Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-18 00:00:00

Представник позивача, підтримуючи заявлені вимоги в судовому засіданні, посилається на те, що будинковолодіння в [ADDRESS] належить [PERSON] на підставі свідоцтва про право особистої власності на будинковолодіння, виданого 12.01.1989 року на підставі рішення виконкому Косівської районної ради № 8 від 11.01.1989 року та зареєстрованого в реєстрі за № 21. В будинку зареєстрована, але не проживає більше року відповідачка [PERSON], колишня дружина онука позивачки разом з малолітнім сином, [PERSON] Просять в зв»язку з тим, що відповідач не проживає на даній житловій площі більше року, визнати її такою, що втратила право на користування житлом та зняти її з реєстрації. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав. Відповідач в судовому засіданні проти визнання її такою, що втратила право на користування житловим приміщенням не заперечила, однак вказала, що оскільки у вказаному будинку зареєстрований її малолітній син, то його слід теж зняти з реєстрації разом з нею. Представник органу опіки і піклування в судовому засіданні проти задоволення позову не заперечила та зазначила, що малолітню дитини слід залишити на за попереднім місцем реєстрації. Заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи, з'ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, суд вважає, що позов слід задовольнити з наступних підстав. Як видно із досліджених доказів будинковолодіння в [ADDRESS] належить [PERSON] на підставі свідоцтва про право особистої власності на будинковолодіння, виданого 12.01.1989 року на підставі рішення виконкому Косівської районної ради № 8 від 11.01.1989 року та зареєстрованого в реєстрі за № 21. Наведене стверджується копією свідоцтва про право власності. У вказаному будинку крім позивачки зареєстровані [PERSON], колишня дружина онука позивачки з малолітнім сином, [PERSON]. Сімейне життя [PERSON] та [PERSON] не склалось і 15 липня 2015 року відповідачка залишила чоловіка та разом з малолітнім сином перейшла жити до своїх батьків в с. П»ядики, Коломийського району, де і проживає на даний час, а рішенням Коломийського міськрайонного суду від 29.01.2016 року шлюб між ними було розірвано. Відповідачка хоч і зареєстрована в будинковолодінні позивачки, однак з липня 2015 року в ньому не проживає, про житло не турбується, витрат по його утриманню не несе, договору про порядок користування вказаним житловим будинком між сторонами не укладалося. Наведене стверджується актом обстеження матеріально-побутових умов Спаської сільської ради від 04.08.2016 року та актом № 8 по встановленню факту місця проживання від 15.08.2016 року. Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням). Незважаючи на те, що відповідачка з сином не проживає у спірному будинку, вона не бажає знятися з реєстрації в добровільному порядку. Така її поведінка суперечить інтересам позивачки, що змушує звернутися з даним позовом до суду. Згідно ст. 321 ЦК України право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні, а статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім»ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім»ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. [PERSON] не проживає в будинковолодінні позивачки більше одного року, не приймає участі у витратах по утриманню будинку, не сплачує комунальні та інші платежі, не допомагає позивачці в проведенні поточних ремонтів. Таким чином суд вважає, що відповідачка добровільно покинула будинок, у якому зареєстрована, ніяких перешкод в проживанні у ньому їй ніхто не чинив, а оскільки вона як член сім»ї власника не проживає без поважних причин більше одного року у вказаному будинку, то в силу цього втратила право на користування житлом. Що стосується вимоги про зняття її з ререєстрації, то суд вважає, що вона є похідною від встановлення особи такою, що втратила право на користування житлом, і у звязку із задоволення позовної вимоги про визнання особи такою, що втратила право на користування житлом, додаткового вирішення не потребує. На підставі наведеного та ст.ст. 317,319, 321, 383, 386 ч.2, 405 ЦК України України,

Outcome: approved