Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-17 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду з позовом до відповідача в якому просить стягнути з відповідача заборгованість в розмірі 78789,13 грн., яка складається з 1843,07 - тіла кредиту, 14951,89 грн. заборгованість за відсотками за користування кредитом, 57766,12 грн. - заборгованість за пенею, а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. - штраф (фіксована частина), 3728,05 грн. - штраф (процентна складова) та судові витрати в розмірі 1762 грн. Зазначає, що ПАТ КБ «Приватбанк» свої зобовязання за договором та угодою виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором, однак у порушення норм закону та умов договору відповідач зобовязання за вказаним договором належним чином не виконав. Представник позивача [PERSON] у дане судове засідання не зявилась, але надала суду заяву про розгляд справи без її участі, на позовних вимогах наполягає. Також представником банку надано відповідь відзив, в якому зазначено, що у даній справі мова йдеться саме про кредит відповідача б/н від 02.09.2015 року. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами Банку», складає між нею та банком договір, що підтверджується підписом на заяві. Крім того, Умови і Правила надання банківських послуг, а також Тарифи банку є загальнодоступною інформацією, яка розміщена у відділеннях Банку та на офіційному сайті Банку. Відповідач [PERSON] та її представник [PERSON] в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог позивача заперечували, пояснили, що в своєму позові позивач зазначає, що відповідачу 02.09.2015 року нібито їй було надано кредит в сумі 20000 грн, однак надана позивачем заява (анкета) від 02.09.2015 року взагалі не містить зазначення розміру кредитного ліміту. З розрахунком заборгованості, витягом «тарифів банку», витягом з «Умов та правил надання банківських послуг та Правилами користування платіжною карткою» її ніхто не знайомив та для ознайомлення особисто не надавав. У 2015 році [PERSON] вела перемовини з банком щодо реструктуризацією її заборгованості яка існувала в неї за оформленим 27.01.2018\~року кредитним договором №SAMDN50OTC000536733. Саме з цією метою нею 02.09.2015 року було оформлено заяву б/н. 15.10.2015 року було оформлено генеральну угоду про реструктуризацію заборгованості та приєднання до умов і правил надання продукту кредитних карт. Відповідно до п.1.1.1. даної угоди, сторони узгодили, зменшити розмір заборгованості, що виникла у період з дати надання позичальнику кредиту, а саме проценти на 1208,12 грн., комісію на 0,0 грн., пеню на 0,0 грн., штраф на 503,55 грн. У пункті 1.1.3. було узгоджено дату кінцевого погашення заборгованості за «кредитним договором», а саме 30.04.2016 року. Пунктом 1.2. даної угоди передбачено, що з метою забезпечення виконання зобовязань за договором, позичальник зобов'язується на день підписання генеральної угоди мати залишок на любому відкритому в Банку рахунку в розмірі 300 грн. Саме з цією метою відповідачем було оформлено картковий рахунок про який йдеться у позовній заяві та 15.10.2015 року покладено на нього суму у розмірі 300 грн., що підтверджується платіжним дорученням №151015В1DT237347FUKC від 15.10.2015 року. Також, 29.12.2015 року між відповідачем та позивачем було укладено договір №SAMDNWFD0070972751500 Вклад «Депозит Плюс» строковий на 12 місяців (на навчання) Відповідно до вказаного договору, відповідачем було передано Приватбанку грошовий вклад на суму 20000 грн. на 366 днів по 29.12.2016 року включно. На суму вкладу повинні були нараховуватися відсотки за ставкою 23,5% річних. Крім того до «Договору про вклад» 29.12.2015 року було оформлено додаткову угоду до договору №SAMDNWFD0070972751500 відповідно до пункту 1.1. якої банк збільшив процентну ставку за вкладом на 2% річних. Пунктом 6 договору про вклад було передбачено, що якщо у вкладника мається прострочена заборгованість по кредиту, виданому Банком, або вкладник є поручителем по кредиту, за яким існує заборгованість, банк має право за своїм баченням: після закінчення строку вкладу перерахувати вклад та нараховані відсотки на поточний або картковий рахунок та в подальшому використовувати їх для погашення заборгованості або розірвати цей договір. При цьому банк направляє вкладникові письмове повідомлення з зазначенням дати розірвання договору. Вклад та нараховані проценти перераховуються на поточний або картковий рахунок та в подальшому використовуються для погашення заборгованості. Списання коштів оформлюється меморіальним ордером. Пунктом 2 «Додаткової угоди», передбачено, що відповідач доручає банку перераховувати на її бонусний рахунок «Бонус Плюс» суму нарахованих процентів по надбавці, вказаній у пункті 1 даної додаткової угоди. Коштами з конусного рахунку, відповідач може скористуватися в торгівельних точках, партнерах програми «Бонус Плюс». Зняття готівкових коштів з конусного рахунку в банкоматі або касі банку не передбачено. Через декілька місяців після оформлення вкладу, відповідач звернулася до відділення банку з заявою, у якій вона просила повернути вклад так як її донька захворіла та її лікування потребувало значних витрат. Представник позивача зазначив, що враховуючи поважність причин банк піде їй на зустріч та поверне вклад але кошти будуть перераховані на картковий рахунок. Дійсно, згодом кошти було банком перераховано на картковий рахунок відповідача та використано останнім на лікування дитини. При цьому, слід зазначити, що жодних вимог, або листів щодо існування якої б то не було заборгованості за кредитом інакше ніж зобовязання за «Генеральною угодою», моєму довірителю від «Позивача» ніколи не надходили. Також відсутні і які б то не було повідомлення від банку щодо використання грошових коштів мого довірителя за «Договором вкладу» відповідно до пункту 6, що у свою чергу безумовно свідчить про відсутність у відповідача, перед позивачем, яких би то не було зобовязань. Дослідивши матеріали справи, суд знаходить позов таким, що підлягає частковому задоволенню, оскільки у судовому засіданні встановлено, що відповідно до укладеного договору №б/н від 02.09.2015 року відповідач отримала кредит у розмірі 20000 грн., у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою, Тарифами банку складає між нею і банком договір, що підтверджується підписом у заяві. Крім того, Умови і Правила надання банківських послуг, а також Тарифи банку є загальнодоступною інформацією, яка розміщена у відділеннях Банку та на офіційному сайті Банк. АТ КБ «ПриватБанк» свої зобовязання за договором та угодою виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором. Крім цього, факт обізнаності відповідача про отримання кредиту та кредитної картки підтверджується її знімком із карткою банку . У підпунктах 1-14 пункту 2.1.1.12 Умов та правил надання банківських послуг визначено порядок нарахування і виплати процентів і комісії, порядок погашення боргових зобовязань. Зокрема, зазначено, що строк погашення процентів за кредитом визначено щомісячними платежами, а строк погашення кредиту в повному обсязі - останнім днем місяця, указаного на картці. У порушення норм закону та умов договору відповідач зобовязання за вказаним договором належним чином не виконувала. До договору кредиту згідно ст.1054 ЦК України застосовуються загальні положення про договір позики. Відповідно до ст.634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Згідно ст.ст.526-527,530 ЦК України зобовязання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. За ч.1 ст.625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. З наданого розрахунку та виписки з карткового рахунку, вбачається, що відповідачу було встановлено кредитний ліміт, остання користувалася грошима, отримувала кошти через банкомат, здійснювала розрахунки через термінали в касах магазинів. Станом на 03.07.2018 року заборгованість становить 78789,13 грн., яка складається з 1843,07 грн. заборгованість за кредитом, 14951,89 грн. заборгованість за відсотками за користування кредитом, 57766,12 грн. заборгованість з пені, а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. - штраф (фіксована частина), 3728,05 грн. - штраф (процентна складова). Тому твердження відповідача та її представника про необізнаність про отриманий кредит є безпідставним. Частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). З огляду на те, що згідно до наданого банком розрахунку останнє порушення відповідачем обовязків за умовами договору кредиту відбулося поза межами річного строку до звернення до суду з позовом, з урахуванням того, що відповідно до ч.3 ст.549 ЦК України пеня обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання, у даному випадку у стягненні штрафу необхідно відмовити за спливом річного строку позовної давності, а пеня, яка нараховується при триваючому правопорушенні щомісяця за останні 12 місяців до дня звернення до суду з позовом, з урахуванням відомостей з розрахунку заборгованості, до стягнення підлягає пеня у сумі 1100 грн. Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобовязання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України). За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Враховуючи вищевикладене, та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобовязань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення, у звязку з чим у задоволенні позовних вимог про стягнення штрафів за порушення умов договору слід відмовити, оскільки встановлено, що позичальник допустив порушення умов укладеного кредитного договору, за що позивач нараховував відповідачу пеню, а стягнення штрафу носить разовий характер, у звязку з порушенням позичальником строку платежів за будь-яким із грошових зобовязань, що змушує позивача звернутись до суду з позовом, а тому за порушення умов укладеного кредитного договору підлягає стягненню з відповідача в судовому порядку пеня. Аналогічна правова позиція викладена постанові Верховного Суду України від 21 жовтня 2015 року №6-2003цс15. Таким чином, позов банку є доведений на суму 16794,96 грн.+1100 грн.=17894,96 грн., а тому позов банку необхідно задовольнити частково. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України підлягають відшкодуванню за рахунок відповідача судові витрати банку по сплаті судового збору за подачу позову, пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial