Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-12 00:00:00

Представник позивача у грудні 2018 р. звернувся до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що 01.09.2014 р. між позивачем та відповідачем укладено контракт з педагогічним працівником, відповідно до умов якого [PERSON] прийнято на посаду викладача іноземної мови, терміном дії по 31.08.2015 р. У період 26.03.2015 р. позивач стала на облік в жіночу консультацію у зв'язку з вагітністю 11-12 тижнів. 01.04.2015 р. позивач поступила на стаціонарне лікування до Київського пологового будинку №3, з якого 10.04.2015 р. була виписана. 11.04.2015 р. позивач за наполяганням чоловіка, з метою отримання якісної медицини виїхала до Іспанії, де проживає її чоловік. Незважаючи на виїзд до Іспанії, позивач продовжувала перебувати на обліку в жіночій консультації філії №5 КНП «Консультативно-діагностичний центр» Святошинського району м. Києва. 31.07.2015 р. лікарем даного закладу видано листок непрацездатності про те, що позивач звільняється від роботи на період з 31.07.2015 р. по 04.12.2015 р. у зв'язку з вагітністю, який передано відповідачу. Відповідач, з метою перевірки обгрунтованості видачі листка, звернувся з відповідним листом до філії №5 КНП. Завідувач закладу повідомила, що при видачі листа непрацездатності, допущено порушення видачі та просила його відкликати. Відповідач, не повідомивши позивача, позбавився вищезазначеного листа непрацездатності, і не видав наказ про надання відпустки по вагітності та пологах. 13.08.2015 р. позивач звернулася до відповідача з окремою заявою про надання відпустки по вагітності та пологах на період з 31.07.2015 р. по 04.12.2015 р. Станом на 31.07.2015 р. позивач знаходилась на 29 тижні+6 днів вагітності. Заяву разом з консультативною довідкою та її перекладом на українську мову надійшов до коледжу 25.08.2015 р. Відповідач заяву проігнорував та відповіді на неї не направив. Наказом відповідача №115-к/тр від 31.08.2015 р. позивач звільнена з коледжу на підставі п. 2 ст. 36 КЗпП України у зв'язку із закінченням терміну дії контракту. Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 05.07.2016 р. визнано незаконним наказ відповідача про звільнення, позивача поновлено на посаді з 31.08.2015 р. Наказом відповідача №158-к/тр від 07.12.2016 р. позивача поновлено на посаді викладача іноземної мови. 12.01.2017 р. позивач направила відповідачу заяву про надання їй відпустки для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку з 23.11.2015 р. по 28.09.2018 р., на підставі чого відповідач видав відповідний наказ №3-к/тр від 12.01.2017 р. Ухвалою суду касаційної інстанції від 27.09.2017 р. скасовано рішення Апеляційного суду м. Києва від 05.07.2016 р., визнано, що звільнення позивача було законним. Наказом відповідача №164-к/тр від 12.12.2017 р. скасовано наказ від 07.12.2016 р. №158-к/тр про поновлення позивача на посаді. 24.09.2018 р. представник відповідача отримав даний наказ. В період серпня 2015 р. по 31.08.2015 р. у позивача виникло право на відпустку у зв'язку з вагітністю та пологами. В період поновлення позивача на посаді, вона реалізувала своє право на відпустку для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку а саме, до 28.09.2018 р., надавши відповідну заяву. Позивач вчинила всі дії для реалізації права на відпустку та продовження строку дії договору до 28.09.2018 р. Проте, в період перебування трудових відносин, позивачу не було надано відпустки у зв'язку з вагітністю та пологами, що є порушенням трудового законодавства. Відповідач навмисно надіслав листок непрацездатності некомпетентному органу для перевірки його видачі, що призвело до того, що позивач була позбавлена права на відпустки у зв'язку з вагітністю та права на продовження дії контракту до закінчення відпустки. З урахуванням викладеного, позивач просить змінити дату звільнення з посади викладача іноземної мови з 31.08.2015 р. на 28.08.2018 р., стягнути судовий збір. Ухвалою суду від 16.01.2019 р. відкрито провадження по справі, розгляд справи призначено в порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін. Ухвалою суду відповідачу надано встановлений законом строк для подання заяви із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, надано строк для направлення відзиву на позовну заяву (а.с. 71-72). В установлений строк відповідач заперечення та відзиву на позовну заяву не подав, позовну заяву з додатками отримав належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення. В силу ч. 2 ст. 191 ЦПК України, суд вирішує справу за наявними матеріалами справи. Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Встановлено, що 01.09.2014 р. між Торговельно-економічним коледжом Київського національного торговельно-економічного університету, в особі директора Олійника\~О.В. та[PERSON] укладено контракт з педагогічним працівником, відповідно до умов якого позивача прийнято на посаду викладача іноземної мови, строком по 31.08.2015 р. (а.с. 18-19). Відповідно до довідки від 26.11.2015 р. [PERSON] у зв'язку з вагітністю стала на облік в жіночу консультацію КНП «КДЦ» Святошинського району м. Києва Філія №5 (а.с. 20). В період з 31.07.2015 р. по 04.12.2015 р. позивач перебувала на амбулаторному та стаціонарному лікарняному через вагітність, що підтверджується листком непрацездатності від 31.07.2015 (а.с. 22). 01.04.205 р. [PERSON] поступила на стаціонарне лікування до Київського пологового будинку №3, з якого 10.04.2015 р. була виписана з діагнозом: ранній гестоз вагітності, крайове передлежання плаценти (а.с. 21). 07.08.2015 р. відповідач звернувся з листом до лікувального закладу КНП «Консультативно-діагностичний центр» щодо підтвердження факту перебування позивача на обліку у зв'язку з вагітністю та пологами та обгрунтованості видачі позивачу листка непрацездатності від 31.07.2015 (а.с. 23). 10.08.2015 р. лікувальний заклад повідомив відповідача, що при видачі листка непрацездатності допущено порушення його видачі, просили відкликати лист непрацездатності (а.с. 24). 13.08.2015 р. позивач звернулася із заявою до навчального закладу про надання відпустки у зв'язку з вагітністю та пологами з 31.07.2015 р. по 04.12.2015 р. (а.с. 25). Консультаційною довідкою, виданою клінікою Малаги, Іспанія від 13.08.2015 р. зазначено, що [PERSON] знаходиться на 32 тижні вагітності. Дану довідку подано з перекладом іспанської мови на українську (а.с. 26-27). Наказом Торговельно-економічного коледжу Київського національного торговельно-економічного університету від 31.08.2015 р. №115-к/тр [PERSON] звільнено з посади викладача іноземної мови згідно п. 2 ст. 36 КЗпП України у зв'язку з закінченням терміну дії контракту (а.с. 30). [INFO] позивач народила сина [PERSON] в провінції Малага в Іспанії (а.с.31-38). Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 05.07.2016 р. визнано незаконним наказ коледжу №115-к/тр від 31.08.2015 р. про звільнення [PERSON] з посади викладача іноземної мови та поновлено позивача на роботі (а.с. 40-42). Наказом відповідача №158-к/тр від 07.12.2016 р. скасовано наказ від 31.08.2015 р. №115-к/тр про звільнення [PERSON], поновлено позивача з 31.08.2015 р. на посаді, внесено зміни до трудової книжки (а.с. 44). 19.10.2016 р. позивачу видано листок непрацездатності АДА №541530, відповідно до якого в період з 20.07.2015 р. по 23.11.2016 р. [PERSON] перебувала на стаціонарному та амбулаторному лікуванні, вагітність 30 тижнів в КНП «Консультативно-діагностичний центр» Філія №5 (а.с. 45). Виконавчою дирекцією Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності від 30.01.2017 р. відповідача повідомлено, що листок непрацездатності АДА №541530 підлягає поверненню у заклад охорони здоров'я для заміни бланку (а.с. 49). 06.03.2017 р. позивачу видано листок непрацездатності АДА №110020, відповідно до якого в період з 31.07.2015 р. по 03.12.2015 р. позивач перебувала на стаціонарному та амбулаторному лікуванні, вагітність 30 тижнів в КНП «Консультативно-діагностичний центр» Філія №5 (а.с. 50). 12.01.2017 р. відповідач на підставі заяви позивача наказом №3-к/тр надав з 26.11.2015 р. по 28.09.2018 р. відпустку по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку (а.с. 53). Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27.09.2017 р. рішення Апеляційного суду м. Києва від 05.07.2016 р. скасовано (а.с. 54-56). 12.12.2017 р. відповідачем видано наказ №164-к/тр про скасування наказу від 07.12.2016 р. №158-к/тр про поновлення на роботі [PERSON] (а.с. 57). Відповідно до ч.1 ст. 21 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Відповідно до п.2 ч.1 ст. 23 КЗпП України трудовий договір може бути укладений на визначений строк за домовленістю сторін. Строковий трудовий договір укладається у випадках, коли трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений строк з урахуванням характеру наступної роботи, або умов її виконання, або інтересів працівника та в інших випадках, передбачених законодавчими актами (ч. 2 ст. 23 КЗпП України). Згідно із п.2 ч.1 ст. 36 КЗпП України підставами припинення трудового договору є закінчення строку (пункти 2 і 3 статті 23), крім випадків, коли трудові відносини фактично тривають і жодна з сторін не поставила вимогу про їх припинення. Припинення трудового договору у зв'язку із закінченням строку його дії не потребує заяви чи будь-якого волевиявлення працівника, адже, підписуючи строковий трудовий договір, надаючи згоду на роботу на посаді працівник фактично надав свою згоду на припинення такого договору після закінчення строку, на який його було укладено. Вирішуючи питання про поновлення працівника, який працював за строковим трудовим договором, необхідно враховувати відсутність підстав для поновлення на роботі такого працівника у разі, якщо на момент ухвалення судом рішення у спорі строк трудового договору закінчився. У такому разі суд може тільки змінити дату звільнення на пізнішу - що відповідає даті закінчення трудового договору (Постанова Верховного суду від 24.10.2018 р. справа № 552/4406/16-ц). В силу п. 4 ст. 4 Закону України «Про відпустки» установлюються такі види відпусток: відпустка у зв'язку з вагітністю та пологами (стаття 17 цього Закону); відпустка для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку (стаття 18 цього Закону). Відповідно до ч. 2 ст. 3 Закону України «Про відпустки» у разі звільнення працівника у зв'язку із закінченням строку трудового договору невикористана відпустка може за його бажанням надаватися й тоді, коли час відпустки повністю або частково перевищує строк трудового договору. У цьому випадку чинність трудового договору продовжується до закінчення відпустки. На підставі медичного висновку жінкам надається оплачувана відпустка у зв'язку з вагітністю та пологами тривалістю: 1) до пологів - 70 календарних днів; 2) після пологів - 56 календарних днів (70 календарних днів - у разі народження двох і більше дітей та у разі ускладнення пологів), починаючи з дня пологів (ч. 1 ст. 17 Закону України «Про відпустки», ч. 1 ст. 179 КЗпП України). Після закінчення відпустки у зв'язку з вагітністю та пологами за бажанням жінки їй надається відпустка для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку (ч. 1 ст. 18 Закону України «Про відпустки»). Судом встановлено, що 01.09.2014 р. позивач була прийнята на роботу до Торговельно-економічного коледжу Київського національного торговельно-економічного університету на посаду викладача іноземної мови, на строк по 31.08.2015 р. Наказом №115-к/тр від 31.08.2015 р. позивача звільнено з посади на підставі п. 2 ст. 36 КЗпП України у зв'язку з закінченням терміну дії контракту. На підставі рішення Апеляційного суду м. Києва від 05.07.2016 р. про визнання незаконним наказу про звільнення, поновлення позивача, 07.12.2016 р. відповідачем винесено відповідний наказ, позивача поновлено на роботі. В період чинності рішення суду від 05.07.2016 р., позивачу надано відпустку по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, а саме, по 28.09.2018 р. На підставі ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27.09.2017 р., яким рішення Апеляційного суду м. Києва від 05.07.2016 р. скасовано, відповідачем видано наказ від 12.12.2017 р. про скасування наказу про поновлення на роботі позивача. Наказ про звільнення позивача від 31.08.2015 р. визнано чинним та правомірним. Законом України «Про відпустки» (ст. 17) та КЗпП України передбачена соціальна відпустка у зв'язку з вагітністю та пологами та відпустка для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку. Позивачу як вагітній жінці в період дії контракту надано право на використання таких відпусток. 13.08.2015 р. вона звернулася з відповідною заявою до відповідача про надання відпустки у зв'язку з вагітністю та пологами, терміном з 31.07.2015 р. по 04.12.2015 р. (а.с. 25-26), що складає 126 календарних днів та відповідає дії закону. Позивачем в підтвердження вагітності надано медичну документацією. Проте, відповідачем з необгрутованих причин, дану відпустку працівникові надано не було, 31.08.2015 роботодавцем видано наказ про звільнення позивача, що є порушенням вимог трудового законодавства та прав позивача. Закон не передбачає відмову роботодавця від надання працівникові права на відпусткуу зв'язку з вагітністю та пологами. Надання такої відпустки є обов'язком роботодавця. В такому випадку має місце зміна дати звільнення на пізнішу дату, що відповідає даті закінчення трудового договору. Днем звільнення в такому разі буде останній день відпустки, а саме, 04.12.2015 р. Посилання позивача на зміну дати звільнення на 28.09.2018 р. (до досягнення дитиною трирічного віку) не підлягає задоволенню, оскільки такий вид відпустки надається за бажанням жінки з поданням відповідної заяви. Враховуючи, що дану заяву подано після звільнення позивача, яке рішенням суду визнано законним, а тому правові підстави для зміни дати звільнення саме на 28.09.2018 р. відсутні. Дослідивши зібрані докази по справі та давши їм оцінку в сукупності, суд дійшов висновку, що позивачкою, позовні вимоги доведені частково, які знайшли своє підтвердження та обґрунтування, а тому позов підлягає частковому задоволенню. На підставі вищевикладеного, відповідно ст. ст. 21,23, 36, 179 КЗпП України, Законом України «Про відпустки», ст. ст. 13, 81, 258, 258, 265, 268 ЦПК України, суд, -

Outcome: partial