Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-28 00:00:00

Приватне акціонерне товариство «АІСЕ Україна» звернувся до суду з позовом до відповідачів про стягнення заборгованості у розмірі 14 8216,26 гривень. Представник позивача у судовому засіданні позов підтримав, просив його задовольнити. Відповідачі [PERSON], [PERSON] у судовому засіданні позов не визнали просили у його задоволенні відмовити. [PERSON] також просила суд застосувати строки позовної давності згідно\~ст. 267 ЦК України. Суд, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, додані до неї документи приходить до висновку, що даний позов не підлягає задоволенню, з наступних підстав. Згідно ч. 1\~ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом встановлено, що 23.07.2006 року між позивачем та [PERSON] була укладена угода № 137064. Вказана угода укладена щодо надання послуг з придбання автомобілю «Автоплан». 30.05.2007 року [PERSON] була надано право на придбання автомобілю, яким вона скористалася та у червні 2007 року отримала автомобіль Daewoo Sens. Відповідачка [PERSON] зобовязалась сплатити стовідсоткову вартість автомобілю та вартість наданих послуг шляхом сплати 84 щомісячних повних внесків. 09.06.2007 року між позивачем та [PERSON], [PERSON] був укладений договір поруки, за яким вони зобовязались відповідати як солідарні боржники перед кредитором. 08.06.2011 року позивач направив відповідачам вимогу про погашення заборгованості Відповідачка [PERSON] своєю заявою просив на підставі ч.3 ст. 267 ЦК України застосувати строк позовної давності. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини перша та пята статті 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобовязань за угодою позовна давність за вимогами кредитора про повернення коштів, повернення яких відповідно до умов угоди, шляхом внесення щомісячних повних внесків, повинна обчислюватися з моменту настання строку внесення чергового внеску. Таким чином, суд, враховуючи положення статей 256, 257, ч.2 ст.258,ч.1,5 ст.261,ч.3 ст.267 ЦК України щодо строку позовної давності, з урахуванням вищевказаних обставин справи і факту предявлення позову, вважає за необхідне у задоволенні позову відмовити. Відповідно до ч.1\~ст. 60 ЦПК України\~кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених\~ст. 61 цього Кодексу. Відповідно до\~ст.. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ч.3\~ст.213 ЦПК України, обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Outcome: dismissed