Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-30 00:00:00

Прокурор міста Тернополя звернувся в суд в інтересах держави в особі Фінансового управління Тернопільської міської ради до [PERSON] про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого від злочину. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що вироком Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 18 червня 214 року [PERSON] визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.122 КК України та звільнено його від відбування покарання з випробуванням, встановивши 1 рік 6 місяців іспитового строку. В ході судового розгляду встановлено, що 25 липня 2013 року близько 20 год. 00 хв. обвинувачений [PERSON], перебуваючи в дворі будинку [ADDRESS], умисно наніс один удар головою в ділянку перенісся потерпілому [PERSON], від чого останній впав на прилягаючу поверхню. Після того, як потерпілий [PERSON] впав та знаходився в положенні лежачи, обвинувачений [PERSON] умисно наніс йому численні удари ногами по голові, ногах та по руках, якими потерпілий прикривав голову. В результаті вказаної злочинної діяльності [PERSON] потерпілому [PERSON] було заподіяно ушкодження, які за ступенем тяжкості належать до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості. Потерпілий [PERSON] з 26 липня 2013 року по 06 серпня 2013 року перебував на стаціонарному лікуванні в Тернопільській міській комунальній лікарні швидкої допомоги. Вартість лікування [PERSON] в Тернопільській комунальній лікарні швидкої допомоги становить 2443,31 грн., які позивач просить стягнути із [PERSON] на користь місцевого бюджету для перерахування Фінансовому управлінню Тернопільської міської ради. Прокурор в судовому засідання позов підтримав та просив суд його задовольнити, стягнути з відповідача [PERSON] на користь місцевого бюджету для перерахування Фінансовому управлінню Тернопільської міської ради 2443,31 грн. Представник Фінансового управління Тернопільської міської ради в судове засідання не з'явився з невідомої на те суду причини, хоча про день та час слухання справи повідомлявся належним чином. Будь-які відомості про неможливість останнього прибути в судове засідання в матеріалах справи відсутні, а тому суд вважає, що його чергова неявка не перешкоджає розгляду справи, про що не заперечував прокурор. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, однак подав суду заяву, в якій просить справу розглядати у його відсутності. Проти позовних вимог не заперечує. Заслухавши прокурора, дослідивши та оцінивши докази по справі, суд вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення з наступних підстав. Вироком Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 18 червня 2104 року [PERSON] визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.122 КК України та звільнено його від відбування покарання з випробуванням, встановивши 1 рік 6 місяців іспитового строку. Як вбачається із вироку суду, 25 липня 2013 року близько 20 год. 00 хв. обвинувачений [PERSON], перебуваючи в дворі будинку [ADDRESS], умисно наніс один удар головою в ділянку перенісся потерпілому [PERSON], від чого останній впав на прилягаючу поверхню. Після того, як потерпілий [PERSON] впав та знаходився в положенні лежачи, обвинувачений [PERSON] умисно наніс йому численні удари ногами по голові, ногах та по руках, якими потерпілий прикривав голову. В результаті вказаної злочинної діяльності [PERSON] потерпілому [PERSON] було заподіяно ушкодження, які за ступенем тяжкості належать до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості. Згідно довідки №1209 від 13 серпня 2014 року, виданої Тернопільською комунальною лікарнею швидкої допомоги, [PERSON] з 26 липня 2013 року по 06 серпня 2013 року перебував на стаціонарному лікуванні. Вартість лікування [PERSON] в Тернопільській комунальній лікарні швидкої допомоги становить 2443,31 грн. Фактичні витрати закладу охорони здоров'я на стаціонарне лікування потерпілого від злочину визначаються згідно з Порядком обчислення розміру фактичних витрат на лікування закладу охорони здоров'я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнення з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використанням, затвердженим постановою КМ України від 16 липня 1993 року № 545. Як передбачено п.1 цього Порядку, сума коштів, що підлягає відшкодуванню, визначається закладом охорони здоров'я, в якому перебував на лікуванні потерпілий, з урахуванням кількості ліжко-днів, проведених ним у стаціонарі, та щоденної вартості його лікування. Витрачені на стаціонарне лікування кошти підлягають відшкодуванню у повному обсязі і зараховуються до відповідного державного бюджету залежно від джерел фінансування закладу охорони здоров'я або на рахунок юридичної особи, якій належить останній. Відповідно до ст.1206 ЦК України особа, яка вчинила злочин, зобов'язана відшкодувати витрати на стаціонарне лікування потерпілого від цього злочину, а в разі, якщо лікування проводиться закладом охорони здоров'я, що є у державній власності, у власності Автономної Республіки Крим або територіальної громади, кошти на відшкодування витрат на лікування зараховуються до відповідного бюджету. Аналізуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають до задоволення шляхом стягнення із відповідача [PERSON] 2443,31 грн. на користь місцевого бюджету для перерахування Фінансовому управлінню Тернопільської міської ради, затрачених на лікування потерпілого від злочину [PERSON] В силу ст.88 ЦПК України з відповідача в користь держави слід стягнути 243,60 грн. судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: approved