Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-15 00:00:00

Представник Публічного Акціонерного Товариства [PERSON] «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості. Просив стягнути з відповідача на їх користь заборгованість за кредитним договором в розмірі 15433,79 грн., посилаючись при цьому на те, що відповідно до укладеного 06.11.2015року між сторонами кредитного договору № б/н, відповідач отримав кредит у розмірі 13382,13 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 18,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Погашення заборгованності здійснюється, починаючи з «1» по «25» число кожного місяця. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана Генеральна угода разом з запропонованими «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами Банку» складає між ним та банком Договір, що підтверджується підписом у заяві. Відповідач порушив свої зобовязання за кредитним договором. Станом на 19.09.2016року має заборгованість за вказаним кредитним договором в розмірі 15423,79 грн. В судове засідання представник позивача не зявився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, не заперечував проти заочного рішення та просив позов задовольнити. Відповідачка, будучи належним чином повідомлена в судове засідання двічі не зявився, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не відомі. У справі достатньо матеріалів про правовідносини сторін, тому за таких обставин суд вважає, що справу можливо розглянути без участі відповідача. Суд ухвалює рішення про заочний розгляд справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Дослідивши письмові докази: копії договору банківського обслуговування № б/н, укладеного 06.11.2015року між сторонами, роздруківку заборгованості за кредитним договором та інші письмові докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що відповідно до укладеного 06.11.2015року між позивачем та відповідачем кредитного договору № б/н останній отримав кредит у розмірі 13382,13 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 18,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана Генеральна угода разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами Банку» складає між ним та банком Договір, що підтверджується підписом у заяві. Відповідач [PERSON] зобовязання за вказаним вище договором належним чином не виконує, що призвело до утворення заборгованості, яка станом на 19.09.2016року становить 15423,79 грн., з них: - 11981,07 грн. заборгованість за кредитом; - 1374,74 грн. заборгованість за процентами за користування кредитом; - 896,20 грн. заборгованість за пенею та комісією; - 1171,78 грн. штраф відповідно до п.2.2 Генеральної угоди. На розрахунок суми заборгованості, наданий позивачем до суду, відповідач заперечень не подав. Статтею 525 ЦК України передбачена недопустимість односторонньої відмови від зобов'язання. Згідно ст.ст.526, 527, 530 ЦК України зобовязання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. У порушення зазначених норм закону та умов договору відповідач зобовязання за вказаним договором належним чином не виконав. Відповідно до ч.2 ст.1054 та ч.2 ст.1050 ЦК України наслідками порушення боржником зобовязання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право заявника достроково вимагати повернення всієї суми кредиту. Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), тобто ухиляючись від сплати заборгованості за кредитом, відповідач порушує зобов'язання за даним договором. Згідно ч.2 ст. 615 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов'язання. Така ж правова позиція визначена в спільній постанові судових палат у цивільних та господарських справах Верховного Суду України від 23 вересня 2015 року у справі № 6-1206цс15, згідно якої згідно зі ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона(позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. У відповідності до частин першої та третьої статті 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або повернення коштів позикодавцеві. Згідно із ст. 629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами. У ч.1 ст. 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобовязанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або повернення коштів позикодавцеві. Відповідно до частини першої ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Виходячи із системного аналізу ст.ст.525,526,599,611 ЦК України, змісту кредитного договору, слід дійти висновку про те, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє боржника та поручителя від відповідальності за невиконання грошового зобовязання й не позбавляє права на отримання штрафних санкцій, передбачених умовами договору та ЦК України. Суд вважає, що позовні вимоги ПАТ КБ Приватбанк обґрунтовані на законі та підлягають до задоволення, підтверджені розрахунком заборгованості, анкетою-заявою, умовами надання банківських послуг фізичним особам. Суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати у розмірі 1378,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved