Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-02 00:00:00

Процедура: 1. У липні 2018 року [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] про визнання удаваним договору дарування квартири [ADDRESS] від 13 березня 2002 року, як вчиненого з метою приховання іншого правочину, а саме договору купівлі-продажу. 2. Відповідно до ч.4 ст.274 ЦПК України ухвалою суду від 06 вересня 2019 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та постановлено призначити перше судове засідання 03 жовтня 2018 року в порядку спрощеного позовного провадження без повідомленням сторін за наявними у справі матеріалами. 3. Ухвалою суду від 03 жовтня 2018 року задоволено клопотання представника відповідача [PERSON] - адвоката Охріменка В.Б., судовий розгляд справи відкладено на 05 листопада 2018 року. 4. Ухвалою суду від 05 листопада 2018 року постановлено продовжити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з повідомленням сторін, та відкладено судовий розгляд справи на 04 грудня 2018 року. 5. Ухвалами суду від 04 грудня 2018 року, 09 січня 2019 року, за клопотаннями сторін, судовий розгляд справи відкладався. 6. Ухвалами суду від 13 лютого 2019 року, 19 березня 2019 року, 09 квітня 2019 року, 07 травня 2019 року, за клопотаннями сторін, в судовому засіданні оголошувалися перерви. Позиція позивачки, [PERSON] : 7. Позовні вимоги позивачка аргументувала тим, що з літа 1998 року вона та [PERSON] почали спільно проживати у квартирі [ADDRESS] . Вона була власницею вказаної трикімнатної квартири. Рішенням Світловодського міськрайонного суду від 20 квітня 2017 року встановлено факт спільного проживання [PERSON] та [PERSON] однією сім`єю, як чоловіка та дружини з 23 травня 2000 року по жовтень 2014 року. У 2002 році вона продала знайомому [PERSON] належну їй квартиру [ADDRESS] за 1500 доларів США. Вказаний продаж вона з [PERSON] оформили договором про завдаток від 06 серпня 2002 року. За спільні кошти з [PERSON] , 13 вересня 2002 року ними було придбано двокімнатну квартиру [ADDRESS] . Придбання вказаної квартири [ADDRESS] було оформлено за договором дарування на [PERSON] , оскільки вартість оформлення договору дарування була вдвічі менша ніж оформлення договору купівлі-продажу. [PERSON] та [PERSON] уклали договір дарування квартири з метою зекономити кошти при оформленні придбання [PERSON] квартири. [PERSON] за придбання квартири передав [PERSON] обумовлені кошти у розмірі 2000 доларів США. [PERSON] казав, що оформили придбання квартири договором дарування, так як так було дешевше для оформлення. [INFO] [PERSON] помер. Вказуючи, що договір дарування квартири від 13 вересня 2002 року було укладено з метою приховати договір купівлі-продажу квартири, та посилаючись на ч.2 ст.58 ЦК України (в редакції 1963 року), просила суд визнати договір дарування квартири [ADDRESS] удаваним. Також, позивача, [PERSON] , просила поновити їй строк позовної давності, посилаючись на те, що про порушення свого права дізналася після смерті [PERSON] восени 2015 року після отримання копії договору дарування квартири. Копію договору дарування, вона вперше побачила як додаток до заяви про її виселення, яку було подано до поліції в вересні 2015 року відповідачкою [PERSON] . Оригінал самого договору дарування з моменту укладання, подання заяви в поліцію і по теперішній час знаходиться у [PERSON] Позиція представника позивачки, [PERSON] : 8. Представник позивачки в судовому засіданні позовну заяву підтримав, просив поновити позивачці строк звернення до суду, та визнати удаваним правочин - договір дарування квартири [ADDRESS] від 13 березня 2002 року, як вчинений з метою приховати інший правочин, а саме договір купівлі-продажу. 9. В обгрунтування позовних вимог позивачка надала суду докази: - копію свідоцтва [NUMBER] від 25 січня 2002 року про право власності [PERSON] та [PERSON] на квартиру [ADDRESS] ; - договір про завдаток від 06 серпня 2002 р., згідно якого [PERSON] одержала від [PERSON] грошові кошти в сумі 1500 доларів США в рахунок оплати за придбання квартири [ADDRESS] ; - копію договору дарування спірної квартири від 13 вересня 2002 р., згідно якого [PERSON] подарувала [PERSON] квартиру [ADDRESS] ; - копію договору купівлі-продажу квартири від 15 вересня 2017 року згідно якого [PERSON] продала [PERSON] квартиру [ADDRESS] за 49733 грн.; - копію Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності згідно якого 15 вересня 2017 року на підставі договору купівлі-продажу зареєстровано право власності [PERSON] на квартиру [ADDRESS] . Позиція відповідачки, [PERSON] : 10. Відповідачка, [PERSON] , позов визнала та пояснила, що дійсно 13 вересня 2002 року вона продала [PERSON] за 2000 доларів США квартиру [ADDRESS] . Відчуження квартири вони оформили договором дарування квартири, так як за оформлення дарування оплата державного мита була менша. До укладення договору вона домовилася з [PERSON] про те, що квариру будуть переоформляти на [PERSON] шляхом укладення договору дарування. У нотаріуса були тільки вона і [PERSON] Вже в самій квартирі [PERSON] за придбання квартири заплатив їй 2000 доларів США в присутності [PERSON] та знайомої [PERSON] Позиція відповідачів, [PERSON] , [PERSON] : 11. Відповідачі позовні вимоги не визнають та зазначили, що квартира належала на праві власності [PERSON] Позивачка, [PERSON] не надала суду доказів, що вона надавала [PERSON] гроші для купівлі у [PERSON] квартири. Такж позивачка, [PERSON] , знала що придбання у [PERSON] квартири оформлялося договором дарування, тому позивачка пропустила строк звернення до суду, що підтверджується судовим рішенням від 25 січня 2017 року, яким в аналогічному її позові було відмовлено. Позиція представника відповідачів, [PERSON] та [PERSON] , - адвоката Охріменка В.Б. : 12. Представник відповідачів в судовому засіданні просив відмовити у задоволенні позову в зв`язку з тим що, позивач [PERSON] вже зверталася у 2016 року з аналогічним позовом до суду у задоволенні якого було відмовлено. Крім того зазначив, що з часу укладення договору дарування квартири, [PERSON] знала, що придбання квартири [PERSON] оформлено договором дарування, тому для неї сплинув строк позовної давності для звернення до суду. Представник подав до суду письмову заяву про застосування наслідків спливу позовної давності. 13. Допитаний, в судовому засіданні за клопотанням представника позивачки, свідок [PERSON] пояснив, що дійсно у 2002 році він заселився в квартиру [ADDRESS] , яка належала [PERSON] та став орендувати квартиру. В серпні 2002 року [PERSON] сказала, що продасть йому квартиру. Він зібрав 1500 доларів США, і вони написали один одному розписки про те, що він в рахунок оплати за придбання квартири передав [PERSON] завдаток 1500 доларів США. Для нотаріального оформлення договору купівлі-продажу квартири у нього не було грошей. Договір купівлі-продажу квартири вони оформили лише у вересні 2017 році. 14. Розглянувши справу в порядку спрощеного позовного провадження, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, допитавши свідка, оцінивши у єдності та в сукупності надані сторонами докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, проаналізувавши норми права, які регулюють спірні правовідносини, суд дійшов такого висновку. Встановлені судом обставини справи: 15. Згідно свідоцтва [NUMBER] від 25 січня 2002 року про право власності, [PERSON] та [PERSON] належала на праві спільної сумісної власності квартира [ADDRESS] . Згідно договору про завдаток від 06 серпня 2002 року, [PERSON] одержала від [PERSON] грошові кошти в сумі 1500 доларів США в рахунок оплати за придбання за 2000 доларів США квартири [ADDRESS] . [PERSON] зобов'язалася після повного погашення вартості оформити договір купівлі-продажу квартири. Суд звертає увагу, що вказаний договір в порушення вимог ст.ст.47, 227 ЦК України (в редакції 1963 року) нотаріально не посвідчено, а тому в силу ст.45 ЦК України (вредакції 1963 року) є недійсним. 17. Згідно договору купівлі-продажу квартири від 15 вересня 2017 року [PERSON] продала [PERSON] квартиру [ADDRESS] за [ADDRESS] грн. 18. З Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності видно, що 15 вересня 2017 року на підставі договору купівлі-продажу зареєстровано право власності [PERSON] на квартиру [ADDRESS] . 13 вересня 2002 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір дарування, згідно з яким [PERSON] подарувала, а [PERSON] прийняв в дар квартиру [ADDRESS] , інвентаризаційна оцінка якої становить 21 482 грн. Вказаний договір 13 вересня 2002 року посвідчено державним нотаріусом Світловодської міської державної нотаріальної контори, та зареєстровано в реєстрі за №2-1585. 20. 20 липня 2016 року позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовними вимогами до [PERSON] про визнання договору дарування квартири від 13 вересня 2002 року удаваною угодою, та зазначила, що порушене її право на спільне сумісне майно подружжя. Відповідачка [PERSON] , яка є стороною договору дарування квартири від 13 вересня 2002 року, позов визнала, зазначила, що фактично нею з [PERSON] укладався договір купівлі-продажу квартири. Оскільки [PERSON] , який є стороною договору дарування квартири, помер, до участі у справі залучено його спадкоємців за законом - співвідповідачів [PERSON] і [PERSON] , які позовні вимоги не визнали, зазначали, що позивачка [PERSON] не є стороною договору дарування квартири, не є правонаступником та спадкоємцем після [PERSON] , а тому договором дарування права [PERSON] не порушено. Також вказали, що про укладення вказаного договору [PERSON] було відомо з 13 вересня 2002 року, а тому для [PERSON] , на час звернення її до суду, сплинув строк позовної давності. 21. Рішенням Світловодського міськрайонного суду від 25 січня 2017 року, яке набрало законної сили, в задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про визнання удаваним договору дарування квартири від 13 вересня 2002 року - відмовлено повністю. Однією з підстав відмови в задоволенні позову стало те, що позивачкою, [PERSON] , було подано позов у липні 2016 року після спливу строку позовної давності. 22. Ухвалою апеляційного суду Кіровоградської області від 05 квітня 2017 року встановлено, що доводи апеляційної скарги [PERSON] про те, що про укладення договору дарування позивачці, [PERSON] , стало відомо тільки 28 серпня 2015 року з копії заяви [PERSON] до відділку поліції є необґрунтованими. Як вбачається із змісту позовної заяви про вище зазначені обставини у позовній заяві не зазначено, хоч вона подана до суду 20 липня 2016 року, тобто після вищезазначеної дати. Відсутня така заява і у матеріалах справи, тільки міститься клопотання у якому не зазначено, що до нього додається така заява. Крім цього, судом зазначено, що зазначене клопотання позивачка, [PERSON] , подала після подання відповідачами заяви про застосування строку позовної давності. Також доводи скарги про те, що про укладення договору дарування позивачці, [PERSON] , стало відомо тільки 28 серпня 2015 року спростовуються змістом позовної заяви: «Однак оформлення купівлі-продажу спірної квартири було здійснено за договором дарування, оскільки на той час вартість нотаріальних послуг з оформлення угоди дарування була вдвічі нижча ніж оформлення угоди купівлі-продажу квартири. 23 . Рішенням Світловодського міськрайонного суду 20 квітня 2017 року встановлено факт спільного проживання [PERSON] та [PERSON] однією сім`єю, як чоловіка та дружини з 23 травня 2000 року по жовтень 2014 року. 24. 18 липня 2018 року позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовними вимогами до [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] про визнання удаваним договору дарування квартири [ADDRESS] від 13 березня 2002 року, як вчиненого з метою приховання іншого правочину, а саме договору купівлі-продажу. 25. Відповідачка [PERSON] позов визнала, зазначила, що фактично нею з [PERSON] укладався договір купівлі-продажу квартири. 26 . Відповідачі [PERSON] та [PERSON] позовні вимоги не визнали, зазначали, що про укладення вказаного договору [PERSON] було відомо з 13 вересня 2002 року, а тому для [PERSON] , на час звернення її до суду, сплинув строк позовної давності. Вказані обставини справи підтверджуються належними та допустимими доказами, які під час судового розгляду не спростовано. Джерела права, оцінка суду: 27. Згідно з частиною 1 статті 41 ЦК УРСР угодами визнаються дії громадян і організацій, спрямовані на встановлення, зміну або припинення цивільних прав або обов`язків. 28. Відповідно до частини 2 статті 58 ЦК УРСР в разі, якщо угода, укладена з метою приховати іншу угоду (удавана угода), то застосовуються правила, що регулюють ту угоду, яку сторони дійсно мали на увазі. 29. Установивши під час розгляду справи, що правочин вчинено для приховання іншого правочину, суд на підставі статті 235 ЦК України має визнати, що сторони вчинили сааме цей правочин, та вирішити спір із застосуванням норм, що регулюють цей правочин. 30. Оскільки згідно із частиною першою статті 202, частиною третьою статті 203 ЦК України головною вимогою для правочину є вільне волевиявлення та його відповідність внутрішній волі сторін, які спрямовані на настання певних наслідків, то основним юридичним фактом, що суд повинен установити, є дійсна спрямованість волі сторін при укладенні договору дарування, та з`ясування питання про те, чи не укладена ця угода з метою приховати іншу угоду та яку саме. 31. Пленум Верховного Суду України в п. 14 постанови N 3 від 28 квітня 1978 р. «Про судову практику в справах про визнання угод недійсними» роз`яснив, що при встановленні, що угода укладена з метою приховати іншу угоду, суд відповідно до ч.2 ст.58 Цивільного кодексу визнає, що сторонами укладена та угода, яку вони мали на увазі. 32. Пленум Верховного Суду України в п. 25 постанови N 9 від 06 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» роз`яснив, що за удаваним правочином (стаття 235 ЦК) сторони умисно оформляють один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини.Навідміну від фіктивного правочину, за удаваним правочином права та обов`язки сторін виникають, але не ті, що випливають зі змісту правочину. Встановивши під час розгляду справи, що правочин вчинено з метою приховати інший правочин, суд на підставі статті 235 ЦК має визнати, що сторонами вчинено саме цей правочин, та вирішити спір із застосуванням норм, що регулюють цей правочин. 33. Верховним Судом України у справах №6-133цс12, №6-1026цс16 викладена правова позиція про те, що відповідно до статті 235 ЦК України удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. 34. Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили. 35. За удаваним правочином сторони умисно оформляють один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини. Навідміну від фіктивного правочину, за удаваним правочином права та обов`язки сторін виникають, але не ті, що випливають зі змісту правочину. 36. Відповідно до статей 71, 76 ЦК України (в редакції 1963 року), положення яких підлягає застосуванню з огляду на пункт 6 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України 2003 року, загальний строк для захисту права за позовом особи, право якої порушено (позовна давність), встановлюється в три роки. Перебіг строку позовної давності починається з дня виникнення права на позов. Право на позов виникає з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого права. 37. Відповідно до ст.75 ЦК України (в редакції 1963 року) позовна давність застосовується судом, арбітражем або третейським судом незалежно від заяви сторін. 38. Відповідно до ч.1 ст.80 ЦК України (1963 року) закінчення строку позовної давності до пред`явлення позову є підставою для відмови в позові. 39. З огляду на зміст статей 71, 80 ЦК (1963 року) їх положення про правові наслідки спливу строку позовної давності можуть застосовуватися лише у тих випадках, коли буде доведено існування самого суб`єктивного цивільного права і факт його порушення або оспорювання. Якщо ж при розгляді справи буде встановлено, що у позивача немає суб`єктивного права, про захист якого він просить, або ж воно не порушувалось чи не оспорювалось, суд повинен відмовити в позові не через пропущення строку позовної давності, а за безпідставністю матеріально-правової вимоги. 40. Закінчення строку позовної давності до пред`явлення позову є підставою для відмови в позові. Якщо суд, визнає поважною причину пропуску строку позовної давності, порушене право підлягає захистові. Висновки суду: 41. Позивачка [PERSON] обґрунтовувала вимоги тим, що вона проживала з [PERSON] однією сім`єю як чоловік і жінки без укладення шлюбу, і під час спільного проживання вони придбали згадану квартиру за спільні кошти у розмірі 2000 доларів США. Придбання квартири було оформлено за договором дарування на [PERSON] , оскільки вартість нотаріального оформлення договору дарування була вдвічі менша ніж оформлення договору купівлі-продажу, тому [PERSON] та [PERSON] уклали договір дарування квартири з метою зекономити кошти. [INFO] [PERSON] помер. 42. За твердженнями відповідача [PERSON] , які перевірені судом, остання дійсно у вересні 2002 року продавала свою квартиру та розраховувала, що відчуживши квартиру, отримає за неї грошові кошти, а до набувача її квартири перейде право власності, і він зможе на свій розсуд володіти, користуватися та розпоряджатися придбаною квартирою. 43. Після укладення 13 вересня 2002 року договору дарування, відповідач передала [PERSON] ключі від квартири, а [PERSON] передав їй як оплату за квартиру 2000 доларів США. Даний договір був укладений відповідачем з метою отримання від відчуження майна грошових коштів, тобто, має місце оплатний договір. 44. Основними умовами договору дарування є безоплатний перехід права власності на передане в дар майно. Основними умовами договору купівлі-продажу є оплатний перехід права власності на відчужене майно. 45. Суд дійшов висновку, що правові наслідки, які мали місце настати за договором від 13 вересня 2002 року настали, а дії сторін мають ознаки договору купівлі-продажу квартири, отже судом встановлений факт виконання обов`язків сторонами договору за купівлею продажем квартири. 46. Згідно зі ст. 224 Цивільного кодексу УРСР, що діяв на момент укладення спірного договору, за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. За загальними правилами цивільного законодавства удавана угода характеризується тим, що у сторін відсутній намір створити ті правові наслідки, що містяться в угоді, тобто волевиявлення сторін не відповідає їх дійсній волі, удавана угода учиняється з метою приховання іншої угоди, яку сторони насправді мали на увазі. Наслідки укладеної угоди свідчать про вказане та розглянуті судом як доказ волевиявлення на укладення іншого договору, тому суд приходить до висновку про удаваність угоди дарування від 13 вересня 2002 року, отже доводи [PERSON] про спрямованість угоди на інші наслідки є обґрунтованими. 47. Суд на підставі позовної заяви, визнання позову [PERSON] , а також враховуючи відсутність будь-яких підстав у [PERSON] дарувати квартиру [PERSON] , дійшов висновку про те, що укладений договір дарування від 13 вересня 2002 року мав на меті приховати договір купівлі-продажу нерухомого майна. 48. Проте, подане позивачкою, [PERSON] , клопотання про поновлення строку на звернення до суду з позовом, так як вона пропустила цей строк із поважних причин, оскільки не знала, що [PERSON] придбано квартиру на підставі договору дарування, в судовому засіданні не доведено належними та допустимими доказами, а тому не може бути задоволено. 49. Так, в судовому засіданні встановлено, що станом на 13 вересня 2002 року позивачці [PERSON] було достовірно відомо, що придбання квартири [PERSON] було оформлено договором дарування, з метою зекономити кошти на документальному оформлені, а тому про порушення її права [PERSON] мала знати та знала на час укладення спірного договору. Вказане доводиться тим, що позивачка, [PERSON] , яка надавала для купівлі квартири грошові кошти, після укладення 13 вересня 2002 року спірного договору за участю її чоловіка [PERSON] , з яким, вона проживала однією сім`єю як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу, у придбаній квартирі, могла та повинна була дізнатися про спірний договір дарування квартири, отже, і про порушення свого права. 50 На переконання суду з 13 вересня 2002 року і починається відлік строку позовної давності для звернення [PERSON] з позовом про захист права, порушеного у зв`язку з укладенням цього договору. 51. Суд зазначає, що відповідно до статей 71, 76 ЦК України (в редакції 1963 року), положення яких підлягає застосуванню з огляду на пункт 6 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України 2003 року, загальний строк для захисту права за позовом особи, право якої порушено (позовна давність), встановлюється в три роки. Перебіг строку позовної давності починається з дня виникнення права на позов. Право на позов виникає з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого права. Відповідно до ст.75 ЦК України (1963 року) позовна давність застосовується судом, арбітражем або третейським судом незалежно від заяви сторін. Відповідно до ч.1 ст.80 ЦК України (1963 року) закінчення строку позовної давності до пред`явлення позову є підставою для відмови в позові. З огляду на зміст статей 71, 80 ЦК (1963 року) їх положення про правові наслідки спливу строку позовної давності можуть застосовуватися лише у тих випадках, коли буде доведено існування самого суб`єктивного цивільного права і факт його порушення або оспорювання. Якщо ж при розгляді справи буде встановлено, що у позивача немає суб`єктивного права, про захист якого він просить, або ж воно не порушувалось чи не оспорювалось, суд повинен відмовити в позові не через пропущення строку позовної давності, а за безпідставністю матеріально-правової вимоги. Отже у випадку, коли суд на підставі досліджених у судовому засіданні доказів установить, що право позивача, про захист якого він просить, відповідачем не порушено, ухвалюється рішення про відмову в задоволенні позову саме з цих підстав, а не через пропуск строку давності. Якщо ж буде встановлено, що таке право позивача порушено і строк позовної давності пропущено без поважних причин, суд на підставі статті 80 Цивільного кодексу України ухвалює рішення, яким відмовляє в позові у зв`язку із закінченням строку давності, а при визнанні причини пропуску цього строку поважною порушене право має бути захищене. 52. Суд звертає увагу, що закінчення строку позовної давності до пред`явлення позову є підставою для відмови в позові. Якщо суд, визнає поважною причину пропуску строку позовної давності, порушене право підлягає захистові. Закон не визначає переліку причин пропуску строку на звернення до суду, які є поважними, тому питання про поважність таких причин вирішується в кожному конкретному випадку із урахуванням обставин справи та доказів, що свідчать про неможливість подачі позову протягом визначеного законом строку в зв`язку з наявністю об`єктивних перешкод для звернення до суду; при цьому суб`єктивні причини та особисті мотиви позивача самі по собі не можуть вважатися перешкодами для звернення до суду. 53. Суд враховує, що рішенням Світловодського міськрайонного суду від 25 січня 2017 року, яке набрало законної сили, в задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про визнання удаваним договору дарування квартири від 13 вересня 2002 року - відмовлено повністю. Однією з підстав відмови в задоволенні позову стало те, що позивачкою, [PERSON] , було подано позов у липні 2016 року після спливу строку позовної давності. Ухвалою апеляційного суду Кіровоградської області від 05 квітня 2017 року встановлено, що доводи апеляційної скарги [PERSON] про те, що про укладення договору дарування позивачці, [PERSON] , стало відомо тільки 28 серпня 2015 року з копії заяви [PERSON] до відділку поліції є необґрунтованими. Як вбачається із змісту позовної заяви про вище зазначені обставини у позовній заяві не зазначено, хоч вона подана до суду 20 липня 2016 року, тобто після вищезазначеної дати. Відсутня така заява і у матеріалах справи, тільки міститься клопотання у якому не зазначено, що до нього додається така заява. Крім цього, судом зазначено, що зазначене клопотання позивачка, [PERSON] , подала після подання відповідачами заяви про застосування строку позовної давності. Також доводи скарги про те, що про укладення договору дарування позивачці, [PERSON] , стало відомо тільки 28 серпня 2015 року спростовуються змістом позовної заяви: «Однак оформлення купівлі-продажу спірної квартири було здійснено за договором дарування, оскільки на той час вартість нотаріальних послуг з оформлення угоди дарування була вдвічі нижча ніж оформлення угоди купівлі-продажу квартири. 54 . Оскільки позивачкою достовірними, належними та допустимими доказами не доведено обґрунтованість клопотання про поновлення строку на звернення до суду з позовом, тому у суду відсутні підстави визнати, що вона пропустила цей строк із поважних причин. 55. До суду [PERSON] звернулася 18 липня 2018 року, тобто поза межами встановленого статтею ЦК України строку позовної давності. Оскільки позивачка, [PERSON] , звернулася до суду після спливу строку позовної давності без поважних причин, тому в задоволенні позовних вимог [PERSON] слід відмовити. 56. Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України судові витрати слід покласти на позивача. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed