у відповідності до ст. ст. 251, 252 ЦК України не визначений. Одночасно, згідно пункту 4.4 кредитного договору сторони дійшли згоди про те, що у випадку виникнення у позичальника прострочення з погашення заборгованості за кредитом та/або за сплатою відсотків за користування кредитом строк користування кредитом, зазначений у п. 1.2 договору, припиняється достроково, на 10-й день місяця, наступного за місяцем, у якому виник факт прострочення. Таким чином згідно умов кредитного договору строк виконання основного зобовязання в повному обсязі був змінений за угодою сторін, а у позивача виникло право на вимогу щодо погашення кредиту в цілому. 11.09.2013 року позивач направив боржнику письмову вимогу № 20681/97-04 про дострокове погашення кредиту в повному обсязі. При цьому, згідно правової позиції Верховного Суду України, висловленої у постанові від 9 листопада 2016 року у справі №6-2251цс16, пред'явлення кредитором вимоги про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом змінює строк виконання зобов'язання та зумовлює перебіг позовної давності. Згідно правової позиції Верховного Суду України, викладеної в постанові від 02.11.2016 року у справі №6-1174цс16 якщо сторони кредитних правовідносин врегулювали в договорі питання дострокового повернення коштів, тобто зміни строку виконання основного зобовязання, та визначили умови такого повернення коштів, усі наступні платежі, передбачені графіком сплати щомісячних платежів, не мають правового значення, і позичальник повинен звернутися до суду з позовом за захистом свого порушеного права протягом трьох років саме від цієї дати. Оскільки строк виконання основного зобовязання на підставі частини 2 статті 1050 ЦК України було змінено, то саме з цього моменту в позивача виникло право на звернення до суду щодо захисту своїх порушених прав, однак банк звернувся до суду із зазначеним позовом з пропуском строку позовної давності. Після зміни строку виконання зобовязання усі наступні платежі, передбачені графіком сплати щомісячних платежів, не мають правового значення, оскільки за вимогою підпункту 4.4 договору позичальник був зобовязаний повернути кредит в повному обсязі до відповідної дати, а усі наступні щомісячні платежі за графіком після вказаної дати не підлягали виконанню. Наведене відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній в постанові від 16.11.2016 року у справі №6-900цс16. У відповідності до ст.ст.256, 257 ЦК України, позовна давність - це строк, в межах якого особа може звернутись до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа дізналася або могла дізнатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Моментом початку перебігу строку позовної давності по даній справі суд вважає момент подачі письмової вимоги кредитора про дострокове погашення кредиту в повному обсязі, а саме 11.09.2013 року, тобто станом на момент направлення боржникові вимоги позивач звісно знав про його порушені права. А тому строк позовної давності відносно кредитного договору № 5536-006/08Р від 05.08.2008 року сплив 11.09.2016 року. Представник позивача звернувся до суду з позовом в березні 2018 року, тобто після спливу строку позовної давності. У рішенні Європейського суду з прав людини від 20.09.2011 року в справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії» Європейський суд з прав людини зазначив, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення; боржник має певні матеріально-правові права, які безпосередньо пов`язані з позовною давністю; будь-який суд національної юрисдикції, вирішуючи питання про пропуск кредитором позовної давності, фактично вирішує питання не тільки про право кредитора на звернення до суду за захистом свого порушеного права, але й про право боржника бути звільненим від переслідування або притягнення до суду. Відповідно до положень ст. 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність і до додаткової вимоги. Дана позиція узгоджується з правовими висновками, що містяться в постановах ВСУ по справах №6-52цс13, 6-698цс15. У відповідності до ч.1 ст. 546 ЦК України порука, наряду з неустойкою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком, є одним із видів забезпечення виконання основного зобовязання. Згідно ч. 1 ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Таким чином, порука як майновий спосіб забезпечення виконання зобов'язання є особливим (додатковим) забезпечувальним зобов'язанням, що має на меті стимулювати боржника до виконання основного зобов'язання та запобігти негативним наслідкам порушення боржником своїх зобов'язань або зменшити їх. Відповідно до положень ч.3 ст.12 та ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі (ч.5 ст.81 ЦПК України). Частиною 1 статті 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Згідно п.26 постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12.06.2009 року під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи (причини пропуску позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні рішення. Сплив позовної давності, який є підставою для відмови у позові відповідно до частини 4 статті 267 ЦК України, означає, що вже жодна вимога не підлягає примусовому здійсненню за будь-якого розгляду суперечки, порушеної після цього моменту. Представником позивача, клопотань про поновлення пропущеного строку позовної давності та визнання поважними причини пропущення позовної давності до суду не подавалось. Жодних доказів на підтвердження поважності пропущення строків позовної давності суду не надано. Відповідь на відзив відповідачів, представником позивача також не подавався. На підставі вище викладеного, враховуючи, що позовна заява направлена засобами поштового звязку 05.03.2018 року за вихідним № 1588530, та отримана судом 15.03.2018 року, тобто після спливу строку загальної позовної давності 3 роки, який закінчився 11.09.2016 року, та відповідачами заявлено клопотання про застосування строку позовної давності, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову у звязку із спливом позовної давності.

Outcome: dismissed