Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-23 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], третя особа: Бериславський районний сектор управління Державної міграційної служби в Херсонській області, про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, посилаючись на те, що квартира за адресою : [ADDRESS], є комунальною власністю та знаходиться на балансі сільської ради. Квартира надана відповідачам для проживання та реєстрації, але останні за вищевказаною адресою не проживають тривалий час, використовують лише для реєстрації, участі в облаштуванні квартири не приймають, за комунальні послуги не сплачують. Майно почало псуватись. Просить суд визнати відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням. В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги, просив їх задовольнити. Відповідачі та представник третьої особи в судове засідання не з'явився, про день та час слухання справи повідомлялися належним чином, причини неявки суду не повідомив. Враховуючи згоду представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи. Відповідно до ст.169 ЦПК України суд вважає за можливо розглянути справу за відсутності сторони, належним чином повідомленої про день, місце та час розгляду справи на підставі наявних у справі доказів. Вивчивши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги законними та обґрунтованими, у зв'язку з чим вони підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 9 ЖК України, ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Згідно вимог ст. 64 ЖК України, члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. У відповідності до ст.71 ЖК України, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім'ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. Статтею 72 ЖК України визначено, що визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Згідно ч.1 ст.116 ЖК України, якщо наймач, члени його сім'ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання із ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення. У відповідності до п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про деякі питання, що виникають в практиці застосування судами Житлового кодексу України» від 12.04.1985 року № 2, у справах про визнання наймача або члена його сім'ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст. 71 Житлового кодексу України), необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду тощо) суд може продовжити пропущений строк. Коли відсутній повернувся на жилу площу за згодою членів сім'ї, його не можна вважати таким, що втратив право на жилу площу. Якщо ж він вселився в жиле приміщення всупереч волі членів сім'ї і був відсутнім понад встановлені строки без поважних причин, то суд вправі визнати його таким, що втратив право на жилу площу. Згідно ч.ч.1, 3 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Статтею 212 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності. Судовим розглядом встановлено, що квартира за адресою: [ADDRESS], є комунальною власністю та знаходиться на балансі Високівської сільської ради (а.с.6). За вищезазначеною адресою зареєстровані [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] (а.с.6). У відповідності до акту №1061 від 19.10.2015 року, при обстеженні квартири [ADDRESS] комісією встановлено, що з 2007 року відповідачі в даному будинку та взагалі на території Високівської сільської ради не проживають(а.с.7). Враховуючи встановлені обставини справи, які підтверджені дослідженими в судовому засіданні належними доказами та положення діючого в Україні цивільного та житлового законодавства, що регулюють спірні правовідносини, суд дійшов висновку, що права позивача як власника житла підлягають захисту у обраний ним спосіб відповідно до вимог ст.ст.71, 72, 116 ЖК України. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved