Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-30 00:00:00

Представник позивача у грудні 2017 р. звернувся до суду із зазначеним вище позовом, посилаючись на те, що 21.10.2016 р. сторони уклали договір позики, відповідно до умов якого відповідач отримала у борг від позивача грошові кошти у розмірі 4 000,00 дол. США, терміном повернення до 20.01.2017 р. Договір позики укладено у формі розписки. В порушення умов договору, відповідач в установлений термін грошові кошти не повернула, а тому просить стягнути суму боргу, що станом на момент звернення до суду з позовом, становить 108 657,62 грн., проценти за користування коштами за період з 05.12.2014 р. по 05.12.2017 р. в сумі 17 839,84 грн. та 3 % річних 830,69 грн. та судовий збір. 13.02.2020 року [PERSON] подав заяву про збільшення позовних вимог та спросив суд стягнути з [PERSON] на його користь 4000 дол. США, що станом на 11.02.2020 року становить 98 075,20 грн., проценти від позики в сумі 41 018,62 грн. та 3 % річних в сумі 2908,38 грн. Заочним рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 12.09.2018 р., винесеному у зазначеній вище справі - позов задоволено, стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] заборгованість за договором позики в сумі 108 657,62 грн., 3% річних за період з 21.01.2017 р. по 05.12.2017 р. в сумі 830,69 грн. та судовий збір в розмірі 1 280 грн., а всього стягнуто - 110 768 (сто десять тисяч сімсот шістдесят вісім) грн. 31 коп. (ас. 32-33) Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 03.10.2019 року задоволено заяву [PERSON] про перегляд заочного рішення Святошинського районного суду м. Києва від 12.09.2018 р. за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу за договором розпискита скасувано заочне рішення Святошинського районного суду м. Києва від 12.09.2018 р. у цивільній справі № 759/18560/17 за позовом позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу за договором розписки . Розглядати справу за правилами загального позовного провадження. Призначено підготовче засідання з повідомленням (викликом) сторін. Представник позивача в судове засідання не з`явися, повідомлявся належним чином, причин неявки суду не повідомив. Матеріали справи містять заяву представника позивача про слухання спарви у його відсутності та відсутності позивача. Відповідач у судове засідання повторно не з`явилась, про час та місце слухання справи повідомлялася належним чином, а тому суд, вважає можливим розглянути справу у відсутність останньої на підставі наявних даних в матеріалах справи. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 14.11.2010 р. сторони уклали договір позики, відповідно до умов якого відповідач отримав у борг від позивача грошові кошти у розмірі 4 000,00 дол. США, в підтвердження вказаних умов відповідачем власноручно складена відповідна розписка (а.с. 30). Відповідно до розписки від 21.10.2016 р., [PERSON] підтвердила факт отримання грошових коштів та зазначила, що зобов`язується повернути кошти в термін до 20.01.2017 р. (а.с. 11). Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Статтею 1047 ЦК України передбачено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа - незалежно від суми. Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (частина перша стаття 1049 ЦК України). Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Встановлено, що станом на день постановлення судового рішення, відповідач не повернув позивачу обумовлені договором кошти в повному обсязі, а тому вони підлягають примусовому стягненню. Договір позики від 21.10.2016 року укладений в іноземній валюті - доларах США. Розрахунок за цим договором наданий суду за офіційним курсом Національного банку України станом на 11.02.2020 року. Відповідно до ч. 2 ст. 533 ЦК України якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Рішення ухвалюється судом 01.07.2020 року. Офіційний курс гривні до американського долару США в цей день складає 23, 8345 гривень за один долар США, тобто є меншим ніж курс гривні станом на дату розрахунку, наданого позивачем. Таким чином, розрахунок за договором позики від 21.10.2016 року має відповідати офіційному курсу гривні до американського долару США станом на день ухвалення рішення - 01 липня 2020 року та складає 95 338 гривень 00 копійок. Як вбачається з матеріалів справи батьком відповідача [PERSON] в рахунок погашення боргу сплачено 5 025,13 грн. [PERSON] , що підтверджується квитанцією. Отже в судовому порядку підлягає стягненню заборгованість за договором позики від 21.10.2016 року у розмірі 90 312,87 грн. (95 338,00 грн. - 5025,13 грн. = 90 312,87 грн.) Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Частиною 1 ст. 625 ЦК України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (ч. 2 ст. 625 ЦК України). На підставі наведеного, відповідно до ст. 625 ЦК України, позивач обґрунтовано вимагає стягнення боргу з урахуванням трьох процентів річних від простроченої суми за період з 21.01.2017 р. по 11.02.2020 р. в розмірі 2 908,38 грн. Частиною першою статті 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Як вбачається зі змісту розписки, розмір процентів за користування грошима у договорі позики не вказаний. Відповідно до ст. 1 ЗУ «Про Національний банк України» облікова ставка Національного банку України - один із монетарних інструментів, за допомогою якого Національний банк України встановлює для банків та інших суб`єктів грошово-кредитного ринку орієнтир щодо вартості залучених та розміщених грошових коштів. Частиною другою ст. 46 вказаного ЗУ «Про Національний банк України» НБУ здійснює дисконтну валютну політику, змінюючи облікову ставку НБУ для регулювання руху капіталу та балансування платіжних зобов`язань, а також коригування курсу грошової одиниці України до іноземних валют. Враховуючи, що ч.1 ст. 1048 ЦК України визначено єдиний розмір процентів, якщо такі договором позики не передбачені, - на рівні облікової ставки НБУ, яка встановлюється виключно для національної валюти України, тому вказана норма не застосовуються до зобов`язань в іноземній валюті. Отже, враховуючи вищевикладене, суд не знаходить правових підстав для задоволення позову в частині стягнення з відповідача процентів з урахуванням облікової ставки НБУ, оскільки облікова ставка НБУ не застосовуються до позики в іноземній валюті. За таких обставин, оскільки в судовому засіданні було встановлено, що відповідач не виконав своїх зобов`язань за договором позики щодо повернення позивачу грошових коштів, суд, перевіривши правильність розрахунків, вважає, що заявлені позивачем вимоги в частині стягнення на його користь з відповідача заборгованості за договором позики, що підтвердженого розпискою від 21.10.2016 року, в сумі 90 312,87 грн, та три відсотки річних за період прострочення з 21.01.2017 року по 11.02.2020 року в сумі 2 908,38 грн, є обґрунтованими та підлягають задоволенню. В решті позовні вимоги не ґрунтуються на вимогах закону, а тому суд відмовляє в їх задоволенні. Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1 280 грн. та 151,03 грн. які сплачено позивачем за подання позову до суду. На підставі викладеного,

Outcome: partial