Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-15 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду із позовом і просить стягнути з відповідача на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість у розмірі 6707,54 грн. за кредитним договором №К20LRA20111655 від 21.09.2013, яка складається: 5422,74 грн. заборгованість за кредитом, 3,80 грн. заборгованість по процентах за користування кредитом, 485,40 грн. пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором, 500 грн. штраф (фіксована частина), 295,60 грн. (процентна складова), судові витрати у розмірі 243,60 грн. У судове засідання представник позивача не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Надіслав заяву, в якій просить розглядати справу без участі представника позивача. Відповідач надіслав заяву, в якій просить справу розглядати за його відсутності, позов визнає. Наслідки визнання позову відомі. Згідно з ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до абзацу 3 пункту 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно з положеннями ч.4 ст. 631 ЦК України закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. Відповідно до положень ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч. 2 цієї статті до відносин за кредитним договором застосовуються положення ЦК України, що регулюють правовідносини у договорі позики, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Ч. 1 ст. 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Зважаючи на положення ч.1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Ч.1 ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Таким чином, суд приходить до висновку що позов про стягнення заборгованості з відповідача підлягає задоволенню. Відповідно до ст.88 ЦПК України судові витрати слід стягнути з відповідача. Зважаючи на вищевикладене, позицію сторін,

Outcome: approved