Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-30 00:00:00

Представник товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» [PERSON], яка діє на підставі довіреності №ДВК 240 від 04.07.2016 року, звернулася до суду з вищевказаним позовом. Посилалася на те, що 12.11.2007 року між публічним акціонерним товариством «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» (надалі - Банк) та відповідачем [PERSON] укладено кредитний договір №681, з подальшим внесенням змін та доповнень. Відповідно до умов вказаного кредитного договору первинний кредитор зобовязується надати відповідачу кредит в сумі 7400 грн., а остання зобовязується повернути кредит і сплатити проценти за користування кредитом, в строки та на умовах, що передбачені\~ кредитним договором. 17.12.2012 року між товариством з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» (надалі ТзОВ) та публічним акціонерним товариством «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» було укладено договір відступлення прав вимоги, відповідно до якого позивач набув усі права вимоги по відступлених кредитних договорах банку з фізичними особами, включаючи сплату суми основного боргу, відсотків, комісій, нарахованих штрафних санкцій. У тому числі, позивач набув право вимоги по кредитному договору №681 від 12.11.2007 року, укладеному між публічним акціонерним товариством «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» і [PERSON] Згідно вказаного договору відповідач отримала у банку кредит у сумі 7400 грн., однак свої зобовязання по погашенню кредиту виконувала неналежно, внаслідок чого станом на 17.01.2017 року має прострочену заборгованість: за кредитом 7400 грн.; за відсотками 4965,93 грн. Крім цього, у звязку з систематичним порушенням [PERSON] своїх обовязків зі сплати кредиту, їй відповідно до норм чинного законодавства та діючого кредитного договору нараховано пеню, розмір якої за останній рік складає 3892,86 грн. Просила стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача заборгованість за кредитним договором №681 від 12.11.2007 року у розмірі 16258,79 грн., а саме: по кредиту - 7400 грн., по відсотках - 4965,93 грн., а також пеня - 3892,86 грн. Крім цього, просила стягнути з відповідача витрати по сплаті судового збору у розмірі 1600 грн. Представник позивача [PERSON] в судове засідання не зявилася, проте направила до суду письмове клопотання про розгляд справи без присутності представника позивача, в якому позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити в повному обсязі, у разі повторної неявки відповідача - ухвалити заочне рішення. Крім цього, представник позивача [PERSON] 31.03.2017 року направив до суду заяву про уточнення позовних вимог, в якій просив стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість в сумі 11193,66 грн., що включає в себе: 8014,60 грн. заборгованість по сплаті відсотків за користування кредитом; 393,56 грн. пеня за несвоєчасну сплату кредиту; 2785,50 грн. пеня за несвоєчасну сплату відсотків за користування кредитом, а також витрати по сплаті судового збору в сумі 1600 грн. Відповідач [PERSON], будучи належним чином повідомленою про день, час та місце розгляду справи, в судове засідання повторно не зявилася та не повідомила про причини своєї неявки, заяв про розгляд справи за її відсутності суду не подала. У звязку із неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, у відповідності до вимог ст.197 ч.2 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Відповідно до ст.224 ч.1 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи наведені вище норми закону, суд вважає за можливе розглянути справу без присутності сторін і ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі письмових доказів, оскільки проти цього не заперечує представник позивача. На підставі досліджених у судовому засіданні письмових доказів судом встановлені наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. 12.11.2007 року, що був між ЗАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» та фізичною особою [PERSON], було укладено кредитний договір за №681, відповідно до якого остання отримала кредитні кошти у розмірі 7400 грн. з цільовим призначенням поточні потреби, кінцевий термін повернення кредиту та процентів за ним встановлено не пізніше 11.11.2009 року, за користування кредитом встановлюється процентна ставка в розмірі 21% річних, комісійні за обслуговування кредиту сплачуються позичальником, виходячи із встановленої банком процентної ставки 0,9% одноразово при видачі кредиту. Проценти за користування кредитом нараховуються банком щомісячно 20 числа та сплачуються позичальником щомісячно до кінця місяця, а також в день кінцевого терміну повернення кредиту, визначеного п.2.4 даного договору. Позичальник свої зобовязання по вищезазначеному договорі виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит. 17.12.2012 року між товариством з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» та публічним акціонерним товариством «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» було укладено договір відступлення прав вимоги, відповідно до якого Банк відступило ТзОВ права вимоги по кредитних договорах, укладених ПАТ з фізичними особами. У відповідності до умов даного договору публічне акціонерне товариство «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» відступило (продало) товариству з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» право вимоги до Позичальників, що виникли на підставі Кредитних Договорів та Договорів Забезпечення, та які складають Кредитний Портфель. Так, відповідно до п.2.2 даного договору внаслідок передачі (відступлення) Кредитного Портфеля за цим договором, новий кредитор набуває усіх прав вимоги первісного кредитора за кредитними договорами та договорами забезпечення, включно з правом вимагати від позичальників належного виконання всіх грошових та інших зобовязань. Відповідно до ст.512 ч.1 п.1, ч.3 ЦК України кредитор у зобовязанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Кредитор у зобовязанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом. Згідно вимог ч.1 ст.513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобовязанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобовязання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. Згідно ст.514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобовязанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно вищезазначеного договору відбулося відступлення права вимоги за кредитним договором №681 від 12.11.2007 року. Відповідно до вимог ч.1 ст.516 ЦК України заміна кредитора у зобовязанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Таким чином, на даний час усі права кредитора за вищевказаним кредитним договором належать товариству з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи». Відповідно до реєстру позичальників (Додаток №1) до Договору відступлення прав вимоги від 17 грудня 2012 року позивач набув права грошової вимоги до відповідача [PERSON] в сумі 13502,13 грн.: з яких 7400 грн. заборгованість по кредиту; 2971,76 грн. заборгованість по строкових процентах; 3130,37 грн. заборгованість прострочених процентів. Рішенням Сокирянського районного суду від 05.05.2011 року (справа №2-156/11) у звязку з неналежним виконанням [PERSON] своїх зобовязань за кредитним договором №681 від 12.11.2007 року, стягнуто з останньої на користь первинного кредитора (ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк») заборгованість, яка виникла станом на 27.01.2011 року, в загальній сумі 12017,47 грн. Згідно розрахунку ціни позову, вона складається із наступного: прострочена заборгованість за кредитом 7400 грн.; прострочена заборгованість по сплаті відсотків 3130,37 грн.; відсотки за користування кредитом - 175,98 грн.; пеня за несвоєчасну сплату суми кредиту 1311,12 грн. Відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. З визнаних представником позивача обставин встановлено, що з урахуванням сплачених [PERSON] на підставі рішення Сокирянського районного суду №2-156/11 від 05.05.2011 року сум кредиту, залишок заборгованості відповідача перед ТОВ «Кредитні ініціативи» станом на 23.03.2017 року становить 11193,66 грн., у тому числі: 8014, 60 грн. заборгованість по сплаті відсотків за користування кредитом; 393,56 грн. пеня за несвоєчасну сплату кредиту; 2785,50 грн. - пеня за несвоєчасну сплату відсотків за користування кредитом. Відповідно до ст.509 ч.1 ЦК України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Згідно ст.526 ч.1 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Частиною 1 ст.530 ЦК України передбачено, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). На підставі ст.536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобовязаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншими актами цивільного законодавства. Стаття 610 ЦК України визначає, що порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Частиною першою ст.611 ЦК України встановлено, що у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки та відшкодування збитків. Відповідно до ст.629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами. Положеннями ч.ч.1,4 ст.631 ЦК України визначено, що строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обовязки відповідно до договору. При цьому, закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. Відповідно до ч.ч.1,2 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязуються надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення ст.ст.1046-1053 цього Кодексу, якщо інше не встановлено параграфом 2 Глави 71 і не випливає із суті кредитного договору. У висновку, викладеному у постанові Верховного Суду України по справі №6-157цс16 від 25.05.2016 року, який відповідно до положень ч.1 ст. 360-7 ЦПК України повинен враховуватися судами загальної юрисдикції при застосуванні норм права, зазначено наступне: виходячи із системного аналізу статей 525, 526, 599, 611 ЦК України та змісту кредитного договору можна зробити висновок про те, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржником, не припиняє правовідносини сторін кредитного договору, не звільняє боржника та поручителя від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання і не позбавляє кредитора права на отримання штрафних санкцій, передбачених умовами договору та ЦК України, а також сплату боржником процентів, належних кредитору відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Із урахуванням наведених вище обставин та вимог закону, а також з урахуванням сум заборгованості, які стягнені з відповідача на користь позивача вищезазначеним судовим рішенням, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обємі зі стягненням із відповідача [PERSON], у відповідності до вимог ст.88 ЦПК України на користь позивача понесених останнім та документально підтверджених судових витрат по справі у вигляді судового збору в розмірі 1600 грн. На підставі ст.ст.512, 514, 525, 526, 530, 536, 611, 634, 1050, 1054 ЦК України, та

Outcome: approved