Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-22 00:00:00

Прокурор Старосамбірського району Львівської області в інтересах держави в особі Комунального закладу Старосамбірської районної ради «Старосамбірська центральна районна лікарня» 19.08.2014 року звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення коштів, в якому зазначає, що в квітні 2013 року слідчим відділом Старосамбірського РВ ГУМВС України у Львівській області розпочато досудове розслідування у кримінальному провадженні №12013150320000160 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України. У ході розслідування 19.04.2013 року [PERSON] слідчим повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України. За результатами досудового розслідування 15.07.2013 року обвинувальний акт скеровано до Старосамбірського районного суду для розгляду по суті. За результатами судового розгляду 12.02.2014 року Старосамбірський районний суд засудив [PERSON] за ч.1 ст.121 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 6 років. Водночас в прокуратуру Старосамбірського району поступила довідка від головного лікаря КЗ Старосамбірської РР «Старосамбірська ЦРЛ» про те, що житель с. Стрілки Старосамбірського району Львівської області [PERSON], [INFO], перебував на стаціонарному лікуванні в хірургічному відділенні даного закладу з 18.04.2013 року по 03.05.2013 року, як потерпілий від кримінального правопорушення. Згідно довідки на лікування [PERSON] КЗ Старосамбірської РР «Старосамбірська ЦРЛ» було затрачено кошти в сумі 5053,59 гривень. У добровільному порядку кошти, які були затрачені на лікування [PERSON] КЗ Старосамбірської РР «Старосамбірська ЦРЛ» не відшкодовані. Просить стягнути з [PERSON] в користь Комунального закладу Старосамбірської районної ради «Старосамбірська центральна районна лікарня» кошти в розмірі 5053,59 гривень. Представник прокурора Старосамбірського району - прокурор прокуратури Брящей В.І. в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та дав суду пояснення, аналогічні, викладеним в позовній заяві. Відповідач [PERSON], допитаний шляхом окремого доручення, позов не визнав, посилаючись на те, що йому відомо, про що йому сказала його адвокат, що він у лікарна не лікувався, а лише відмічався, ніякі антибіотики не купляв, крім цього, прокурор звернувся з позовом аж через рік. Вислухавши в судовому засіданні представника позивача, оглянувши та оголосивши документи по справі, оглянувши матеріали кримінального провадження № 12013150320000160 відносно [PERSON] у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 121 КК України, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Пунктом 2 статті 121 Конституції України, статтею 45 ЦПК України передбачено, що прокуратура забезпечує представництво інтересів держави у судах, має право звертатись до суду з заявою про захист прав і законних інтересів громадян і держави, брати участь у розгляді справ за своєю заявою. Випадки представництва прокуратурою інтересів держави в судах визначені ст.ст.20, 36-1 Закону України «Про прокуратуру», якими передбачено, що прокурор при наявності порушень або загрози порушень економічних, політичних та інших державних інтересів внаслідок протиправних дій (бездіяльності) фізичних або юридичних осіб, що вчиняються між ними або з державою має право звернутись до суду з заявою. Прокурор самостійно визначає підстави для представництва у судах, форму його здійснення і може здійснювати представництво у будь-якій стадії судочинства в порядку, передбаченому процесуальним законом. Вироком Старосамбірського районного суду Львівської області від 12 лютого 2014 року [PERSON] був засуджений за ч.1 ст.121 КК України на 6 (шість) років позбавлення волі. Відповідно до п.3 Постанови Кабінету Міністрів України від 16 липня 1993 року №545 «Про затвердження порядку обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров'я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання» у разi коли при постановленнi вироку сума коштiв, витрачених на стацiонарне лiкування потерпiлого, ще не була визначена i рiшення про їх вiдшкодування не було прийнято, стягнення провадиться в порядку цивiльного судочинства за позовом вказаних юридичних осiб. У такому ж порядку вiдшкодовуються витрати на стацiонарне лiкування особи, яка постраждала вiд злочину, в разi закриття кримінального провадження за нереабілітуючими обставинами. Відповідно до п.4 ст.61 ЦПК України вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Внаслідок спричинення тілесних ушкоджень потерпілий [PERSON] знаходився на стаціонарному лікуванні в КЗ Старосамбірської РР «Старосамбірська ЦРЛ» з 18.04.2013 року по 03.05.2013 року. Згідно довідки вказаної установи на лікування потерпілого витрачено 5053 гривні 59 копійок / 15 днів у хірургічному відділенні/ (а.с.5). Згідно зі ст.1206 ЦК України особа, яка вчинила злочин, зобов'язана відшкодувати витрати закладові охорони здоров'я на лікування потерпілого від цього злочину, крім випадку завдання шкоди при перевищенні меж необхідної оборони або у стані сильного душевного хвилювання, що виникло раптово внаслідок насильства або тяжкої образи з боку потерпілого. Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 17.07.1995 «Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину, та судових витрат» кошти, витрачені на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину, може покладатися на засуджених при заподіянні шкоди як умисними, так і необережними діями, при цьому відшкодуванню підлягають тільки кошти, витрачені на стаціонарне лікування потерпілого у лікарні, госпіталі, диспансері чи в іншому стаціонарному лікувальному закладі, і зазначене відшкодування можливе лише тоді, коли є причинний зв'язок між злочинними діями чи бездіяльністю винної особи та перебування потерпілого на такому лікуванні. Відповідно до Порядку обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров'я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнення з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 16.07.1993 №545, сума коштів, яка підлягає відшкодуванню визначається закладом охорони здоров'я, в якому перебуває на лікуванні потерпілий, виходячи з кількості ліжко-днів, проведених ним у стаціонарі та вартості витрат на його лікування. Враховуючи викладене, те, що внаслідок спричинення [PERSON] тяжкого тілесного ушкодження [PERSON], останній перебував на стаціонарному лікуванні і доведений причинний зв'язок між злочинними діяннями [PERSON] та перебуванням потерпілого, вартість якого становить 5053гривні 59 копійок, суд приходить до висновку, що позовні вимоги прокурора є обгрунтованими та доведеними, а тому підлягають задоволенню в повному обсязі. Так як органи прокуратури, на користь яких ухвалене рішення, звільнені від сплати судових витрат, то з відповідача підлягає стягненню в дохід держави судовий збір у сумі 243 гривн 60 копійок відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved