Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-25 00:00:00

Представник позивачів [PERSON] , [PERSON] - адвокат Лозицький О.П. 5.07.2019р. звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення 3 % річних та інфляційних втрат. Свою заяву обґрунтовує наступним: 25.03.2010 року [PERSON] власноруч склав боргову розписку про те, що винен [PERSON] 110 000,00 грн. і зобов`язався повернути борг до 10 квітня 2010 року, проте борг не повернув. [PERSON] (батько позивачів, який помер [INFO] ) звернувся до суду з позовом про стягнення боргу та рішенням Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 11.11.2010р. по справі №2-2073/2010р. позовні вимоги було задоволено повністю та стягнено з [PERSON] на користь [PERSON] грошові кошти у сумі 110 000,00 гривень, а також стягнуто судові витрати - 1100,00 грн. судовий збір, 120,00 грн. витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи, а всього 111 220,00 грн. Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 02.02.2012 року залучено в якості правонаступника після смерті позивача [PERSON] його дружину - [PERSON] . На підставі виконавчого листа № 2-2073/10 від 17.02.2012 року, виданого Центрально-Міським районним судом м. Кривого Рогу, про стягнення з [PERSON] на користь стягувача [PERSON] боргу в розмірі 111 220,00 грн. відкрито виконавче провадження ВП №31565740. Ухвалою Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 18.11.2016 року було замінено сторону, а саме стягувачів у зазначеному вище виконавчому провадженні, на правонаступників померлої [PERSON] - [PERSON] та [PERSON] . На теперішній час [PERSON] повернув грошові кошти [PERSON] та [PERSON] частково, а саме заборгованість станом на 20.05.2019 року становить 55 437,83 гривень, тому позивачі вважають, що своїми діями відповідач спричиняє їм матеріальні збитки і просять суд винести рішення, яким стягнути з [PERSON] 3% річних та інфляційних втрат на користь [PERSON] грошові кошти у сумі 13 156,11 грн., на користь [PERSON] грошові кошти у сумі 13 156,11 грн. та відшкодування витрат, пов`язаних з розглядом справи, які складаються зі сплати судового збору. [PERSON] в судовому засіданні 26.11.2021 року наполягав на відмові позивачам в задоволені їх позовних вимог в повному обсязі, раніше, також у судовому засіданні, поясняв, що за його розрахунком станом на липень 2016 року залишок заборгованості становив 66 000,00 грн., крім того надав відзив на позовну заяву та заперечення на заяву про зменшення розміру позовних вимог, в яких заперечував проти задоволення позову, оскільки вважає, що стягнення інфляційних втрат та 3 % річних є безпідставним, так як чинним законодавством не передбачена можливість стягнення з боржника грошової компенсації у зв`язку з несвоєчасним виконанням Державною виконавчою службою судового рішення про стягнення грошових сум. Представник позивачів [PERSON] , [PERSON] - адвокат Лозицький О.П. в судове засідання з`явився, позовні вимоги та заяву про зменшення розміру позовних вимог підтримував, просив задовольнити в повному обсязі. За приписами ст. 263 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. При цьому, згідно роз`яснень, наданих Пленумом Верховного Суду України у п. 2 постанови від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі» рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 3 ЦПК України, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 10 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми. Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. 25.03.2010 року [PERSON] власноруч склав боргову розписку про те, що винен [PERSON] 110 000,00 грн. і зобов`язався повернути борг до 10 квітня 2010 року, проте борг не повернув. [PERSON] звернувся до суду з позовом про стягнення боргу та рішенням Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 11.11.2010р. по справі №2-2073/2010р. позовні вимоги було задоволено повністю та стягнено з [PERSON] на користь [PERSON] грошові кошти у сумі 110 000,00 гривень, а також стягнуто судові витрати - 1100,00 грн. судовий збір, 120,00 грн. витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи, а всього 111 220,00 грн. Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 02.02.2012 року залучено в якості правонаступника після смерті позивача [PERSON] його дружину - [PERSON] . На підставі виконавчого листа № 2-2073/10 від 17.02.2012 року, виданого Центрально-Міським районним судом м. Кривого Рогу, про стягнення з [PERSON] на користь стягувача [PERSON] боргу в розмірі 111 220,00 грн. відкрито виконавче провадження ВП №31565740. Ухвалою Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 18.11.2016 року було замінено сторону у зазначеному вище виконавчому провадженні, на правонаступників померлої [PERSON] - [PERSON] та [PERSON] . На теперішній час [PERSON] повернув грошові кошти [PERSON] та [PERSON] частково, а саме заборгованість станом на 20.05.2019 року становить 55 437,83 гривень, зокрема відповідно до довідки від 18.06.2019р. № 22965, наданої державним виконавцем Центрально-Міського відділу ДВС м. Кривий Ріг - Пилявець О.В., на виконання рішення № 2-2073/2010 [PERSON] сплатив на користь стягувачів - 44 797,15 грн. та виконавчий збір - 4985,02 грн. Однак під час розгляду справи судом встановлено, що при здійсненні підрахунку кінцевої суми стягнення державним виконавцем не було враховано 6 000,00 грн., які відповідно до квитанції від 08.11.2012 року на суму 3 000,00 грн. та квитанції від 10.12.2012 року на суму 3 000,00 грн. [PERSON] сплатив на користь стягувачів. Враховуючи зазначені обставини, заборгованість [PERSON] станом на 20.05.2019 року становить 55 437,83 гривень (загальна сума заборгованості - 111 220,00 грн.-44 797,15 грн. -4985,02 грн.-6000,00 грн. = 55 437,83 грн.). Зокрема, на користь [PERSON] було стягнуто 30 780,00 грн., на користь [PERSON] стягнуто - 9 629,06 грн., на користь [PERSON] стягнуто - 9 773,74 грн. Згідно розрахунку суми боргу з урахуванням індексу інфляції з [PERSON] підлягають стягненню солідарно інфляційні втрати на користь [PERSON] та [PERSON] у сумі 21 325,19 грн., а також 3% річних від простроченої суми, що становить 4 987,03 грн. Статтями 1, 2 ЦПК України, передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частиною 2 ст. 12 ЦК України встановлено, що способами захисту цивільних прав та інтересів може бути примусове виконання обов`язку в натурі, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, а також відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Згідно зі ст.ст.15, 16 ЦК України, ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право на захист своїх порушених, невизнаних або оспорюваних цивільних прав, свобод чи інтересів, у тому числі й у судовому порядку. Відповідно до ст.ст.525, 526 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом, а зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Відповідно до ч.2 ст.1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Боргова розписка, яка була складена 25.03.2010 року є формою вираження договору позики, згідно якого позикодавець фактично передає позичальнику грошові кошти, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів. В даному випадку виконані всі вимоги чинного законодавства щодо додержання письмової форми договору позики, про що свідчить боргова розписка, отже між сторонами виникли відносини що регулюються положеннями ЦК України про позику. Стаття 1049 ЦК України закріплює обов`язок позичальника повернути позику. Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Згідно ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 ЦК України. Частина 2 ст. 1050 ЦК України твердить, що якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику з розстроченням, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Ст. 611 ЦК України встановлює правові наслідки порушення зобов`язання, зокрема: відшкодування збитків та моральної шкоди. Стаття 612 ЦК України врегульовує прострочення боржника, тобто боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до висновку про задоволення позову в повному обсязі. Таким чином, з [PERSON] підлягає стягненню 3% річних та інфляційних втрат на користь [PERSON] у сумі 13 156,11 грн., на користь [PERSON] у сумі 13 156,11 грн. За приписами частини 1 статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до Закону України «Про судовий збір» ставка судового збору за подання до суду позовної заяви майнового характеру складає 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява подається до суду. На підставі ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивачів належить стягнути витрати по сплаті судового збору в сумі 768,40 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved