Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-11 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду із позовом до [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості, в якому просить стягнути з відповідачів заборгованість за кредитним договором №б/н від 21.01.2015 року у розмірі 5116,29 грн., а також стягнути судові витрати в розмірі 1762,00 грн. В обґрунтування своїх позовних вимог представник позивача вказав, що відповідно до укладеного договору №б/н від 21.01.2015 року [PERSON] отримав кредит у розмірі 5000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, зі сплатою відсотків за користування кредитом згідно з умовами договору. [INFO] позичальник [PERSON] помер. Відповідно до положень ч.3 ст.1268 ЦК України, спадкоємцями, які постійно проживали з спадкодавцем на час відкриття спадщини є [PERSON] та [PERSON] . Позивачем 14.12.2017 року направлена претензія кредитора до Сьомої Криворізької державної нотаріальної контори. Позивачем отримано відповідь, в якій зазначалось, що претензію кредитора передано до приватного нотаріуса за місцем заведення спадкової справи. 13.02.2018 року позивачем отримано відповідь згідно з якою 29.01.2018 року приватним нотаріусом надіслано спадкоємцям [PERSON] копії претензії та інших супровідних документів кредитора ПАТ КБ «ПриватБанк». 15.07.2018 року на адресу спадкоємців [PERSON] та [PERSON] направлено лист-претензію, але ними жодних дій з приводу погашення заборгованості виконано не було. Станом на дату смерті [PERSON] його заборгованість перед банком становить 5116,29 грн., яку банк просить стягнути з відповідачів. Представник позивача до судового засідання не з`явилась, надала письмову заяву, в якій позовні вимоги підтримала повністю, просила розглянути справу за її відсутності, у разі неявки відповідачів, не заперечувала проти заочного розгляду справи. Відповідачі в судове засідання не з`явились, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялась належним чином, про причини неявки суд не повідомили, заяви про розгляд справи за їх відсутності до суду не надали. За даних обставин, з урахуванням згоди представника позивача на заочний розгляд справи, суд вважає за можливе ухвалити по справі заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, відповідно до ст.280 ЦПК України. Відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу, розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини і визначив відповідно до них правовідносини, які регулюються нормами Цивільного кодексу України та кредитним договором, укладеним сторонами. Зі змісту ст.626, 638 ЦК України слідує, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. При цьому, відповідно до ст.203 ЦК України, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства, що відповідає положенням ст.ст.628, 629 ЦК України. Судом встановлено, що 21.01.2015 року між [PERSON] та ПАТ КБ «ПриватБанк» укладено кредитний договір шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до умов та правил надання банківських послуг в ПАТ КБ «ПриватБанк» (а.с.6), який разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг складають між ним та банком договір про надання банківських послуг, що по своїй суті є договором приєднання в силу ч.1 ст.634 ЦК України. Згідно умов договору, [PERSON] отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту в розмірі 5000 грн. на картковий рахунок зі сплатою відсотків за користування ним за ставкою встановленою тарифами банку. [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про його смерть серії [NUMBER] , виданим повторно 04.04.2017 року Саксаганським районним у місті Кривому Розі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області (а.с.44). За життя позичальник в повному обсязі взяті на себе грошові зобов`язання за кредитним договором від 21.01.2015 року не виконав, внаслідок чого розмір нарахованої банком заборгованості склав 5116,29 грн., що підтверджується розрахунком заборгованості, здійсненим станом на 24.07.2018 року (а.с.5). З доводів позовної заяви, наданих позивачем до неї письмових доказів не видно, що укладений між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] кредитний договір від 21.01.2015 року припинив свою дію на момент смерті позичальника. Окрім того, в рахунок погашення заборгованості позичальником вносились кошти, що суд розцінює як свідчення дії кредитного договору до моменту його смерті. Згідно з ч.1 ст.608 ЦК України, зобов`язання припиняються смертю боржника, якщо воно є нерозривно пов`язаним з його особою і у зв`язку з цим не може бути виконане іншою особою. Відповідно до ст.1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав i обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять всі права i обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, за виключенням тих прав i обов`язків, що зазначені у ст.1219 ЦК України. Оскільки кредитні зобов`язання не включені до визначеного ст.1219 ЦК України переліку зобов`язань, які не входять до складу спадщини, тому вони спадкуються спадкоємцями померлого позичальника - спадкодавця в загальному порядку, встановленому законом. Частинами 1, 3 ст.1268, ч.1 ст.1269, ч.1 ст.1270 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом 6-місячного строку з дня відкриття спадщини, він не заявив про відмову від неї. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. За змістом зазначених норм вбачається, що прийняття особою спадщини обумовлюється або постійним проживанням спадкоємця зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, або в разі відсутності наведених вище обставин - поданням до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини у визначений ч.1 ст.1270 ЦК України 6-місячний строк. Відповідно до ст.1281 ЦК України, спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги. Кредиторові спадкодавця належить протягом 6 місяців з дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав i не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги. Як зазначено в п.32 Постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», при вирішенні спорів щодо виконання зобов`язань за кредитним договором у випадку смерті боржника/позичальника за наявності поручителя чи спадкоємців слід враховувати, що з урахуванням ст.1282 ЦК України спадкоємці боржника за умови прийняття спадщини є боржниками перед кредитором у межах вартості майна, одержаного у спадщину. Приймаючи до уваги, що оскільки зі смертю боржника зобов`язання по поверненню кредиту включаються до складу спадщини, тому умови кредитного договору щодо строків повернення кредиту чи сплати його частинами не застосовуються, а підлягають застосуванню норми ст.1282 ЦК України. Як встановлено судом, на час відкриття спадщини [PERSON] та [PERSON] значилась зареєстрованими та проживали разом із [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Таким чином, будучи спадкоємцями першої черги в порядку спадкування за законом (з огляду на відсутність заповіту, складеного за життя [PERSON] ), відповідачі є такими, що фактично прийняли спадщину, не заявивши про відмову від її прийняття протягом строку, встановленого ст.1270 ЦК України. 27.10.2017 року ПАТ КБ «ПриватБанк» направлено претензію кредитора до Сьомої Криворізької державної нотаріальної контори з проханням повідомити, чи заводилась спадкова справа після смерті боржника [PERSON] , включити його кредиторські вимоги на заборгованість в розмірі 5116,29 грн. в спадкову масу, повідомити інформацію стосовно осіб, які подали заяву про прийняття спадщини або відмовилися від її прийняття після смерті боржника, а також щодо осіб, які вже прийняли спадщину (а.с.48). Отже, кредитор в межах визначеного ст.1281 ЦК України строку реалізував своє суб`єктивне право на виконання спадкоємцем боргових зобов`язань померлого позичальника, що узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною в постанові від 12.04.2017 року у справі №6-2962цс16. При цьому, заявлення кредитором своїх вимог до спадкоємців не безпосередньо, а через нотаріуса не суперечить приписам ч.2 ст.1281 ЦК України та здійснене в строк. На відміну від безпосереднього повідомлення спадкоємців кредитор, повідомляючи останніх про свої вимоги через нотаріуса, не зобов`язаний зважати на факт прийняття спадщини, оскільки нотаріус повинен прийняти відповідну заяву кредитора незалежно від того, чи прийняв спадщину хоча б один зі спадкоємців і чи встановлені спадкоємці взагалі. 06.06.2018 року ПАТ КБ «ПриватБанк» направив лист-претензію про погашення заборгованості за кредитним договором на адресу спадкоємців [PERSON] та [PERSON] (а.с.51, 52), однак претензія залишилась без задоволення, у зв`язку з чим у позивача виникло право на звернення до суду із цим позовом. За таких обставин, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимоги кредитора до спадкоємців про стягнення кредитної заборгованості. Згідно з ст.1282 ЦК України, спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Отже, розмір заборгованості спадкодавця на час його смерті за кредитним договором №б/н від 21.01.2015 року, який підлягає стягненню зі спадкоємців - відповідачів по справі становить 5116,29 грн. в межах вартості успадкованого ними майна, у зв`язку з чим позовні вимоги підлягають задоволенню. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, згідно ст.141 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути у рівних частинах з відповідачів [PERSON] та [PERSON] , з кожної окремо, на користь позивача по 881,00 грн. в рахунок відшкодування судового збору.

Outcome: approved