Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-12 00:00:00

представник позивача просить суд стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] акціонерного товариства Страхова Компанія «ВУСО» суму коштів у розмірі 26\~173 грн. 60 коп. та стягнути з відповідача на користь [PERSON] акціонерного товариства Страхова Компанія «ВУСО» витрати на оплату судового збору, посилаючись на те, що між [PERSON] акціонерним товариством «Страхова компанія «ВУСО» і [PERSON] було укладено договір добровільного страхування наземного транспорту № 524079-02-10-01 від 13.07.2012 року, за яким страховик застрахував майнові інтереси страхувальника, повязані з експлуатацією наземного транспортного засобу, а саме: автомобіля Renault Sandero, державний реєстраційний номер [NUMBER]. 11.07.2013 р. в місті Києві сталася дорожньо-транспортна пригода, за участю автомобіля застрахованого в ПрАТ «СК «ВУСО», під управлінням [PERSON], та автобуса I-VAN, державний реєстраційний номер [NUMBER], під управлінням [PERSON]. В результаті дорожньо-транспортної пригоди було пошкоджено застрахований в ПрАТ «СК Вусо» автомобіль Renault Sandero, державний реєстраційний номер [NUMBER]. Згідно з довідкою про обставини ДТП, винним в скоєні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП Порушення водіями правил дорожнього руху, що причинило пошкодження транспортних засобів, вантажів, шляхів, шляхових споруд чи іншого майна, є водій [PERSON]. Його вина чітко встановлена постановою Шевченківського районного суду міста Києва від 19 серпня 2014 року. Статтею 1166 ЦК України встановлено, що шкода, завдана майну фізичної чи юридичної особи, відшкодовується у повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до частини другої статті 1187 ЦК України шкода, заподіяна джерелом підвищеної небезпеки відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір оренди, підряду тощо) володіє транспортним засобом. Згідно умов договору страхування одним із страхових випадків, визначається подія, у разі якої внаслідок ДТП було завдано шкоду автомобілю Страхувальника (пп. 2.1.1 Договору страхування). Розмір страхового відшкодування визначається Страховиком виходячи із суми заподіяного в результаті настання страхового випадку матеріального збитку, але не більше розміру страхової суми. А підставою для виплати страхового відшкодування є рахунок станції технічного обслуговування рекомендованої Страховиком (п. 2.4. Договору страхування). Відповідно до експертного звіту ФОП [PERSON] № 13/9/679/594217 від 13.09.2013 р., вартість відновлювального ремонту з врахуванням коефіцієнту фізичного зносу застрахованого у позивача авто складає 52 993 грн. 32 коп. Відповідно до рахунків № АМСС033419 від 19 липня 2013 року та № АМСС040973 від 11.11.2013 року, вартість відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля Renault Sandero, державний реєстраційний номер [NUMBER], складає 75 555 грн. 54 коп. Факт проведення ремонту підтверджується Актами виконаних робіт № АМС 3003372 та № АМС3004997. Згідно умов договору страхування ПрАТ «СК «ВУСО» сплатило на користь станцій технічного обслуговування рекомендованої страховиком суму страхового відшкодування в розмірі 75 663 грн. 60 коп. Виплата страхового відшкодування була здійснена ПрАТ СК ВУСО у відповідності до статті 25 ЗУ «Про страхування» на підставі заяв Страхувальника від 18.11.2013 р. та 12.07.2013 р., страхового акту № 4070-02 від 11.09.2013 року та додатку до нього № 1 від 14.01.2014 р. та додатку № 2 від 08.07.2014 року. Факт зазначеної виплати підтверджується платіжними дорученням № 11009, № 303, № 7639. На підставі статті 993 ЦК України, статті 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, яка отримала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдану шкоду. Отже, після виплати страхового відшкодування у позивача виникла право вимоги до [PERSON] щодо відшкодування завданої шкоди, а саме: суми коштів в розмірі 75 663 грн. 60 коп. Згодом стало відомо, що цивільна відповідальність [PERSON] на момент настання страхової події була застрахована в ПрАТ «УОСК» за договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АС/0442921. Статтею 528 ЦК України передбачено, що виконання обовязку може бути покладено на іншу особу, якщо з умов договору, вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства або суті зобовязання не виникає обовязок боржника виконати зобовязання особисто. Так згідно полісу АС/0442921 ліміт відповідальності страховика за шкоду завдану майну складає 50 000 грн., а франшиза складає 510 грн. 00 коп. Відповідно до ст. 1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відповідно до статті 9 Закону України «Про страхування», франшиза - частина збитків, що не відшкодовується страховиком згідно з договором страхування. Відповідно до 12.1. статті 12 Закону N 1961-IV, розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від страхової суми, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих. Страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту. Отже в силу того, сума понесених збитків не покривається лімітом відповідальності страховика, є всі правові підстави стягнути з відповідача різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою. Відповідач та його представник просили суд в позовних вимогах позивача, [PERSON] акціонерного товариства Страхова компанія «ВУСО» до [PERSON] про відшкодування матеріальної шкоди, відмовити в повному обсязі з наступних підстав. Після відкриття провадження, сторона відповідача з метою призначення експертизи заявила клопотання про витребування від позивача оригіналів письмових доказів, які були надані до позовної заяви, як того вимагає ст. 64 ч. 2 ЦПК України письмові докази, як правило, подаються в оригіналі. Якщо подано копію письмового доказу, суд за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, має право вимагати подання оригіналу. Підставою для заявлення даного клопотання було те що, надані суду копії накладних містять в собі протиріччя, тому у сторони відповідача виникли сумніви відносно їх достовірності. Тобто, відповідно до ст. 185 ЦПК України ч. І письмові докази або протоколи їх огляду оголошуються в судовому засіданні та надаються для ознайомлення особам, які беруть участь у справі, а в необхідних випадках - також експертам, спеціалістам і свідкам. Особи, які беруть участь у справі, можуть давати свої пояснення з приводу цих доказів або протоколу їх огляду. Особами, які беруть участь у справі, з приводу зазначених доказів можуть ставитися питання свідкам, а також експертам, спеціалістам. ч.2 У разі подання заяви про те, що доданий до справи або поданий до суду особою, яка бере участь у справі, для ознайомлення документ викликає сумнів з приводу його достовірності або є фальшивим, особа, яка подала цей документ, може просити суд виключити його з числа доказів і розглядати справу на підставі інших доказів. Дане клопотання суд задовольнив в повному обсязі, позивач дану ухвалу проігнорував, оригіналів до суду не надав, таким чином порушив вимоги ст. 10 ч. 3 ЦПК України Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Та ст. 59 ч.2 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. ст. 60 ч. 1 ЦПК України Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Ухвалою Кагарлицького районного суду Київської області від 02 грудня 20015 р. було призначено судову авто товарознавчу експертизу. Експертна установа, яка проводить експертизу, у своєму клопотанні № СЕ-1-2-389/15 від 13.05.2016р. вимагає надати платіжні доручення. Дані платіжні доручення знаходяться у Позивача [PERSON] акціонерного товариство Страхова компанія «ВУСО», який ухиляється від проведення експертизи, у судове засідання не зявляється. Згідно ст. 27 ч.2 ЦПК України особи, які беруть участь у справі позовного провадження, для підтвердження своїх вимог або заперечень зобов'язані подати усі наявні у них докази до або під час попереднього судового засідання, а якщо попереднє судове засідання у справі не проводиться - до початку розгляду справи по суті. Порушені вимоги суду, тобто не надання оригіналів письмових доказів: ремонтних калькуляцій, оригіналів звітності № 4830-70 від 03.09.2013р., оригінали платіжних доручень про перерахування на рахунок ТОВ «Арма Моторс» грошей, відповідно виставлених рахунків. Згідно висновку експертної установи ТОВ «Судова незалежна експертиза України»: встановити відповідність дійсності обсягу і характеру ремонтно-відновлюваних робіт, перелік складових, які підлягають заміни, а також використаних матеріалів для відновлюваного ремонту автомобіля Renault Sandero, реєстраційний номер [NUMBER], пошкодженого в ДТП, яка мала місце 11.07.2013 року, згідно звіту № 4830-70-ДОП від 07.05.2014 року, не вбачається можливим. Встановити відповідність дійсності розрахунку вартості відновлювального ремонту №1319/679/594217 від 13.09.2013 року, зробленого ТОВ «Експерт - сервіс» експертом [PERSON], автомобіля Renault Sandero, реєстраційний номер [NUMBER], пошкодженого в ДТП, яка мала місце 11.07.2013 року, не вбачається можливим. Експерт не зміг надати відповіді на вище поставлені питання, оскільки позивач, Приватне акціонерне товариство Страхова компанія «ВУСО», умисно ухиляється від надання експертній установі пошкоджених деталей автомобіля та документів які підтверджують завдану матеріальну шкоду на яку наполягає позивач. Розрахунок вартості відновлювального ремонту №13/9/679/594217 від 13 вересня 2013 р., судом не може бути врахований, як доказ, оскільки цей розрахунок складений особою яка не була попереджена про кримінальну відповідальність. Позивач, Приватне акціонерне товариство Страхова компанія «ВУСО» також не надало оригінали письмових доказів, тобто платіжні доручення, які свідчать про перерахування на рахунок ТОВ «Арма Моторс» грошей відповідно виставлених рахунків. Виставлені розрахунки ТОВ «Арма Моторс» підписані різними особами, даний факт свідчить про фальсифікацію доказів позивачем. Суд, вислухавши сторін, вивчивши матеріали справи, приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог позивача з наступних підстав. В судовому засіданні суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Згідно\~ст. 3 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до\~ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно\~ст. 60 ЦПК України\~кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається\~як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених\~ст. 61 цього Кодексу. 11 липня 2013\~\~о 19 год.\~\~00 хв. [PERSON], керуючи автобусом марки «I-VAN», державний номер [NUMBER], по проспекту Перемоги 14 у м. Києві, порушив п. 13.1 Правил дорожнього руху, в залежності від швидкості руху, дорожньої обстановки, не дотримався безпечної дистанції, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем марки «Renault Sandero», державний номер [NUMBER], під керуванням водія [PERSON], що спричинило пошкодження транспортних засобів. \~\~\~\~\~\~ Постановою Шевченківського районного суду м. Києва від 19 серпня 2013 року [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого\~ст. 124 КУпАП\~та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі двадцяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що на день розгляду справи становить 340,00 грн. на користь держави (а. с. 8-9). Відповідно до ч. 3\~ст. 61 ЦПК України\~обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. 13 липня 2012 року між [PERSON] акціонерним товариством «СК «Вусо» та [PERSON] було укладено договір № 524079-02-10-01 добровільного страхування наземного транспорту, з визначеним строком дії договору - з 13 липня 2012 року до 12 липня 2013 року, об'єктом страхування виступає транспортний засіб - автомобіль «Renault Sandero», реєстраційний номер [NUMBER] (а. с. 10-15). Тобто, на момент настання дорожньо-транспортної пригоди цивільна відповідальність водія автотранспортного засобу марки «Renault Sandero» була застрахована в ПрАТ «Страхова компанія «ВУСО». 13 липня 2012 року [PERSON] було подано до ПрАТ «СК «ВУСО» заяву про виплату страхового відшкодування у зв'язку із пошкодження застрахованого автомобіля. Окрім того, 08 квітня 2014 року [PERSON] було подано ще одну заяву про проведення доплати страхового відшкодування. Відповідно до рахунків № АМСС 033419 від 19.07.2013 року, № АМСС040973 від 11.11.2013 року та № АМСС049804 від 01.04.2014 року вартість відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля «Renault Sandero», реєстраційний номер [NUMBER], складає 75 663 грн. 60 коп. Згідно умов страхування ПрАТ «СК «Вусо» сплатило на користь станцій технічного обслуговування рекомендованої страховиком суму страхового відшкодування в розмірі 75 663 грн. 60 коп. Виплата страхового відшкодування була здійснена ПрАТ «СК «Вусо» у відповідності до\~ст. 25 Закону України «Про страхування»\~на підставі заяв страхувальника від 12.07.2013 року, від 18.11.2013 року та від 08 квітня 2014 року, страхового акту № 4070-02 від 11.11.2013 року та додатку до нього № 1 від 14 січня 2014 року. Факт зазначеної виплати підтверджується платіжним дорученням № 303 від 14.01.2014 р., № 7639 від 08.07.2014 р. та № 11009 від 11.09.2013 р. Відповідно до пункту 3 частини першої\~статті 988 ЦК України\~страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором. За змістом\~статті 1194 ЦК України\~особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відповідно до пункту 22.1\~статті 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»\~у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров'ю, майну третьої особи. Відшкодування шкоди - власником транспортного засобу або винуватцем ДТП, відповідальність яких застрахована за договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, якщо у страховика не виник обов'язок з відшкодування шкоди, або розмір шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика, а також у разі, коли страховик має право регресу до особи, яка застрахувала свою відповідальність. Згідно зі\~статтею 29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»\~у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством. Згідно з роз'ясненнями, викладеними в пункті 9\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), були використані нові вузли, деталі, комплектуючі частини іншої модифікації, що випускаються взамін знятих з виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не вправі вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого його вартості (при відшкодуванні збитків). Згідно положення\~ст. 979 ЦК України\~за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Згідно роз'яснення п. 11 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» від 1 березня 2013 року № 4, за вибором потерпілого вимога про відшкодування шкоди може бути пред'явлена безпосередньо до винної особи, оскільки за змістом\~статті 1191 ЦК\~особа, яка відповідає за шкоду, завдану з вини іншої особи, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи, якщо за законом межі відповідальності останньої та особи, яка за неї відповідає, однакові. З винної особи за регресною вимогою стягується розмір визначеного відшкодування за зобов'язанням з відшкодування шкоди, а якщо законом встановлено межі відшкодування або межі відповідальності винної особи, то витрати з такої особи стягуються у цих межах. Також відповідно до правової позиції, висловленої Верховним Судом України в постанові від 20 січня 2016 року у справі № 6-2808цс15, право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем є абсолютним і суд не вправі відмовити в такому позові з тих підстав, що цивільно-правова відповідальність заподіювача шкоди застрахована. У разі задоволення такого позову заподіював шкоди не позбавлений можливості пред'явити майнові вимоги до страхової компанії, з якою ним укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності. В силу ч. 1\~ст. 360-7 ЦПК України\~вказаний висновок Верховного Суду України має враховуватися судами. Підстав для відступлення від такої правової позиції суд не вбачає. Відповідно до витягу з ЄЦБД МТСБУ щодо полісу АС / 0442921 ліміт за завдану майну складає 50 000 грн. 00 коп., а франшиза згідно листа № 8903 від 03.10.014 року складає 510 грн. 00 коп. Відповідно до частини 2 ст. 12 Закону № 1961-15 страхове відшкодування зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту. Тобто максимальна сума страхового відшкодування, яка могла бути виплачена ПрАТ «УОСК» становить 49 490 грн. 00 коп. З огляду на те, що позивачем було виплачено суму страхового відшкодування у розмірі 75 663 грн. 60 коп., а страхова компанія відповідача може виплатити лише 49 490 грн. 00 коп., на думку позивача, правомірно буде вимагати сягнути з [PERSON] різницю між виплаченою сумою страхового відшкодування ПрАТ «СК ОО» та лімітом відповідальності з вирахуванням франшизи ПрАТ «УОСК», а саме: суму коштів в розмірі 26 173 грн. 60 коп. Згідно висновку експерта за результатами проведення судової автотоварознавчої експертизи № СЕ-1-2-389/15 від 22 серпня 2016 року вартість відновлювального ремонту автомобіля «Renault Sandero» складає 68632,56 грн., а вартість матеріального збитку, завданого власнику цього автомобіля, складає 74787,59 грн. (а. с. 211-231). Вищевказаний висновок експерта суд вважає найбільш повним, достовірним та враховує його при ухваленні рішення, оскільки при його проведенні було повною мірою досліджено усі пошкодження, які були завдані автомобілю, а розмір збитків був правильно на відміну розрахунку вартості відновлювального ремонту № 1319/679/594217 від 13.09.2013 р. зробленого ТОВ «Експерт - сервіс» експертом [PERSON] та додаткових розрахунків. Таким чином, в судовому засіданні належними і допустимими доказами підтверджено, як факт наявності договірних відносин, визначених Договором, що зумовлює обов'язок відповідача в разі настання страхового випадку здійснити страховий платіж, так і факт і настання страхового випадку, а саме заподіяння пошкоджень застрахованого транспортного засобу, вартість яких становить 74787,59 грн. Франшиза, відповідно до договору становить 510 грн., тому суд позовні вимоги позивача задовольняє частково, а саме: стягненню з відповідача на користь позивача сума коштів в розмірі 25 297 грн. 59 коп., а в решти вимог позивачу суд відмовляє. Умовами ч.1\~ст. 88 ЦПК України\~визначено, якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Отже, з відповідача [PERSON] на користь ПрАТ «СК «ВУСО» підлягає стягненню судові витрати у розмірі 1 181 грн. 46 коп. за подання позову, що становить 97 % від задоволеної суми. На підставі викладеного та

Outcome: partial