Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-29 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду з цим позовом з тих підстав, що позивач, як спадкоємиця, успадкувала спадкове майно, що належало її чоловіку [PERSON], який помер 16.01.2015 року, до складу якого входить: житловий будинок з відповідними надвірними будівлями та спорудами, що розташований по вул.. Леніна,21 в с.Вороньків, Бориспільського району. Однак, з тієї причини, що відсутній правовстановлюючий документ на домоволодіння і спадкодавець за життя не здійснив його державну реєстрацію, позивач не може успадкувати його в нотаріальному порядку , а тому просить суд визнати за нею право власності на вказаний житловий будинок в порядку спадкування за законом. В судове засідання представник позивача не з»явився, але надав суду заяву, в якій просив задовольнити позовні вимоги, та розглядати справу за його відсутності. Представник відповідача- Вороньківської сільської ради, в судовому засіданні присутнім не був, але надали суду заяву, в якій просили розглядати справу у відсутності їхнього представника та не заперечують проти позовних вимог. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, 16 січня 2015 року помер чоловік позивача [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть. ( а.с.6). Позивач та спадкодавець перебували в зареєстрованому шлюбі з 18.02.1961 року та проживали разом в [INFO], по день смерті [PERSON] Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, до складу якої входить: житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, розташований по вул. Леніна, 21, в с.Вороньків Бориспільського району Київської області. Спадкоємцями першої черги за законом є: позивач по справі, [PERSON], дочка [PERSON], син [PERSON]. Згідно з приписами ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. За життя, чоловіком позивача [PERSON], заповіту складено не було. Відповідно до ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця та той з подружжя, який його пережив. Позивач, як спадкоємець, прийняла спадщину за законом, звернувшись в передбачений шестимісячний строк з заявою до Бориспільської районної державної нотаріальної контори, де було зареєстровано спадкову справу № 70 за 2015 рік та видано Витяг про реєстрацію в Спадковому реєстрі. [PERSON] та [PERSON] відмовилися від прийняття належної їм частки спадщини на користь позивача, про що подали письмові заяви до нотаріальної контори. Таким чином, позивач [PERSON] є єдиним спадкоємцем майна за законом та у відповідності до ст.. 1261 ЦК України має право на спадкування. Інших спадкоємців, які б мали право на спадкування в суді не встановлено. Однак у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок позивачу було відмовлено, оскільки на житловий будинок відсутній правовстановлюючий документ та спадкодавець за життя не здійснив його державну реєстрацію. Як вбачається з довідки № 897 виданої 05.08.2015 року виконкомом Вороньківської сільської ради Бориспільського району, та технічного паспорту, виготовленого 30.10.2013 року, житловий будинок, 1962 року побудови, розташований в с. Вороньків Бориспільського району Київської області по вул. Леніна,21, згідно записів у погосподарській книзі, особовий рахунок № 193-1, належав [PERSON]. На час будівництва будинку, забудова села проводилася без оформлення будівельної документації. Житловий будинок побудований без порушень забудови з внесенням даних до по господарського обліку.( а.с. 8-11). Вказаний будинок перебував у фактичному володінні, користуванні та розпорядженні [PERSON] Однак за життя спадкодавець не отримав відповідні правовстановлюючі документи на нерухоме майно та не здійснив його державну реєстрацію в відповідних органах, що стало перешкодою для позивача при успадкуванні майна та оформлення свого права власності на житловий будинок. А тому порушене право позивача підлягає визнанню в судовому порядку. Відповідно до абз.3 ч.2 ст.331 ЦК України, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Відповідно до ч.3 ст. 3 Закону України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до ч.4 ст.3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обовязкової реєстрації таких прав. Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу УРСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства УРСР 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасовим положенням про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 07 лютого 2002 року № 7/5. Відповідно до вказаних нормативних актів передбачалась державна реєстрація будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Таким чином, судом встановлено, що у відповідності до законодавства, яке діяло на момент закінчення будівництва житлового будинку та регулювало відносини, пов»язані з виникненням права власності на споруджений будинок у спадкодавця [PERSON] виникло право власності на вказане домоволодіння. Пунктом 5 ст.19 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» визначено, що реєстрація прав власності проводиться на підставі судових рішень. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що вимоги позивача є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Outcome: approved