Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-13 00:00:00

представник позивача просить суд стягнути з [PERSON] (ІПН: [NUMBER]) на користь [PERSON] (ІПН: [NUMBER]) 3\~921 000 гривень суми основного боргу та 4 430\~730 гривень суми пені, а всього 8\~351 730 гривень за договором позики від 01 червня 2015 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON], посвідченим приватним нотаріусом Київського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрованим в реєстрі за № 1622, стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] судові витрати, посилаючись на те, що 01 червня 2015 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрований в реєстрі за №1622. Відповідно до ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно п. 1 договору позики позичальник позичив у позикодавця 150 000 доларів США. У відповідності до п. 5 договору позики цей договір вважається укладеним з моменту передання позикодавцем грошей позичальнику. Згідно п. 6 договору позики грошова сума, вказана в п. 1 договору, передана позичальнику та перерахована ним під час підписання цього договору. Статтею 1047 Цивільного кодексу України визначено те, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми. Розписка позичальника про отримання позики міститься в п. 7 Договору позики. Так, згідно п. 7 договору позики позичальник свідчить, що він отримав суму в якості позики у розмірі 150 000 доларів США. Таким чином, достовірним є факт надання позикодавцем позичальнику позики у розмірі 150 000 доларів США. У відповідності до п. 3 договору позики позичальник сумі 150 000 доларів США до 01 липня 2015 року. Стаття 1049 Цивільного кодексу України визначено прямий обов'язок позичальника повернути позику. Так. позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику грошові кошти у такій самій сумі що були передані йому позикодавцем. Повідомляє, що позичальником не були виконані умови договору позики. Сума позики не була повернута позичальником позикодавцеві у строки, визначені п. 3 Договору позики. У відповідності до п. 10 договору позики у разі невиконання позичальником свого зобовязання з повернення позиченої суми в строк, вказаний в п. 3 цього договору, позикодавцеві вправі предявити цей договір до стягнення в примусовому порядку у строки, передбачені чинним законодавством України. Звернення стягнення здійснюється за рішенням суду або на підставі виконавчого напису нотаріуса. Для предявлення позикодавцем вимог щодо повернення суми позики сторонами встановлено строк позовної давності десять років. Документом, що встановлює безспірність вимог та прострочення цього зобовязання позичальником, разом за цим договором, за домовленістю сторін буде письмове нагадування у вигляді заяви позикодавця про суму залишкову заборгованості та про строк платежу, передане позичальнику наручно із особистим підписом позичальника про її одержання або зворотнім повідомленням. Згідно п. 13 договору позики сторони цілком розуміють, що несуть відповідальність за юридичні наслідки вчиненого ними правочину. Згідно ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України). Відповідно до ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 629 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Повідомляє, що позикодавець у звязку з невиконанням позичальником умов договору позики в частині повернення грошових коштів у строки, встановлені п. 3 договору позики, звернувся до позичальника з вимогою від 07.08.2015 року про повернення грошових коштів. Проте, станом на 12 лютого 2016 року позичальником так і не повернута позикодавцю позичена сума грошових коштів у розмірі 150 000 доларів США. Згідно ст. 533 ЦК України якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Станом на 12 лютого 2016 року еквівалент наданої позичальнику суми позики у гривнях згідно офіційного курсу НБУ становить 3921000 грн. (26,14*150000)- курс НБУ з офіційного сайту. Згідно ч. 1 ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. При цьому, згідно п. 8 договору позики у разі неповернення боргу у розмірі і в строки, передбачені цим договором позичальник зобовязаний сплатити неустойку у вигляді пені в розмірі 0,5% за кожен день простроченого зобовязання. Враховуючи той факт, що позичальник з моменту настання строку виконання грошового зобовязання не повернув позикодавцеві позичені грошові кошти. позикодавець, користуючись правом, наданим п. 8 договору позики за період з 01 липня 2015 року по 12 лютого 2016 року (226 днів) нараховує позичальнику пеню за прострочення виконання позичальником договору позики у розмірі 4 430 730 грн. (розраховано за наступною формулою: 3921000 (сума неповернутої позики в гривневому еквіваленті станом на 12.02.2016 року) * 0,5 % (розмір пені згідно п. 8 Договору позики) * 226 (кількість днів прострочення). Таким чином, станом на 12 лютого 2016 року розмір неповернутого грошового зобовязання позичальника перед позикодавцем становить 8\~351 730 грн. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, про час і місце розгляду справи був повідомлений завчасно, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення з відміткою за зазначеною адресою не проживає. Згідно відомостей адресно довідкового підрозділу територіального органу ДМС України УДМС України в Київській області місце проживання відповідача відповідає з адресою зазначеною у повістці, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене йому належним чином, а тому суд вважає ухвалити заочне рішення на підставі наявних в справі матеріалів. Третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу [PERSON] в судове засідання не зявився, подавши до заяву, в якій він просить розгляд справи проводити без його присутності. Вислухавши представника позивача, який не заперечує проти заочного розгляду справи, вивчивши матеріали справи, суд вважає за необхідне позовні вимоги позивача задовольнити з наступних підстав. В судовому засіданні суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. 01 червня 2015 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрований в реєстрі за №1622. Тобто, між відповідачем [PERSON] та позивачем [PERSON] виникли правовідносини на підставі договору позики. Відповідно до ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно п. 1 договору позики позичальник позичив у позикодавця 150 000 доларів США. У відповідності до п. 5 договору позики цей договір вважається укладеним з моменту передання позикодавцем грошей позичальнику. Згідно п. 6 договору позики грошова сума, вказана в п. 1 договору, передана позичальнику та перерахована ним під час підписання цього договору. Статтею 1047 Цивільного кодексу України визначено те, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми. Розписка позичальника про отримання позики міститься в п. 7 Договору позики. Так, згідно п. 7 договору позики позичальник свідчить, що він отримав суму в якості позики у розмірі 150 000 доларів США. Таким чином, достовірним є факт надання позикодавцем позичальнику позики у розмірі 150 000 доларів США. У відповідності до п. 3 договору позики позичальник сумі 150 000 доларів США до 01 липня 2015 року. Позичальник свої зобов'язання не виконав, борг не повернув, про що свідчить наявний у позивача оригінал зазначеного договору позики. Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Отже, при розгляді справ, пов'язаних з такими правовідносинами, суду необхідно врахувати те, що виходячи зі змісту\~ст. 1047 ЦК України\~договір позики має містити відомості про передачу позичальнику визначеної грошової суми. Тобто, такий договір є реальним. Отже, письмова форма договору розписки внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення розписки, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Згідно\~ст.1049 ЦК України\~позичальник повинен повернути гроші в обумовлений договором позики термін. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ Позичальник, як це встановлено\~ст. 1051 ЦК України, має право оспорити розписку на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані нею від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво - чи багатосторонніми (договори). Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю договір позики про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Крім того, частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики на позичальникові лежить зобов'язання повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені розпискою. Обставини, визнані сторонами, згідно із ч. 1\~ст. 61 ЦПК України\~не підлягають доказуванню. Відповідно до\~ст.60 ЦПК України\~кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно зі\~ст. 526 ЦК України\~зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно\~ст. 610 ЦК України\~порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання. Згідно\~ст. 611 ЦК України\~у разі порушення зобовязання настають правові наслідки встановлені договором або законом. Відповідно до\~ст. 212 ЦПК України\~суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів в їх сукупності. До вказаного висновку суд прийшов, виходячи не тільки із вимог національного законодавства України, а і з висновків Європейського Суду з прав людини, викладених у рішенні у справі «Бочаров проти України» від 17.03.2011 року (остаточне\~17.06.2011 року), в пункті 45 якого зазначено, що «Суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом» (див. рішення від 18.01.1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства»). Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних не спростованих презумпцій щодо фактів (див. рішення у справі «Салман проти Туреччини»)». Враховуючи, що належних доказів повернення боргу відповідачем суду не надано, висновок суду про задоволення вимог позивача в частині стягнення із [PERSON] суми боргу у розмірі 150\~000 доларів США, що станом на 12.02.2016 року становить 3\~921 00 грн. 00 коп., про що просить представник позивача, є таким, що відповідає матеріалам справи. Оцінюючи достатність і взаємний зв'язок доказів, наявних в матеріалах справи, у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача в частині стягнення боргу в сумі 3\~921 000,00 грн., підлягають задоволенню. Згідно ч. 1 ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. При цьому, згідно п. 8 договору позики у разі неповернення боргу у розмірі і в строки, передбачені цим договором позичальник зобовязаний сплатити неустойку у вигляді пені в розмірі 0,5% за кожен день простроченого зобовязання. Враховуючи той факт, що позичальник з моменту настання строку виконання грошового зобовязання не повернув позикодавцеві позичені грошові кошти. позикодавець, користуючись правом, наданим п. 8 договору позики за період з 01 липня 2015 року по 12 лютого 2016 року (226 днів) нараховує позичальнику пеню за прострочення виконання позичальником договору позики у розмірі 4 430 730 грн. 00 коп., а саме: 3921000 (сума неповернутої позики в гривневому еквіваленті станом на 12.02.2016 року) * 0,5 % (розмір пені згідно п. 8 Договору позики) * 226 (кількість днів прострочення, тому суд і в цій частині вимог задовольняє та стягує з відповідача на користь позивача пеню в розмірі 430 730 грн. 00 коп.. Таким чином, станом на 12 лютого 2016 року розмір неповернутого грошового зобовязання позичальника перед позикодавцем становить 8\~351 730 грн. Відповідно до ч. 1\~ст. 88 ЦПК України\~стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Відповідно до\~ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, а тому з відповідача на користь позивача слід стягнути витрати пов'язані з оплатою судового збору в розмірі 6890 грн. 00 коп., що стверджується квитанціями про сплату судового збору. На підставі викладеного та

Outcome: approved