Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-13 00:00:00

Приватне підприємство «Управлінська компанія «Управдом» звернулося до суду з даним позовом посилаючись на те, що рішенням ХІ сесії Шепетівської міської ради від 07.07.2011 року №8 ПП «Управлінська компанія «Управдом» визнано виконавцем житлового-комунальних послуг з утримання будинків та прибудинкових територій в м. Шепетівка Хмельницької області. 15.07.2011 року між Шепетівською міською радою та позивачем укладено договір про управління та утримання житлового фонду м. Шепетівка і додатком №1 до вищевказаного договору визначено список будинків житлового фонду м. Шепетівка, які передаються в управління та утримання позивача. Додатковою угодою від 27.06.2014 року та угодою від 04.09.2015 року дію даного договору продовжено до 30.09.2020 року. Відповідачі зареєстровані за адресою [INFO], що відповідно до вищевказаного рішення утримується та обслуговується ПП «УК «Управдом», є власниками особового рахунку №12606 та користуються житлово-комунальними послугами, але обовязок по їх оплаті умисно не виконують. В результаті цього за період з 01.08.2011 року по 31.12.2016 року утворилась заборгованість в сумі 6294,76 грн. Просив стягнути з відповідачів в солідарному порядку заборгованість за послуги з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій в сумі 6294,76 грн. та судовий збір. Представник позивача у судовому засіданні позов підтримав та підтвердив обставини, викладені в позові. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов не визнала, оскільки позивач не надає жодної послуги з утримання будинку, в якому вона проживає, відповідний договір між ними не укладався. Квартира належить їй, колишньому чоловікові [PERSON] та їх дітям [PERSON], [PERSON] на праві спільної часткової власності по 1/4 кожному. Вказала на те, що вони ніколи не сплачували ПП «УК Управдом» коштів. Крім того, просила застосувати строк позовної давності і відмовити в позові також і з цієї підстави. Представник відповідача позов не визнав з цих же підстав, просив застосувати строк позовної давності та відмовити в позові. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] у судове засідання повторно не зявилися, вважаються такими, що належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи відповідно до ч. 5 ст. 74 ЦПК України, як такі, що відсутні за місцем своєї реєстрації. Заслухавши пояснення представника позивача, відповідача [PERSON], її представника, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню. Відповідно до ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо). Споживач в розумінні положень ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» - фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу. Споживачі відповідно до ст. 20 цього Закону зобовязані оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Судом встановлено, що відповідачам [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] (позов до якого не предявлявся) на праві спільної часткової власності по 1/4 частині кожному належить кв. №19 в будинку по Проспекту Миру, 43 в м. Шепетівка, що підтверджується даними довідки КП «Шепетівське БТІ» від 16.01.2017р. За період з 1 серпня 2011 року по 31 грудня 2016 року по особовому рахунку №12606, що оформлений на ім'я відповідача [PERSON] на кв. №19 загальною площею 56,9 кв.м. по Проспекту Миру, 43, виникла заборгованість за послуги з утримання будинку та прибудинкової території, що підтверджується розрахунком, наявним в матеріалах справи. Як зазначено в розрахунку заборгованості, оплата заборгованості за вказані послуги ніколи не проводилася. Плата за вищевказані комунальні послуги розраховувалась виходячи з тарифів, встановлених рішеннями виконавчого комітету Шепетівської міської ради № 191 від 15.07.2010 року та №131 від 08.06.2012 року, та переліку комунальних послуг по утриманню будинку та прибудинкової території будинку по Проспекту Миру, 43, встановлених рішенням виконкому Шепетівської міської ради №279 від 18.12.2014 року. Надання позивачем для відповідачів послуг з утримання будинку і споруд та прибудинкової території підтверджуються даними журналів обліку робіт за нарядами і розпорядженнями за 2014-2015р.р., журналу реєстрації заявок по електропостачанні за 2013р.-2015р., журналу реєстрації заявок сантехнічної дільниці за 2012-2013р.р., маршрутного графіку №1 на вивіз твердих побутових відходів на 2014-2016 р.р., даними графіка перевірки і прочистки димових і вентиляційних каналів, герметизації інженерних вводів, фарбування газопроводів, огляду і ремонту оголовків житлового фонду на 2013-2016 роки, актами обстеження технічного стану димових та вентиляційних каналів від 25.01.2013 року, 15.07.2013р., 27.01.2014р., 11.07.2014 року, 23.01.2015р., 23.07.2015р., 25.01.2016р., 14.07.2016р. Доводи відповідача про відсутність підстав для стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги, оскільки з нею не укладено договір на надання таких послуг, суд до уваги не бере з наступних підстав. Пунктом першим частини першої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений п. 5 ч. 3 ст. 20 цього Закону обов'язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов'язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі (постанова ВСУ від 30.10.2013 у справі 6-59цс13). Відповідно до ч. 1-5 ст. 18 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» у разі порушення виконавцем умов договору споживач має право викликати його представника для складення та підписання акта-претензії споживача, в якому зазначаються строки, види, показники порушень тощо. Представник виконавця повинен з'явитися на виклик споживача не пізніше строку, визначеного договором. Акт-претензія складається споживачем та представником виконавця і скріплюється їхніми підписами. У разі неприбуття представника виконавця в погоджений умовами договору строк або необґрунтованої відмови від підписання акта-претензії він вважається дійсним, якщо його підписали не менш як два споживачі. Акт-претензія споживача подається виконавцю, який протягом трьох робочих днів вирішує питання про перерахунок платежів або видає письмово споживачу обґрунтовану письмову відмову в задоволенні його претензій. Спори щодо задоволення претензій споживачів вирішуються в суді. Споживач має право на досудове вирішення спору шляхом задоволення пред'явленої претензії. Враховуючи вищевикладене, посилання відповідача на те, що житлово-комунальні послуги не надавались або надавалися неякісно та/або не в повній мірі не заслуговують на увагу, оскільки докази звернення відповідача в установленому законодавством порядку з претензіями щодо надання неякісних житлово-комунальних послуг у матеріалах справи відсутні, як і відсутні докази про виклик представника ПП «УК Управдом» для складання відповідних актів-претензій. Відповідно до ст. 322 ЦК України власник зобовязаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (частина перша статті 355 ЦК України) та залежно від положень закону або домовленості між співвласниками може належати їм на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності (частина друга статті 355 цього Кодексу). При цьому спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно (частина четверта статті 355 цього Кодексу). (постанова ВСУ від 04.11.2015 року №6-582цс/15). Таким чином тягар утримання майна, а в даному конкретному випадку сплати за послуги з утримання будинку, споруд та прибудинкової території, несуть його співвласники відповідачі, виходячи з належних їм часток у власності, в звязку з чим заборгованість з них за вищевказані послуги підлягає до стягнення з кожного у рівній долі. Згідно зі ст. ст. 256, 257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Відповідач заявила клопотання про застосування строку позовної давності. Відповідно до ч. 1 ст. 264 ЦК України строк позовної давності переривається разом з учиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обовязку. Доказів, які свідчили б про визнання боргу за вказаний позивачем період, матеріали справи не містять. Позовна давність переривається у разі предявлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач ( ч. 2 ст. 264 ЦК України). Переривання перебігу позовної давності може мати місце лише в межах строку давності, а не після його спливу. Судовий наказ відповідно до частини першої статті 95 ЦПК України є особливою формою судового рішення про стягнення з боржника грошових коштів або витребування майна за заявою особи, якій належить право такої вимоги. Ураховуючи те, що судовий захист права кредитора (виконавця послуг) на стягнення грошових коштів можна реалізувати у позовному провадженні та шляхом видачі судового наказу як особливої форми судового рішення, подання кредитором (виконавцем послуг) заяви про видачу судового наказу в порядку, передбаченому розділом ІІ ЦПК України, перериває перебіг позовної давності. Судовий наказ від 11.09.2015 року про стягнення з боржників заборгованості за комунальні послуги був виданий на підставі поданої ПП «УК «Управдом» заяви про видачу судового наказу. Ухвалою Шепетівського міськрайонного суду від 02.10.2015р. судовий наказ скасовано. Позов предявлений 29.12.2016 року. Отже, на момент звернення до суду із заявою про видачу судового наказу та видачі судового наказу, строк позовної давності за період з 2011 р. по вересень 2012 р. сплив, а значить і не міг бути перерваний, оскільки неможливо перервати строк позовної давності, який вже сплив. Законом України «Про житлово-комунальні послуги» встановлено сплату щомісячних платежів за оплату послуг, тому перебіг трирічного строку позовної давності щодо щомісячних платежів починається після несплати чергового платежу, а тому стягненню з відповідачів на користь позивача підлягає борг у межах строку позовної давності за період з 01.01.2014р. по 31.12.2016р. (дата, на яку визначений борг згідно з позовною заявою) в розмірі 3666,60 грн. (36 міс.х101,85 грн.), в рівних долях. Оскільки відповідачі є власниками по 1/4 частини квартири [ADDRESS], а інший співвласник квартири [PERSON] до участі у справі як співвідповідач не залучався, вимоги до нього про стягнення заборгованості позивачем не предявлено, суд дійшов висновку, що за таких обставин з відповідачів слід стягнути заборгованість відповідно до їх часток у праві спільної часткової власності на нерухоме майно, тобто в сумі 916 грн. 65 коп. з кожного (3666,60/4). Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України судові витрати підлягають стягненню з кожного з відповідачів, за рахунок яких задовольняються вимоги позивача, пропорційно до розміру задоволених вимог (44%).

Outcome: partial