Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-14 00:00:00

Представник позивача звернулася до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області з даним позовом, який мотивує тим, що 27 вересня 2007 року між позивачем та відповідачем був укладений шлюб. За час шлюбу подружжя крім побутових речей набуло у власність 3-х кімнатну квартиру за №18, загальною площею 72,2 м.кв., що розташована за адресою м. Ужгород, вул. Лінтура, 6. Право власності на квартиру було оформлено на відповідача [PERSON], однак вона була придбана на спільні кошти сімї та є спільно нажитим майном подружжя. Наразі відповідач подала до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області позовну заяву про розірвання шлюбу та сторони спору не можуть домовитися про укладення договору про поділ спільно набутого майна, зокрема квартири №18 за адресою м. Ужгород, вул. Лінтура, 6. Тому представник позивача просить суд визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частину квартири №18, що розташована в будинку №6 по вул. Лінтура Петра в. м. Ужгород. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити. Відповідач у судове засідання не зявилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином та завчасно, про причини неявки суд не повідомила, клопотань про відкладення розгляду справи не надходило. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази, виходячи з їх належності та допустимості, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до свідоцтва про шлюб від 27 вересня 2007 року, виданого виконкомом Холмківської сільської ради Ужгородського району, між [PERSON] та [PERSON] був укладений шлюб. Після реєстрації шлюбу, прізвище дружини змінено на «Кудрявцева». Судом встановлено, що [PERSON] є власником 3-х кімнатної квартири №18, загальною площею 72,2 м.кв., що розташована за адресою м. Ужгород, вул. Лінтура Петра, 6, що підтверджується Свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 08.09.2011 року, виданого виконавчим комітетом Ужгородської міської ради, копія якого приєднана до матеріалів справи. Згідно ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним до шлюбу; за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; за час шлюбу, але за кошти які належать їй, йому особисто. Відповідно до ст. 60 та 61 СК України майно набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. За приписами статті 63 СК України визначено, що при здійснені подружжям права спільної сумісної власності дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Статтями 68, 69 СК України встановлено, що розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. А отже дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Отже, суд приходить до переконання, що спірне нерухоме майно є об'єктом спільної сумісної власності подружжя, оскільки набуто під час перебування позивача та відповідача у зареєстрованому шлюбі. Доказів того, що воно придане за особисті кошти відповідача, набуто нею на підставі договору дарування або в порядку спадкування суду не надано. При цьому, при поділі майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, згідно з приписами ч.1 ст. 70 СК України суд вважає, що частки позивача та відповідача є рівними, тобто по 1/2 частки кожному. Таким чином, враховуючи викладене, суд вважає, що позовна вимога про визнання за [PERSON] права власності на 1/2 частку квартири [ADDRESS] є обґрунтованою та підлягає до задоволення. Відповідно до п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України у разі задоволення позову, судовий збір покладається на відповідача, тому суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 2766.56 грн.

Outcome: approved