Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-03 00:00:00

Представник позивачки [PERSON] - [PERSON] у вересні 2017 р. звернулася до суду з зазначеним вище позовом, посилається на те, що 22 лютого 2015 року в м. Києві по пр. Перемоги зі сторони вул. Краснова в напрямку проспекту Палладіна, біля станції метро «Житомирська» трапилась ДТП за участю автомобіля «Smart» р.н. [NUMBER] під керуванням [PERSON] та пішохода [PERSON] , який від спричинених тілесних ушкоджень загинув. 23 лютого 2015 року внесено відомості до ЄДРДР №12015100000000187 за ч. 2 ст. 286 КК України. Постановою слідчого від 28 квітня 2015 року закрито кримінальне провадження відносно [PERSON] за ч. 2 ст. 286 КК України на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КК України. Цивільно-правова відповідальність [PERSON] була застрахована в ПрАТ «Просто-страхування», відповідно до договору страхування № АІ/6776379 від 11 квітня 2014 року. 17 червня 2016 року позивач повідомила відповідача про настання страхового випадку та звернулася із заявою про виплату страхового відшкодування. 25 серпня 2016 року відповідач виплатив позивачу страхове відшкодування у розмірі 13923 грн. Листом №04-3632 від 30 серпня 2016 року, відповідач відмовив позивачці у виплаті решти страхового відшкодування, посилаючись на те, що за подію, яка трапилась 22 лютого 2015 року несуть відповідальність як водій транспортного засобу [PERSON] так і пішохід [PERSON] , а тому страхове відшкодування підлягає поділу на кількість відповідальних осіб. Далі представник позивачки зазначає, що рішенням Апеляційного суду м. Києва від 18.05.2017 р. стягнуто з ПрАТ «Просто-страхування» на користь позивачки невиплачені суми страхового відшкодування в розмірі 13 923 грн. та витрати на правову допомогу в розмірі 3 000 грн., які були в подальшому сплачені, а саме: 12.06.2017 р. відповідачем. Представник позивача вважає. що відповідачем допущено прострочення виплати страхового відшкодування в розмірі 13 923 грн., які через неправомірну відмову Товариства позивачка змушена була стягувати в судовому порядку, а тому представник позивачки вважає, що з відповідача підлягає стягненню пеня за несвоєчасне виконання зобов`язання в розмірі 2 863,18 грн., інфляційне збільшення суми боргу в розмірі 1 697,17 грн., проценти за користування коштів в розмірі 308,98 грн. та витрати з надання правової допомоги в розмірі 4 800 грн. Ухвалою суду від 24.11.2017 р. відкрито провадження у справі. 10.04.2018 р. до суду надійшли заперечення на позов в яких представник ПрАТ «Просто-страхування» просив у позові відмовити як безпідставно заявлені, оскільки рішення Апеляційного суду м. Києва було виконано Товариством вчасно без зволікань (ас. 32-34). Ухвалою суду від 21.05.2018 р. підготовче засідання розпочато та відкладено. 04.07.2019 р. підготовче засідання проведено та завершено, розгляд справи призначено по суті. В судове засідання представник позивачки не з`явився. З урахуванням поданих заяв про розгляд справи за відсутності представника позивача, вищезазначені позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити в повному обсязі (ас. 62, 65), суд вважає можливим розглянути справу за відсутності позивачки та її представника. Представник відповідача до суду не з`явився, який про час та місце розгляду справи був повідомлений судом належним чином, про причини своєї неявки суду не повідомив, заяв про розгляд справи за його відсутності до суду не надходило, а тому суд вважає можливим розглянути справу за його відсутності. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Встановлено, що 22 лютого 2015 року в м. Києві по пр. Перемоги зі сторони вул. Краснова в напрямку проспекту Палладіна, біля станції метро «Житомирська» трапилась ДТП за участю автомобіля «Smart» р.н. [NUMBER] під керуванням [PERSON] та пішохода [PERSON] , який від спричинених тілесних ушкоджень загинув. Судом встановлено, що 23 лютого 2015 року внесено відомості до ЄДРДР №12015100000000187 за ч. 2 ст. 286 КК України. Постановою слідчого від 28 квітня 2015 року закрито кримінальне провадження відносно [PERSON] за ч. 2 ст. 286 КК України на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КК України. Встановлено, що цивільно-правова відповідальність [PERSON] була застрахована в ПрАТ «Просто-страхування», відповідно до договору страхування № АІ/6776379 від 11 квітня 2014 року. Встановлено, що 17 червня 2016 року позивач повідомила відповідача про настання страхового випадку та звернулася із заявою про виплату страхового відшкодування. Судом встановлено, що 25 серпня 2016 року відповідач виплатив позивачу страхове відшкодування у розмірі 13923 грн. Листом №04-3632 від 30 серпня 2016 року, відповідач відмовив позивачці у виплаті решти страхового відшкодування, посилаючись на те, що за подію, яка трапилась 22 лютого 2015 року несуть відповідальність як водій транспортного засобу [PERSON] так і пішохід [PERSON] , а тому страхове відшкодування підлягає поділу на кількість відповідальних осіб. Встановлено, що рішення Апеляційного суду м. Києва від 18.05.2017 р. стягнуто з ПрАТ «Просто-страхування» на користь позивачки невиплачену суми страхового відшкодування в розмірі 13 923 грн. та витрати на правову допомогу в розмірі 3 000 грн. Судом встановлено, що ПрАТ «Просто-страхування» 12.06.2017 р. на виконання рішення Апеляційного суду м. Києва сплачено на користь позивачки суму страхового відшкодування в розмірі 13 923 грн. Згідно до ч. 1ст. 990 ЦК України, страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника або іншої особи. Згідно ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Згідно ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу. Згідно ч. 7 ст. 1 «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», забезпечений транспортний засіб - транспортний засіб, зазначений у чинному договорі обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, за умови його експлуатації особами, відповідальність яких застрахована. Згідно з ст. 979 ЦК України, за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Відповідно до ст. 22 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Встановлено, представник позивачки просить стягнути з відповідача на користь [PERSON] пеню за несвоєчасне виконання зобов`язання відповідачем за період з 16.09.2016 р. по 12.06.2017 р. в розмірі 2 863,18 грн., у зв`язку з порушенням строку виплати страхового відшкодування. Згідно п. 36.2 ст. 36 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний. Таким чином, враховуючи, що Апеляційний суд м. Києва встановив помилковість висновків ПрАТ «Просто-страхування» щодо поділу розміру страхового відшкодування між потерпілим та застрахованою особою, що не ґрунтується на вимогах закону, суд приходить до висновку про наявність підстав стягнення з відповідача пені відповідно до наданого представником позивачки розрахунку. Згідно ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Суд, з урахуванням вищезазначеного вважає обґрунтовані вимоги представника позивача щодо стягнення з відповідача на користь позивачки в порядку ст. 625 ЦК України втрати він інфляції за період з 16.09.2016 р. по 12.06.2017 р. в розмірі 1 697,17 грн. та трьох відсотків річних в розмірі 16 923,00 грн., оскільки представником позивача відповідно до положень ст. 81 ЦПК України позовні вимоги доведені, які представником відповідача не спростовані, у зв`язку з чим позов підлягає повному задоволенню. Також, судом встановлено, що позивачкою понесені витрати з оплатою правової допомоги в розмірі 4 800 грн., на підтвердження чого представником позивача надана відповідна квитанція про понесення таких витрат (ас. 22), а тому в порядку ст. 137 ЦПК України підлягають задоволенню.

Outcome: approved