Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-25 00:00:00

Прокурор, діючи в інтересах [PERSON], звернувся до суду із зазначеним позовом, який неодноразово уточнював та в останній редакції уточненого позову просить суд визнати [PERSON] з 26 червня 2007 року недієздатним, визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] від 26 червня 2007 року, укладений між [PERSON] та [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Пахомовою Н.І. 26 червня 2007 року за реєстровим №6980 (далі по тексту - Спірна квартира), витребувати у [PERSON] та [PERSON] на користь [PERSON] Спірну квартиру та визнати за [PERSON] право власності на цю квартиру, пославшись в обґрунтування уточненого позову те, що до прокуратури тоді ще Саксаганського району м. Кривого Рогу 04 червня 2008 року звернулась з відповідною письмовою заявою [PERSON], яка є бабою [PERSON] та яка діяла в його інтересах за довіреністю, у зв'язку з чим прокуратурою було проведено перевірку та встановлено, що 26 червня 2007 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу Спірної квартири, однак цей Договір має бути визнаний судом недійсним, оскільки він суперечить закріпленим ст. 203 ЦК України загальним вимогам, додержання яких необхідно для дійсності угоди, а саме волевиявлення учасника угоди повинно бути вільним та відповідати його внутрішній волі, тоді як указаної вимоги закону не було дотримано при укладенні Договору: так, [PERSON] є сиротою та інвалідом дитинства, навчався у Криворізькій загальноосвітній школи-інтернаті для глухих дітей у допоміжному класі, класі для розумово відсталих дітей, у зв'язку з чим рішенням виконкому Саксаганської районної ради м. Кривого Рогу №135/1 від 20 квітня 2005 року за ним було закріплено житло у вигляді Спірної квартири, з пояснень його родичів встановлено, що [PERSON] поводить себе неадекватно, часто досить дивно, у простих життєвих ситуаціях не орієнтується, проявляє безпорадність у прийнятті простих рішень щодо розпорядження своїм майном, доволі часто передає стороннім особам свій паспорт. 10 травня 2007 року [PERSON] звернувся з письмовою заявою до опікунської ради виконкому Саксаганської районної у місті ради про надання йому дозволу на приватизацію закріпленої за ним Спірної квартири, яку було розглянуто на засіданні опікунської ради 15 травня 2007 року та було вирішено надати згоду на приватизацію. 20 червня 2007 року [PERSON] знову звернувся до опікунської ради із заявою про скасування рішення виконкому Саксаганської районної ради м. Кривого Рогу №135/1 від 20.04.2005 року про закріплення за ним Спірної квартири у зв'язку з тим, що він її приватизував та має намір подарувати своєму братові, яку вирішено так і не було у зв'язку з відсутністю необхідних документів, однак 26 червня 2007 року [PERSON] продав закріплену за ним Спірну квартиру [PERSON], якому було відомо про такі обставини, без згоди на те органу опіки та піклування, тому 10 вересня 2007 року [PERSON] знову звернувся до опікунської ради із заявою про скасування вищевказаного рішення виконкому Саксаганської районної ради м. Кривого Рогу №135/1 від 20.04.2005 року, при тому про те, що Спірну квартиру вже було продано, [PERSON], не усвідомлюючи факту продажу квартири, на засіданні опікунської ради, яке відбулося 11 вересня 2007 року, не повідомив. Однак на засіданні опікунської ради було вирішено відкласти розгляд цього питання, оскільки у [PERSON] постійно змінювались наміри щодо розпорядження Спірною квартирою, а також було з'ясовано, що [PERSON] має намір продати квартиру за вартість значно меншу, ніж воно коштує в дійсності. Разом із тим, опитаний в прокуратурі за участю перекладача [PERSON] поясняв, що продати належну йому Спірну квартиру попросив його брат Дмитро, пообіцявши купити йому за це хороший мобільний телефон та одяг, що покупця квартири [PERSON] він уперше побачив у нотаріуса, що за квартиру [PERSON] у присутності нотаріуса та перекладача передав йому десь 11000 доларів США, але в той день він гроші він не забрав, оскільки вже був пізній час та він боявся, що їх забере у нього брат Дмитро, у зв'язку з чим [PERSON] запропонував передати йому гроші вранці наступного дня, однак, коли вранці вони зустрілись, то [PERSON] відмовився купити у нього Спірну квартиру та грошей не віддав, а надалі, 18 червня 2008 року, [PERSON] уклав з [PERSON] договір купівлі-продажу Спірної квартири, достовірно знаючи про те, що він не має права її відчужувати. Отже, такі обставини в їх сукупності викликають сумніви, що [PERSON] при вчиненні угоди купівлі-продажу Спірної квартири мав необхідний обсяг цивільної дієздатності. Прокурор у судовому засіданні підтримав уточнений позов у повному обсязі. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні проти задоволення уточненого позову заперечував та пояснив, що ця справа є «штучною» та «заказаною» прокуратурою, що до відчуження квартири [PERSON] він ніякого відношення не має, що за Спірну квартиру віддав [PERSON] 19000 доларів США, що у Спірній квартирі він здійснив ремонт на загальну суму 40 000 грн., що за його зверненнями про притягнення [PERSON] до кримінальної відповідальності йому було відмовлено. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні також проти задоволення уточненого позову заперечувала. Інші учасники судового провадження у судове засідання не з'явились. Заслухавши учасників судового провадження, дослідивши матеріали справи, суд приходить до такого. Так, 26 червня 2007 року між [PERSON] (як продавцем) та відповідачем [PERSON] (як покупцем) укладений договір купівлі-продажу Спірної квартири за 7233 грн. (т.1, а.с.10). 20 вересня 2007 року право власності на Спірну квартиру зареєстровано комунальним підприємством Дніпропетровської обласної Ради «Криворізьке бюро технічної інвентаризації» на ім'я відповідача [PERSON] (том 1, а.с.12, 13). 18 січня 2008 року між відповідачем [PERSON] (як продавцем) та відповідачем [PERSON] (як покупцем) укладений договір купівлі-продажу Спірної квартири за 7978 грн. (т.1, а.с.53). 28 січня 2008 року право власності на Спірну квартиру зареєстровано комунальним підприємством Дніпропетровської обласної Ради «Криворізьке бюро технічної інвентаризації» на ім'я відповідача [PERSON] (т.1, а.с.52). Рішенням Долинського районного суду Кіровоградської області від 10.07.2015 року, яке набрало законної сили 06 червня 2018 року, визнано недієздатним [PERSON] із 26 червня 2007 року, встановлено над ним опіку та призначено його опікуном [PERSON] (т.6, а.с.140-143). У відповідності до вимог ч. 2 ст. 203 ЦК України особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Згідно вимог ч. 1 ст. 30 ЦК України цивільну дієздатність має фізична особа, яка усвідомлює значення своїх дій та може керувати ними. У відповідності до вимог ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені, зокрема, ч. 2 ст. 203 цього Кодексу. Згідно вимог ч.2 ст. 41 ЦК України, недієздатна фізична особа не має права вчиняти будь-якого правочину. Таким чином, ураховуючи рішення Долинського районного суду Кіровоградської області від 10.07.2015 року, яким установлена недієздатність [PERSON] із 26 червня 2007 року, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні уточнених позовних вимог про визнання [PERSON] недієздатним із 26 червня 2007 року, оскільки такий факт установлений зазначеним судовим рішенням. Щодо решти уточнених позовних вимог, суд зазначає наступне. Оскільки [PERSON], вчиняючи 26 червня 2007 року договір купівлі-продажу Спірної квартири, не мав необхідного обсягу цивільної дієздатності, тому суд приходить до висновку про недодержання в момент вчинення [PERSON] договору купівлі-продажу Спірної квартири вимог ч. 2 ст. 203 ЦК України, а відтак уважає за необхідне визнати зазначений договір недійсним. У відповідності до вимог ч. 1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, окрім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину. Тому суд уважає за необхідне стягнути на користь відповідача [PERSON] із [PERSON] грошові кошти, що були отримані останнім внаслідок продажу Спірної квартири, з урахуванням при цьому індексу інфляції, що становить 98615 грн. (7233 грн. (сума, отримана за продаж Спірної квартири) Х 1363,4 (індекс інфляції з червня 2007 року по грудень 2018 року)). Окрім того, суд уважає за необхідне скасувати реєстрацію права власності на Спірну квартиру за відповідачем [PERSON] та визнати за [PERSON] право власності на Спірну квартиру. Також, як уже було зазначено вище, 18 січня 2008 року між відповідачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] укладений договір купівлі-продажу Спірної квартири. Згідно ст. 60 СК України відповідачі [PERSON] та [PERSON] є співвласниками спірної квартири, оскільки з того часу вони перебувають у зареєстрованому шлюбі. У відповідності до вимог ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені, зокрема, ч. 1 ст. 203 цього Кодексу, на підставі якої зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу. У відповідності до вимог ст. 658 ЦК України право продажу товару належить власникові товару. Тому, прийшовши до висновку про визнання недійсним договору купівлі-продажу Спірної квартири, укладеного 26 червня 2007 року між [PERSON] та відповідачем [PERSON], суд уважає, що зміст договору купівлі-продажу Спірної квартири, укладеного 18 січня 2008 року між відповідачами [PERSON] та [PERSON], суперечить вимогам ст. 658 ЦК України, оскільки [PERSON] не мав права продажу Спірної квартири, тому, враховуючи той факт, що Спірна квартира вибула з володіння [PERSON], який не мав необхідний обсяг цивільної дієздатності, оскільки не усвідомлював значення своїх дій та не міг керувати ними, не з його волі, суд приходить до висновку про те, що у відповідності до вимог ч. 1 ст. 388 ЦК України, останній має право витребувати це майно від [PERSON] та [PERSON], яких суд уважає добросовісним набувачами. У відповідності до вимог ст. 330 ЦК України, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до ст. 388 ЦК України, майно не може бути витребуване у нього. У відповідності до вимог ч. 1 ст. 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане у особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувача), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно, зокрема, вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Тому у відповідності до вимог ч.1 ст. 216 ЦК України суд вважає за необхідне стягнути на користь відповідача [PERSON] з відповідача [PERSON] грошові кошти, що були отримані останнім внаслідок продажу Спірної квартири, з урахуванням при цьому індексу інфляції, що становить 99869 грн. (7978 грн. (сума, отримана за продаж Спірної квартири) Х 1251,8 (індекс інфляції з січня 2008 року по грудень 2018 року)). Отже, зважаючи на все вищевикладене, суд приходить до висновку про часткове задоволення уточненого позову. На підставі положень ст. 341 ЦПК України, на користь держави належить стягнути держмито: з відповідача [PERSON] - у сумі 139 грн. 28 коп., з відповідача [PERSON] - у сумі 17 грн., а також з відповідача [PERSON] 120 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи, а також суд уважає за необхідне стягнути з відповідача [PERSON] на користь [PERSON] витрати, пов'язані з проведення судової експертизи, в сумі 3341 грн. 02 коп. На підставі викладеного,

Outcome: partial