Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-01 00:00:00

Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «УНІКА» звернулось до суду з позовом до [PERSON] , в якому просило суд стягнути з відповідача на користь позивача майнову шкоду в сумі 7257,99 грн. в порядку суброгації В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що 24.04.2017 року між Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «УНІКА» та [PERSON] укладений договір добровільного страхування наземного транспорту «КАСКО» №021178/4610/0000018, предметом якого є майнові інтереси страхувальника, пов`язані з володінням, користуванням і розпорядженням транспортним засобом TOYOTA Rav 4, державний номерний знак [NUMBER] . 07.07.2017 року на вул. Чернишевського в м. Харкові [PERSON] , керуючи транспортним засобом ВАЗ 2107, державний номерний знак [NUMBER] скоїв зіткнення з транспортним засобом TOYOTA Rav 4, державний номерний знак [NUMBER] під керуванням [PERSON] .. Згідно з постановою Київського районного суду м. Харкова від 08.08.2017 року, [PERSON] визнаний винним у цій дорожньо-транспортній пригоді, в результаті порушення ним ПДР України. В результаті цієї дорожньо-транспортної пригоди був пошкоджений автомобіль TOYOTA Rav 4, державний номерний знак [NUMBER] . На підставі вищезазначених документів, заяви [PERSON] про подію, що має ознаки страхового випадку від 07.07.2017 року, звіту про оцінку вартості (розміру) збитків, заподіяних пошкодженням транспортного засобу №349/17 від 19.07.2017 року, рахунку ТОВ «АВТОАРТ ЛТД» № 1533 від 15.07.2017 року, та страхового акту №00230020 від 19.07.2017 року позивачем сплачено страхове відшкодування в розмірі 51115,65 грн.. Цивільно-правова відповідальність відповідача, як водія транспортного засобу ВАЗ 2107, державний номерний знак [NUMBER] застраховано ПрАТ СК «ВУСО» на умовах договору (полісу) обов`язкового страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів № АК/4592707. За заявою позивача №20214 вих. № 5694 від 02.08.2017 року ПрАТ СК «ВУСО» сплачено на користь позивача страхове відшкодування в розмірі 43857,66 грн., та різниця між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою становить 7257,99 грн., та має бути відшкодована відповідачем на користь позивача. Такі обставини на думку позивача свідчать про порушення його прав та охоронюваних законом інтересів і є підставою для їх захисту у вказаний у позові спосіб. Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 23.10.2019 року відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду в порядку спрощеного провадження. Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 28.01.2020 року справу передано до Фрунзенського районного суду м. Харкова за територіальною підсудністю. Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 04.03.2020 року справу прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду в порядку спрощеного провадження. Також, відповідачу визначено п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву і всіх письмових та електронних доказів (які можливо доставити до суду), висновків експертів і заяв свідків, що підтверджують заперечення проти позову. В судове засідання представник позивача не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав та зазначив, що відповідачем частково сплачено борг в сумі 5300,00 грн., у зв`язку з чим представник просив стягнути з відповідача несплачену суму майнової шкоди в розмірі 1957,99 грн. майнової шкоди та 1910,00 грн. витрат по сплаті судового збору. Відповідач, належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, згідно з вимогами ч. 8 ст. 128 ЦПК України, в судове засідання не з`явився, в порушення ч. 3 ст.131 ЦПК України про причини неявки суд не повідомив, відзив на позовну заяву не надав. Враховуючи неявку належним чином повідомленого відповідача в судове засідання, який не повідомив про причини неявки та не подав відзив, відповідно до статті 280 ЦПК України суд, за згодою позивача, вважає за можливе проводити заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення. Згідно з вимогами ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу технічними засобами не здійснювалось. З`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно та повно дослідивши матеріали справи та надані позивачем докази, суд встановив наступне. 07.07.2017 року на вул. Чернишевського в м. Харкові [PERSON] , керуючи транспортним засобом ВАЗ 2107, державний номерний знак [NUMBER] скоїв зіткнення з транспортним засобом TOYOTA Rav 4, державний номерний знак [NUMBER] під керуванням [PERSON] .. Внаслідок дорожньо - транспортної пригоди автомобілі зазнали механічних пошкоджень. Згідно з постановою Київського районного суду м. Харкова від 08.08.2017 року, [PERSON] визнаний винним у цій дорожньо-транспортній пригоді, в результаті порушення ним ПДР України. Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. В пункті 7 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» роз`яснено, що відповідно до частини четвертої статті 61 ЦПК при розгляді справи про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок, що набрав законної сили, або постанову суду у справі про адміністративне правопорушення, цей вирок або постанова обов`язкові для суду лише з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Такими чином, вина відповідача в дорожньо-транспортній пригоді доказуванню не підлягає. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно з положеннями п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК Українишкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини (п. 4 ПВССУ №4 від 01.03.2013 року). 24.04.2017 року між Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «УНІКА» та [PERSON] укладений договір добровільного страхування наземного транспорту «КАСКО» №021178/4610/0000018, предметом якого є майнові інтереси страхувальника, пов`язані з володінням, користуванням і розпорядженням транспортним засобом TOYOTA Rav 4, державний номерний знак [NUMBER] Відповідно до зазначеного договору був застрахований автомобіль марки марки Chevrolet Cruse д.н.з. [NUMBER] , в комплексі «Каско». 07.07.2017 року [PERSON] звернулася до позивача із заявою № 00230020 про подію, що має ознаки страхового випадку та про виплату страхового відшкодування. На підставі вищевказаної заяви, звіту про оцінку вартості (розміру) збитків, заподіяних пошкодженням транспортного засобу №349/17 від 19.07.2017 року, рахунку ТОВ «АВТОАРТ ЛТД» № 1533 від 15.07.2017 року, та страхового акту №00230020 від 19.07.2017 року позивачем сплачено страхове відшкодування в розмірі 51115,65 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 031381 від 28.07.2017 року. Відповідно до ст. 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Таким же чином врегульовано дане питання і в статті 27 Закону України « Про страхування». Згідно з пунктом 27 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №4 від 01 березня 2013року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди завданої джерелом підвищеної небезпеки» при вирішенні спорів про право зворотної вимоги страховика суди повинні розрізняти поняття «регрес» та «суброгація». Наприклад, у випадку суброгації відбувається лише заміна осіб у вже наявному зобов`язанні (заміна активного суб`єкта) зі збереженням самого зобов`язання. У такому разі страхувальник передає свої права страховикові на підставі договору і сприяє реалізації останнім прийнятих суброгаційних прав. У випадку регресу одне зобов`язання замінює собою інше, але переходу прав від одного кредитора до іншого не відбувається. Цивільно-правову відповідальність [PERSON] , як водія транспортного засобу ВАЗ 2107 д.н.з. [NUMBER] , застраховано ПрАТ СК «ВУСО» на умовах договору обов`язкового страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів №АК/4592707, що підтверджується витягом з Централізованої бази даних Моторного (транспортного) страхового бюро України сайту http://cbd.mtsbu.ua/ вх. № 20214/11 від 07.07.2017 року. Обов`язок із виплати страхового відшкодування ПрАТ СК «ВУСО» був виконаний та сплачено 43857,66 грн. на користь ПрАТ СК «Уніка», що підтверджується платіжним дорученням №21540 від 26.09.2017 року. Різниця між фактичним розміром шкоди (51115,65 грн.) та страховою виплатою (43857,66 грн.), становить 7257,99 грн. та має бути відшкодованою позивачеві. В своєму клопотанні від 29.10.2020 року, яке надійшло до суду 30.10.2020 року (вх. № ЕП-5089), уповноважений представник позивача зазначив, що відповідачем в ході розгляду справи було сплачено на користь позивача загальну суму боргу в сумі 5300 грн. боргу, у тому числі: 27.01.2020 року - в сумі 1800 грн., 14.05.2020 року - в сумі 1000 грн., 27.10.2020 року - в сумі 2500 грн., у зв`язку з чим несплаченою залишилася сума боргу в розмірі 1957,99 грн.. Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Враховуючи викладене вище, виплату позивачем страхового відшкодування власнику пошкодженого транспортного засобу внаслідок ДТП за умовами укладеного з ним договору добровільного страхування, яка мала місце з вини відповідача, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача про стягнення з [PERSON] несплаченої суми шкоди у розмірі 1957,99 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачена ним сума судового збору при зверненні до суду, оскільки відповідач частково сплатив борг позивачеві після звернення останнього з позовом до суду. На підставі викладеного і

Outcome: partial