Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-12 00:00:00

Представник позивача ПАТ «Перший Український [PERSON]» звернувся до Дзержинського районного суду м.Харкова із позовом, в якому просить скасувати обтяження Дзержинського ВДВС ХМУЮ та відділу державної виконавчої служби ХРУЮ, шляхом звільнення з під арештів, накладених 21.11.2012, 23.05.2012, 11.01.2011, 01.12.2010 року Дзержинським відділом державної виконавчої служби ХМУЮ та відділом ДВС ХРУЮ постановами №32749897, 32749682, АА793904, ВП №22948889, на квартиру, загальною площею 68,9 кв.м, житлова площа 45,7 кв.м, що знаходиться за адресою: м.Харків, пр..[PERSON][ADDRESS]. Свої вимоги мотивує тим, що 02.10.2007 року між ЗАТ «Перший Український [PERSON]» та [PERSON] був укладений Кредитний договір №5708515. З метою забезпечення виконання зобовязання між ЗАТ «ПУМБ», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «ПУМБ», та [PERSON] 02.10.2007 року був укладений договір іпотеки №5708533, за яким [PERSON] передав Банку в іпотеку квартиру, загальною площею 68,9 кв.м. житловою площею 45,7 кв.м., яка розташована за адресою: м.Харків, пр..[PERSON][ADDRESS]. На підставі заяви іпотекодержателя та Договору іпотеки від 02.20.2007 року, у звязку з неналежним виконанням взятих на себе зобовязань за Кредитним договором, 31.08.2016 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] прийнято рішення про передачу вищевказаного нерухомого майна, переданого в іпотеку, в приватну власність позивачу, про що в Державний реєстр речових прав на нерухоме майно нотаріусом прийнято відповідне рішення №31189192 та внесено відповідні записи про право власності за №16174833. 12.09.2016 року, при отриманні Інформаційної довідки №67883199, позивачу стало відомо, про те що на вказану нерухомість вже накладено арешти постановами Дзержинським відділом державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції та відділом державної виконавчої служби Харківського районного управління юстиції від 21.11.2012 року, 23.05.2012 року, 11.01.2011 року, 01.12.2010 року, про що свідчили відповідні записи про обтяження. Враховуючи викладене, позивач вважає, що діями відповідача [PERSON] порушені охоронювані права та інтереси позивача, оскільки 02.10.2007 року вищевказане майно було передано ним в іпотеку позивачу. Крім того, в обґрунтування позову представник позивача посилався на ст..60 ЗУ «Про виконавче провадження», відповідно до положень якої особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив їх задовольнити з підстав, викладених у позові. Вважав, що [PERSON] є належним відповідачем по справі та збільшувати коло осіб у справі не є необхідним. Відповідач у судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином, причини неявки суду не повідомив. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази у їх сукупності, дійшов висновку, що вимоги позивача не підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання у спосіб, передбачений ч.2 ст.16 ЦК України У відповідності до ст.ст. 11,60 ЦПК України суд розглядає справу не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін чи інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Судом встановлено, що 02 жовтня 2007 року між Закритим акціонерним товариством «Перший Український [PERSON]», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Перший Український [PERSON]», та [PERSON] був укладений Кредитний договір №5708515, відповідно до умов якого позивач надав відповідачу кредит у розмірі 101\~000,00 дол.США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 11,50% та кінцевим терміном повернення 02.10.2017 року. З метою забезпечення виконання зобовязання, 02.10.2007 року між ЗАТ «Перший Український [PERSON]», правонаступником якого з є Публічне акціонерне товариство «Перший Український [PERSON]», та [PERSON] був укладений договір іпотеки №5708533, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрованого в реєстрі за №3669. Згідно умов Договору іпотеки, [PERSON] передав ПАТ «ПУМБ» в іпотеку нерухоме майно, а саме квартиру, загальною площею 68,9 кв.м, житловою площею 45,7 кв.м., що знаходиться за адресою: м.Харків, пр..[PERSON] [ADDRESS]. 02.10.2007 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу [PERSON] на підставі ст.73 Закону України «Про нотаріат» та у звязку з посвідченням цього іпотечного договору накладена заборона відчуження квартири за №18 у будинку №35Б по пр.Свободи Людвіга у м.Харкові, право набуття якої у власність належить гр.[PERSON] до припинення дії іпотечного договору. Вказана заборона зареєстрована в реєстрі за №3670. Відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна №67883199 від 12.09.2016 року, квартира [ADDRESS] належить на праві приватної власності ПАТ «Перший Український [PERSON]» з 31.08.2016 року на підставі рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу [PERSON] про державну реєстрацію прав та їх обтяжень. Підстава виникнення права власності договір іпотеки виданий 02.10.2007 року, зареєстрований за №3669. Встановлено, що 01.12.2010 року Харківською філією державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України на підставі постанови про відкриття виконавчого провадження, виданої 01.12.2010 року ВДВС Харківського РУЮ Харківської області за виконавчим провадженням №22948889, зареєстровано обтяження арешт нерухомого майна. Також, 11.01.2011 року Харківською філією державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, виданої 11.01.2011 року ВДВС Харківського РУЮ Харківської області, зареєстровано обтяження: арешт нерухомого майна. Також, 14.06.2012 року Харківською філією державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України на підставі постанови про арешт майна боржника, виданої 23.05.2012 року державним виконавцем Дзержинського ВДВС ХМУЮ [PERSON] за в/л №2-8273/10 від 26.04.2012 року, виданого Дзержинським районним судом м.Харкова, зареєстровано обтяження: арешт нерухомого майна. Опис предмета обтяження: все нерухоме майно в межах суми боргу 1820 грн.. Також, 21.11.2012 року Харківською філією державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України на підставі постанови про арешт майна боржника, виданої 21.11.2012 року державним виконавцем Дзержинського ВДВС ХМУЮ [PERSON], зареєстровано обтяження: арешт нерухомого майна. Відповідно до ст. 14 ЗУ «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» визначено, що зареєстроване обтяження має вищий пріоритет над незареєстрованими обтяженнями. Пріоритет зареєстрованих обтяжень визначається у черговості їх реєстрації, за винятками, встановленими цим Законом. Обтяжувачі, які зареєстрували обтяження одного і того ж рухомого майна одночасно, мають рівні права на задоволення своїх вимог. Обтяжувач з вищим пріоритетом має переважне право на звернення стягнення на предмет обтяження. Відповідно до ст. 1 ЗУ «Про іпотеку» іпотека вид забезпечення виконання зобовязання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобовязання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Відповідно до ч.1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобовязання, Іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобовязанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється, зокрема, на підставі рішення суду. Статтею 37 ЗУ «Про іпотеку» встановлено, що Іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання. Разом із цим, статтею 1 ЗУ «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 року №606-ХІV визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. Частиною 2 вказаного Закону передбачено, що примусове виконання рішень покладається на державну виконавчу службу. Згідно із ч. 1 ст. 52 ЗУ «Про виконавче провадження» звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації. Пунктом 5.6 Інструкції про проведення виконавчих дій, затвердженої наказом Міністерства юстиції України №74/5 від 15.12.1999 року передбачено, що арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем, зокрема, шляхом винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, якою накладається арешт на майно боржника та оголошується заборона на його відчуження; винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження. Крім того, відповідно до ст.59 ЗУ «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 року №1404-VІІІ, особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі набрання законної сили судовим рішення про зняття арешту з майна боржника, арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. У разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець. З наведених вище норм можна зробити висновок, що на відповідача [PERSON] не покладено обовязку щодо вжиття заходів з примусового виконання судових рішень, а тому покласти відповідальність за прийняття постанов від 21.11.2012 року, 23.05.2012 року, 11.01.2011 року, 01.12.2010 року про накладення арешту на квартиру [ADDRESS] та оголошення заборони її відчуження є незаконним та не обґрунтованим, а тому діями відповідача права позивача не порушено та вимоги позову ПАТ «ПУМБ» до [PERSON] не підлягають задоволенню у звязку з предявленням його до неналежного відповідача. На підставі викладеного, ст.ст.1, 52 ч.1 ЗУ «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 року №606-ХІV, ст.59 ЗУ «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 року №1404-VІІІ, Інструкції про проведення виконавчих дій, затвердженої наказом Міністерства юстиції України №74/5 від 15.12.1999 року,

Outcome: dismissed