Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-09 00:00:00

Представник позивача просить скасувати заборону на відчуження майна [PERSON], який помер [INFO], яка була накладена на підставі договору довічного утримання від 14 червня 2000 року. Сторони у судове засідання не з'явились, надали заяви про розгляд справи без їх участі та: позивач та її представник позов підтримують, судові витрати залишають за собою, відповідач та третя особа - його визнають. Згідно з позовом, позивач, відповідно до заповіту від 23 липня 2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Кегичівського районного нотаріального округу Удовиченко С.О., номер в реєстрі 89, є спадкоємицею [PERSON], який помер [INFO], що підтверджується свідоцтвом про смерть [NUMBER] від 23 липня 2013 року. [PERSON] відповідно до державного акту на право приватної власності на землю від 30 грудня 2000 року серії [NUMBER] належала земельна ділянка (пай) площею 4,32 га, що розташована за межами населених пунктів Кегичівської селищної ради. Крім того, йому належав житловий будинок по [ADDRESS], що підтверджується рішенням виконавчого комітету Кегичівської селищної ради народних депутатів від 27 березня 2000 року. Оскільки позивач є спадкоємицею [PERSON], вона своєчасно звернулась до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, спадкову справу відкрито 31 жовтня 2013 року, що підтверджується витягом із спадкового реєстру №35588809 від 31 жовтня 2013 року. Разом з цим спадщина нею не оформлялась, у зв'язку із браком коштів. Після повернення до вказаного питання у квітні 2017 року позивач дізналася, що спадщину оформити на даний час неможливо, оскільки у Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна міститься архівний запис про заборону на відчуження невизначеного майна та будинку у с. Зелена Діброва на ім'я [PERSON]. Як стало відомо, вказана заборона занесена до реєстру 25 червня 2004 року на підставі договору довічного утримання, укладеного між [PERSON] та [PERSON] 14 червня 2000 року, який посвідчено приватним нотаріусом Кегичівського районного нотаріального округу Удовиченко С.О. Разом з цим, вказаний договір довічного утримання розірвано за рішенням Кегичівського районного суду Харківської області від 27 листопада 2000 року по справі №2-332. Відповідно до ст. 74 Закону України «Про нотаріат» одержавши повідомлення про припинення чи розірвання договору довічного утримання нотаріус знімає заборону відчуження жилого будинку, квартири, дачі, садового будинку, гаража, земельної ділянки, іншого нерухомого майна. Станом на теперішній час вказане рішення суду до Кегичівської державної нотаріальної контори чи до приватного нотаріусу не надавалось, заборона на підставі договору довічного утримання досі не скасована. При цьому, позивач позбавлена можливості надати вказане рішення суду, оскільки не являється стороною договору довічного утримання чи стороною у вказаній справі. Відповідно до п. 5.1 глави 15 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України №296/5 від 22 лютого 2012 року, нотаріус знімає заборону відчуження майна за рішенням суду. Враховуючи, що вказана заборона є перепоною для оформлення позивачем спадщини на підставі заповіту після смерті [PERSON], та порушує її права, як спадкоємця, єдиним можливим способом захисту її прав є звернення до суду із вказаною позовною заявою про скасування заборони на відчуження майна померлого [PERSON] У судовому засіданні досліджені копії: паспорта та ІПН позивача та її представника (а.с.5-8); заповіту [PERSON] на користь [PERSON] від 23 січня 2007 року, що зареєстрований в реєстрі за №89 (а.с.11); витягу про реєстрацію у Спадковому реєстрі спадкової справи [PERSON] №35588809 від 31 жовтня 2013 року (а.с.12); свідоцтва про смерть [PERSON] (а.с.13); державного акту на право приватної власності на землю серії [NUMBER] від 30 грудня 2000 року (а.с.14); виписки із протоколу засідання виконавчого комітету Кегичівської селищної ради Харківської області від 27 березня 2000 року про визнання права власності на житловий будинок за [PERSON] в с. Зелена Діброва Кегичівського району Харківської області (а.с.15,16); технічного паспорту на садибний житловий будинок [ADDRESS] на ім'я [PERSON] (а.с.17-19); договору довічного утримання від 14 червня 2000 року між [PERSON] та [PERSON]; рішення Кегичівського районного суду Харківської області від 27 листопада 2000 року про розірвання договору довічного утримання (а.с.20,21). Дослідивши матеріали справи, суд доходить висновку про задоволення позову з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Судом встановлено, що позивач дійсно є спадкоємицею майна [PERSON], на відчуження якого накладено заборону на підставі договору довічного утримання, укладеного між спадкодавцем [PERSON] та [PERSON], який посвідчено нотаріусом 04 червня 2000 року за реєстровим №1075. Запис про накладення заборони на житловий будинок внесено до Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна 25 червня 2004 року. В зв'язку із розірванням зазначеного договору на підставі рішення суду від 27 листопада 2000 року, заборона на відчуження майна [PERSON] має бути знята, в порядку, визначеному чинним законодавством. Так, відповідно до п.5.1. глави 15 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року №296/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за №282/20595 (далі - Порядок), нотаріус знімає заборону відчуження майна при одержанні, серед іншого, рішення суду. Статтею 74 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що одержавши повідомлення про припинення чи розірвання договору довічного утримання, нотаріус знімає заборону відчуження жилого будинку, квартири, дачі, садового будинку, гаража, земельної ділянки, іншого нерухомого майна. Згідно із ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст.ст. 10,11,60 ЦПК України суд розглядає справи на підставі наданих сторонами доказів, в межах заявлених позовних вимог. Кожна сторона зобов'язана довести обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведеності перед судом їх переконливості. З огляду на наведені обставини, суд вважає позовні вимоги доведеними та обґрунтованими, оскільки вказана заборона дійсно перешкоджає позивачеві в оформленні права власності на спадкове майно. Крім того, оскільки відповідач позов визнав, суд виходить з того, що це визнання не суперечить закону, не порушує права, свободи, інтереси інших осіб, підстав для відмови у прийнятті цього визнання не вбачає, а тому, відповідно до ч.4 ст.174 ЦПК, вважає позов таким, що підлягає задоволенню. Відповідно до п.24 Постанови №2 Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року, у разі визнання відповідачем позову, суд ухвалює рішення про його задоволення, обмежившись у рішенні посиланням на визнання позову, без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Згідно із заявою позивача, підстав для розподілу судових витрат не знайдено.

Outcome: approved