Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-05 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування витрат у порядку регресу, повязаних з виплатою страхового відшкодування, посилаючись на те, що 06 липня 2013 року з вини відповідача сталася дорожньо-транспортна пригода. На дату скоєння цієї пригоди водій [PERSON] не мав чинного договору обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Вина відповідача підтверджується постановою Іванівського районного суду Одеської області від 05 серпня 2013 року. Отже відповідальною особою за завдані збитки позивач вважає відповідача [PERSON]. У звязку із залученням аварійного комісара відповідно до положень ст..40 Закону України «Про обовязкове страхування» цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів МТСБУ понесло витрати в розмірі 2430,00 гривень, що підтверджують платіжним дорученням. В результаті дорожньо-транспортної пригоди був пошкоджений автомобіль «Фольксваген» д/з ВН7025АТ, що належить [PERSON] та за кермом якого знаходився водій [PERSON], цивільно-правова відповідальність якого була застрахована в СТДВ «Гарантія» згідно полісу № АС/1876110, строк дії якого з 20 березня 2013 року по 19 березня 2014 року. Згідно висновку № 436/13 від 20 серпня 2013 року, складеного спеціалістом ФОП [PERSON] розмір завданих збитків визначений згідно ст..29 Закону та склав суму 58403,98 гривень, в т.ч. ПДВ- 9\~734,00 гривень. Позивач зазначає, що податок на додану вартість в розмірі 9734,00 гривень не є прямим збитком, а тому не може бути включений МТСБУ до суми регламентованої виплати. Таким чином розмір регламентованої виплати становить 48669,98 гривень. Зазначена шкода особисто винуватцем ДТП не була відшкодована потерпілій особі. Договірних зобовязань між МТСБУ потерпілою особою та відповідачем не виникало. У звязку з настанням події передбаченої п.п.»А» п.41.1 ст.41 Закону, МТСБУ 22 листопада 2013 року сплатило страхове відшкодування потерпілому в розмірі 48669,98 коп., що підтверджується платіжним дорученням. Представник позивача просить стягнути з [PERSON] понесені витрати. Представник позивача надав заяву у судове засідання про слухання справи у його відсутність, наполягав на позовних вимогах та не заперечував проти ухвалення заочного рішення. Відповідач у судове засідання тричі не зявився. Про дату слухання справи повідомлявся належним чином, про що свідчать розписки про отримання повісток. Заяв про відкладення розгляду справи не надавав, про причини неявки не повідомляв, тому суд визнає його неявку з неповажних причин. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України . Дослідивши письмові матеріали справи та з урахуванням положень ст. 60 ЦПК України, де зазначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, та ст. 11 ЦПК України, згідно якої цивільні справи розглядаються в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, суд вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, розглянувши справу в межах заявлених вимог, приходить до висновку, що позов про стягнення заборгованості за кредитом підлягає задоволенню виходячи з наступного. Свій висновок суд мотивує тим, що: Відповідно до ч. 1, 3 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК. Судом встановлено такі правовідносини та фактичні обставини. Відповідно до постанови Іванівського районного суду Одеської області від 05 серпня 2013 року [PERSON] визнано винним у вчинені адміністративного правопорушення передбаченого ст..124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу, а саме за вчинення 06 липня 2013 року дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок якої автомобілі учасники ДТП Отримали механічні ушкодження. В результаті дорожньо-транспортної пригоди був пошкоджений автомобіль «Фольксваген» д/з ВН7025АТ, що належить [PERSON] та за кермом якого знаходився водій [PERSON], цивільно-правова відповідальність якого була застрахована в СТДВ «Гарантія» згідно полісу № АС/1876110, строк дії якого з 20 березня 2013 року по 19 березня 2014 року. Позивач зазначає, що податок на додану вартість в розмірі 9734,00 гривень не є прямим збитком, а тому не може бути включений МТСБУ до суми регламентованої виплати. Таким чином розмір регламентованої виплати становить 48669,98 гривень. Зазначена шкода особисто винуватцем ДТП не була відшкодована потерпілій особі. Договірних зобовязань між МТСБУ потерпілою особою та відповідачем не виникало. У звязку з настанням події передбаченої п.п.»А» п.41.1 ст.41 Закону, МТСБУ 22 листопада 2013 року сплатило страхове відшкодування потерпілому в розмірі 48669,98 коп., що підтверджується платіжним дорученням. На дату скоєння цієї пригоди водій [PERSON] не мав чинного договору обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів Відповідно до положень п.40.3 ст.40 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ має право залучати аварійних комісарів у порядку встановленому уповноваженим органом, для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків у випадках, визначених у ст..41 цього Закону. У звязку із залученням аварійного комісара відповідно до положень ст..40 Закону України «Про обовязкове страхування» цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів МТСБУ понесло витрати в розмірі 2430,00 гривень, що підтверджують платіжним дорученням. Відповідно до положень п.22.1 ст.22 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при настанні страхового випадку страховик або МТСБУ відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоровю, майну третьої особи. Відповідно до положень ст. 29 Закону у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території україни. якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки. Згідно висновку № 436/13 від 20 серпня 2013 року, складеного спеціалістом ФОП [PERSON] розмір завданих збитків визначений згідно ст..29 Закону та склав суму 58403,98 гривень, в т.ч. ПДВ- 9\~734,00 гривень. Позивач зазначає, що податок на додану вартість в розмірі 9734,00 гривень не є прямим збитком, а тому не може бути включений МТСБУ до суми регламентованої виплати. Таким чином розмір регламентованої виплати становить 48669,98 гривень. Зазначена шкода особисто винуватцем ДТП не була відшкодована потерпілій особі. Договірних зобовязань між МТСБУ потерпілою особою та відповідачем не виникало. У звязку з настанням події передбаченої п.п.»А» п.41.1 ст.41 Закону, МТСБУ 22 листопада 2013 року сплатило страхове відшкодування потерпілому в розмірі 48669,98 коп., що підтверджується платіжним дорученням. 23 липня 2013 року потерпілий повідомив про страховий випадок та 29 серпня 2013 року з метою отримання відшкодування звернувся до позивача, так зазначена шкоду винуватцем ДТП не була відшкодована потерпілій особі. Враховуючи вищезазначене судом було перевірено законність вимог позивача та встановлено про наявність правових підстав для задоволення позову та застосовуючи норми матеріального права суд виходить з такого. Згідно ч.1 ст.11 Цивільного кодексу України передбачено, що цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Таким актом є Закон України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», який містить спеціальні норми щодо регулювання даних правовідносин. Відповідно до п. 41.1. ст. 41 Закону МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих, відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність. У звязку з настанням події, передбаченої п.п.»А» п.41 ст.41 Закону МТСБУ 22 листопада 2013 року сплатило страхове відшкодування потерпілому в розмірі 48669,98 гривень , що підтверджується платіжним дорученням. Таким чином МТСБУ виконало покладений на нього Законом обовязок по відшкодуванню шкоди заподіяної з вини власника транспортного засобу, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність. Згідно п.38.2.1 ст.38 Закону МТСБУ після сплати страхового відшкодування має право подати регрес ний позов до власника транспортного засобу, який спричинив ДТП, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім осіб, зазначених у п.13.1 ст.13 цього закону. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Відповідно до матеріалів справи позивачем при подачі позову сплачено судовий збір за розгляд справи у розмірі 1378,00 гривень, що підтверджується платіжним дорученням, доданим до матеріалів справи. Таким чином, суд приходить до висновку, що обставини, на які посилався позивач, обґрунтовуючи свої вимоги, доведені в судовому засіданні належними та допустимими доказами у відповідності до ст.ст. 10, 60 ЦПК України.

Outcome: approved