Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-26 00:00:00

ПСП «Денихівка» звернулося до суду з названим позовом, в якому просить визнати відповідача [PERSON] такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, а саме житловим будинком, що в [ADDRESS]. Позовні вимоги мотивує тим, що підприємство являється власником вищевказаного житлового будинку з 12.06.2017 року. Відповідач з 09.09.2000 року зареєстрована в даному будинку, проте там не проживає, чим створює власнику перешкоди в користуванні та розпорядженні нерухомим майном. В судовому засіданні представник позивача Неживок І.В. позовні вимоги підтримав в повному обсязі. [PERSON] в судове засідання не прибула, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином за зареєстрованим у встановленому порядку місцем проживання. Суд, розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача та дослідивши письмові докази, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи із наступного. В судовому засіданні встановлено, що позивач з 12.06.2017 року є власником житлового будинку в [ADDRESS] (а.с.5). В даному житловому будинку з 09.09.2000 року зареєстрована [PERSON], яка є членом сім?ї колишнього власника будинку, проте в будинку вона не проживає, що підтверджується довідками Денихівської сільської ради № 921 від 02.08.2017 року (а.с.6), № 1346 від 23.11.2017 року та довідкою адресно-довідкового підрозділу територіального органу ДМС України УДМС України в Київській області від 16.08.2017 року (а.с.13). Де вона проживає та перебуває на даний час позивачу не відомо. Статтею 41 Конституції України та ст. 319 ч. 1 ЦК України визначено, що кожен має право володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю на свій розсуд. Згідно з правовою позицією, викладеною в постанові Верховного Суду України від 05.11.2014 р. у справі № 6-158цc14, власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб, що передбачено ч.1 ст. 383 ЦК України. Статтями 156 ЖК УРСР та 405 ЦК України передбачено, що члени сім'ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Аналіз вищенаведених правових норм дає підстави для висновку про те, що право членів сім'ї власника будинку користуватись цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сім'ї якого вони є; із припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сім'ї. Згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Тобто власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім?ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час. Враховуючи те, що відповідач не має ніякої угоди з позивачем про умови та порядок користування житловим будинком в [ADDRESS], проте є зареєстрованою в даному будинку, чим чинить перешкоди позивачу у вільному користуванні та розпорядженні своєю власністю, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню у повному обсязі.

Outcome: approved