Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-09 00:00:00

Прокурор Київського району м. Одеси, діючи в інтересах держави в особі Одеської міської ради та Інспекції державної архітектурно-будівельного контролю в Одеській області звернувся до Київського районного суду м. Одеси з вказаним позовом, у якому просив суд визнати незаконним та скасувати рішення про державну реєстрацію права власності на нежитлову будівлю, розташовану за адресою: [ADDRESS] за відповідачем, визнати недійсним свідоцтво [NUMBER] від 07.08.2013 року, що видане реєстраційною службою Одеського міського управління юстиції Одеської області на право власності відповідача на вказану нежитлову будівлю та разом з тим визначити порядок виконання такого рішення суду, відповідно до якого таке рішення після набрання ним законної сили є підставою для скасування Реєстраційною службою Одеського міського управління юстиції реєстрації права власності за [PERSON] на нежитлову будівлю загальною площею 926,4 кв.м., що розташована за адресою [ADDRESS]. В обґрунтування своїх вимог прокурор посилався на те, що державну реєстрацію права власності відповідача на нерухоме майно було проведено без належних правових підстав та дотримання встановленого законом порядку, зокрема щодо зазначеної будівлі відповідачем не було отримано відповідної декларації про готовність об'єкта до експлуатації, що відповідно до приписів законодавства виключає можливість проведення відповідної реєстрації права власності на новозбудоване нерухоме майно. В судовому засіданні Прокурор прокуратури Київського району м. Одеси заявлені позовні вимоги підтримав, просив суд їх задовольнити, додатково звертав увагу суду на те, що долучена до матеріалів справи копія декларації про готовність спірного об'єкта до експлуатації серії №ОД 182125171 від 25.12.2012 року не є вірною копією дійсного документу, що має зазначені реквізити, що випливає з відповідних відповідей Інспекції ДАБК в Одеській області та Департаменту ДАБІ в Одеській області. Представник відповідача у судовому засіданні наполягав на законності набуття відповідачем у власність спірного нерухомого майна - нежитлових приміщень за адресою: [ADDRESS], та відсутності будь-яких підстав для задоволення позовних вимог. В обґрунтування своїх заперечень пояснив, що відповідь Департаменту ДАБІ в Одеській області про те, що за реквізитами зазначеної декларації зареєстровано відповідну декларацію щодо іншого об'єкта нерухомого майна можна пояснити технічною помилкою, допущеною посадовими особами, що проводили відповідні реєстраційні дії, та вказував, що вини відповідача у тому немає, а з такого декларацію, копію якої було надано на огляд суду слід вважати належною, про що, на його думку свідчить зокрема і факт державної реєстрації права власності на вказану будівлю, що відбулась, у томі числі, на підставі такої декларації. Представник третьої особи - Реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції м. Одеси у судовому засідання проти задоволення позовних вимог заперечував. Вказував на законність дій державного реєстратора при винесенні зазначеного у позові рішення про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, та на відсутність підстав для скасування такого рішення. Окрім того зазначав що позовні вимоги до реєстраційної служби відносяться до компетенції адміністративних судів і повинні розглядатися в адміністративному проваджнні. Вислухавши пояснення учасників засідання, дослідивши надані сторонами письмові пояснення та докази суд дійшов висновку про наступні фактичні та юридичні обставини справи. Відповідно до копії Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, щодо об'єкта нерухомого майна (№16123045 від 15.01.2014 року), право власності на нежитлове приміщення, розташоване за адресою: [ADDRESS], зареєстровано за [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER]) при цьому підставою реєстрації вказано Рішення Державного реєстратора №4820309 від 07.08.2013, що винесено на підставі наведених документів: Декларації про готовність об'єкта до експлуатації серії ОД 18212517191, від 25.12.2012 року, що видана Інспекцією ДАБК в Одеській області; Технічного паспорту серії та [NUMBER], виданого 07.08.2013 року ТОВ «Нове БТІ»; Витягу про державну реєстрацію прав, серії та № 34973890 від 27.07.2012 року, видавник: КП «ОМБТІ та РОН»; Рішення суду, серія та номер: 1512/2-7264/11, винесеного 05.12.2011 року, видавник: Київський районний суд м. Одеси. Як вбачається з копії реєстраційної справи щодо вказаної нежитлової будівлі, що була надана Реєстраційною службою Одеського міського управління юстиції у відповідь на ухвалу суду щодо витребування доказів, однією з підстав ухвалення державним реєстратором оскаржуваного рішення є наявна серед матеріалів такої справи копія Заочного Рішення Київського районного суду м. Одеси по справі №1512/2-7254/11 від 05.12.2011 року з відміткою про набрання таким рішенням законної сили 16 грудня 2011 року, про визнання за [PERSON] права власності на зазначену нежитлову будівлю. Однак, як вбачається з долученої до матеріалів справи копії Рішення Апеляційного суду Одеської області від 18.01.2013 року, зазначене рішення Київського районного суду м. Одеси було скасовано та ухвалено інше, про відмову у задоволення позову [PERSON] З такого вбачається що на час проведення державної реєстрації прав власності на зазначену будівлю вказане Заочне Рішення Київського районного суду м. Одеси вже було скасовано. Разом з тим щодо Декларації про готовність об'єкта до експлуатації, серії ОД 18212517191 від 25.12.2012 року, про готовність до експлуатації нежитлової будівлі, код 1230.9, ІІ категорії складності, за адресою: [ADDRESS], загальною площею 926,4 кв.м., яка згідно відомостей за текстом такої декларації подана від імені [PERSON] - копію якої долучено до матеріалів справи, та копія якої міститься серед матеріалів реєстраційної справи РС Одеського МУЮ, то суд зазначає, що згідно листа Інспекції ДАБК в Одеській області від 05.04.2014 року №05/1-1240, від громадянина [PERSON] декларації про початок виконання будівельних робіт з реконструкції житлового будинку або декларації про готовність об'єкта до експлуатації по [ADDRESS] - не реєструвалось. Згідно листа Департаменту ДАБІ в Одеській області за реквізитами, що вказані у зазначеній копії декларації: серія ОД 18212517191 та дата: від 25.12.2012 року, за даними Єдиного реєстру отриманих повідомлень про початок виконання підготовчих і будівельних робіт, виданих дозволів на виконання будівельних робіт, зареєстрованих декларацій про готовність об'єкта до експлуатації та видачі таких дозволів і сертифікатів, у грудні 2012 року за № ОД 18212517191 було зареєстровано декларацію про готовність об'єкту до експлуатації «Будівництво житлового будинку з господарською будівлею та спорудами», що розташована за адресою: [ADDRESS], замовник - [PERSON] Виходячи з наведеного суд доходить висновку про невідповідність реквізитів вказаної декларації її змісту, та відсутності належних відомостей щодо реєстрації вказаної декларації компетентними органами. Відповідно до ст. 26 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» суб'єкти містобудування зобов'язанні додержуватися містобудівних умов та обмежень під час проектування і будівництва об'єктів. Проектування та будівництво об'єктів здійснюється власниками або користувачами земельних ділянок у такому порядку: отримання замовником або проектування вихідних даних; розроблення проектної документації та проведення у випадках, передбачених статтею 31 цього Закону, її експертизи; затвердження проектної документації; виконання підготовчих та будівельник робіт; прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів: реєстрація права власності на об'єкт містобудування. Відповідно до п.9 Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13.04.2011 року №461, на об'єкті повинні бути виконані всі передбачені проектною документацією згідно із державними будівельними нормами, стандартами і правилами роботи, а також змонтоване і випробуване обладнання. Відповідно до п. 2 ст. 15 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно» перелік документів для здійснення державної реєстрації прав визначається Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Відповідно до п. 1 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів від 22.06.2011 № 703 цей Порядок визначає процедуру проведення державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, перелік документів, необхідних для її проведення, права та обов'язки суб'єктів у сфері державної реєстрації прав, а також процедуру взяття на облік безхазяйного нерухомого майна. Згідно п. 26 Порядку для проведення державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно необхідними документами є документи, що підтверджують виникнення, перехід або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно та інші документи, визначені цим Порядком Відповідно до підпункту 2 п. 27 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень документами, що підтверджують виникнення, перехід та припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно, є державний акт на право власності на земельну ділянку або на право постійного користування земельною ділянкою. Разом з тим згідно п. 42 Порядку державний реєстратор у встановлених законом випадках за результатами розгляду заяви про державну реєстрацію видає свідоцтво про право власності на нерухоме майно, на підставі якого проводить державну реєстрацію права власності на нерухоме майно. Згідно абзацу п'ятого п. 46 Порядку для проведення державної реєстрації прав з видачею свідоцтва про право власності на нерухоме майно у зв'язку з набуттям права власності на новозбудовані чи реконструйовані об'єкти нерухомого майна заявник, крім документів, що зазначені вище, подає органові державної реєстрації прав документ, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об'єкта. Таким чином вбачається встановленим, що для реєстрації права власності на новостворений об'єкт нерухомого майна необхідним є подання документа, що відповідно до вимог законодавства засвідчує відповідність закінченого будівництвом об'єкта проектній документації, державних будівельним нормам, стандартам і правилам. Таким документом відповідно до пунктів 2, 3 «Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13.04.2011 № 461, є декларація про готовність об'єкта до експлуатації, зареєстрована в установленому порядку Державною архітектурно-будівельною інспекцією та її територіальним органами (щодо об'єктів І-ІІІ категорії складності), та виданий на підставі акта готовності об'єкта до експлуатації сертифікат (щодо об'єктів IV - V категорії складності). Натомість як вбачається з наведених вище фактичних обставин справи декларація, на підставі якої було проведено державну реєстрацію права власності у тому вигляді, як вона долучена до реєстраційної справи та матеріалів цієї цивільної справи - щодо об'єкта за адресою [ADDRESS], компетентним органом - Інспекцією ДАБК в Одеській області не реєструвалась. Згідно зі ст. 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Відповідно до ч. 2 ст. 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до Закону підлягає державній реєстрації, право власності, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Відповідно до положень ст.ст. 10, 11, 58, 60 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін та в межах і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, при цьому сторони мають право обґрунтовувати належність конкретно доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень та зобов'язані довести перед судом ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, та з такого, вбачається, що відповідно до наданих суду доказів та пояснень, Рішення про державну реєстрацію прав власності на новостворену річ - нежитлові приміщення за адресою: [ADDRESS], (рішення №4820309 від 07.08.2013 року) винесено на підставі, зокрема, не чинного на час його винесення Заочного Рішення Київського районного суду м. Одеси від 05.12.2011 року та Декларації про готовність об'єкта до експлуатації №ОД 18212517191 від 25.12.2012 року, що за викладеними вище висновками суду є такою, що не реєструвалась компетентними органами за наведеними у такій декларації реквізитами, а з такого наведене рішення про державну реєстрацію прав власності №4820309 від 07.08.2013 року є таким, що підлягає скасуванню, оскільки з викладеного вбачається, що таке рішення винесено без наявності на те відповідних, передбачених законом, підстав. Виходячи з викладених обставин суд доходить висновку про обґрунтованість позовних вимог - в частині визнання незаконним та скасування рішення про державну реєстрацію права власності на нежитлову будівлю, розташовану за адресою: [ADDRESS], за [PERSON] від 07.08.2013 року №4820309 - та необхідність їх задоволення. Відповідно до ч.1 ст.2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Згідно Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», п.1 ст. 18 Закону, свідоцтво про право власності на нерухоме майно, що підтверджує виникнення права власності при здійсненні державної реєстрації прав на нерухоме майно, видається фізичним та юридичним особам на новозбудовані, реконструйовані об'єкти нерухомого майна. Відповідно до ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» записи до Державного реєстру прав вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень. У разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. Пунктом 5 частини 1 статті 19 вказаного Закону також визначено, що однією з підстав для державної реєстрації прав та їх обтяжень є рішення судів, що набрали законної сили. Відповідно до п.27 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 №3 «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» свідоцтво про право власності на нерухоме майно, видане відповідно до закону, належить до документів, на підставі яких згідно ст.19 Закону України від 1 липня 2004 року №1952-ІУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» провадиться реєстрація права власності, яке вони посвідчують. У зв'язку з цим суд відповідно до частини першої статті 2 1, статті 393 Цивільного кодексу України визнає незаконним і скасовує такий акт, виданий владним органом, повністю або частково, якщо він суперечить актам цивільного законодавства та порушує цивільні права або інтереси. Такі спори за участю фізичних осіб розглядаються в порядку цивільного судочинства. Таким чином суд доходить висновку про те, що позовні вимоги в частині визнання недійсним свідоцтва про право власності на вказане нерухоме майно та вимоги про визначення порядку виконання рішення суду після набрання ним законної сили шляхом визначення того, що таке рішення, після набрання ним законної сили є підставою для скасування Реєстраційною службою Одеського МУЮ реєстрації права власності за [PERSON] на нежитлову будівлю загальною площею 926,4 кв.м., що розташована за адресою: [ADDRESS], є похідними від вимог про визнання рішення державного реєстратора незаконним та його скасування, щодо необхідності задоволення якої суд дійшов висновку вище за текстом, а з такого вони підлягають задоволенню. Окремо суд зазначає щодо земельної ділянки, на якій розташовано вказаний об'єкт будівництва та яка належить відповідачу те, що цільове призначення такої земельної ділянки: «для ведення індивідуального садівництва», та разом з тим вказаний об'єкт будівництва виходить за межі такої земельної ділянки, що встановлено за текстом Рішення Апеляційного суду Одеської області від 18.01.2013 року. При цьому надані зі сторони відповідача заперечення щодо того, що на теперішній час відповідач звернувся до компетентних органів з відповідними заявами про зміну цільового призначення земельної ділянки що належить йому на праві власності, та передання йому у користування самочинно зайнятої земельної ділянки, суд оцінює критично, оскільки саме звернення відповідача з відповідними заявами до компетентних органів не породжує правових наслідків щодо права розміщення на таких ділянках будівель та споруд. Відповідно до ст. 88 ЦПК України підлягають розподілу судові витрати, згідно з ч. 3 якої якщо позивача, на користь якого ухвалено судове рішення звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави. Враховуючи те, що позивача звільненого від сплати судового збору при подачі позовної заяви та позивачем заявлено дві вимоги немайнового характеру, то з відповідача на користь держави підлягає стягненню сума у розмірі 487,20 грн.

Outcome: approved