Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-27 00:00:00

Прокурор Черкаського району в інтересах держави в особі Черкаської обласної державної адміністрації звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON], Черкаської районної державної адміністрації Черкаської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Державне підприємство «Черкаське лісове господарство» про визнання розпорядження незаконним, визнання незаконним державного акту на право власності, скасування їх державної реєстрації. Позовні вимоги прокурор мотивував тим, що відповідно до розпорядження голови Черкаської районної державної адміністрації від 20.12.2007 року № 428 затверджено проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність для будівництва і обслуговування житлових будинків, господарських будівель і споруд загальною площею 0,7986 га за рахунок лісів 1 групи ДП «Черкаське лісове господарство» в адміністративних межах Свидівоцької сільської ради Черкаського району Черкаської області за межами населеного пункту та передано земельні ділянки у власність 8-ми громадянам, в тому числі і [PERSON], [PERSON], [PERSON] та на підставі цього розпорядження вони отримали державні акти на ці земельні ділянки. Позивач вказує, що земельні ділянки передано [PERSON], [PERSON], [PERSON] для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що не є лісогосподарською потребою. Водночас, вказані земельні ділянки на момент здійснення передачі відносились до категорії земель лісогосподарського призначення та перебували у постійному користуванні ДП «Черкаське лісове господарство». Тобто, Черкаська райдержадміністрація порушила вимоги п.3 ч.1 ст.32 Лісового кодексу України. Станом на момент прийняття оспорюваного розпорядження повноваження щодо розпорядження земельними лісовими ділянками площею до 1 га., що перебувають у державній власності, на відповідній території за межами населених пунктів, було надано обласним державним адміністраціям, що передбачено п.5 ч.1 ст.31 Лісового кодексу України. Прокурор вказує, що перед передачею у власність земельної лісової ділянки, що перебуває у державній власності, має проводитись її вилучення у постійного користувача, яким на момент видання розпорядження являлось ДП «Черкаське лісове господарство», чого здійснено не було. Тому, Черкаська райдержадміністрація не мала повноважень і щодо вилучення вказаної земельної ділянки, оскільки остання знаходиться за межами населеного пункту і надавалась у власність не для цілей, встановлених п.п. а), б), в) ч.5 ст.149 ЗК України. Прокурор вказує, що зі змісту висновків ДП «Черкаське лісове господарство» № 1305-03, № 1301-03 та № 1307-03 від 2007р. вбачається, що висновки не є добровільною відмовою від права постійного користування, а є згодою на вилучення земельної ділянки для суспільних та інших потреб в розумінні ст. 149 ЗК України. Згідно ст. 142 ЗК України відмова від права користування може бути лише на користь держави чи органу місцевого самоврядування, а не на користь будь-якої юридичної чи фізичної особи. Тому, у разі добровільної відмови ДП «Черкаське лісове господарство» від земельної ділянки на користь [PERSON], [PERSON], [PERSON] це є порушенням ст.142 ЗК України. Оспорюваним розпорядженням Черкаської райдержадміністрації порушено п.ґ) ч.4 ст.84 ЗК України щодо неможливості передання земель лісогосподарського призначення у приватну власність із земель державної власності. Повноваження з передачі у власність земельних ділянок у власність для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд за межами населеного пункту районним державним адміністраціям не надано. Вказівки в земельному законодавстві щодо можливості розпорядження земельними ділянками житлової та громадської забудови за межами населеного пункту саме районними державними адміністраціями відсутні. Оспорюваним розпорядженням райдержадміністрації фактично змінено цільове призначення спірної земельної ділянки, однак у місцевої державної адміністрації відсутні повноваження щодо вилучення земель лісогосподарського призначення державної форми власності, що розташовані за межами населеного пункту для нелісогосподарських потреб. А тому, виконання вимог ст.20 ЗК України щодо зміни цільового призначення земель саме органами виконавчої влади, які приймають рішення про передачу цих земель у власність або надання у користування, в даному випадку є неможливим. Також, був порушений порядок зміни цільового призначення земельної ділянки, зокрема вимоги ст.57 ЛК України. В судовому засіданні прокурор Пітюренко М.В. позов підтримав, просив суд його задовольнити з підстав, викладених в позовній заяві, визнати незаконним та скасувати розпорядження Черкаської районної державної адмінстрації № 428 від 20.12.2007 року в частині надання у власність [PERSON], [PERSON], [PERSON] земельних ділянок; визнати недійсними державні акти на землю, що видані [PERSON], [PERSON], [PERSON] на підставі вказаного розпорядження. Представник відповідачів [PERSON], [PERSON], [PERSON] - [PERSON] заперечив щодо позовних вимог прокурора, просив в задоволенні позову відмовити повністю, подавши письмове заперечення, мотивуючи тим, що позивачем не надано належних та допустимих доказів в обґрунтування позову; позов є безпідставним, позовні вимоги повністю недоведені позивачем; посилання позивача на відсутність у Черкаської райдержадміністрації повноважень на розпорядження спірною земельною ділянкою є необґрунтованими і надуманими. [PERSON], [PERSON], [PERSON] ніяких порушень закону щодо отримання у власність спірних земельних ділянок не вчиняли, а правомірно набули право власності на спірну земельну ділянку з дотриманням встановленого порядку. Крім того заявив клопотання про застосування позовної давності для звернення прокурора до суду (ч. 4 ст. 267 ЦК України) в обґрунтування якого вказав, що на виконання завдання прокуратури Черкаської області щодо законності виділення земельних ділянок прокурором Черкаського району Черкаської області витребувано з Черкаської РДА розпорядження райдержадміністрації починаючи з 2007 року, якими проводилося виділення земельних ділянок. Згідно відповіді на адвокатський запит Черкаська райдержадміністрація з 2007 року неодноразово направила копії розпоряджень, якими проводилось виділення земельних ділянок в 2007 році, в тому числі і розпорядження № 428 від 20.12.2007 року. Відповідач Черкаська райдержадміністрація та третя особа ДП «Черкаське лісове господарство» в судове засідання повторно не з'явилися, неповідомивши про причину неявки, але надали до суду письмові заперечення, просили суд в задоволенні позову відмовити оскільки спірне розпорядження прийняте у відповідності до вимог закону. Крім того Черкаська райдержадмінстрація в запереченні заявив клопотання про застосування при вирішенні спору строку позовної давності, в обґрунтування чого вказав, що на запит прокурора згідно супровідного листа від 27 жовтня 2008 року № 01-19/1889 Черкаська райдержадміністрація направила копії розпоряджень, якими проводилось виділення земельних ділянок в другому півріччі 2007 року та 2008 році, в тому числі і розпорядження № 428 від 20.12.2008 року, а тому вважає, що прокурором пропущено строк позовної давності при зверненні до суду з даним позовом. Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об'єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв'язок у сукупності, з урахуванням того, що відповідно до ст.1 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд встановив наступні фактичні обставини справи. Відповідно до розпорядження голови Черкаської районної державної адміністрації від 20.12.2007 року № 428 «Про передачу земельних ділянок у власність громадян для будівництва та обслуговування житлових будинків, господарських будівель і споруд в адміністративних межах Свидівоцької сільської ради», затверджено проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність для будівництва і обслуговування житлових будинків, господарських будівель і споруд загальною площею 0,7986 га за рахунок лісів 1-ї групи ДП «Черкаське лісове господарство» в адміністративних межах Свидівоцької сільської ради Черкаського району Черкаської області за межами населеного пункту та передано земельні ділянки у власність 8-ми громадянам, в тому числі і [PERSON], [PERSON], [PERSON] При вирішенні даного спору суд вважає необхідним керуватись наступним. Згідно ч. 1 ст. 149 ЗК України земельні ділянки, надані у постійне користування із земель державної та комунальної власності, можуть вилучатися для суспільних та інших потреб за рішенням органів державної влади та органів місцевого самоврядування. Згідно ч. 2 ст. 149 ЗК України вилучення земельних ділянок провадиться за згодою землекористувачів на підставі рішень Кабінету Міністрів України, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій, сільських, селищних, міських рад відповідно до їх повноважень. Проект відведення земельної ділянки погоджується з органом по земельних ресурсах, природоохоронними і санітарно-епідеміологічними органами, органами архітектури і охорони культурної спадщини та подається на розгляд відповідних місцевої державної адміністрації або органу місцевого самоврядування, що передбачено частинами 7, 8, 9 ст.118 ЗК України. Судом встановлено, що спірні земельні ділянки передано [PERSON], [PERSON] та [PERSON] для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що не є лісогосподарською потребою. Водночас, вказані земельні ділянки на момент здійснення передачі відносились до категорії земель лісогосподарського призначення та перебували у постійному користуванні ДП «Черкаське лісове господарство», з чого випливає, що Черкаська райдержадміністрація порушила вимоги п. 3 ч. 1 ст. 32 Лісового кодексу України, які на той момент були чинними. Станом на момент прийняття оспорюваного розпорядження повноваження щодо розпорядження земельними лісовими ділянками площею до 1 га, що перебувають у державній власності, на відповідній території за межами населених пунктів, було надано обласним державним адміністраціям, що передбачено п. 5 ч. 1 ст. 31 Лісового кодексу України. Відповідно до ч. 5 ст. 149 ЗК України районні державні адміністрації на їх території вилучають земельні ділянки державної власності, які перебувають у постійному користуванні, в межах сіл, селищ, міст районного значення для всіх потреб та за межами населених пунктів для: а) сільськогосподарського використання; б) ведення водного господарства, крім випадків, визначених частиною дев'ятою цієї статті; в) будівництва об'єктів, пов'язаних з обслуговуванням жителів територіальної громади району (шкіл, лікарень, підприємств торгівлі тощо), крім випадків, визначених частиною дев'ятою цієї статті. Тому, Черкаська РДА не мала повноважень і щодо вилучення вказаних земельних ділянок, оскільки останні знаходяться за межами населеного пункту і надавались у власність не для цілей, встановлених п.п. а), б), в) ч.5 ст.149 ЗК України. Зі змісту висновків ДП «Черкаське лісове господарство» № 1305-03, № 1301-03 та № 1307-03 від 2007 року, що наявні в матеріалах справи, вбачається, що дані висновки не є добровільною відмовою від права постійного користування, а є згодою на вилучення земельної ділянки для суспільних та інших потреб в розумінні ст.149 ЗК України. Згідно ст.142 ЗК України відмова від права користування може бути лише на користь держави чи органу місцевого самоврядування, а не на користь будь-якої юридичної чи фізичної особи. Судом встановлено, що оспорюваним розпорядженням Черкаської райдержадміністрації порушено п. ґ) ч. 4 ст. 84 ЗК України щодо неможливості передання земель лісогосподарського призначення у приватну власність із земель державної власності. Повноваження з передачі у власність земельних ділянок у власність для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд за межами населеного пункту районним державним адміністраціям не надано. Вказівки в Земельному законодавстві щодо можливості розпорядження земельними ділянками житлової та громадської забудови за межами населеного пункту саме райдержадміністрації відсутні. Оспорюваним розпорядженням райдержадміністрації фактично змінено цільове призначення спірної земельної ділянки, однак у місцевої державної адміністрації відсутні повноваження щодо вилучення земель лісогосподарського призначення державної форми власності, що розташовані за межами населеного пункту для нелісогосподарських потреб. А тому, виконання вимог ст. 20 ЗК України щодо зміни цільового призначення земель саме органами виконавчої влади, які приймають рішення про передачу цих земель у власність або надання у користування, в даному випадку є неможливим. Вимоги щодо зміни цільового призначення земельної лісової ділянки передбачені нормами статті 57 Лісового кодексу України (у чинній на час виникнення спірних правовідносин редакції). Зокрема, ч.3 ст.57 ЛК України встановлює, що зміна цільового призначення земельних лісових ділянок здійснюється за погодженням з органами виконавчої влади з питань лісового господарства та з питань охорони навколишнього природного середовища Автономної Республіки Крим, територіальними органами центральних органів виконавчої влади з питань лісового господарства та охорони навколишнього природного середовища. Частина друга ст.57 ЛК України передбачає, що зміна цільового призначення земельних лісових ділянок з метою їх використання для житлової, громадської і промислової забудови провадиться переважно за рахунок площ, зайнятих чагарниками та іншими малоцінними насадженнями. Як встановлено, Державним управлінням охорони навколишнього природного середовища в Черкаській області надано висновок №271 від 28.02.2008р. про погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, який не містить погодження щодо зміни цільового призначення земельної ділянки. ІІри цьому, спірна земельна ділянка відведена за рахунок площ, зайнятих лісами І групи. Крім цього, в проектах відведення земельних ділянок відсутній висновок територіального органу центрального органу виконавчої влади з питань лісового господарства щодо погодження зміни цільового призначення земельної ділянки. З викладеного вбачається, що був порушений порядок зміни цільового призначення земельної ділянки, зокрема вимоги ст. 57 ЛК України. Крім цього, згідно ст. 39 ЗК України використання земель житлової та громадської забудови здійснюється відповідно до генерального плану населеного пункту, іншої містобудівної документації, плану земельно-господарського устрою з дотриманням будівельних норм, державних стандартів і норм. Проте, в порушення вказаної норми закону генеральним планом населеного пункту не передбачено забудову спірних земельних ділянок, а містобудівне обґрунтування не розроблялось і не затверджувалось. Тому суд вважає, що розпорядження Черкаської районної державної адмінстрації № 428 від 20.12.200 7 року в частині припинення права користування та надання у власність [PERSON], [PERSON] та [PERSON] земельних ділянок, - є таким, що прийнято з порушенням діючого законодавства, а відповідно і державні акти на право власності на земельні ділянки видані на підставі неправомірного розпорядження. При розгляді клопотання про застосування строку позовної давності суд керується наступним: Судом встановлено, що на виконання завдання прокуратури Черкаської області щодо законності виділення земельних ділянок 19 липня 2007 року та 21 жовтня 2008 року прокурором Черкаського району Черкаської області витребувано з Черкаської райдержадміністрації розпорядження райдержадміністрації за II півріччя 2007 року та 2008 рік, яким проводилось виділення земельних ділянок. Згідно супровідного листа від 27 жовтня 2008 року № 01-19/1889 Черкаська райдержадмінстрація направила копії розпоряджень, якими проводилось виділення земельних ділянок за 2-ге півріччя 2007 року та 2008 році, в тому числі і розпорядження № 428 від 20.12.2007 року. Копії відповідних листів-запитів та вищезазначеного супровідного листа було надано суду сторонами. Таким чином, судом встановлено, що в жовтні-листопаді 2008 року розпорядження № 428 від 20.12.2008 року., яке є предметом оскарження по даній справі було предметом дослідження прокуратури Черкаського району Черкаської області. За таких обставин, в силу ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли прокурор довідався або міг довідатися про порушення інтересів держави, тобто з моменту, коли Черкаською райдержадмінстрацією направлено копію розпорядження, яке являється предметом спору по даній справі. Як вбачається з матеріалів справи, прокурор звернувся до суду лише 11 березня 2014 року, тобто із значним пропуском термінів з часу дослідження оспорюваного розпорядження. Згідно п. 4 ч. 1 ст. 268 ЦК України, який діяв на момент прийняття розпорядження № 248 від 20.12.2007 року, позовна давність не поширюється на вимоги власника або іншої особи про визнання незаконним правового акту органу державної влади, органу влади АРК або органу місцевого самоврядування, яким порушено його право власності або інше речове право. Відповідно до ЗУ «Про внесення змін до деяких законів України щодо встановлення порядку здійснення судочинства» від 20 грудня 2011 року, яким виключено п. 4 з ч. 1 ст. 268 ЦК України, та згідно з п. 5 Прикінцевих та Перехідних положень даного закону, відповідно до якого протягом трьох років з дня набрання ним чинності (тобто до 15 січня 2015 року) особа має право звернутися до суду з позовом про визнання незаконним правового акта органу місцевого самоврядування, яким порушено право власності або інше речове право особи. При цьому особа може звернутися до суду з такими вимогами лише за умови, якщо строк їх пред'явлення, встановлений положеннями ЦК України, що діяли до набрання цим Законом, не сплинув на момент набрання чинності цим Законом. Як вже зазначалося вище, розпорядження № 428 від 20.12.2007 року. на адресу прокуратури направлялося Черкаською радержадмінстрацією супровідним листом № 01-19/1889 від 27 жовтня 2008 року. Таким чином, на момент набрання чинності ЗУ «Про внесення змін до деяких законів України щодо вдосконалення порядку здійснення судочинства» від 20 грудня 2011 року прокуратура Черкаського району Черкаської області вже пропустила трирічний строк (загальний строк позовної давності, який розпочинається з листопада 2008 року (моменту, коли прокуратура витребувала та дослідила розпорядження № 428 від 20.12.2007 року, а тому прокурор Черкаського району Черкаської області втратив право звернутися до суду з позовом про визнання незаконним правового акта органу місцевого самоврядування, яким порушено право власності або інше речове право особи за пропуском строку позовної давності що є підставою для відмови у позові. Судові витрати у відповідності ст.88 ЦПК України суд покладає на рахунок держави.

Outcome: dismissed