Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-14 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду з указаною позовною заявою та просив стягнути з відповідача [PERSON] на користь держави в особі військової частини [NUMBER] , матеріальну шкоду у розмірі 1765,41 грн, а також судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 1921,00 грн. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що згідно наказу командира військової частини [NUMBER] № 193 від 23.06.2017, відповідач був зарахований до списків особового складу частини, прийняв справи та посаду водія автомобільної роти підвозу продовольства, речового та військово-технічного майна, та приступив до виконання службових обов`язків за посадою. За час проходження служби у військовій частині у відповідності до частини 1 статті 9-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та Норми забезпечення речовим майном військовослужбовців Збройних Сил України в мирний час та особливий період, затвердженої наказом МОУ від 29.04.2016 № 232, старший солдат [PERSON] забезпечувався належним речовим майном. За період проходження служби старший солдат [PERSON] допустив порушення військової дисципліни, у зв`язку з чим, на підставі наказу командира військової частини [NUMBER] від 06.03.2018 № 15-рс, звільнений з військової служби (на підставі пункту «е» частини 8 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу »(у відповідній редакції)) та на підставі наказу командира військової частини [NUMBER] від 06.03.2018 № 69, виключений зі списків особового складу частини. На час виключення із списків особового складу військової частини [NUMBER] та зняття з усіх видів забезпечення, за [PERSON] , згідно довідки-розрахунку утворилась заборгованість за речове майно, строк носіння якого не закінчився з урахуванням зносу, в сумі 1765,41 грн. Оскільки станом на 11.07.2019 відповідач не відшкодував вартість виданих йому предметів речового майна, строк носіння яких не закінчився з урахуванням зносу в розмірі 1765,41 грн, позивач для захисту своїх майнових прав вимушений звернути до суду. Представник позивача за довіреністю, [PERSON] , у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити, з підстав, наведених у позові. Відповідач [PERSON] не заперечував щодо задоволення позовних вимог. Дослідивши письмові докази у справі, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, суд дійшов до наступного висновку. Як слідує з матеріалів справи, військова частина [NUMBER] , є складовою частиною Збройних Сил України, підпорядкована Міністерству оборони України, включена до Єдиного державного реєстру підприємств і організацій України і перебуває на утриманні державного бюджету. Згідно з наказу командира військової частини польова пошта [NUMBER] від 23.06.2016 за № 193, солдат військової служби за контрактом [PERSON] , призначений наказом командира військової частини польової пошти [NUMBER] від 23.06.2016 № 35-РС на посаду водія автомобільної роти підвозу продовольства, речового та військово-технічного майна, ВОС-837037А (а.с.7) Судом також встановлено, що за час проходження служби у військовій частині, відповідно до частини 1 статті 9-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та Норми забезпечення речовим майном військовослужбовців Збройних Сил України в мирний час та особливий період, затвердженої наказом МОУ від 29.04.2016 № 232 відповідно до старший солдат [PERSON] забезпечувався належним речовим майном, перелік якого зазначено у довідці-розрахунку (а.с.12). Згідно з ст. 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів\~їх сімей», держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, та військовослужбовці одержують грошове та речове забезпечення за рахунок держави. Відповідач на\~період проходження\~військової служби\~був забезпечений\~державою всіма\~видами матеріального\~забезпечення,\~в тому\~числі речовим\~майном.\~При цьому,\~у судовому засіданні відповідач [PERSON] не заперечував забезпечення його речовим майном такого виду та в кількості, зазначених у довідці-розрахунку, що долучена до позовної заяви (а.с.12). Статтею 1 Закону України «Про правовий режим майна в Збройних Силах України» від 21.09.1999 № 1075-XIV передбачено, що військове майно є державною власністю. Будучи військовослужбовцем Збройних Сил України старший солдат [PERSON] , відповідно до вимог ст.ст. 9, 11, 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 № 548-ХГУ, ст. ст. 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого\~Законом України від 24.03.1999 №551 - XIV\~(далі Статутів), зобов`язаний, свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, не допускати протиправних дій, берегти державне майно. Відповідно до витягу з наказу командира 78 окремого батальйону матеріального забезпечення від 06.03.2018 № 15-РС, згідно з пункту першого частини восьмої ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», старшого солдата [PERSON] , військовослужбовця військової служби за контрактом, звільнено з військової служби у Запас за пунктом «е» (через службову невідповідність осіб рядового, сержантського і старшинського складу у разі невиконання службових обов`язків) та на підставі наказу командира військової частини [NUMBER] від 06.03.2018 № 69, виключений із списків особового складу частини та всіх видів забезпечення (а.с.8-9). Відповідно до пункту 4 Розділу III Інструкції «Про організацію речового забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України в мирний час та особливий період», затвердженої наказом Міністра оборони України № 232 від 29.04.2016, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 26.05.2016 за № 768/28898, у разі звільнення з військової служби осіб офіцерського складу, сержантського і старшинського складу та рядового складу, які проходили військову службу за контрактом, за службовою невідповідністю, у зв`язку із систематичним невиконанням умов контракту, засудженням особи до позбавлення волі або обмеженням волі за вироком суду, що набрав законної сили, вартість виданих їм предметів речового майна, строки носіння яких не закінчилися, утримується з урахуванням зносу та проводяться взаєморозрахунки в разі неотримання військовослужбовцем речового майна, право на отримання якого наступило за час проходження служби. Також Положенням про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду, заподіяну державі, затвердженим Постановою Верховної Ради України № 243 від 23.06.1995, визначено підстави і порядок притягнення до матеріальної відповідальності військовослужбовців і призваних на збори військовозобов`язаних, винних у заподіянні шкоди державі під час виконання ним службових обов`язків, передбачених актами законодавства, військовими статутами, порадниками, інструкціями та іншими нормативними актами. За шкоду, заподіяну державі не під час виконання службових обов`язків, зазначені особи несуть матеріальну відповідальність у порядку, передбаченому цивільним законодавством України. Згідно з пункту 2 цього Положення відшкодуванню підлягає пряма дійсна шкода заподіяна розкраданням, втратою чи незаконним використанням військового майна, погіршення або зниження його цінності, що спричинило додаткові витрати для військових частин, установ, організацій, підприємств для відновлення, придбання майна чи інших матеріальних цінностей або залишкової виплати. Матеріалами справи\~підтверджено,\~що відповідач\~отримав речове\~майно,\~разом з\~тим,\~на момент\~виключення зі\~списків особового\~складу військової\~частини та\~усіх видів\~забезпечення, згідно з довідкою-розрахунком за старшим солдатом [PERSON] рахується заборгованість за утримання речового майна, термін носіння якого не закінчився, у розмірі 1765,41 грн. Статтями 15, 16 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ч. 1 ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Згідно з ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Зважаючи на ті обставини, що відповідач був звільнений з військової служби з військової частини [NUMBER] у запас за пунктом «е» п. 1 ч. 8 ст.\~26\~Закону України\~«Про військовий\~обов`язок\~та військову\~службу» (через службову невідповідність), позивач має право на утримання з нього вартості предметів речового майна строки носіння яких не закінчилися, тому позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Оскільки рішенням суду позовні вимоги позивача задоволено, відповідно до ст.141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача документально підтверджену суму судового збору сплаченого за подання позову в розмірі 1921,00 грн.

Outcome: approved