Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-06 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення боргу. В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що 17 січня 2017 року, відповідно до наказу № 39 [PERSON] було прийнято на роботу в АТ «Нікопольський завод феросплавів» на посаду машиніста розливної машини в цех виробництва феросплавів. 04 березні 2020 року на ім`я [PERSON] був виданий наказ № 815 про надання відпустки в період з 17 січня 2019 року по 17 січня 2020 року, тривалість 21 день з 04 квітня 2020 року по 25 квітня 2020 року. 27 березня 2020 року на рахунок [PERSON] було проведено авансовий платіж відпускних в сумі 10 300 грн. 00 коп., що підтверджується, згідно відомості до ПД № 72044 від 27 березня 2020 року. [PERSON] подав заяву на ім`я заступника генерального директора заводу з соціальних питань - начальника управління персоналом Фірсова В.І., якою просив звільнити його з заводу у зв`язку з переїздом з 01 квітня 2020 року. У зв`язку із поданою заявою про звільнення, наказ на [PERSON] № 815 від 04 березня 2020 року про надання відпустки з 04 квітня 2020 року по 25 квітня 2020 року був скасований. Так, відповідно до наказу № 176 від 31 березня 2020 року про припинення трудового договору, 01 квітня 2020 року відповідача було звільнено на підставі ст.38 КЗпП України. При проведенні остаточного розрахунку авансова виплата відпускних перевищила нараховану йому заробітну плату. Сума заборгованості в розмірі 5 100 грн. 00 коп., зазначена в наказі про припинення трудового договору та у зобов`язанні на погашення боргу, розрахована без урахування оплати 1 дн./8 годин простою на дому за 01 квітня 2020 року. Після перерахунку заробітної плати, з урахуванням оплати простою на дому, борг по заробітній платі склав 4 967 грн. 60 коп. (розрахунковий лист за березень та квітень 2020 року, а також довідка-розрахунок додаються). При звільнені з підприємства [PERSON] написав заяву про зобов`язання погасити заборгованість в термін до 14 квітня 2020 року. 15 травня 2020 року [PERSON] частково погасив заборгованість в сумі 1 000 грн. 00 коп. Однак, станом на 01 січня 2021 року [PERSON] своє зобов`язання по погашенню заборгованості в повному обсязі не виконав, а тому борг відповідача перед підприємством складає 3 967 грн. 60 коп. Таким чином, з урахуванням вищевикладених обставин, позивач змушений звернутися до суду та дану суму боргу стягнути в примусовому порядку, а також витрати по сплаті судового збору в розмірі 2 270 грн. 00 коп. Ухвалою Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 12 квітня 2021 року дану справу було прийнято до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Учасникам справи було надіслано копію ухвали про відкриття провадження у справі та одночасно надіслано копії позовної заяви та доданих до неї документів. Відповідачу було встановлено строк для надіслання (надання) до суду відзиву, у відповідності до ст.178 ЦПК України, на позовну заяву і всіх доказів, що підтверджують заперечення проти позову (а.с.38-39). Відповідач, будучи належним чином повідомлений про розгляд справи, про що свідчить повідомлення про поштове відправлення (а.с.42) своїм правом на подання відзиву до суду не скористався, будь-які заяви на адресу суду не надходили. Крім того, відповідача було повідомлено про розгляд справи судом на офіційному сайті «Судової влади» (а.с.40). Згідно ч.8 ст.178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, суд приходить до наступного. Відповідно до ст.6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод», кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Згідно зі ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню на підставі наступного. Як вбачається з наказу (розпорядження) № 39 від 17 січня 2017 року, [PERSON] було прийнято на роботу в АТ «Нікопольський завод феросплавів» на посаду машиніста розливної машини в цех виробництва феросплавів (а.с.6). 04 березня 2020 року було видано наказ № 815 про надання [PERSON] відпустки в період з 17 січня 2019 року по 17 січня 2020 року, тривалістю 21 день з 04 квітня 2020 року по 25 квітня 2020 року (а.с.7). 27 березня 2020 року на рахунок [PERSON] було проведено авансовий платіж відпускних в сумі 10 300 грн. 00 коп., про що свідчать відомості до ПД № 72044 від 27 березня 2020 року (а.с.8). 31 березня 2020 року [PERSON] на ім`я заступника генерального директора заводу з соціальних питань - начальника управління персоналом Фірсова В.І. подав заяву про звільнення його за власним бажанням з 01 квітня 2020 року (а.с.9). Наказом (розпорядженням) № 176 від 31 березня 2020 року між АТ «Нікопольський завод феросплавів» та [PERSON] було припинено трудовий договір, на підставі ст.38 КЗпП України (а.с.10). Відповідно до розрахункового листа за березень місяць 2020 року, при проведенні остаточного розрахунку авансова виплата відпускних перевищила нараховану заробітну плату [PERSON] і залишок заборгованості після перерахунку склав 4 967 грн. 60 коп. (а.с.12). При цьому, 15 травня 2020 року [PERSON] на розрахунковий рахунок АТ «Нікопольський завод феросплавів» перерахував суму в розмірі 1 000 грн. 00 коп., про що свідчить квитанція № 4594857 (а.с.15), тобто, залишок заборгованості на даний час складає 3 967 грн. 60 коп. Відповідно до п.2 ч.2 ст.127 КЗпП України, відрахування із заробітної плати працівників для покриття їх заборгованості підприємству, установі і організації, де вони працюють, можуть провадитись за наказом (розпорядженням) власника або уповноваженого ним органу при звільненні працівника до закінчення того робочого року, в рахунок якого він вже одержав відпустку, за не відроблені дні відпустки. Відрахування за ці дні не провадиться, якщо працівник звільняється з роботи з підстав, зазначених в пунктах 3, 5, 6 статті 36 і пунктах 1, 2 і 5 статті 40 цього Кодексу, а також при направленні на навчання та в зв`язку з переходом на пенсію. Згідно п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», при вирішенні спорів, пов`язаних із застосуванням ст.127 КЗпП, суди мають враховувати, що неутримані при звільненні суми за невідпрацьовані дні використаної працівником відпустки не можуть бути стягнені з нього судом у тому разі, коли трудовий договір припинено з підстав, зазначених у пунктах 3, 5, 6 ст.36, пунктах 1, 2, 5 ст.40 КЗпП, а також при направленні на навчання та у зв`язку з виходом на пенсію. Роботодавець може звернутися із зазначеними вимогами до суду стосовно до правил ч.2 ст.233 КЗпП, протягом одного року з дня виникнення права на відрахування відповідних сум. Відповідно до п.2.7 Положення про порядок розрахунку і виплати грошової винагороди при наданні щорічної відпустки (дане положення є додатком №4 до Колективного договору на 2013-2014 рік, яке діє на даний час), у всіх випадках звільнення, окрім випадків, зазначених у п.2.6 цього Положення, з виплат остаточного розрахунку працівника, який використав щорічну відпустку у поточному році, але на час звільнення не має права на щорічну відпустку повної тривалості, утримується сума грошової винагороди за невідпрацьований час. Тому, з у рахуванням вищевикладених вимог закону, а також тих обставин, що заборгованість відповідачем на даний час не погашена, суд вважає за необхідне позов задовольнити та стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість в сумі 3 967 грн. 60 коп. в примусовому порядку. Також, на підставі ч.1 ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 2 270 грн. 00 коп., сплачений останнім при подачі позову до суду (а.с.5).

Outcome: approved