Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-11 00:00:00

Приватне акціонерне товариство «Лізинг інформаційних технологій» звернулося до Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором фінансового лізингу. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 29.12.2011 Закрите акціонерне товариство «Лізинг інформаційних технологій» в особі ТОВ «Розетка УА» та відповідач уклали договір фінансового лізингу № 120382043 (далі - договір), відповідно до умов якого відповідачу надано в оренду на умовах фінансового лізингу обладнання - телефон мобільний Apple iPhone 4 8Gb Black Neverlocked. Згідно з умовами даного договору відповідач отримав в оренду на умовах фінансового лізингу даний мобільний телефон і зобов'язався сплатити його вартість платежами у загальній сумі 7753,78 грн. Позивач згідно рішення позачергових зборів акціонерів від 16.12.2011 змінив назву на Приватне акціонерне товариство «Лізинг інформаційних технологій». В порушення умов договору фінансового лізингу [PERSON] не виконує взяті на себе зобов'язання, що призвело до виникнення заборгованості, а тому позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача заборгованості за договором фінансового лізингу станом на 20.05.2015 в розмірі 83590,4 грн. Представник позивача в судове засідання не з'явився, подав до суду заяву, в якій зазначив, що позов підтримує, просить розгляд справи проводити за його відсутності. Також надіслав письмові пояснення на заперечення проти позовних вимог, в яких вказує, що пунктом 14.2 Правил отримання обладнання, інших товарів та послуг в системі LeaseIT (далі - Правила), які є невід'ємною частиною договору та з якими відповідач ознайомлений згідно п. 8.7. договору, визначено, що у разі несвоєчасної оплати нарахованого платежу відповідач сплачує штрафні санкції. А п. 6.9. Правил передбачено, що в разі наявності заборгованості, кошти, які надійшли в першу чергу зараховуються на погашення штрафів (пені), в другу чергу - на погашення всіх нарахованих процентів (комісій), і лише в третю чергу погашають заборгованість за попередніми місячними платежами в частині вартості обладнання. Оскільки відповідач неналежним чином виконував умови договору фінансового лізингу, невчасно сплачував щомісячні платежі, передбачені даним договором та Правилами, то кошти, які надходили від відповідача спрямовувались на погашення заборгованості відповідно до вказаних положень Правил. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав з підстав, зазначених в письмових запереченнях. Вказав, що позивачем нараховані занадто великі штрафні санкції, які не відповідають умовам договору, а вартість телефону він сплатив, хоча і з порушенням строків внесення платежів на виконання умов договору. Пояснив, що він дійсно вчасно не сплачував щомісячні платежі, оскільки не мав фінансової можливості. Також зазначив, що він не був ознайомлений з Правилами отримання обладнання, інших товарів та послуг в системі LeaseIT. Підтвердив, що договір фінансового лізингу в судовому порядку він не оскаржував. Заслухавши пояснення відповідача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню з таких підстав. Однією із загальних засад цивільного законодавства, зокрема, є свобода договору, що стверджується п. 3 ч. 1 ст. 3 ЦК України, а в ч. 1 ст. 626 ЦК України зазначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до ч. 1 ст. 806 ЦК України за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі). 29.12.2011 позивач та [PERSON] уклали договір фінансового лізингу про отримання обладнання в системі LeaseIT. Відповідно до п. 1.2 договору порядок отримання ІТ-обладнання, інших товарів та послуг Клієнтом визначається Правилами отримання обладнання, інших товарів та послуг в системі LeaseIT, які є невід'ємною частиною цього договору. Згідно з п. 8.7. договору [PERSON] ознайомився з Правилами отримання ІТ-обладнання, інших товарів і послуг в системі LeaseIT, зміст правил зрозумілий для Клієнта, і він погоджується їх дотримуватись та виконувати, що спростовує посилання відповідача, що він не ознайомлений із вказаними Правилами. Згідно п. 1.1 договору [PERSON] надано в оренду на умовах фінансового лізингу обладнання - телефон мобільний Apple iPhone 4 8Gb Black Neverlocked, що також підтверджується копією акту приймання-передачі майна № 120382043 від 02.01.2012 (а.с. 12). Відповідач відповідно до п. 3.1 зобов'язався сплачувати платежі згідно з умовами Пакету LeaseIT Шістка1 та Договору в строк до 20 числа поточного місяця у загальній сумі 7753,78 грн. в такому порядку: перший платіж у розмірі 16,67% від загальної суми платежів; 5 платежів рівними частинами щомісячно до 20-го числа кожного місяця, у тому числі платіж у сумі 1292,30 грн. при отриманні обладнання. Згідно зі ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом, а ч. 1 ст. 526 ЦК України встановлює, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦПК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Судом встановлено, що позивач вчасно не виконував взяті на себе за договором зобов'язання, здійснював платежі з порушенням строків, визначених договором та Правилами. При цьому, відповідач в судовому засіданні також підтвердив відповідність сплачених ним сум та дат їх надходження на виконання умов договору, вказаних у структурі грошових нарахувань та надходжень № 2015122209 від 22.12.2015, наданих позивачем на обґрунтування заявлених позовних вимог, проте вважає, що нараховані штрафні санкції є занадто великими, а вартість телефону він оплатив. Згідно з розрахунком суми боргу заборгованість відповідача по договору фінансового лізингу станом на 20.05.2015 становить 83590,4 грн., а саме: 6461,48 грн. - компенсації вартості наданого обладнання; 77128,92 грн. - плата за прострочення щомісячних платежів (а.с.13). Отже, судом встановлено, що відповідач [PERSON] на підставі договору фінансового лізингу № 120382043 від 29.12.2011 отримав в оренду на умовах фінансового лізингу обладнання - телефон мобільний Apple iPhone 4 8Gb Black Neverlocked і зобов'язався сплачувати платежі, передбачені пакетом LeaseIT Шістка1 в строк до 20 числа кожного місяця, але взяті на себе зобов'язання не виконує в повному обсязі, чим істотно порушує умови укладеного договору. Щодо посилання відповідача на те, що позивачем нараховано великий розмір штрафів та те, що він не мав фінансової можливості сплачувати визначені договором платежі, суд зазначає таке. Відповідно до п. 7.2 договору у разі прострочення сплати платежів Клієнт сплачує плату за прострочення платежів в порядку та розмірах, визначених Правилами. Пункт 14.2 Правил визначає, що у разі несвоєчасної оплати Клієнтом нарахованого платежу Клієнт сплачує на користь оператора LeaseIT плату за прострочення платежу: в розмірі 5 відсотків від погашеної суми простроченого платежу, якщо погашення простроченого платежу здійснюється у розрахунковому періоді, на який припадає дата оплати за Договором; в розмірі 10 відсотків від погашеної суми простроченого платежу, якщо погашення здійснюється після закінчення розрахункового періоду, на який припадає дата оплати за Договором. Сплата плати за прострочення платежу не звільняє Клієнта від обов'язку в повному обсязі оплатити платежі, передбачені пакетом LeaseIT. А п. 6.9. Правил передбачено, що в разі наявності заборгованості, то кошти, які надійшли в першу чергу зараховуються на погашення штрафів (пені), в другу чергу - на погашення всіх нарахованих процентів (комісій), і лише в третю чергу погашають заборгованість за попередніми місячними платежами в частині вартості обладнання. Оскільки відповідач неналежним чином виконував умови договору фінансового лізингу, невчасно сплачував щомісячні платежі, передбачені даним договором та Правилами, кошти, які надходили від відповідача правомірно спрямовувались позивачем на погашення заборгованості відповідно до вказаних положень Правил. За таких підстав позивачем правомірно нарахована плата за прострочення щомісячних платежів в сумі 77128,92 грн. Також згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). При цьому стаття 617 ЦК України визначає, що у разі відсутності у боржника необхідних коштів, особа, яка порушила зобов'язання, не звільняється від відповідальності за порушення зобов'язання. З аналізу вказаних норм вбачається, що відсутність у [PERSON] фінансової можливості вчасно сплачувати платежі за договором, не є підставою для звільнення його від погашення такої заборгованості. Враховуючи те, що пунктом 5.4.2 договору фінансового лізингу встановлено обов'язок відповідача сплачувати платежі, передбачені Пакетом LeaseIT та цим договором, а також те, що [PERSON] не виконує взятті на себе зобов'язання щодо своєчасної сплати платежів, суд приходить до висновку, що у позивача виникло право вимоги стягнення заборгованості за договором відповідно до його умов. Щодо посилання відповідача на невідповідність суми заборгованості умовам договору, суд зазначає таке. Статтею 10 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Передбачений цією нормою процесуального права принцип змагальності сторін знайшов своє відображення також у положеннях ст. 60 ЦПК України, якою визначено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Згідно ст. 143 ЦПК України для з'ясування обставин, що мають значення для справи і потребують спеціальних знань у галузі науки, мистецтва, техніки, ремесла тощо, суд призначає експертизу за заявою осіб, які беруть участь у справі. З наведених норм процесуального права вбачається, що як правило, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, самостійно збирають та подають докази до суду. Однак, у випадках, коли щодо отримання доказів є складнощі та/або необхідні спеціальні знання правомірним способом одержання необхідних доказів є звернення до суду зокрема з заявою про призначення експертизи. Призначення експертизи за заявою осіб, які беруть участь у справі, є обов'язком суду. Проте з власної ініціативи суд призначати експертизу не має права. З матеріалів справи вбачається, що відповідач не виконав свого обов'язку довести ті обставини, на які він посилався як на підставу своїх заперечень, зокрема не надав суду належні докази того, що розмір нарахованої позивачем заборгованості не відповідає умовам договору та Правил, зокрема висновок експерта, хоча суд роз'яснював відповідачу його право заявляти клопотання про проведення у справі експертизи для встановлення таких посилань відповідача, оскільки для цього потрібні спеціальні знання, проте відповідач таким своїм право не скористався. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею документально підтверджені судові витрати. Однак ухвалою Могилів-Подільського міськрайонного суду від 22.01.2016 відстрочено позивачу сплату судового збору до ухвалення рішення у справі, а тому судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь державного бюджету. На підставі викладеного вище та

Outcome: approved