Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-25 00:00:00

Прокурор Кельменецького району Чернівецької області, діючи в інтересах Держави, в особі Новоселицької сільської ради Кельменецького району Чернівецької області подав до Кельменецького районного суду заяву, в якій просить: Постановити рішення про припинення право власності на земельні ділянки сільськогосподарського призначення за кадастровими номерами 7322087200:02:003:0727 площею 0,0434 га та 7322087200:02:002:0578 площею 0,9683 га, які розташовані на території Новоселицької сільської ради Кельменецького району Чернівецької області за межами населеного пункту: Примусово відчужити зазначені земельні ділянки. Скасувати державну реєстрацію земельних ділянок за кадастровими номерами 7322087200:02:002:0578 та 7322087200:02:003:0727, які згідно державних актів на право власності на земельну ділянку площами 0,9683 га та 0,0434 га відповідно, серії ЯМ № 182964 та серії ЯМ № 182963, зареєстровані в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, виданих відповідачці [PERSON] 01 серпня 2012 року. Судові витрати покласти на відповідачку. Прокурор прокуратури Кельменецького району Чернівецької області Самойло М.І. в судовому засіданні заявлені вимоги підтримав та пояснив, що [PERSON] є громадянкою РФ, зареєстрована за посвідкою та постійно проживає в с. Новоселиця Кельменецького району Чернівецької області. 01 серпня 2012 року вона отримала державні акти на право власності на земельні ділянки серії ЯМ № 182964 та серії ЯМ № 182963, з кадастровими номерами 7322087200:02:002:0578 та 7322087200:02:003:0727 відповідно. Відповідачка всупереч вимогам земельного законодавства України, на протязі одного року, дані земельні ділянки не відчужила, а тому просить позовні вимоги задовольнити, зобов'язавши [PERSON] відчужити вищезазначені земельні ділянки. Представник Новоселицької сільської ради Кельменецького району Чернівецької області в судове засідання не з'явився. Відповідачка, будучи належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явилася. Судом досліджені наступні докази: копії державних актів на право власності на земельні ділянки серії ЯМ № 182963 та серії ЯМ № 182964, видані 15 червня 2012 року Кельменецькою РДА на ім'я [PERSON], копія довідки № 746, видана 18 листопада 2013 року відділом Держземагенства у Кельменецькому районі Чернівецької області, копія довідки №7317/946, видана 26 листопада 2013 року РС УДМС України в Чернівецькій області. Судом встановлено, що [PERSON] є громадянкою РФ, зареєстрована у с. Новоселиця Кельменецького району Чернівецької області, вступила у право спадкування земельних ділянок для ведення товарного сільськогосподарського виробництва згідно свідоцтва на право на спадщину за заповітом від 18 лютого 2011 року, ВРЕ 968229. На дані земельні ділянки, площами 0,9683 га та 0,0434 га, що розташовані на території Новоселицької сільської ради (за межами населеного пункту) за кадастровими номерами 7322087200:02:002:0578 та 7322087200:02:003:0727 відповідно. 01 серпня 2012 року відповідачка отримала Державні акти на право власності на земельні ділянки серія ЯМ №182964 та серія ЯМ №182963 вартість яких складає 22976 гривень 35 копійок та 926 гривень 37 копійок відповідно. 01 серпня 2012 року у [PERSON] виникло право власності на земельну ділянку сільськогосподарського призначення, вказана дата є початковою точкою відліку однорічного терміну, протягом якого, відповідно до ч. 4 ст. 81, п. «е» ч. 1 ст. 140, п «д» ч. 1 ст. 143, ст. 145 Земельного кодексу України, відповідачка мала відчужити вказану земельну ділянку у будь-який передбачений законом спосіб. Отже, до 01 серпня 2013 року громадянка РФ [PERSON] повинна була відчужити земельні ділянки сільськогосподарського призначення, які отримала у спадщину. Згідно ст. 13 Конституції України земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, є об'єктами права власності Українського народу. Суб'єктами права приватної власності на землю згідно зі ст. 80 Земельного кодексу України визначено громадян України та юридичних осіб. Проте, з урахуванням змісту ч. 2 ст. 81 та інших норм Земельного кодексу України, суб'єктами права приватної власності на землю визнаються також іноземні громадяни та особи без громадянства. Зокрема, згідно ч. 2 ст. 81 Земельного кодексу України іноземні громадяни та особи без громадянства можуть набувати права власності на земельні ділянки несільськогосподарського призначення в межах населених пунктів, а також на земельні ділянки несільськогосподарського призначення за межами населених пунктів, на яких розташовані об'єкти нерухомого майна, що належать їм на праві приватної власності. Відповідно до ч.5 ст.22 Земельного кодексу України землі сільськогосподарського призначення не можуть передаватись у власність іноземним громадянам, особам без громадянства, іноземним юридичним особам та іноземним державам. Проте за змістом ч. 4 ст. 81, ст. 145 Земельного кодексу України допускається, що земельні ділянки сільськогосподарського призначення ці особи також мають право набувати, проте лише у спадщину, і протягом року зобов'язані їх відчужити, оскільки успадковані земельні ділянки сільськогосподарського призначення не можуть перебувати у приватній власності осіб без громадянства або іноземних громадян. У разі невиконання цієї вимоги настають передбачені пунктом «д» ст. 143 Земельного кодексу України наслідки, а саме: право власності на земельну ділянку може бути примусово припинене за рішенням суду. Оскільки відповідачка є іноземцем, яка набула право власності на землю сільськогосподарського призначення та не відчужила її протягом строку, встановленого статтею 81 ЗК України, то вказана земельна ділянка підлягає примусовому відчуженню за рішенням суду на підставі статті 145 ЗК України, а право приватної власності [PERSON] на цю земельну ділянку підлягає припиненню на підставі п. «е» статті 140 ЗК України. Ураховуючи те, що право власності відповідно до статті 125 Земельного кодексу України виникає після одержання спадкоємцем земельної ділянки документа, що посвідчує право власності на земельну ділянку, та його державної реєстрації, після чого на зазначені правовідносини повністю поширюються гарантії права власності, то обчислення річного строку «добровільного» відчуження слід починати від часу одержання іноземним громадянином чи особою без громадянства державного акта на право приватної власності на земельну ділянку. Отже, за відсутності факту «добровільного» відчуження іноземним громадянином чи особою без громадянства успадкованої земельної ділянки вона підлягає примусовому відчуженню, тобто [PERSON] слід зобов'язати відчужити вищезазначені земельні ділянки. Суд також вважає, що з відповідачки [PERSON] слід стягнути на користь держави судовий збір. На підставі ст. 22, 81, 125, 143, 145, 153 ЗК України,

Outcome: approved