Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-21 00:00:00

Представник позивача звернулася до суду із зазначеним позовом, в якому просить стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором № б/н від 11 листопада 2009 року у розмірі 21391 грн. 67 коп. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що відповідно до укладеного договору № б/н від 11 листопада 2009 року [PERSON] отримав кредит у розмірі 1000,00 грн., у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Стверджує, що в порушення умов договору, відповідач зобовязання за вказаним договором належним чином не виконує, тому позичальник вимушений звернутися до суду з відповідною позовною заявою. У звязку з чим, ПАТ КБ «Приватбанк» просить стягнути з відповідача заборгованість по зазначеному договору у розмірі 21391 грн. 67 коп., що утворилася станом на 25 грудня 2017 року та яка складається з: 13464 грн. 57 коп. нараховані відсотки за користування кредитом; 6669 грн. 89 коп. нарахування пені; а також штрафів відповідно до Умов та правил надання банківських послуг в сумі 500,00 грн. (фіксована частина) та 994 грн. 84 коп. (процентна складова), а також просить стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати у розмірі 1762,00 грн.\~\~\~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ Представник позивача надала до суду письмову заяву, згідно якої позов підтримала, просила позовні вимоги задовольнити в повному обсязі та розглядати справу за її відсутності, не заперечувала проти ухвалення рішення при заочному розгляді справи. Відповідач в судове засіданні не зявився, надав суду письмову заяву, в якій зазначив, що позовні вимоги визнає частково, в частині стягнення нарахованих відсотків за користування кредитом. Також просив зменшити розмір пені в звязку зі скрутним матеріальним становищем, в задоволенні решти позовних вимог, а саме: стягнення суми штрафів, просив відмовити. У звязку із неявкою в судове засідання всіх учасників судового процесу, які належним чином повідомлені про день та час розгляду справи та подали заяви про розгляд справи за їх відсутності, згідно вимог ч. 2\~ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України\~фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позовна заява підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Як вбачається із матеріалів справи, 11 листопада 2009 року відповідач підписав Заяву № б/н, згідно якої отримав кредит у розмірі 1000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, та підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з умовами та правилами надання банківських послуг та тарифами банку, які викладені на банківському сайті, складає між ним та банком договір про надання послуг, що підтверджується підписом у заяві. Відповідно до п.п. 2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 умов договору відповідач дав свою згоду, щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою банку. ПАТ КБ «ПриватБанк» свої зобовязання за договором та угодою виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором. До договору кредиту згідно ст. 1054 ЦК України застосовуються загальні положення про договір позики. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором кредитодавець зобовязується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити відсотки. Відповідно до ч. 2 ст. 1054 та ч. 2 ст. 1050 ЦК України наслідками порушення відповідачем зобовязання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право позивача достроково вимагати повернення всієї суми кредиту. Згідно з п. 1.1.7.11 Умов та правил надання банківських послуг, договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього терміну жодна зі сторін не проінформує другу сторону про розірвання даного договору, він автоматично лонгується на той же строк. Згідно з ст. 629 ЦПК договір є обовязковим для виконання. Відповідно до ст.ст. 526 - 527, 530 ЦК України зобовязання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. На підставі п. 2.1.1.5.5 договору, відповідач зобовязався погашати заборгованість за кредитом, процентами за його використання, по перевитраті платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором. Пунктом 2.1.1.12.1 договору сторонами погоджено, що зобовязання клієнта з повергнення тіла кредиту, процентів за користування кредитом, комісії, пені та штрафів, тобто загальна заборгованість клієнта є борговими зобовязаннями. Відповідно до п.2.1.1.3.3 договору, відповідач доручив банку списувати з карткового рахунку суми грошових коштів у розмірі здійснених ним операцій, а також вартість послуг, визначену тарифами банку при настанні термінів платежу, а при виникненні боргових зобовязань згідно п.п. 2.1.1.12.9 договору, списувати з будь-якого рахунку відкритого в банку (у т.ч. з карткового рахунку) грошові кошти для здійснення платежу з метою повного або часткового погашення боргових зобовязань, у тому числі мінімального обовязкового платежу. На підставі п.2.1.1.12.2 договору, сплату процентів за користування кредитом клієнт здійснює шляхом надання доручення банку про списання грошей з його поточного рахунку в розмірі нарахованих процентів. Якщо на дату нарахування процентів клієнт використав всю суму кредиту, сторони узгодили збільшення розміру кредиту на розмір боргових зобовязань за кредитом, що мала місце на дату нарахування процентів. В порушення умов договору відповідач зобовязання за вказаним договором належним чином не виконує, у звязку з чим станом на 25 грудня 2017 року виникла заборгованість відповідача перед позивачем у розмірі 21391 грн. 67 коп., яка складається з: 13464 грн. 57 коп. відсотки за користування кредиту; 6669 грн. 89 коп. пеня; а також зі штрафів відповідно до Умов та правил надання банківських послуг в сумі 500,00 грн. (фіксована частина) та 994 грн. 84 коп. (процентна складова). Стосовно клопотання відповідача щодо зменшення суми пені за прострочення кредиту, суд бере до уваги наступне. Відповідно до ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Відповідно до п. 27 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» зазначено, що положення частини третьої статті 551 ЦК України про зменшення розміру неустойки може бути застосовано судом лише за заявою відповідача до відсотків, які нараховуються як неустойка, і не може бути застосовано до сум, які нараховуються згідно з частиною другою статті 625 ЦК, які мають іншу правову природу. При цьому проценти, які підлягають сплаті згідно з положеннями статей 1054, 1056-1 ЦК України, у такому порядку не підлягають зменшенню через не співмірність із розміром основного боргу, оскільки вони є платою за користування грошима і підлягають сплаті боржником за правилами основного грошового боргу. Істотними обставинами в розумінні частини третьої статті 551 ЦК України можна вважати, зокрема, ступінь виконання зобовязання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобовязанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. У правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 03 вересня 2014 року, у справі № 6-100цс14, зазначено, що ч. 3 ст. 551 ЦК України з урахуванням положень ст. 3 ЦК України щодо загальних засад цивільного законодавства та щодо обов'язку суду сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що він значно перевищує розмір збитків. У даному випадку розмір пені, нарахованої позивачем складає 6669,89 грн. Відповідачем надано заяву про зменшення розміру пені, з урахуванням зазначених обставин, враховуючи майновий стан відповідача, відсутність в нього основного боргу, на підставі ч.3 ст. 551 ЦК України розмір пені може бути зменшений до 3300,00 грн. Щодо вирішення позовних вимог про стягнення штрафів (фіксованої частини та процентної складової) суд дійшов наступного висновку. Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов'язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов'язку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обов'язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України). За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Умовами спірного договору, передбачено застосування пені як виду цивільно-правової відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань по даному договору, внаслідок чого нарахування пені відбувається за кожний день прострочення. У той самий час, згідно з пунктом 2.1.1.7.6, умов та правил надання банківських послуг передбачена сплата штрафів як виду цивільно-правової відповідальності за порушення строків платежів по кожному з грошових зобов'язань по кредитному договору. З аналізу статті 549 ЦК України, штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України у постановах від 11 жовтня 2017 року № 6-1374 цс 17 та від 21.10.2015 року у справі № 6-2003 цс 15.\~\~ В звязку з чим, суд вважає за необхідним, в задоволенні позовних вимог щодо стягнення з відповідача суми штрафів (фіксованої частини та процентної складової) відмовити, оскільки це суперечить нормам ст. 61 Конституції України. Таким чином, аналізуючи досліджені в судовому засіданні докази, суд дійшов висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за договором про надання кредиту № б/н від 11 листопада 2009 року, що утворилася станом на 25 грудня 2017 року у розмірі 16764 грн. 57 коп., яка складається з: 13464 грн. 57 коп. відсотки за користування кредитом; 3300,00 грн. нарахування пені. Задовольняючи позов частково, суд вважає, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог, у відповідності до п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України у розмірі 1380,87 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial