Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-26 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду з позовом в інтересах [PERSON] про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за заповітом. В позовній заяві представник зазначив, що [INFO] померла [PERSON] , після смерті якої залишилося спадкове майно - житловий будинок з господарськими будівлями, розташований за адресою: [ADDRESS] . Позивач є спадкоємцем за заповітом, проте не має можливості успадкувати зазначений будинок через відсутність відповідних правовстановлюючих документів на спадкове майно, у зв`язку з чим державний нотаріус Глобинської державної нотаріальної контори Полтавської області відмовила йому у видачі свідоцтва про право на спадщину. Інші спадкоємці, які прийняли спадщину, відсутні. Посилаючись на викладене, представник позивача просив суд, визнати за [PERSON] в порядку спадкування за заповітом після померлої [INFO] [PERSON] право власності на житловий будинок з господарськими будівлями, розташований за адресою: [ADDRESS] У підготовче засідання позивач, представник позивача не з`явилися, представник подав до суду заяву, в якій просив справу розглядати за їх відсутності та вказав, що позовні вимоги підтримують. Представники відповідача та третіх осіб в підготовче засідання не з`явилися, подали до суду заяви, в яких просили справу розглядати за їх відсутності, проти позову не заперечували. Відповідно до ч. 1 ст. 198 ЦПК України підготовче судове засідання проводиться за правилами, встановленими главою 6 цього розділу, з урахуванням особливостей підготовчого засідання, встановлених цим Кодексом. Згідно із ч.3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Як зазначено в ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Дослідивши матеріали справи, всебічно, повно, об`єктивно оцінивши надані докази та давши їм належну оцінку, суд встановив наступне. [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть, серія [NUMBER] , виданим відділом реєстрації актів громадянського стану Глобинського районного управління юстиції 28 липня 2001 року (а.с. 8). [PERSON] за життя - 22 червня 1998 року склала заповіт, яким усе належне їй майно заповідала своєму сину - [PERSON] . Заповіт посвідчено державним нотаріусом Глобинської державної нотаріальної контори та зареєстровано в реєстрі за №9-1302. Заповіт не змінено та не скасовано (а.с. 9). Померлій [PERSON] на підставі Свідоцтва про право власності [NUMBER] , виданого 15 лютого 2002 року, належав житловий будинок, розташований в [ADDRESS] . Відмітка про реєстрацію права власності на підставі вказаного свідоцтва відсутня (а.с. 11). Як вбачається із копії рішення виконавчого комітету Глобинської міської ради Полтавської області від 22 січня 2002 року №6, оскільки згідно із записом в погосподарській книзі виконкому Глобинської міської ради за 2001-2005 р.р. №2, ст. 61. [PERSON] належить житловий будинок з надвірними будівлями, який розташований в [ADDRESS] , вирішено оформити право власності на зазначений будинок та видати свідоцтво на право власності (а.с. 10). [PERSON] є сином померлої [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с. 7). [PERSON] звернувся до Глобинської державної нотаріальної контори Полтавської області із заявою про видачу на його ім`я свідоцтва про право на спадщину за заповітом на зазначений житловий будинок після померлої [INFO] [PERSON] . 11 липня 2019 року державний нотаріус відмовила йому у видачі свідоцтва, оскільки позивачем було подано правовстановлюючий документ, а саме, Свідоцтво про право власності на житловий будинок з надвірними будівлями, яке не зареєстровано належним чином (а.с.12). Як вбачається з дослідженої в судовому засіданні спадкової справи №44, заведеної в Глобинській державній нотаріальній конторі після померлої [INFO] [PERSON] , заяву про прийняття спадщини за заповітом подав син померлої - [PERSON] . Нотаріусом визначено коло спадкоємців та встановлено, що єдиним спадкоємцем, який прийняв спадщину після померлого [PERSON] є її син - [PERSON] , на ім`я якого видавалося свідоцтво про право на спадщину за заповітом (а.с. 48-56). Відповідно до технічного паспорту від 07 червня 2019 року житловий будинок з надвірними будівлями, розташований по [ADDRESS] має наступні характеристики: житловий будинок літ. «А», загальна площа 75,0 кв. м; житлова площа 27,8 кв. м, допоміжна площа 36,6 кв. м; прибудова до житлового будинку літ. «а» площею 12,00 кв. м, прибудова до житлового будинку літ. «а1» площею 31,00 кв. м, літня кухня літ. «Б» площею 28,00 кв. м, прибудова до літньої кухні літ. «б» площею 9,70 кв. м, сарай літ. «В» площею 47,90 кв. м, навіс літ. «вн» площею 25,20 кв. м, сарай літ. «Г» площею 28,00 кв. м, погрібник літ. «Д» площею 8,70 кв. м, колонка №1 (а.с. 13-18). Надаючи правову оцінку викладеним обставинам, суд зазначає наступне. Відповідно до ст. ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Способами захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Згідно ч. 4 ст. 25 ЦК України, цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті, тому позивач позбавлений можливості зареєструвати видане свідоцтво на ім`я померлої. На час будівлі будинку (у 1962 році) питання набуття права власності регулювалися Указом Президії Верховної ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» і прийнятою відповідно до цього Указу постановою Ради Міністрів СРСР від 26 серпня 1948 року «Про порядок застосування Указу Президії Верховної ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків». Ці правові акти не пов`язували виникнення права власності на житловий будинок із проведенням його реєстрації. Запис в погосподарській книзі сільської ради про належність домоволодіння певній особі, був офіційним доказом права власності даної особи на це домоволодіння. Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Як зазначено в п.1,3 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Згідно ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Статтею 392 ЦК України передбачено право пред`явлення позову про визнання права власності на майно, у разі, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Правовідносини по спадкуванню майна після [PERSON] виникли на час дії Цивільного кодексу Української РСР від 18.07.1963 року. Відповідно до ч. 1 ст. 524 Цивільного кодексу Української РСР від 18.07.1963 року, спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Згідно ч.1 ст. 534 Цивільного кодексу Української РСР від 18.07.1963 року, кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям. Як зазначено в ч.1, 2 ст. 549 Цивільного кодексу Української РСР від 18.07.1963 року, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 182 ЦК України, право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Судом встановлено, що спадкодавець [PERSON] життя на передбачених законом підставах набула право власності на житловий будинок з господарськими будівлями, розташований по [ADDRESS] , позивач є спадкоємцем зазначеного майна за заповітом, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину після померлої. Інші спадкоємці, які прийняли спадщину відсутні, а отже позивач має право на успадкування названого будинку. Приймаючи до уваги викладене, суд дійшов висновку, що позов є законним та обґрунтованим, а тому підлягає задоволенню.

Outcome: approved