Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-06 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду із позовною заявою, в якій просить стягнути з відповідачів в солідарному порядку# на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за договором у розмірі 1 061.1 доларів С1Т1А та судові витрати. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав повністю та просив їх задовольнити. Відповідачі у судове засідання не з'явилися, сповіщалися, причини неявки суду не повідомили, заяви про розгляд справи у їх відсутність не подали. У попередньому судовому засіданні [PERSON] позовні вимоги визнала та просила надати відстрочку виконання рішення. Згідно ст. 224 ЦПК України, у разі неявки всіх відповідачів, які належним чином були повідомлені про день, годину та місце слухання справи та про причини неявки суд не повідомили, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Зі згоди представника позивача суд ухвалює заочне рішення на підставі існуючих в матеріалах справи документів, що відповідає вимогами ст. 224 ЦПК України. Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, вивчивши нормативну базу, яка регулює галузь спірних правовідносин, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі з наступних підстав. Як встановлено у судовому засіданні, 04 січня 2008 року між Закритим акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк» та [PERSON] був укладений договір № 200516-СКЕО про надання кредиту у розмірі 6 000 доларів США із сплатою 24% річних шляхом сплати щомісячних платежів. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. У порушення зазначених норм закону та умов договору [PERSON] зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконував. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. Відповідно до ч. 1 ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Внаслідок неналежного виконання взятого на себе обов'язку, станом на 24 серпня 2009 року в [PERSON] виникла заборгованість у розмірі 1 061.10 доларів США, що складається з: заборгованості по кредиту - 903,35 доларів США.; заборгованість по відсоткам - 77,42 доларів США., штрафи у розміріЗ 1,29 доларів США (фіксована частина) та 49,04 доларів США (процентна частина). 04 січня 2008 року у забезпечення виконання [PERSON] зобов'язань відповідно до Кредитного договору № 200516-СКЕО між ЗАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] укладено договір поруки, за яким [PERSON] на добровільних засадах бере на себе зобов'язання відповідати за борговими зобов'язаннями [PERSON], які виникають з умов кредитного договору № 2005 16-СКЕй від 04 січня 2008 року (/О Відповідно до ч. 1 ст. 554 ЦК України, у раті порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Відповідно до ч. 2 ст. 554 ЦК України, поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що й боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлене договором поруки. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що відповідачі мають солідарно відповідати за порушення виконання вимог Кредитного договору № 200516-СКЕО від 04 січня 2008 року. Відповідно до ст. 533 ЦК України, грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Відповідно до п. 14 Постанови Пленуму Верховного Суду України №14 «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року, згідно з частиною першою статті 192 ЦК законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. У звязку з цим при задоволенні позову про стягнення грошових сум суди повинні зазначати в резолютивній частині рішення розмір суми, що підлягає стягненню, цифрами і словами у грошовій одиниці України - гривні. При стягненні періодичних платежів суд має вказати період, протягом якого проводиться виконання. У разі предявлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті суду слід у мотивувальній частині рішення навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення. У зв'язку з цим, гривневий еквівалент зазначеного грошового зобов'язання складає 8 478,51 грн. (1 061,1 доларів США X 7,9903 = 8 478,51 гри.) Відповідно до ст. 217 ЦПК України, суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, надати відстрочку або розстрочити виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає у рішенні. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved