Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-22 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду із позовом до [PERSON] про звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки. В обґрунтування своїх вимог зазначив, що 24 червня 2019 року відповідачці позивачем було направлено лист № 26.3-35703-09 щодо необхідності звільнення земельної ділянки та приведення її у придатний до використання стан у місячний строк з моменту отримання цього листа. Зазначений лист [PERSON] отримала 25 червня 2019 року особисто (відповідно до позначки на повідомленні про вручення поштового відправлення). 25 липня 2019 року головними спеціалістами відділу контролю за використанням активів департаменту по роботі з активами Маріупольської міської ради, було здійснено виїзне обстеження земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] ), про що було складено акт обстеження, за змістом якого встановлено, що [PERSON] самовільно займає та використовує земельну ділянку із земель житлової та громадської забудови, під розміщення будови загальною площею 0,0040га. Оскільки, відповідач самовільно зайняв та використовує земельну ділянку із земель житлової та громадської забудови, то позивач, посилаючись на ст.387 ЦК України та ст.212 ЗК України, просить зобов`язати звільнити земельну ділянку та привести її у придатний до використання стан шляхом демонтажу будови. Ухвалою суду від 19 серпня 2019 року, провадження по справі було відкрито, справа призначена до розгляду в порядку спрощеного провадження. 25 листопада 2019 року від представника відповідача адвоката Титової О.Ф. надійшов письмовий відзив на позовну заяву про звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки. 3 березня 2020 року від представника позивача - [PERSON] , на адресу суду надійшла відповідь на відзив. Представник позивача\~ [PERSON] \~,\~яка діє\~на підставі\~довіреності,\~у судовому\~засіданні позовні\~вимоги підтримала,\~надала пояснення\~аналогічні викладеним\~у позовній\~заяві,\~зауважила,\~що спірна\~земельна ділянка\~знаходиться у\~адміністративному підпорядкуванні\~Маріупольської міської\~ради,\~рішення про\~передачу у\~власність або\~надання відповідачу\~вказаної земельної\~ділянки у\~користування для\~вказаних цілей,\~не приймалось. В подальшому надала заяву про розгляд справи за її відсутності. Представник відповідача [PERSON] - адвокат Тітова О.Ф. позовні вимоги не визнала, зауваживши на відсутності у позивача повноважень щодо проведення перевірок з дотримання земельного законодавства. Зазначив, що жодним Законом не визначено організаційно-правової форми самоврядного контролю за охороною та використанням земель, а тем більше жодним нормативно правовим актом не передбачено здійснення такого контролю шляхом проведення виїзного обстеження, за результатами якого складається акт, форма та зміст якого не затверджено жодним нормативно-правовим актом. Виключно посадові особи Держгеокадастру, а також його територіальних органів, які є державними інспекторами у сфері державного контролю за використанням та дотриманням вимог законодавства України про охорону земель, в межах своїх повноважень мають право складати акти перевірок у сфері використання земель усіх категорій і форм власності. Крім того, представник позивача зауважує на недоведеності встановлення торгівельного павільйону саме громадянкою [PERSON] , у зв`язку з чим вона не є належним відповідачем. З огляду на викладене, у задоволенні позовних вимог просила відмовити. Надала суду письмовий відзив на позовну заяву. В подальшому надала заяву про розгляд справи за її відсутності. Суд розглянув матеріали справи, дослідив письмові докази прийшов до наступного. 24 червня 2019 \~ \~ \~ \~відповідачці [PERSON] позивачем було направлено лист № 26.3-35703-09 за підписом заступника Маріупольського міського голови щодо необхідності звільнення земельної ділянки та приведення її у придатний до використання стан у місячний строк з моменту отримання цього листа. Зазначений лист [PERSON] отримала 25 червня 2019 року. Згідно підпису в корінці - повідомленні про вручення, лист отримала саме [PERSON] ( а.с. 5) Відповідачка не визнає факту отримання поштового листа, оскільки згідно відомостей з офіційного веб сайту ПАТ «Укрпошта» у розділі «відстеження», зазначено що лист отримав член сім`ї. ( а.с. 40) Суд вважає вказане посилання відповідача на неповідомлення її про необхідність звільнення земельної ділянки не обґрунтованим, оскільки відповідно до ч.3 ст. 130 ЦПК України, якщо особу, якій адресовано судову повістку, не виявлено в місті проживання, повістку під розписку вручають будь кому з повнолітніх членів сім`ї, які проживають разом з нею, у такому випадку особа, якій адресовано повістку вважається належним чином повідомленою про час , дату та місце судового засідання, вчинення іншої процесуальної дії. Враховуючи вищевикладене суд вважає, що лист про звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки, який було отримано згідно письмового поштового повідомлення про вручення [PERSON] було отримано саме відповідачкою, таким чином вона була повідомлена належним чином про необхідність звільнення земельної ділянки. Актом виїзного обстеження, складеного 25 липня 2019 року \~ \~ \~ \~головними спеціалістами відділу контролю за використанням активів департаменту по роботі з активами Маріупольської міської ради Кукуш В. [PERSON] та [PERSON] встановлено, що [PERSON] в порушення ст.ст.125, 126, 211, 212 ЗК України, самовільно зайнята та використовується земельна ділянка із земель житлової та громадської забудови, за адресою: [ADDRESS] , під розміщення будови площею 0,0040га (а.с.6). Планом-схемою земельної ділянки, зафіксовано розташування зазначеної будови на площі Перемоги в Лівобережному районі міста Маріуполя. Представник відповідача [PERSON] - адвокат Тітова О.Ф. наголошувала на тому, що позивачем не доведено факту належності торгівельного павільйону саме [PERSON] . Розглядаючи зазначене питання суд приходить до наступного. Згідно клопотання поданого 21 липня 2014 року [PERSON] , до Голови Маріупольської міської ради, вона просила затвердити технічну документацію із землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду, та надання земельної ділянки для функціонування торгівельного павільйону, площею 0,0040 га, розташованого на площі Перемоги в Лівобережному районі міста Маріуполя. ( а.с.65) До зазначеного клопотання було додано технічну документацію із землеустрою щодо відведення земельної ділянки. Пояснювальну записку до технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі ( на місцевості) оформлювали саме громадянці [PERSON] для функціонування торгового павільйону по площі Перемоги ( біля скверу) в Орджонікідзевському (Лівобережному) районі міста Маріуполя: Рішенням виконкому Маріупольської міської ради від 21.05.2003 р. № 213/8 погоджено місце розташування та надано земельну ділянку із земель житлової та громадської забудови площею 40,0 кв.м кадастровий номер 1412300000:01:014:0063 в оренду терміном на 1 рік для роздрібної торгівлі в неспеціалізованих магазинах (експлуатація і обслуговування торгового павільйону) по площі Перемоги біля скверу в Орджонікідзевському районі міста громадянину [PERSON] . Видано договір оренди земельної ділянки від 03.12.2003 р. № 194. Термін оренди скінчився договір оренди втратив чинність. Громадянка [PERSON] є спадкоємцем громадянина [PERSON] (померлий, свідоцтво про смерть серія [NUMBER] від 01.06.2005 p.). Рішенням Маріупольської міської ради від 26.02.2013 р. № 6/26-3003 дозволено розробку технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) всім зацікавленим особам у випадку надання земельних ділянок, межі яких встановлені в натурі (на місцевості), у зв`язку, з відчуженням об`єктів нерухомого майна, без зміни цільового призначення, площі, конфігурації таких земельних ділянок. ( а.с.67-68) Згідно інвентаризаційної справи виданої ПП [PERSON] , Маріупольським бюро технічної інвентаризації на торгівельний павільйон на площу Перемоги в місті Маріуполі, було встановлено площа торгівельного об`єкту, 37,3 кв.м. Також суд звертає увагу, що згідно інвентаризаційної справи, торгівельний павільйон було побудовано в 1997 році [PERSON] , а в подальшому право на зазначений павільйон було заявлено [PERSON] . ( а.с. 70-78) Громадянкою [PERSON] складався акт обстеження та узгодження меж земельної ділянки для функціонування торгового павільйону на [ADDRESS] .Перемоги (біля скверу) в Орджонікідзевському районі від 5 травня 2014 року. Витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ-1401310182014 від 4 липня 2014 року надався по запиту саме [PERSON] , для функціонування торгового павільйону розташованому на [ADDRESS] Перемоги в місті Маріуполі. Рішенням Маріупольської міської ради № 6/42-4975 від 30 жовтня 2014 року [PERSON] було відмовлено в затвердженні технічної документації по землеустрою та встановленню меж земельної ділянки в натурі ( на місцевості) та наданні в оренду земельної ділянки площею ) 0,0040 га для функціонування торгового павільйону за адресою: [ADDRESS] . Таким чином, відповідачка [PERSON] , звертаючись до землевпорядних органів та органів місцевого самоврядування з питання оренди земельної ділянки, визначала себе як власника ( правонаступника) торгового павільйону площею 37,3 кв.м. розташованого на земельній ділянці з кадастровим номером 1412300000:01:014:0063 площею 40,0 кв.м. на площі Перемоги в Лівобережному районі міста Маріуполя. За змістом положень статей 25, 26, 31, 33 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать делеговані повноваження у галузі будівництва - щодо здійснення в установленому порядку державного контролю за дотриманням законодавства, затвердженої містобудівної документації при плануванні та забудові відповідних територій та вирішення відповідно до законодавства спорів з питань містобудування, а у сфері регулювання земельних відносин та охорони навколишнього природного середовища - щодо здійснення контролю за дотриманням земельного та природоохоронного законодавства, використанням і охороною земель, природних ресурсів загальнодержавного та місцевого значення, відтворенням лісів. Відповідно до ст.12 Земельного кодексу України розпорядження землями територіальних громад, надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності віднесено до компетенції органів місцевого самоврядування. Згідно із п.34 ч.1 ст.26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин віднесено виключно до компетенції міських рад. Згідно з ч.1,2 ст.83 Земельного кодексу України землі, які належать на праві власності територіальним громадам сіл, селищ, міст, є комунальною власністю. У комунальній власності перебувають усі землі в межах населених пунктів, крім земельних ділянок приватної та державної власності. Таким чином, власником спірної земельної ділянки площею 0,0044 кв.м є територіальна громада м.Маріуполя, в особі Маріупольської міської ради. Відповідно до ст.116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної чи комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування. Відповідно до ч.1 ст.125 Земельного кодексу України, право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації. Згідно з п.б ч.1 ст. 211 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи несуть цивільну, адміністративну або кримінальну відповідальність відповідно до законодавства, зокрема за самовільне зайняття земельних ділянок. За змістом ст.1 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель» самовільне зайняття земельних ділянок - це будь-які дії особи, які свідчать про фактичне використання не наданої їй земельної ділянки чи намір використовувати земельну ділянку до встановлення її меж у натурі (на місцевості), до одержання документа, що посвідчує право на неї, та до його державної реєстрації. Частиною 2 ст.90 Земельного кодексу України передбачено, що порушені права власників земельних ділянок підлягають відновленню в порядку, встановленому законом. Відповідно до ст.386 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Стаття 387 ЦК України передбачає право власника на витребування свого майна від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Як вбачається з позовної заяви Маріупольської міської ради, нею будь-яких рішень щодо надання дозволу відповідачу на користування земельною ділянкою, на якій останнім встановлена будова, не приймалось. Зазначені доводи позивача відповідачем не спростовані, будь-яких правовстановлюючих документів на зазначену земельну ділянку не надано. Положенням ст.212 Земельного кодексу України встановлено, що самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню власникам землі або землекористувачам без відшкодування затрат, понесених за час незаконного користування ними. Приведення земельних ділянок у придатний для використання стан, включаючи знесення будинків, будівель і споруд, здійснюється за рахунок громадян або юридичних осіб, які самовільно зайняли земельні ділянки. Повернення самовільно зайнятих земельних ділянок провадиться за рішенням суду. З системного аналізу положень ст.116, 123, 124, ч.2 ст.134, ст.212 ЗК, ст.1 Закону України від 19.06.2003 № 963-IV «Про державний контроль за використанням та охороною земель», можна зробити висновок, що відповідно до вимог наведеного законодавства обов`язковою умовою фактичного використання земельної ділянки є наявність у особи, що її використовує, правовстановлюючих документів на цю земельну ділянку, а відсутність таких документів може свідчити про самовільне зайняття земельної ділянки. Статтею 116 ЗК України передбачено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Суд не бере до уваги заперечення представника відповідача адвоката Титової О.Ф. з приводу: відсутності повноважень у спеціалістів відділу контролю за використанням активів Департаменту по роботі з активами Маріупольської міської ради повноважень на проведення перевірки з дотримання вимог земельного законодавства; відсутність зареєстрованих прав власності позивача на спірну земельну ділянку; межі якої невизначені у кадастровій карті, оскільки наведене не спростовує, самовільне захоплення земельної ділянки відповідачем під розміщення будови. Як встановлено під час судового розгляду справи, жодного доказу на підтвердження наявності у відповідача права на отримання земельної ділянки у власність чи в користування суду не надано, тому суд приходить до висновку про самовільне зайняття відповідачем земельної ділянки і, відповідно, обґрунтованість позовних вимог. При вирішені позову, суд також вважає за можливе захистити право власності позивача щодо вільного використання земельної ділянки, шляхом зносу будови ( торгівельного павільйону) замість використання термінології зміст, якої не має трактування у діючому законодавстві (шляхом демонтажу), що в свою чергу не змінює зміст позовних вимог та забезпечує судовий захист порушеного права позивача на земельну ділянку. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved