Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-13 00:00:00

Представник Харківського державного університету харчування та торгівлі звернувся до суду з позовом до [PERSON], в якому просить стягнути з відповідача на користь навчального закладу 1105,33 грн. заборгованості за договором про навчання, а також судові витрати в сумі 1762 грн. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 28.07.2015 між Харківським державним університетом харчування та торгівлі та [PERSON] укладений договір про надання освітніх послуг і [PERSON] зараховано до складу студентів першого курсу Навчально-наукового інституту харчових технологій та бізнесу ХДУХТ, з терміном навчання за договором - 3 роки та загальною вартістю послуги, згідно пункту 4.2 договору, - 17470 грн. Відповідач взяв на себе зобовязання своєчасно вносити плату за освітню послугу в розмірах та в порядку, встановленому договором, разом з тим, свої обовязки за договором стосовно слати за надані послуги у повному обсязі не виконав, в звязку з чим в нього виникла заборгованість в сумі 1105,33 грн. Наказом № 503-с від 12.09.2017 [PERSON] відрахований з числа студентів університету за порушення умов договору. 03.11.2017 листом № 01-40-02/1014 університет попередив відповідача про наявність заборгованості по договору та вимагав повного виконання прийнятих обов'язків за договором. Однак звернення залишилося без задоволення та офіційної відповіді, тому навчальний заклад вимушений звернутися до суду з позовом про стягнення заборгованості. Представник позивача за довіреністю [PERSON] в судове засідання не зявилася, надала заяву про підтримання позовних вимог, в якій просила їх задовольнити в повному обсязі, посилаючись на обставини і факти, викладені в позові, та розглядати справу у її відсутності. Відповідач по справі в судове засідання не з'явився, про день, час та місце слухання справи повідомлений належним чином, надав заяву про розгляд справи без його участі, в якій зазначив, що з позовні вимоги визнає та проти задоволення позову не заперечує. Оцінивши письмові докази, що містяться в матеріалах справи, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом було встановлено, що 28 липня 2015 року між Харківським державним університетом харчування та торгівлі та [PERSON] укладений договір про надання освітніх послуг (а.с. 6). Згідно умов договору позивач взяв на себе зобов'язання за рахунок коштів відповідача надати йому освітню послугу на рівні стандартів вищої освіти (підпункт 1 пункту 2 договору) за заочною формою навчання, за освітнім ступенем - бакалавр, назвою спеціальності - «6.051701 харчові технології та інженерія» та видати документ про вищу освіту державного зразка (підпункт 3 пункту 2 договору). Відповідач, в свою чергу, зобов'язався вчасно вносити оплату за навчання в розмірах та в порядку, встановленому договором (пункт 3 договору). Термін навчання за договором склав 3 роки, загальна вартість послуги, згідно п.4.2 додаткової угоди до договору навчання від 13.06.2016, складає 17470,00 грн. (а.с. 7). Згідно умов договору, оплата за навчання проводиться щосеместрово у термін до початку семестру/навчального року (до 25 серпня та до 1 лютого поточного навчального року) і оплата за один семестр складає 50 відсотків встановленої суми відповідного курсу та форми навчання (пункт 4.3 договору). Позивач виконав взяті на себе обовязки та забезпечував якість наданих послуг, а відповідач [PERSON] свої обовязки за договором стосовно оплати за надані послуги у повному обсязі не виконав, в звязку з чим в нього перед університетом виникла заборгованість в сумі 1105,33 грн. (а.с. 9, 10). Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (частина 1 стаття 626 Цивільного кодексу України). Згідно ч. 1 ст. 901 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Відповідно до ч. 1 ст. 903 ЦК України, якщо договором передбачено надання послуг за оплату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Згідно з положеннями ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Нормами ст. 530 ЦК України, встановлено, що, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно наказу від 12.09.2017 року № 503-с, відповідача [PERSON], студента третього курсу, за спеціальністю 6.051701 «Харчові технології та інженерія», заочної форми навчання, відраховано з університету за порушення умов договору (а.с. 11). Зі звіту по студенту від 22.06.2018 року вбачається, що відповідач провів оплату по договору на суму 10590,00 грн. замість встановленої суми в розмірі 11695,33 грн., в результаті чого виникла заборгованість у розмірі 1105,33 грн. (а.с. 9,10). Таким чином, відповідач [PERSON] в порушення умов договору та вказаних норм ЦК України, не виконав взятого на себе зобов`язання, в результаті чого утворилась заборгованість. Листом від 03.11.2017 року № 01-40-02/1014 університет попереджав відповідача про наявну заборгованість по договору та вимагав виконання взятих обов'язків за договором (а.с. 12). Відповідно до вимог ст. 610 ЦК України, порушення зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно з положеннями статті 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов'язання наступають правові наслідки, встановлені договором або законом. Вимогами ст.629 ЦК України, передбачено, що договір є обов'язковим для виконання. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, та враховуючі заяву відповідача про визнання позову, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі. Крім того, згідно частини 2 статті 141\~ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підставі викладеного і

Outcome: approved