Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-01 00:00:00

Представник позивача Публічного акціонерного товариства Акціонерний комерційний банк «Індустріалбанк» - Шмат Г.М. звернулася до суду з позовом до відповідачки [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором №84545/47/к від 12.03.2014 року. Свої вимоги мотивує тим, що між Публічним акціонерним товариством «Акціонерний банк «Експерес-Банк», як кредитодавцем, (правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство Акціонерний комерційний банк «Індустріалбанк») та відповідачкою [PERSON] як позичальником, укладено кредитний договір №84545/47/к від 12.03.2014р., відповідно до умов якого відповідачка отримала кредит на суму 8400 гривень строком на 48 місяців (з 12.03.2014р. по 11.03.2018р.), зі сплатою 28% річних. Зазначає, що позивач виконав взяті на себе зобов`язання за п.п.1.1, 2.4 кредитного договору та 12.03.2014р. надав відповідачу [PERSON] кредит в сумі 8400грн., шляхом перерахування на поточний (картковий) рахунок відповідачки [PERSON] , що підтверджується меморіальними ордерами №307826164 та №307826165 від 12.03.2014р. Стверджує, що внаслідок невиконання своїх зобов`язань за договором станом на 11.09.2019р. утворилась заборгованість на загальну суму 23928гривень 27 коп., а саме: 7117,24грн. сума простроченої заборгованості по кредиту; 6510,03грн. сума простроченої заборгованості по нарахованим відсоткам; 3654грн. сума простроченої заборгованості по нарахованій щомісячній комісії; 2524,77грн. - сума пені за несвоєчасне повернення кредиту (п.6.4 Кредитного договору); 1539,55грн. сума пені за несвоєчасну сплату нарахованих відсотків (п.6.2 Кредитного договору); 977,10грн.- сума пені за несвоєчасну сплату нарахованої комісії (п.6.3 Кредитного договору); 2505,58грн. інфляційні нарахування на суму простроченого кредиту. Вказав, що позивачем нараховано відповідачу також проценти за користування кредитними коштами й після спливу строку кредитування в розмірі, передбаченому п.4.3 Кредитного договору - 28%+5%=33%, що вбачається із розрахунку заборгованості і відповідає умовам укладеного Кредитного договору, оскільки вважає, що дані проценти, є платою за користування коштами внаслідок порушення зобов`язання і ця умова відповідає вимогам ст.625 ЦК України, з урахуванням правових позицій, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду №464/3790/16-ц від 16.01.2019р. та №5017/1987/2012 від 24.01.2019р. Враховуючи наведене, просить суд ухвалити рішення, яким стягнути з відповідачки [PERSON] на користь позивача 23928,27 грн. заборгованості за кредитним договором №84545/47/к від 12.03.2014р., яка утворилась станом на 11.09.2019р. та понесені судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1921 грн. В судове засідання представник позивача не з`явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку, подав до суду клопотання про слухання справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідачка [PERSON] про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, однак у судове засідання не з`явилася без поважних причин, клопотань про відкладення або про розгляд справи за її відсутності до суду не надходило, відзиву не подала. Як вбачається із матеріалів справи судова повістка відповідачці надсилалась рекомендованим листом з повідомленням за адресою її місця проживання, що зареєстроване у встановленому законом порядку та були вручені особисто відповідачці. Відомості про будь-яку іншу адресу місця знаходження відповідачки чи про її офіційну електронну адресу в матеріалах справи відсутні. Заяв про зміну місця знаходження від відповідачки не надходило. Тому на підставі статей 128, 131 ЦПК України суд вважає, що судова повістка відповідачці доставлена і вона належним чином повідомлена про дату, час та місце судового засідання. Ухвалою судді від 27.12.2019р. позовну заяву ПАТ АКБ «Індустріалбанк» прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено провести в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи в судове засідання, встановлено учасникам справи строки для подання заяв по суті (відзиву, відповіді на відзив, заперечення на відповідь). Ухвалою суду від 02.09.2020 року постановлено провести заочний розгляд даної цивільної справи. Враховуючи положення ст.280 ЦПК України, а також те, що відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового розгляду, про причини неявки суду не повідомив, а також враховуючи те, що позивач не заперечував проти заочного вирішення справи, судом вирішено ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Оскільки розгляд справи відбувся за відсутності сторін, то відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши надані документи і матеріали, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов до наступного висновку. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є невід`ємною частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд. Згідно з ч.1 ст.4, ч.1 ст.5 ЦПК України, кожна особа має право у порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. В силу положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, у межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з ч.ч.1, 5, 6 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Виходячи із наведених вище процесуальних норм суд встановив наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Відповідно до Статуту Публічного акціонерного товариства Акціонерний комерційний банк «Індустріалбанк» (нова редакція), затвердженого річними загальними зборами АКБ «Індустріалбанк» 24.04.2019, погодженого Національним банком України (НБУ) 24.06.2019, АКБ «Індустріалбанк» є правонаступником щодо всього майна, прав і обов`язків Публічного акціонерного товариства «Акціонерний банк «Експрес-Банк», зареєстрованого НБУ 12.04.1994, у зв`язку із реорганізацією АБ «Експрес-Банк» шляхом приєднання до АКБ «Індустріалбанк», здійсненої на підставі дозволу НБУ на реорганізацію шляхом приєднання АБ «Експрес-Банк» до АКБ «Індустріалбанк» за спрощеною процедурою (рішення від 18 серпня 2017 року №303). Державна реєстрація змін до відомостей, що містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, щодо правонаступництва АКБ «ІндустріалБанк» підтверджується відомостями з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань про АКБ «Індустріалбанк». Таким чином, ПАТ АКБ «Індустріалбанк» є правонаступником всього майна, всіх прав та обов`язків Публічного акціонерного товариства «Акціонерний банк «Експрес-Банк». Судом установлено, що 12.03.2014 року між Публічним акціонерним товариством «Акціонерний банк «Експрес-Банк» (Кредитодавець), та [PERSON] (позичальник), укладено Кредитний договір №84545/47/к (кредит на споживчі потреби із зарахуванням грошових коштів на картковий рахунок НСМЕП по кредитному продукту 47-«Доступний»). Пунктом 1.1-1.3 даного Кредитного договору передбачено, що банк зобов`язується надати позичальнику кредит в сумі 8400 грн., а позичальник зобов`язується використати кредит на цілі визначені договором, своєчасно та в повному обсязі сплачувати проценти за користування кредитом, інші платежі, виконати інші свої зобов`язання за договором та повернути кредитодавцю кредит на умовах та в строки (термін) визначені договором. Кредит надається на строк 48 місяців, з 12.03.2014 року по 11.03.2018 року. Дата повернення кредиту не пізніше 11.03.2018 року. Пунктом 2.4 Кредитного договору передбачено, що датою видачі кредиту вважається дата зарахування кредитних коштів на поточний (картковий) рахунок позичальника № [NUMBER] , відкритий у кредитодавця, МФО 325956. Позивач зобов`язання по кредитному договору щодо надання кредиту виконав, надав відповідачу кошти в сумі 8400 грн., що підтверджується долученими до матеріалів справи меморіальними ордерами №307826164 та №307826165 від 12.03.2014р. Відповідачка [PERSON] свої обов`язки за кредитним договором №84545/47/к від 12.03.2014року належним чином не виконувала, що призвело до виникнення заборгованості, а тому ПАТ АКБ «Індустріалбанк» звернулося до суду з позовом про стягнення заборгованості, яка за розрахунками банку станом на 11.09.2019 року становить 23928,27 грн., з яких: 7117,24грн. сума простроченої заборгованості по кредиту; 6510,03грн. сума простроченої заборгованості по нарахованим відсоткам; 3654грн. сума простроченої заборгованості по нарахованій щомісячній комісії; 2524,77грн. - сума пені за несвоєчасне повернення кредиту (п.6.4 Кредитного договору); 1539,55грн. сума пені за несвоєчасну сплату нарахованих відсотків (п.6.2 Кредитного договору); 977,10грн.- сума пені за несвоєчасну сплату нарахованої комісії (п.6.3 Кредитного договору); 2505,58грн. інфляційні нарахування на суму простроченого кредиту. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно п.1.4 вказаного Кредитного договору, за користування кредитом позичальник сплачує кредитодавцю проценти в розмірі 28 процентів річних (фіксована) . Як передбачено п.2.5 кредитного договору, погашення кредиту позичальником здійснюється шляхом безготівкового перерахування на рахунок, вказаний в п.2.3 договору, та/або шляхом внесення готівкою в касу кредитодавця для зарахування на вищезазначений рахунок грошових коштів в сумах та в терміни, визначених у додатку №1 до цього договору, що є невід`ємною частиною договору та умовами цього договору. Відповідно до п.2.7 зазначеного договору суми грошових коштів, які фактично надійшли на погашення заборгованості позичальника за договором, спрямовуються кредитодавцем на погашення заборгованості позичальника в наступній послідовності: в першу чергу погашається заборгованість по простроченим нарахованим процентам за користування кредитом, в другу чергу погашається заборгованість по простроченій нарахованій щомісячній комісії, в третю чергу погашається заборгованість по нарахованим процентам за користування кредитом, в четверту чергу погашається заборгованість по нарахованій щомісячній комісії, в п`яту чергу погашається заборгованість по простроченій сумі кредиту, в шосту чергу погашається заборгованість по сумі кредиту, в сьому чергу погашається заборгованість по сплаті інших платежів за договором. Пунктом 4.1 встановлено, що проценти за користування кредитом нараховуються кредитодавцем щомісячно в останній робочий день звітного місяця (без врахування останнього робочого дня звітного місяця та послідуючих неробочих днів місяця), починаючи з останнього робочого дня попереднього звітного місяця, а також по факту повного погашення кредиту, методом факт/факт за ставкою, визначеною договором, виходячи з 365/366 календарних днів у році. При цьому, при нарахуванні процентів за кредитом день його повернення кредитодавцеві не враховується. Нараховані проценти за користування кредитом сплачуються позичальником шляхом безготівкового перерахування суми нарахованих за відповідний період процентів на рахунок, відкритий у кредитодавця та/або шляхом внесення суми нарахованих за відповідний період процентів готівкою в касу кредитодавця для зарахування на вищезазначений рахунок в терміни, визначені в Додатку №1 до цього договору. Повне погашення нарахованих процентів за користування кредитом сплачуються кредитодавцю в день остаточного погашення кредиту. (п.4.2 кредитного договору). Проценти за користування простроченою сумою кредиту нараховуються на прострочену суму кредиту за фактичну кількість днів користування кредитом, включаючи день виникнення простроченої заборгованості та не включаючи день погашення такої заборгованості за ставкою, яка визначається як сума ставки, визначеної в п. 1.4 договору та 5 процентів річних (п.4.3 кредитного договору). Відповідно до п.6.2-6.4 даного Договору за прострочення позичальником визначеного договором строку (терміну) сплати процентів за користування кредитом, нарахованої комісії, повернення кредиту (в т.ч. строку (терміну) дострокового повернення кредиту визначеного кредитодавцем) в розмірі, визначеному договором, позичальник сплачує кредитодавцю пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого невиконанням зобов`язання за кожен день прострочення. Відповідач був зобов`язаний повернути кредит не пізніше 11.03.2018р. Пунктом 7.1 даного Кредитного договору передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання будь-якою із сторін своїх зобов`язань за договором, договір продовжує діяти до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за договором. Договір припиняє свою дію у разі виконання позичальником своїх зобов`язань по договору в повному обсязі. За змістом статей 627, 628, 629 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами. За статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Зобов`язання припиняється частково або в повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом (ч.1 ст.598 ЦК України). Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст.599 ЦК). Відповідно до ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). За правилами ст.611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно з ч.1 ст.612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Отже, для належного виконання зобов`язання необхідно дотримувати визначені у договорі строки (терміни), зокрема щодо сплати кредиту і процентів, а прострочення виконання зобов`язання є його порушенням. Згідно зі статтею 631 Цивільного кодексу України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. До договору кредиту згідно ст.1054 ЦК України застосовуються загальні положення про договір позики. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог позивача в частині стягнення простроченої заборгованості по кредиту в сумі 7117,24 грн. та пені за несвоєчасне повернення кредиту в сумі 2524,77грн. (п.6.4 Договору). Щодо стягнення суми простроченої заборгованості по нарахованим процентам та пені за несвоєчасну сплату нарахованих відсотків, суд вважає за необхідне зазначити наступне. Так, частиною першою статті 1048 ЦК України передбачено право позикодавця на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. За умовами договору сторони погодили щомісячну сплату відсотків за кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом, який наданий на 48місяців, з 12.03.2014р. по 11.03.2018 року (п. 1.3, 1.4, 4.3 Договору). Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Згідно з частиною другою цієї статті терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами, а термін - календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (стаття 252 ЦК України). Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору (частина перша\~статті 631 ЦК України). Цей строк починає спливати з моменту укладення договору (частина друга зазначеної статті), хоча сторони можуть встановити, що його умови застосовуються до відносин між ними, які виникли до укладення цього договору (частина третя цієї статті). Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору (частина четверта\~статті 631 ЦК України). Відтак закінчення строку договору, який був належно виконаний лише однією стороною, не звільняє другу сторону від відповідальності за невиконання чи неналежне виконання нею її обов`язків під час дії договору. З огляду на викладене строк (термін) виконання зобов`язання може збігатися зі строком договору, а може бути відмінним від нього, зокрема, коли сторони погодили строк (термін) виконання ними зобов`язання за договором і визначили строк останнього, зазначивши, що він діє до повного виконання зобов`язання. Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Відповідно до пункту 7.1 кредитного договору №84545/47/к від 12.03.2014 року договір укладено на 48 місяців, набирає чинності з моменту його підписання уповноваженим представником кредитодавця і позичальником та скріплення печаткою кредитодавця та діє по 11.03.2018 року. У разі невиконання або неналежного виконання будь-якою із сторін своїх зобов`язань за договором, договір продовжує діяти до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за договором. Договір припиняє свою дію у разі виконання позичальником своїх зобов`язань по договору в повному обсязі. Оскільки судом встановлено, що сторони погодили строк виконання позичальником свого зобов`язання з повернення кредитної заборгованості - до 11.03.2018 року, суд дійшов висновку про те, що нарахування процентів за кредитним договором після спливу вказаного строку припиняється на підставі ч.1 ст.1048 та ч.1 ст.530 ЦК України, що відповідає висновку, викладеному у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12. Велика Палата Верховного Суду у вищезазначеній постанові вказала на те, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. З огляду на вказане Велика Палата Верховного Суду відхилила аргументи позивача про те, що на підставі статті 599 та частини четвертої статті 631 ЦК України він мав право нараховувати передбачені договором проценти до повного погашення заборгованості за кредитом. З урахуванням викладеного суд дійшов висновку про те, що вимоги позивача щодо стягнення з відповідача на його користь заборгованості за процентами, нарахованої за період з 12.03.2018 року по 11.09.2019 року в розмірі 3526,26 грн. задоволенню не підлягають. Посилання позивача на те, що передбачена п.4.3 кредитного договору можливість нарахування процентів на прострочену суму кредиту є процентами в розумінні ч. 2 ст. 625 ЦПК України є необґрунтованим, оскільки вказана умова договору не передбачає можливість нарахування таких процентів після строку кредитування. Зокрема, проводячи аналіз п.4.3 та п.1.4 вказаного Договору, є підстави для висновку, що сторони договору погодили розмір процентів за користування кредитом, у тому числі у разі прострочення сплати суми кредиту, в межах визначеного договором строку його погашення та при цьому п.4.3 такого не містить будь-яких посилань на те, що ним передбачено проценти за неправомірне користування кредитом, а саме після настання строку його погашення. Відповідно до довідки про рух коштів по рахункам для обліку заборгованості по нарахованим відсоткам за кредитним договором №84545/47/к від 12.03.2014р. загальна сума нарахованих відсотків за період з 12.03.2014р. по 01.09.2019р. становить 13025,43грн., з них: сума сплачених відсотків 7415,40грн., сума прострочених та не сплачених відсотків 5610,03грн. Отже, підлягають до задоволення позовні вимоги про стягнення суми простроченої заборгованості по нарахованим відсоткам за період з 12.03.2014р. по 11.03.2018р. в сумі 2083грн. 77 коп. Так, із наявного в матеріалах справи розрахунку загальної суми заборгованості [PERSON] по кредитному договору №84545/47/к від 12.03.2014р. станом на 11.09.2019р. вбачається, що позивачем проведено нарахування пені по відсоткам (згідно п.6.2 Кредитного договору) за період із 11.09.2018р. по 10.09.2019р. в розмірі 1539,55грн., тобто позивачем здійснювалось нарахування пені за нараховані та несплачені відсотки, згідно умов п.1.4 Кредитного договору після закінчення терміну дії договору. З огляду на вищевказане, суд приходить до висновку, що позовна вимога в даній частині не підлягає задоволенню, оскільки нарахування процентів, встановлених п.1.4 Даного договору може бути застосовано лише у межах погодженого сторонами строку кредитування, у зв`язку з чим нарахування пені за несплату відсотків, нарахованих після закінчення терміну дії договору є безпідставним. За змістом статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. З позовної заяви вбачається, що позивачем заявлені позовні вимоги і щодо стягнення в порядку ст. 625 ЦК України інфляційних нарахувань на суму простроченого кредиту в розмірі 7117,24 грн., які нараховані за період з 01.09.2016 року 31.08.2019 року. Передбачене статтею 625 Цивільного кодексу України право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способом захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою статистики України, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція). При цьому, при застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць і здійснюється шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. При цьому сума боргу, яка сплачується з 1 по 15 день відповідного місяця, індексується з врахуванням цього місяця, а якщо сума боргу сплачується з 16 по 31 день місяця, розрахунок починається з наступного місяця. Аналогічно, якщо погашення заборгованості здійснено з 1 по 15 день відповідного місяця, інфляційні втрати розраховуються без врахування цього місяця, а якщо з 16 по 31 день місяця, то інфляційні втрати розраховуються з врахуванням даного місяця. Вищевказане відповідає висновкам Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду, викладених у постанові від 27 серпня 2020 року у справі №638/9285/19. З огляду на наведене підлягають задоволенню вимоги позивача в частині стягнення з відповідачки [PERSON] інфляційних нарахувань на суму простроченого кредиту в сумі 2505грн. 58 коп. Щодо стягнення суми простроченої заборгованості по нарахованій щомісячній комісії, суд вважає за необхідне зазначити наступне. Судом встановлено, що п.1.6, п.1.7 кредитного договору №84545/47/к від 12.03.2014 року та Додатком №1 до даного договору було передбачено плату за надання кредитодавцем позичальнику супутніх послуг, які пов`язані з отриманням та обслуговуванням кредиту, позичальник сплачує кредитодавцю плату згідно тарифів, зазначених у Додатку №1, а саме по 126 грн. щомісячно. Позичальник сплачує кредитодавцю щомісячну комісію за послуги з супроводження кредиту за цим Договором. Відповідно до ч.1\~ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів»\~(в редакції, що діяла на час виникнення правовідносин) договір про надання споживчого кредиту укладається між кредитодавцем та споживачем, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов`язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов`язується повернути їх разом з нарахованими відсотками. Частиною 4\~ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів»\~(в редакції, чинній на час виникнення правовідносин) встановлено, що кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною. У рішенні №15-рп/2011 від 10.11.2011 року Конституційний Суд України дійшов висновку, що положення\~\~Закону (1023-ХІІ), які є предметом офіційного тлумачення у справі, спрямовані на захист прав споживачів кредитних послуг та збалансування цих прав з іншими\~\~суспільними цінностями, що захищаються публічною владою. Тому в аспекті конституційного звернення положення пунктів 22, 23 статті 1, статті 11 Закону ( 1023-12 ) у взаємозв`язку з положеннями частини четвертої\~статті 42 Конституції України\~(254к/96-ВР) слід розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору. У розумінні\~ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів»\~послуга означає діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб. Відповідно до п. 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених\~постановою Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168 (що були чинними на час виникнення спірних правовідносин) Банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача тощо) або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, унесення до нього змін, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на укладення кредитного договору тощо). Надання грошових коштів за укладеним кредитним договором відповідно до частини першої\~статті 1054 ЦК України\~є обов`язком банку, відповідно, виконання такого обов`язку не може обумовлюватися будь-якою зустрічною оплатою з боку позичальника. Оскільки надання кредиту\~це обов`язок банку за кредитним договором, то така дія як надання фінансового інструменту не є самостійною послугою, що підлягає сплаті позичальником. Так як надання фінансового інструменту у зв`язку із наданням кредиту відповідає економічним потребам самої кредитної установи (банку), то такі дії не є послугами, що надаються клієнту-позичальнику, що узгоджується з правовою позицією, висловленою Верховним Судом в постанові від 01 квітня 2020 року у справі № 583/3343/19, провадження № 61-22778св19. Оскільки кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього\~Закону, умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього\~Закону, є нікчемною та не потребує визнанню недійсною. Наведена вище правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 11 березня 2020 року у справі № 708/195/19 (провадження № 61-1789св19). З огляду на наведене, не підлягають задоволенню вимоги про стягнення з відповідачки [PERSON] суми простроченої заборгованості по нарахованій щомісячній комісії в розмірі 3654грн, а також сума пені за несвоєчасну сплату нарахованої комісії, згідно п.6.3 даного Кредитного договору, оскільки позивач (банк) не мав права встановлювати такий платіж у кредитному договорі, за дії, які банк вчиняє на власну користь, тому що отримує прибуток у вигляді відсотків за користування кредитними коштами. Таким чином, судом встановлено, що відповідачкою [PERSON] порушено умови взятих на себе кредитних зобов`язань, однак, заборгованість, яка підлягає стягненню за невиконання умов вказаного Кредитного договору становить 14231,36грн., яка складається з наступного: 7117,24грн. суми простроченої заборгованості по кредиту; 2083,77грн. суми простроченої заборгованості по нарахованим відсоткам; 2524,77грн. сума пені за несвоєчасне повернення кредиту (п.6.4 Кредитного договору); 2505,58грн. інфляційні нарахування на суму простроченого кредиту. Згідно з частиною 6 статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Крім того, обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом. Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. За змістом статті 141 ЦПК судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно платіжного доручення №442\-_4 від 21.10.2019р. позивачем сплачено судовий збір в розмірі 1921 грн. З огляду на те, що заявлені позовні вимоги задоволено частково (на 59,5%), то на підставі ст.ст.133, 141 ЦПК України з відповідачки [PERSON] на користь позивача необхідно стягнути судовий збір пропорційно задоволеним позовним вимогам у розмірі 1143 грн. (1921 грн.*59.5%).

Outcome: partial