Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-25 00:00:00

Прокурор Тростянецького району в інтересах МОЗ України в особі Тростянецької ЦРЛ звернулись до суду з позовною заявою до [PERSON] про відшкодування витрат на лікування особи, потерпілої від злочину, в якому зазначили, що 16.01.2014 року в смт.Тростянець [PERSON] керуючи автомобілем «Тойота-кемрі» н\\з [NUMBER], допустив наїзд на пішохода [PERSON], внаслідок якого останній отримав тілесні ушкодження, які згідно висновку СМЕ відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеня. Ухвалою Тростянецького районного суду від 11.06.2014 року кримінальне провадження по обвинуваченню [PERSON] у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України закрито на підставі ст.46 КК України у зв`язку з примиренням винного з потерпілим. Після отриманих тілесних ушкоджень [PERSON] проходив стаціонарне лікування в травматологічному відділенні Тростянецької ЦРЛ з 16.01.2014 року по 06.02.2014 року. В результаті злочину, скоєного [PERSON] Тростянецька ЦРЛ понесла витрати на стаціонарне лікування потерпілого на загальну суму 2654,52грн. На даний час кошти не відшкодовано, тому прокуратура Тростянецького району в інтересах Тростянецької ЦРЛ просять стягнути з [PERSON] на користь Тростянецької ЦРЛ 2654,52грн. витрат на лікування потерпілого від злочину [PERSON] В судове засідання прокурор Тростянецького району не з'явився, надавши заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити. Представник Тростянецької ЦРЛ в судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з'явився, хоча про місце та час розгляду справи був належним чином повідомлений, заяви про розгляд справи за його відсутності не надіслав. Суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи та вважає за можливе вирішити справу за наявними в ній доказами відповідно до ч. 4 ст.169 ЦПК України. Відповідно до ч.1 ст. 224 ЦПК України, взявши до уваги відсутність заперечення з боку позивача про можливий заочний розгляд справи та ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів, суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, у зв'язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. В судовому засіданні встановлено, що 11.06.2014 року ухвалою Тростянецького районного суду Вінницької області провадження по справі по обвинуваченню [PERSON] закрито на підставі ст.46 КК України в зв`язку з примиренням винного з потерпілим. Потерпілим по даному кримінальному провадженні визнано [PERSON](а.с.12). Згідно з довідкою Тростянецької центральної районної лікарні №66 від 06.03.2015 року [PERSON] знаходився на стаціонарному лікуванні в травматологічному відділенні Тростянецької ЦРЛ з діагнозом «Струс головного мозку. Множинні ссадини обличчя і шиї» з 16.01.2014 року по 06.02.2014 року, вартість одного ліжко-дня в травматологічному відділенні становить 112,12грн. Загальна вартість лікування становить 2654,52грн.(а.с.5). Відповідно до ч.1 ст.1206 ЦК України особа, яка вчинила злочин, зобов'язана відшкодувати витрати закладові охорони здоров'я на лікування потерпілого від цього злочину, крім випадку завдання шкоди при перевищенні меж необхідної оборони або у стані сильного душевного хвилювання, що виникло раптово внаслідок насильства або тяжкої образи з боку потерпілого. Згідно п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину, та судових витрат» № 11 від 07.07.1995 року, судам слід мати на увазі, що питання про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого вирішується згідно з «Порядком обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров'я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання», затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України № 545 від 16 липня 1993 року. Як передбачено цим Порядком, сума коштів, що підлягає відшкодуванню, визначається закладом охорони здоров'я, в якому перебував на лікуванні потерпілий, з урахуванням кількості ліжко-днів, проведених ним у стаціонарі, та щоденної вартості його лікування. Термін і обґрунтованість перебування потерпілого від злочину на стаціонарному лікуванні визначається на підставі даних лікувального закладу, де він перебував на лікуванні. До справи має бути приєднана довідка - розрахунок бухгалтерії цього закладу із записом про вартість одного ліжко-дня та загальну суму фактичних витрат на лікування потерпілого. Витрачені на стаціонарне лікування кошти підлягають відшкодуванню у повному обсязі і зараховуються до відповідного державного бюджету залежно від джерел фінансування закладу охорони здоров'я або на рахунок юридичної особи, якій належить останній. Згідно абз. 2 п. 2 Порядку обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров'я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 545 від 16 липня 1993 року, визначення суми витрат на лікування потерпілого за один ліжко-день провадиться виходячи з фактичної кількості ліжко-днів і загальної суми фактичних витрат за місяць (в якому проводилось лікування) на утримання лікувального закладу, за винятком витрат на капітальні вкладення, капітальний ремонт і придбання інвентарю та обладнання. Згідно із п. 3 вищезазначеного Порядку визначена сума коштів на лікування потерпілого стягується судом з обвинуваченого або фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, при ухваленні вироку за позовом закладу охорони здоров'я або прокурора. У разі, коли при ухвалені вироку сума коштів, витрачених на стаціонарне лікування потерпілого, ще не була визначена і рішення про їх відшкодування не було прийнято, стягнення провадиться в порядку цивільного судочинства за позовом вказаних юридичних осіб. У такому ж порядку відшкодовуються витрати на стаціонарне лікування особи, яка постраждала від злочину, в разі закриття кримінального провадження за нереабілітуючими обставинами. Приймаючи до уваги вищевикладене, враховуючи, що в судовому засіданні на підставі зібраних по справі доказів установлено, що закладом охорони здоров'я, в якому перебував на лікуванні потерпілий [PERSON] витрачено державні кошти, розмір яких підтверджено дослідженими по справі доказами, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог та стягнення з [PERSON] витрачених коштів у розмірі 2654,52грн. Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України, оскільки позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. На підставі викладеного,

Outcome: approved