Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-19 00:00:00

Прокурор звернувся до суду із позовом до Марганецької міської ради Дніпропетровської області та [PERSON], в якому просив визнати неправомірним та скасувати рішення Марганецької міської ради № 466-13/VІІ «Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки в користування на умовах оренди фізичній особі-підприємцю [PERSON] по [ADDRESS]; визнати недійсним договір оренди земельної ділянки № 0049/16 від 09.09.2016, укладений між Марганецькою міською радою та [PERSON]; зобов'язати [PERSON] повернути Марганецькій міській раді земельну ділянку, загальною площею 0,0040 га, кадастровий номер [NUMBER], за актом приймання-передачі. Позов обґрунтовано тим, що на підставі рішення сесії 466-13/VІІ від 25.08.2016 року між ФОП [PERSON] та Марганецькою міською радою укладено договір оренди земельної ділянки № 0049/16 від 09.09.2016 року. Відповідно до комісійного акту обстеження земельної ділянки від 03.02.2017 року встановлено, що земельна ділянка, загальною площею 0,0040 га (кадастровий номер [NUMBER]), розташована біля житлового будинку [ADDRESS] Вказана земельна ділянка передана в оренду ФОП [PERSON] на підставі рішення сесії Марганецької міської ради № 466-13/VІІ від 25.08.2016 року строком на 3 роки з метою обслуговування торговельного павільйону. На вказаній земельній ділянці розташована мала архітектурна форма. Вказане рішення міської ради, на думку позивача, є неправомірним та підлягає скасуванню, оскільки надання Марганецькою міською радою в користування на умовах оренди [PERSON] земельної ділянки без проведення процедури земельних торгів суперечить вимогам чинного земельного законодавства України, а саме - ст.134 Земельного кодексу України щодо обов'язковості продажу земельних ділянок комунальної власності або прав на них на конкурентних засадах (земельних торгах). Крім того, при укладанні договору оренди земельної ділянки № 0049/16 від 09.09.2016 року між Марганецькою міською радою та ФОП [PERSON] останній, як сторона договірних відносин, не був наділений необхідним обсягом правоздатності, у зв'язку з тим, що не був зареєстрованим як підприємець, тобто фактично не був суб'єктом та стороною при укладенні договору. Отже, укладений між радою і ФОП [PERSON] договір оренди земельної ділянки № 0049/16 від 09.09.2016 року є недійсним в силу ст.215 ЦК України. Представник Марганецької міської ради Ноздрін М.М. позов не визнав і просив відмовити у його задоволенні повністю з тих підстав, що при винесенні рішення № 466-13/VІІ від 25.08.2016 року Марганецькою міською радою не порушувалися норми чинного земельного законодавства, так як передача в оренду сформованої земельної ділянки комунальної власності не передбачає процедури проведення земельних торгів. Що стосується укладення договору з фізичною особою-підприємцем, який на день укладення договору перестав бути таким, то, на думку представника відповідача-1, [PERSON], не будучи підприємцем, також мав право на отримання земельної ділянки в користування (оренду). Представник третьої особи Фокіна О.О. підтримала представника відповідача-1 і залишила вирішення спору на розсуд суду. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи та письмові докази у їх сукупності, суд дійшов до висновку про задоволення позовних вимог, зважаючи на наступне. Відповідно до ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Згідно ст.57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. В ході судового розгляду на підставі письмових доказів встановлено, що рішенням Марганецької міської ради № 466-13/VІІ «Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки в користування на умовах оренди фізичній особі-підприємцю [PERSON] по [ADDRESS] від 25 серпня 2016 року затверджено технічну документацію із землеустрою щодо відведення земельної ділянки в користування на умовах оренди; надано в користування ФОП [PERSON] на умовах оренди терміном на три роки земельну ділянку (кадастровий номер [NUMBER]), загальною площею 0,0040 га по [ADDRESS], з метою обслуговування торгівельного павільйону, який належить йому на підставі договору купівлі-продажу від 12.10.2013 року. Код цільового призначення земель згідно КВЦПЗ - секція В розділ 03.07 - для будівництва та обслуговування торгівлі. Рішення винесено на підставі статей 93, 96, 124, 125 Земельного кодексу України та ст.6, 16 Закону України «Про оренду землі» (а.с.8-9). Прокурор вважає, що вказане рішення прийняте з порушенням чинного земельного законодавства і в інтересах держави повинно бути визнано незаконним та скасоване. Вирішуючи даний спір, суд приймає до уваги, що відповідно до ст.ст.13, 14 Конституції України земля, яка знаходиться в межах території України, є одним з об'єктів права власності Українського народу, і основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування. Частина 2 ст.19 Конституції України зобов'язує органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Інтереси держави полягають, зокрема, у набутті прав на земельні ділянки відповідно до вимог чинного законодавства України. Відносини набуття і реалізації права на землю, зокрема, набуття права на землю із земель державної та комунальної власності регулюються розділом IV Земельного кодексу України. Відповідно до ст.116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. За ст.124 Земельного кодексу України, в редакції, яка діяла на момент винесення оскаржуваного рішення (далі - ЗК), передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу, чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки (у разі продажу права оренди) шляхом укладення договору оренди земельної ділянки чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки. Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється за результатами проведення земельних торгів, крім випадків, встановлених частинами другою, третьою статті 134 цього Кодексу. Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, громадянам, юридичним особам, визначеним частинами другою, третьою статті 134 цього Кодексу, здійснюється в порядку, встановленому статтею 123 цього Кодексу. Частина 2 ст.134 ЗК містить вичерпний перелік випадків, коли продаж земельних ділянок державної чи комунальної власності або передача їх в оренду здійснюється не на конкурсних засадах (без проведення земельних торгів). Зокрема, не підлягають продажу на конкурентних засадах (земельних торгах) земельні ділянки державної чи комунальної власності або права на них у разі: - розташування на земельних ділянках об'єктів нерухомого майна (будівель, споруд), що перебувають у власності фізичних або юридичних осіб; - використання земельних ділянок для потреб, пов'язаних з користуванням надрами, та спеціального водокористування відповідно до отриманих дозволів; - передачі громадянам земельних ділянок для сінокосіння і випасання худоби, для городництва; - поновлення договорів оренди землі; - передачі в оренду, концесію майнових комплексів або нерухомого майна, розташованого на земельних ділянках державної, комунальної власності, та в інших випадках, визначених в ч.2 ст.134 УК України. Земельні торги не проводяться при наданні (передачі) земельних ділянок громадянам у випадках, передбачених статтями 34, 36 та 121 цього Кодексу, а також передачі земель загального користування садівницькому товариству та дачному кооперативу. Земельні торги не проводяться при безоплатній передачі земельних ділянок особам, статус учасника бойових дій яким надано відповідно до пунктів 19 і 20 частини першої статті 6 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» (ч.3 ст.134 ЗК). Статтею 135 ЗК України визначено, що земельні торги проводяться у формі аукціону, підготованого та проведеного в порядку, передбаченому ст.137 ЗК України, за результатами проведення якого укладається договір купівлі-продажу, оренди, суперфіцію, емфітевзису земельної ділянки з учасником (переможцем) земельних торгів, який запропонував найвищу ціну за земельну ділянку, що продається, або найвищу плату за користування нею, зафіксовану в ході проведення земельних торгів. Добір земельних ділянок комунальної власності, підготовка лотів для продажу на земельних торгах здійснюється організатором земельних торгів - органом місцевого самоврядування в порядку, визначеному ст.136 ЗК України. Як встановлено судом, на час винесення оспорюваного рішення земельна ділянка (кадастровий номер [NUMBER]) по [ADDRESS] не перебувала в оренді у [PERSON] і не була передана йому на умовах поновлення договору оренди землі; на ній не розташовувалися майнові комплекси та об'єкти нерухомого майна (будівлі, споруди), про що свідчить Акт від 03.02.2017 року; цільове призначення земельної ділянки - для будівництва та обслуговування торгівлі (відсутня причина надання її для потреб, пов'язаних з користуванням надрами, спеціального водокористування, а також для сінокосіння і випасання худоби, для городництва). Також, відсутня будь-яка інша причина для передачі вказаної земельної ділянки в оренду не на конкурсних засадах. Отже, надання Марганецькою міською радою в користування на умовах оренди ФОП [PERSON] земельної ділянки, загальною площею 0,0040 га, по [ADDRESS] без проведення процедури земельних торгів здійснено з порушеннями вимог чинного земельного законодавства України щодо обов'язковості продажу земельних ділянок комунальної власності або передачі права на них на конкурсних засадах (земельних торгах), а саме з порушенням вимог ст.122, ч.2, 3 ст.134, ст.135 ЗК України. Відповідно до ч.1 ст.21 ЦК України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. У зв'язку з цим, суд вважає за необхідне задовольнити позов прокурора в частині визнання неправомірним та скасувати рішення Марганецької міської ради Дніпропетровської області № 466-13/VІІ «Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки в користування на умовах оренди фізичній особі-підприємцю [PERSON] по [ADDRESS]. Суд не приймає доводи представника відповідача-1 Ноздріна М.М., що на конкурсних засадах передається в оренду лише земельна ділянка, яка не сформована, оскільки дана позиція не підтвердження жодною правовою нормою. Так, відповідно до ст.79-1 ЗК України формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об'єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера. Земельна ділянка може бути об'єктом цивільних прав виключно з моменту її формування (крім випадків суборенди, сервітуту щодо частин земельних ділянок) та державної реєстрації права власності на неї. Державна реєстрація речових прав на земельні ділянки здійснюється після державної реєстрації земельних ділянок у Державному земельному кадастрі. Отже, лише сформована та зареєстрована в Державному земельному кадастрі земельна ділянка може бути об'єктом цивільних прав, а тому і відведення земельної ділянки в користування можливе лише за умови її сформованості та реєстрації. Крім того, ст.134 ЗК України не містить вимог про проведення процедури торгів лише відносно несформованих земельних ділянок. Стосовно недійсності договору оренди земельної ділянки № 0049/16 від 09 вересня 2016 року, суд приходить до такого. Частиною другою ст.792 ЦК визначено, що відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом. Спеціальним законом, який регулює відносини, пов'язані з орендою землі, є Закон України «Про оренду землі». В силу ст.2 Закону України «Про оренду землі» відносини, пов'язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі. За змістом ч.1 ст.6 Закону України «Про оренду землі» орендарі набуваються права оренди земельної ділянки на підставах і в порядку, передбачених Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим та іншими законами України і договором оренди землі. Згідно п.1 ч.2 ст.11 ЦК України, підставою виникнення цивільних прав та обов'язків, є зокрема, договори та інші правочини. Частиною 1 ст.202 ЦК України встановлено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства (ст.13 Закону України «Про оренду землі»). Як встановлено судом, 09 вересня 2016 року між Марганецькою міською радою Дніпропетровської області та фізичною особою-підприємцем [PERSON] на підставі оспорюваного рішення Марганецької міської ради № 466-13/VІІ від 25 серпня 2016 року укладено договір оренди земельної ділянки № 0049/16 (а.с.10-14). Згідно відомостей, розміщених у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, та отриманих від Нікопольської об'єднаної державної податкової інспекції ГУ ДФС у Дніпропетровській області, державна реєстрація припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця [PERSON] здійснена 25 липня 2014 року (а.с.18, 19-20). Таким чином, при укладенні договору оренди земельної ділянки № 0049/16 від 09 вересня 2016 року між Марганецькою міською радою та ФОП [PERSON] останній, як сторона договірних відносин, не являвся фізичною особою-підприємцем, тобто не був наділений необхідним обсягом дієздатності. Відповідно до ст.215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього кодексу. Згідно з частинами 1-3, 5, 6 ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ними. Статтею 42 Господарського кодексу України передбачено, що підприємництвом є самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб'єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку. Як випливає зі ст.50 ЦК України, дієздатність фізичної особи як підприємця пов'язана з двома умовами: а) набуття (надання) повної цивільної дієздатності фізичною особою, що бажає займатися підприємництвом; б) державна реєстрація фізичної особи як підприємця. Тобто, державна реєстрація припинення підприємницької діяльності фізичної особи, припиняє її цивільну дієздатність підприємця. Таким чином, оскільки рішенням Марганецької міської ради № 466-13/VІІ від 25 серпня 2016 року передано земельну ділянку на умовах оренди терміном на три роки [PERSON] саме як фізичній особі-підприємцю - з метою обслуговування торгівельного павільйону (код цільового призначення земель згідно КВЦПЗ - секція В розділ 03.07 - для будівництва та обслуговування торгівлі), і [PERSON] на час винесення оспорюваного рішення та на час укладення договору оренди не мав статусу підприємця, тобто не був наділений необхідним обсягом дієздатності, за таких обставин договір, укладений між Марганецькою міською радою та ФОП [PERSON] вважається недійсним відповідно до ст.215 ЦК України. Суд не ставить під сумнів право [PERSON], як фізичної особи, набувати земельні ділянки у власність або у користування за правилами чинного земельного законодавства. Однак, не погоджується з думкою представника відповідача-1 Ноздріна М.М. про рівнозначність обсягу правоздатності фізичної особи та фізичної особи-підприємця при укладенні договору оренди. В роз'ясненні Міністерства юстиції України від 14 січня 2011 року наголошується, що статус фізичної особи-підприємця - це юридичний статус, який засвідчує право особи на заняття підприємницькою діяльністю, а саме: самостійною, ініціативною, систематичною, на власний ризик господарською діяльністю, що здійснюється суб'єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку. Принципи здійснення підприємцем підприємницької діяльності роблять його подібним до юридичних осіб, тоді як в приватних відносинах, незважаючи на будь-які зміни в його статусі, він залишається бути громадянином-фізичною особою. А тому, слід чітко розмежовувати ці різні сфери відносин. Вбачається, що на підставі правила, встановленого у статті 51 Цивільного кодексу України, до фізичних осіб-підприємців слід застосовувати норми спеціального (господарського) законодавства, якщо предметом регулювання безпосередньо є їх підприємницька діяльність. Натомість, слід брати до уваги норми цивільного законодавства, якщо предмет регулювання виходить за межі підприємницької діяльності, зачіпаючи приватні інтереси суб'єкта, та в повній мірі врегульовується нормами Цивільного кодексу України. Приймаючи до уваги мету передачі земельної ділянки [PERSON] (обслуговування торгівельного павільйону), суд дійшов висновку, що Марганецька міська рада цілеспрямовано вибудовувала земельні правовідносини з [PERSON] як з суб'єктом підприємницької діяльності, не перевіривши його правовий статус і дієздатність, тобто не пересвідчившись у наявності в нього права вчиняти правочини в якості фізичної особи-підприємця. Відповідно до ст.216 ЦК України у разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину. Виходячи зі змісту даної статті, орендар повинен повернути орендодавцю земельну ділянку. Тому [PERSON] необхідно повернути Марганецькій міській раді земельну ділянку загальною площею 0,0040 га (кадастровий номер [NUMBER]) за актом приймання-передачі. За подачу позову позивачем сплачено судовий збір в розмірі 4800 гривень, який відповідно до ст.141 ЦПК України необхідно стягнути з відповідачів в рівних частках. Враховуючи викладене,

Outcome: approved