Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-10 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду з позовом до відповідача про позбавлення його батьківських прав стосовно малолітньої дитини [PERSON], [INFO], та стягнення аліментів на утримання дитини. Обгрунтовуючи позовні вимоги, посилаються на те, що перевіркою встановлено, що батьки дитини [PERSON], перебувають у зареєстрованому шлюбі з 15.04.2015 р. Дана родина перебуває на обліку Служби у справах дітей Деснянської районної в м.Києві державної адміністрації з 25.01.2017 р., як така, що опинилась у складних життєвих обставинах. [PERSON], залишила дитину, [PERSON], [INFO], в Київському міському пологовому будинку №6. Батько дитини, [PERSON], за місцем реєстрації не мешкає триалий час. Мати дитини, [PERSON], [INFO] 08.02.2017 р. надала нотаріально засвідчену згоду на усиновлення малолітнього [PERSON], [INFO], будь-якими громадянами України або іноземними громадянами за кордон. З пологового будинку №6 малолітній був переведений до Національної дитячої спеціалізованої лікарні «Охмадит». Після чого, 28.12.2016 р. малолітній [PERSON] згідно розпорядження Деснянської районної в м.Києві державної адміністрації від 09.12.2016 р. №726 «Про влаштування малолітнього [PERSON], [INFO] до державного закладу охорони здоров'я на повне державне утримання» поступив тимчасово на виховання до Київського міського будинку дитини «Берізка». Згідно висновку про стан здоров'я, фізичний та розумовий розвиток дитини від 17.01.2017 року, малолітній [PERSON], [INFO] має параліч Дюшена-Ерба, ретинопатія І-ІІІ ступенів обох очей, анемія недоношеності. Тобто, дитина потребує лікування та особливого догляду. З [PERSON], спеціалістами Служби у справах дітей Деснянської районної в м.Києві державної адміністрації проводилась профілактична робота, з метою повернення дитини у біологічну сім'ю. Про те, мати дитини категорично відмовилась. Батьки дитини, [PERSON] та [PERSON], своєю поведінкою та діями довели, що насправді не зацікавлені долею дитини. Комісія з питань захисту прав дитини Деснянської районної в м.Києві державної адміністрації,дійшла висновку, що батьки свідомо нехтують своїми обов'язками, ухиляються від виховання та навчання сина, не проявляють щодо нього батьківської турботи, не цікавляться його життям та здоров'ям, не утримують матеріально. Враховуючи інтереси дитини, вважають доцільно позбавити батьківських прав [PERSON] стосовно малолітньої дитини [PERSON], [INFO] та стягнути з відповідача кошти на утримання дитини на користь Київського міського будинку дитини «Берізка» у розмірі ? частки від заробітку (доходу) відповідача щомісячноз дня пред'явлення позову і до повноліття дитини. . В судовому засіданні представник позивача позов підтримала за викладеними в ньому обставинами та підтримала висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] стосовно малолітньої дитини - [PERSON], [INFO]. Відповідач в судові засіданні не з'являвся, про час та місце судового розгляду повідомлявся належним чином, про поважність причин неявки не повідомив. Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Таким чином, відповідно до ч. 4 ст. 169, ст. 224 ЦПК України за згодою представника позивача суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали та обставини справи, письмові докази, заслухавши пояснення представника позивача, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні було встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є батьками дітей - [PERSON], [INFO] (а.с. 5). [PERSON], залишила дитину, [PERSON], [INFO], в Київському міському пологовому будинку №6, про що свідчить акт закладу охорони здоров'я та органу внутрішніх справ України про дитину, яку батьки (матір або батько) інші родичі або законний представник відмовились забирати з пологового будинку, іншого закладу охорони здоров'я від 25.10.2016 р. (а.с.6). Крім того, [PERSON], [INFO] - 08.02.2017 р. надала нотаріально засвідчену згоду на усиновлення малолітнього [PERSON], [INFO], будь-якими громадянами України або іноземними громадянами за кордон (а.с.11). З [PERSON], спеціалістами Служби у справах дітей Деснянської районної в м.Києві державної адміністрації проводилась профілактична робота, з метою повернення дитини у біологічну сім'ю. Про те, мати дитини категорично відмовилась. Батько дитини, [PERSON], за місцем реєстрації не мешкає триалий час. З пологового будинку №6 малолітній був переведений до Національної дитячої спеціалізованої лікарні «Охмадит». Після чого, 28.12.2016 р. малолітній [PERSON] згідно розпорядження Деснянської районної в м.Києві державної адміністрації від 09.12.2016 р. №726 «Про влаштування малолітнього [PERSON], [INFO] до державного закладу охорони здоров'я на повне державне утримання» поступив тимчасово на виховання до Київського міського будинку дитини «Берізка». Згідно висновку про стан здоров'я, фізичний та розумовий розвиток дитини від 17.01.2017 року, малолітній [PERSON], [INFO] має параліч Дюшена-Ерба, ретинопатія І-ІІІ ступенів обох очей, анемія недоношеності. Тобто, дитина потребує лікування та особливого догляду (а.с.9). Таким чином, батьки ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню до свого сина, що підтверджується наявними в матеріалах справи і дослідженими судом письмовими доказами, які ніким не оспорювались. Згідно довідки КМБД «Берізка» від 17.01.2017 р., у якій зазначено, що дитину [PERSON], [INFO] з 28.12.2016 р. ( з моменту влаштування дитини до закладу),батьки не відвідують та не беруть участі в її утоиманні, не проявляють щодо неї батьківської уваги та турботи. Комісія з питань захисту прав дитини Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації, дійшла висновку, що батьки свідомо нехтують своїми обов'язками, ухиляються від виховання та навчання сина, не проявляють щодо нього батьківської турботи, не цікавляться його життям та здоров'ям, не утримаують матеріально. Таким чином, позбавлення батьківських прав є, з одного боку, засобом захисту прав дитини, а з другого - заходом впливу на батьків, які неналежним чином виконують свої батьківські обов'язки стосовно дитини. Позбавлення батьківських прав можливе виключно на підставі рішення суду. Частиною 1 ст. 164 СК встановлено вичерпний перелік підстав для позбавлення батьківських прав. В Україні законодавство про охорону дитинства ґрунтується на Конституції України, Декларації ООН прав дитини (1959 р.), Конвенції ООН про права дитини (1989 р.), міжнародних договорах, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, Сімейному Кодексі України, а також інших нормативно-правових актах, що регулюють суспільні відносини у цій сфері. Як зазначено в Декларації ООН прав дитини (1959 р.), «дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Вона повинна, якщо це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і, в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості». Закон України «Про охорону дитинства» від 26.04.2001 р. (зі змінами та доповненнями від 26.01.2016 р.) передбачає, що кожна дитина має право на достатній життєвий рівень. При цьому, виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. Згідно ч. 3 ст. 9 Конвенції про права дитини, дитина, яка не проживає з одним чи обома батькамми, має право підтримувати на регулярній основі особисті та прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить інтересам дитини. Відповідно до п. 16 ч. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» зазначено, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Пунктом 3 ч. 2 Постановою №20 Верховного Суду України «Про внесення змін до постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 19.12.2008 року № 20, встановлено, що відповідно до частини першої статті 12 Закону № 2342-IV безпосереднє ведення справ та координація діяльності стосовно дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, покладаються на служби у справах дітей. Висновок оформляється на бланку державних адміністрацій районів, районів міст Києва і Севастополя, виконавчих органів міських чи районних у містах, сільських, селищних рад, підписується головою (заступником голови) та скріплюється печаткою. Служба у справах дітей Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації надала висновок від 07.02.2017 року № 102/03/31-935 про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] стосовно малолітньої дитини [PERSON], [INFO], на підставі рішення комісії з питань захисту прав дитини (протокол №2 від 02.02.2017 р.). На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. З урахуванням викладеного, суд вважає, що відповідач ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню свого сина та вважає враховуючі інтереси дитини, за необхідне позбавити його батьківських прав по відношенню до дитини. Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача аліментів на користь Київського міського будинку дитини «Берізка» на утримання дитини, судом встановлено наступне. Згідно до ст. 180 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Разом з тим, відповідно до ч. 2 ст. 166 Сімейного Кодексу України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. Згідно роз'яснень наданих в постанові Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року «Про практику застосування законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або з власної ініціативи вирішити питання про стягнення аліментів на дитину, а тому суд вважає за власною ініціативою за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання дітей. Крім того, ст. 51 Конституції України передбачено, що батьки зобов'язанні утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. Відповідно до ч. 1 ст. 181 СК України способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. А ч. 3 цієї статті встановлено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів Згідно ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч. 1 ст. 183 Сімейного Кодексу України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Постановою Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», зазначено, що вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Крім того, при призначенні розміру аліментів, суд враховує, що відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Виходячи з наведеного, вимоги щодо стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини підлягають задоволенню в розмірі ? частини від усіх видів його заробітку (доходу), але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку та не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 19.07.2017 року до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до ст. 367 ЦПК України, у справах про стягнення аліментів суд допускає негайне виконання рішення у межах суми платежу за один місяць. Таким чином, необхідно допустити негайне виконання рішення у межах суми платежу за один місяць. За таких обставин суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі. З урахуванням ст. 214 ЦПК України суд, під час ухвалення рішення вирішує, у тому числі, і питання щодо розподілу між сторонами судових витрат і вважає за необхідне стягнути з відповідача згідно зі ст. 88 ЦПК України та Закону України «Про судовий збір», в дохід держави судовий збір в розмірі 1280,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved