Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-25 00:00:00

Представник позивача звернулася до Жовтневого районного суду м. Запоріжжя з вказаним позовом, в якому просила стягнути солідарно з відповідачів заборгованість з централізованого опалення та гарячого водопостачання в розмірі 43 174,40 гривень. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що предметом діяльності підприємства є виробництво теплової енергії, розподілення теплової енергії для обігріву житла, а також побутових потреб населення та підприємств, установ, організацій та її збут та інше. За період з 01.10.2014 р. по 31.01.2021 року позивач надав відповідачам послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання на суму 43 174,40 грн. Божники не належним чином виконували свої зобов`язання по оплаті наданих послуг, в зв`язку з чим Концерн «МТМ» звернувся до суду. Ухвалою суду від 05.05.2021 року відкрито спрощене позовне провадження у цивільній справі за даним позовом з повідомленням сторін. 20.05.2021 року відповідачем [PERSON] подано відзив на позов, в якому зазначає, що вимоги позивача щодо стягнення суми заборгованості за комунальні послуги в період з 01.10.2014 р. по 30.04.2018 р. заявлені поза межами строку позовної давності, а тому не підлягають задоволенню. Щодо заявлених вимог про стягнення заборгованості за комунальні послуги в період з 01.05.2018 р. по 31.01.2021 р. зазначив, що виконавець комунальної послуги зобов`язаний готувати та укладати із споживачем договори про надання комунальних послуг, однак жодного договору виконавцем відповідачу підготовлено не було. [PERSON] не використовував та не споживав комунальні послуги за адресою: [ADDRESS] , оскільки не проживав за вказаною адресою та фактично не користувався жодними комунальними послугами. Також позивачем не надано доказів про використання відповідачами теплової енергії. Посилаючись на зазначені обставини, просить суд застосувати строк позовної давності та позовну заяву Концерну «МТМ» залишити без задоволення. 26.05.2021 року представником позивача подано відповідь на відзив, в якій зазначено, що правила переривання строку позовної давності суд застосовує незалежно від наявності чи відсутності відповідного клопотання сторін у справі. Відповідно до розрахунку позивача, заборгованість за оплату житлово-комунальних послуг виникла з жовтня 2014 р. по січень 2021 р., при цьому відповідачами сплачувались суми у лютому, березні, листопаді 2015 року, квітні 2016 р., листопаді, грудні 2017 року, березні, квітні, травні 2018 року, лютому 2019 року, що свідчить про визнання відповідачами свого боргу та переривання строку позовної давності. Відсутність укладеного між сторонами договору не виключає можливості стягнення з споживача на користь теплопостачальної організації вартості послуг з теплопостачання, оскільки між сторонами склалися фактичні договірні відносини. Відповідачу [PERSON] на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS] . Власник квартири приватного житлового фонду зобов`язаний оплачувати комунальні послуги, а також утримувати майно, що йому належить. Посилаючись на зазначені обставини, просить суд задовольнити позовні вимоги. Представник позивача в судове засідання не з`явилася, надала суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідачі в судове засідання не з`явилися, про час та місце слухання справи повідомлені належним чином, про причини неявки суд не повідомили. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали цивільної справи, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню у зв`язку з наступним. Судом встановлено, що позивач Концерн «Міські теплові мережі» зареєстрований у Єдиному державному реєстрі підприємств, установ, організацій і є виробником теплової енергії, яка, в тому числі, надається населенню для побутових потреб. За змістом ч. 3 ст.24 Закону України «Про теплопостачання» споживач теплової енергії зобов`язаний своєчасно укласти договір з теплопостачальною організацією на постачання теплової енергії. Відсутність відповідного договору не є підставою для відмови у стягненні заборгованості за постачання теплової енергії, оскільки згідно зі ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають також із дій осіб, які породжують ці права та обов`язки, і такою дією в даних правовідносинах є надання послуг та їх отримання відповідачем. Згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 243776701 від 10.02.2021 р. [PERSON] належить на праві приватної власності квартира [ADDRESS] . Дата державної реєстрації - 31.05.2005 року. Таким чином, між відповідачем [PERSON] та позивачем виникли правовідносини з приводу постачання теплової енергії, які регулюються Законами України «Про теплопостачання» і «Про житлово-комунальні послуги», а також Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 630 від 21 липня 2005 року. Згідно з розрахунком суми заборгованості за надані послуги по особовому рахунку № [NUMBER] , заведеного на квартиру за адресою: [ADDRESS] , за період з 01.10.2014 року по 31.01.2021 року, нарахована плата за спожиту теплову енергію на суму 43 174,40 грн. Відповідно до ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до ст. 67, 68 ЖК України плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги. Відповідно до ст. 322 ЦК України, власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. За нормами ч. 4 ст. 319 ЦК України власність зобов`язує. За правилами ст.19 Закону України «Про теплопостачання» споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію. Згідно п.18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005р. № 630 (далі - Правила), розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено інший строк. Згідно п. 20 Правил плата за надані послуги вноситься споживачем відповідно до показань засобів обліку води і теплової енергії або затверджених нормативів (норм) споживання на підставі платіжного документа (розрахункової книжки, платіжної квитанції тощо) або відповідно до умов договору на встановлення засобів обліку. Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором чи законом. При цьому, згідно з Витягом з реєстру територіальної громади міста Запоріжжя щодо реєстрації місця проживання фізичної особи, який сформовано за відомостями електронної бази даних департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради, інформації про місце реєстрації [PERSON] не знайдено. Відповідно до ст.ст. 76, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. З огляду на вищевказане, суд приходить до висновку, що позовні вимоги Концерну «МТМ» до відповідача [PERSON] не підлягають задоволенню, оскільки позивачем не надано жодного доказу, щодо того, що остання є власником квартири або споживачем послуг, які надаються за адресою: [ADDRESS] . При цьому суд виходить з того, що квартира за адресою: [ADDRESS] була підключена до мережі централізованого опалення, ці послуги у зазначений період надавалися і споживалися, з приводу неналежної якості послуг або їх відсутності [PERSON] до позивача не звертався, за спожиті послуги нараховувалась помісячна плата, однак оплату за спожиту теплову енергію здійснював лише частково. Оцінивши повно, всебічно та об`єктивно обставини справи та сукупність наданих сторонами доказів в їх взаємозв`язку і достатності, їх належність та допустимість, суд вважає, що [PERSON] неналежним чином виконував свої зобов`язання щодо оплати послуг за спожиту теплову енергію, у зв`язку з чим утворилась заборгованість в сумі 43 174,40 грн., яка підлягає стягненню з нього у судовому порядку. Таким чином, суд приходить до висновку, що позивачем, на виконання вимог ст. 81 ЦПК України, частково доведені позовні вимоги, у зв`язку з чим позов підлягає частковому задоволенню. Щодо заяви відповідача [PERSON] про застосування строку позовної давності, слід зазначити наступне. За змістом частини першої статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Тобто позовна давність застосовується лише за наявності порушеного права особи. Відповідно до частини першої статті 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку, а в силу частини третьої цієї статті після переривання перебіг позовної давності починається заново. Правила переривання перебігу позовної давності суд застосовує незалежно від наявності чи відсутності відповідного клопотання сторін у справі, якщо в останніх є докази, що підтверджують факт такого переривання. До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку, може з урахуванням конкретних обставин справи належати, зокрема, часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу. При цьому якщо виконання зобов`язання передбачалося частинами або у вигляді періодичних платежів і боржник вчинив дії, що свідчать про визнання лише певної частини (чи періодичного платежу), то такі дії не можуть бути підставою для переривання перебігу позовної давності стосовно інших (невизнаних) частин платежу. Суди повинні дослідити призначення платежів, квитанції на сплату житлово-комунальних послуг та історію таких оплат і в разі вчинення боржником оплати чергового платежу, встановити чи не свідчить така дія про визнання лише певної частини боргу, що не може бути підставою для переривання перебігу позовної давності стосовно інших (невизнаних) частин платежу. Вказані положення відображені у правовій позиції, висловленій Верховним Судом України від 22.03.2017р. у справі № 6-43цс17. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно з вимогами ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Згідно наявного в матеріалах розрахунку заборгованості позивачем нараховано суму боргу за оплату послуг з централізованого опалення за період з жовтня 2014 р. по січень 2021 р. В листопаді 2014 року відповідачем сплачено 200 грн., в лютому 2015 р. - 500,00 грн., в березні 2015 р. -500,00 грн., в листопаді 2015 р. - 500,00 грн., в квітні 2016 р. - 500,00 грн., в листопаді 2017 р. -289,01 грн., в грудні 2017 р. - 1998,00 грн., в березні 2018 р. - 1486,00 грн., в квітні 2018 р. - 2416,00 грн., в травні 2018 р. - 850,00 грн. , в лютому 2019 р. - 3496,00 грн. При цьому, відповідачем не надано копій квитанцій з відображеними даними про призначення платежу, не обґрунтовано, що внесені відповідачем кошти в частковому розмірі за отримані послуги свідчать про визнання лише певної частини заборгованості. За захистом свого права позивач звернувся 28.04.2021 року, шляхом направлення позовної заяви засобами поштового зв`язку, в межах строку позовної давності. За встановлених в справі обставин суд приходить до висновку, що відповідачем [PERSON] безпідставно не оплачувалися отримані послуги за спожиту теплову енергію, а тому висновок суду про стягнення з відповідача [PERSON] 43 174,40 грн. за вказаний період є законним та обґрунтованим. Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача [PERSON] на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору у розмірі 2270,00 грн.

Outcome: partial