Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-01 00:00:00

ПРОЦЕДУРА Позивач [PERSON] звернулась до суду із згаданим позовом до відповідачів, в якому прохає визнати за нею право власності в порядку спадкування за заповітом після [PERSON] , який помер [INFO] , на 367/1000 частки площею 367 м2, в земельній ділянці кадастровий номер 5310136700:12:002:0422 загальною площею 0,1 га, за адресою: [ADDRESS] , цільове призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка). Одночасно, позивач прохає припинити право спільної сумісної власності [PERSON] , який помер [INFO] , [PERSON] , [PERSON] на зазначену земельну ділянку. Свої вимоги мотивує тим, що вона є спадкоємцем за заповітом після померлого [INFO] її батька [PERSON] . До складу спадщини входить земельна ділянка кадастровий номер 5310136700:12:002:0422 загальною площею 0,1 га, за адресою: [ADDRESS] , цільове призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка перебуває у спільній сумісній власності та належить [PERSON] , [PERSON] та померлому [PERSON] . 08.09.2021 приватним нотаріусом Настекою Н.О. видано постанову про відмову у видачі [PERSON] свідоцтва про право на спадщину за заповітом, у зв`язку із невизначеністю часток у спільній сумісній власності. З метою реалізувати своє право на спадщину, [PERSON] звернулась до суду із відповідним позовом. Ухвалою суду від 04.10.2021 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження. 02.12.2021 позивач звернулась на адресу суду із заявою, в якій прохала про залишення позовних вимог без розгляду в частині припинення права спільної сумісної власності [PERSON] , який помер [INFO] , [PERSON] , [PERSON] на зазначену земельну ділянку кадастровий номер 5310136700:12:002:0422 за адресою: [ADDRESS] , цільове призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка). Ухвалою суду від 02.12.2021 позовні вимоги [PERSON] в частині припинення права спільної сумісної власності [PERSON] , який помер [INFO] , [PERSON] , [PERSON] на земельну ділянку, кадастровий номер 5310136700:12:002:0422 за адресою: [ADDRESS] , цільове призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) - залишено без розгляду. Крім того, зустрічну позовну заяву, яка була подана до суду 18.10.2021, [PERSON] та [PERSON] про визначення часток у спільній сумісній власності, визнання за ними право власності та припинення права спільної сумісної власності - повернуто позивачам на підставі їх спільної заяви про відкликання зустрічного позову. АРГУМЕНТИ (ДОВОДИ) СТОРІН В ХОДІ СУДОВОГО РОЗГЛЯДУ В судове засідання сторони та третя особа, будучи належно повідомленими про дату, час і місце розгляду справи, не прибули. Від представника позивача на адресу суду надійшло клопотання про розгляд справи за її відсутності та відсутності позивача. Позовні вимоги представник позивача підтримала у повному обсязі та просила позов задовольнити. Відповідачі надіслали на адресу суду заяви про визнання позову [PERSON] . Приватний нотаріус Полтавського міського нотаріального округу Настека Н.О. (третя особа) звернулась із клопотанням, в якому просила справу розглядати без її участі. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ Судом встановлено, що у відповідності до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за №84993092 від 13.04.2017 (а.с.42) земельна ділянка за кадастровим номером 5310136700:12:002:0422, загальною площею 0,1 га, цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), розташована за адресою: [ADDRESS] , належить на праві приватної спільної сумісної власності [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . У відповідності до належним чином завіреної копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , [PERSON] [INFO] помер, про що Подільським районним у місті Полтаві відділом ДРАЦС Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми) було зроблено відповідний актовий запис за №157 (а.с.21). [PERSON] , який помер [INFO] , за життя 22.02.2021 було складено заповіт, відповідно до якого все належне йому майно останній заповів своїй дочці [PERSON] (а.с.22, 23, 24). Як убачається зі змісту позовної заяви, позивач [PERSON] є дочкою померлого [INFO] [PERSON] , факт родинних відносин яких підтверджується долученими до матеріалів справи письмовими доказами (а.с.11-15). Рішенням Ленінського районного суду м.Полтави від 09.08.2017 визнано за [PERSON] право власності на самочинне будівництво, проведене в належній йому 19/75 частині домоволодіння за адресою: [ADDRESS] (а.с.34-35). Згідно постанови приватного нотаріуса Полтавського міського нотаріального округу Настеки Н.О. від 08.09.2021 (а.с.44-45) [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на частку земельної ділянки, площею 0,1000 га, кадастровий номер 5310136700:12:002:0422, цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), розташована за адресою: [ADDRESS] , після смерті батька [PERSON] , який помер [INFO] , у зв`язку з тим, що конкретна частка на земельну ділянку не визначена. За висновком експерта земельно-технічного дослідження №72 від 07.09.2021 (а.с.47-63) фактичні частки співвласників у праві власності на земельну ділянку площею 0,1000 га, кадастровий номер 5310136700:12:002:0422, цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), розташованої за адресою: [ADDRESS] , складають у [PERSON] - 414/1000, у [PERSON] (померлого) - 367/1000, у [PERSON] - 219/1000. ОЦІНКА СУДУ ТА НОРМИ ПРАВА Відповідно до ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. У відповідності до ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Жодна особа не може бути позбавлена права на участь у розгляді своєї справи у визначеному цим Кодексом порядку. Таким чином, у розумінні закону, суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право. Зміст зазначених у ст.4 ЦПК України підстав для захисту відображений у відповідних нормах статей, що регулюють ту чи іншу категорію правовідносин. Порушення цивільних прав має проявлятись в активних діях відповідача, невизнання цивільного права, у свою чергу, полягає в пасивному запереченні наявності у особи суб`єктивного цивільного права, зокрема, на майно, на право користування майном, на спадкування, на частину в загальному майні, яке безпосередньо не спричиняє шкоду суб`єктивному праву, але створює невпевненість у правовому статусі носія суб`єктивного права, оспорювання суб`єктивного цивільного права відображає такий стан правовідносин, коли суб`єктивне цивільне право заперечується в юрисдикційному органі. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Згідно ч.ч.3, 4 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Відповідно до ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності до того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Як встановлено судом, земельна ділянка по [ADDRESS] , перебувала у спільній сумісній власності відповідачів [PERSON] , [PERSON] та померлого [PERSON] , який заповів все своє майно позивачу [PERSON] . Питання про визначення часток земельної ділянки за життя [PERSON] не порушувалось й наразі його спадкоємцеві було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, саме через не визначення конкретної частки земельної ділянки, що належала померлому. Таким чином, позивач звернулася до суду з метою захисту свого спадкового права. Згідно із ст.355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. Спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю (ч.1 ст.368 ЦК України). Відповідно до ч.1,ч.2 ст.370 ЦК України, співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності, крім випадків, установлених законом. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Згідно з ч.1 ст.86 ЗК України, земельна ділянка може знаходитись у спільній власності з визначенням частки кожного з учасників спільної власності (спільна часткова власність) або без визначення часток учасників спільної власності (спільна сумісна власність). За змістом ст.89 ЗК України та глави 26 розділу І книги третьої ЦК України, спільною сумісною є спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності. Згідно з ч. 5 ст. 89 ЗК України поділ земельної ділянки, яка є у спільній сумісній власності, з виділенням частки співвласника, може бути здійснено за умови попереднього визначення розміру земельних часток, які є рівними, якщо інше не передбачено законом або не встановлено судом. Суд вказує, що згідно із наданим висновком земельно-технічного дослідження частки співвласників [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , з огляду на фактичне користування земельною ділянкою, не були рівними і складають 367/1000, 414/1000 та 219/1000, що сторонами не заперечувалось і відповідає фактичному користуванню земельною ділянкою. Відповідно до п.5 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» від 22.12.1995 за №20, частка учасника спільної сумісної власності визначається при поділі майна, виділі частки з спільного майна, зверненні стягнення на майно учасника спільної власності за його боргами, відкритті після нього спадщини. Зі змісту ст. 357 ЦК вбачається, що під терміном «визначення часток» законодавець розуміє визначення (встановлення) розміру частки співвласника у спільному сумісному майні. Водночас, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла до інших осіб (спадкоємців) (ст. 1216 ЦК України). Відповідно до ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України). Відповідно до ч.1 ст.1226 ЦК України частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає у день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1222, 1270 ЦК України). При цьому для оформлення права на спадщину закон не вимагає рішення суду про визначення частки спадкодавця. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. За змістом ст. 392 ЦК України право власності на майно може бути визнано судом у випадку, коли це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати документа, який засвідчує це право. Відповідно до ч.1 ст.25 ЦК України здатність мати цивільні права та обов`язки (цивільну правоздатність) мають усі фізичні особи. Разом із тим, цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті (ч.4 ст.25 ЦК України. За таких обставин, визначення судом частки співвласника у праві спільної власності на нерухоме майно за померлим не узгоджується з вимогами чинного законодавства, оскільки у такому разі судом буде вирішено питання про права особи, яка не має цивільної процесуальної правоздатності та дієздатності, що свідчить, у тому числі, про неефективність способу захисту права особи відповідно до положень статті 16 ЦК України. У такому випадку спадкоємець має право захистити свої права шляхом подання позову про визнання права власності в порядку спадкування, з огляду на що позовні вимоги є обґрунтованими. Аналізуючи викладене, виходячи з фактичних обставин справи та норм законодавства, що регулюють виниклі правовідносини, суд доходить висновку про задоволення позову у повному обсязі, оскільки у зв`язку зі смертю одного з співвласників частка у спільній сумісній власності якого не визначена, спадкоємець позбавлений можливості реалізувати своє право на спадщину. За таких обставин, позивач не має іншої можливості захистити своє право, тому суд вважає, що відповідно до ст.16 ЦК України цивільне право останньої підлягає захисту в судовому порядку.

Outcome: approved