Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-29 00:00:00

Представник позивачки, яка діє на підставі довіреності, [PERSON] , звернулась із вказаним позовом в інтересах [PERSON] до [PERSON] , обґрунтовуючи його тим, що позивачка є власницею [ADDRESS] , де зареєстровані: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Однак, [PERSON] та його малолітня донька, [PERSON] , у зазначеній квартирі не проживали та не проживають, не сплачуючи оплату за комунальні послуги та не приймаючи участі в утриманні житла. При цьому їх особистих речей в такій квартирі немає. Так у [ADDRESS] фактично з 2010 року мешкає одна позивачка. Отже, реєстрація відповідачів в квартирі створює для [PERSON] , як власника житла, перешкоди, оскільки вона вимушена нести витрати з оплати комунальних послуг з урахуванням зареєстрованих в квартирі відповідачів, позбавляючи її можливості оформити субсидію та розпорядитися належним їй нерухомим майном. Зазначала, що відповідач, [PERSON] , надав свою нотаріально засвідчену згоду на зняття з реєстраційного обліку як себе, так й своєї малолітньої доньки, [PERSON] , з такої квартири, проти чого не заперечує також мати дитини, [PERSON] , [INFO] , яка надала згоду на зняття з реєстраційного обліку [PERSON] , [INFO] , а також надала згоду на постановку малолітньої доньки на реєстраційний облік за адресою своєї реєстрації в кв. [ADDRESS] , що було посвідчено нотаріально. Додавала, що [PERSON] останні два роки постійно проживає у м. Києві, а його малолітня донька, [PERSON] , з моменту народження мешкає разом із матір`ю у Житомирській області. На підставі переліченого просила суд визнати [PERSON] та його малолітню доньку, [PERSON] , такими, що втратили право користування [ADDRESS] . Ані позивачка, [PERSON] , ані її представник, [PERSON] , яка також виступає 3-ю особою, у судове засідання не з`явились, надавши заяву суду з проханням вирішити спір за їх відсутності, наполягаючи при цьому на задоволенні заявлених позовних вимог у повному обсязі. Відповідач, [PERSON] , який також діє в інтересах малолітньої [PERSON] , у судове засідання не з`явився, надавши суду заяву з проханням вирішити спір у його відсутність, де при цьому вказував, що він заявлені до нього позовні вимоги визнає повністю, оскільки з 2010 року в [ADDRESS] , що належить його матері [PERSON] , він не проживає, особистих речей там не має, в утриманні житла участі не бере, мешкаючи у м. Києві. При цьому його малолітня донька, [PERSON] , у такій квартирі ніколи не проживала та не проживає, а останні шість років донька мешкає разом із матір`ю, [PERSON] , в Житомирській області в с. Тальки, а у власності останньої, зокрема, є кв. [ADDRESS] , в якій вона надала нотаріально посвідчену згоду зареєструвати спільну для неї та відповідача доньку, [PERSON] . На підставі викладеного просив суд задовольнити позовні вимоги [PERSON] , не заперечуючи проти визнання його та його доньки [PERSON] такими, що втратили право користування [ADDRESS] . Представник Органу опіки та піклування виконкому Маріупольської міської ради, Мамаєва С. В., у судове засідання не з`явилась, надавши суду заяву з проханням розглядом справи провести за її відсутності, зазначивши при цьому, що висновок органу опіки та піклування з приводу доцільності позбавлення права малолітньої [PERSON] , [INFO] , користування спірним житлом перебуває на узгодженні. Суд зазначає, що на підставі ч. 1 ст. 223 ЦПК неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Таким чином суд, розглянувши справу за відсутності учасників процесу, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав. Суд зазначає, що згідно із ч. 6 ст. 56 ЦПК органи державної влади та органи місцевого самоврядування можуть бути залучені судом до участі у справі або брати участь у справі за своєю ініціативою для подання висновків на виконання своїх повноважень. Участь зазначених органів у судовому процесі для подання висновків у справі є обов`язковою у випадках, встановлених законом, або якщо суд визнає це за необхідне. На підставі ч. 4 ст. 19 СК при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Згідно із ч. 5 ст. 19 СК орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Аналіз наведених правових норм свідчить про те, що для розгляду справи щодо спору про позбавлення дитини права на користування житловим приміщенням, висновок органу опіки та піклування не є обов`язковим, а обов`язкова лише участь представників такого органу. На підставі переліченого суд дійшов висновку про можливість розглянути справу за позовом [PERSON] за відсутності висновку органу опіку та піклування з приводу доцільності позбавлення права малолітньої [PERSON] користування спірним житлом. Матеріалами справи встановлено, що [ADDRESS] належить на праві власності [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності Управління міського майна від 14 вересня 2006 року, реєстр № 35939, що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно Маріупольського бюро технічної інвентаризації від 3 жовтня 2006 року. Відповідно до відомостей з Департаменту адміністративних послуг Маріупольської міської ради від 1 лютого 2021 року вбачається, що в [ADDRESS] зареєстровані позивачка, [PERSON] , а також з 20 вересня 2006 року [PERSON] , [INFO] , з 20 вересня 2006 року [PERSON] , [INFO] , та з 19 червня 2013 року [PERSON] , [INFO] . Натомість, за актом КСН «Дружба» від 11 лютого 2021 року вбачається, що за свідченнями сусідів по [ADDRESS] фактично в [ADDRESS] мешкає з 2010 року лише позивачка, [PERSON] . Суд встановив, що 21 січня 2021 року відповідач, [PERSON] , надав нотаріально посвідчену згоду, реєстр № 36, як батько дитини, [PERSON] , [INFO] , на зняття з реєстраційного обліку з [ADDRESS] як себе, так й своєї малолітньої доньки, [PERSON] , надавши також свою згоду на постановку доньки на реєстраційний облік по [ADDRESS] , за місцем реєстрації [PERSON] , матері дитини. Крім цього на підставі нотаріально посвідченої заяви від 25 листопада 2019 року, реєстр № 3634, мати [PERSON] , [INFO] , - [PERSON] , [INFO] , - надала згоду на зняття з реєстраційного обліку з [ADDRESS] своєї малолітньої доньки, [PERSON] , одночасно надаючи згоду на постановку доньки на реєстраційний облік по [ADDRESS] , за місцем реєстрації [PERSON] . Суд зазначає, що за змістом ст. 316, 317, 319 Цивільного кодексу України (далі за текстом - ЦК) право власності є правом особи на майно, яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном на власний розсуд. На підставі ст. 41 Конституції України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно із ст. 391 ЦК власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст. 405 ЦК члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. За ст. 3 Сімейного кодексу України (далі за текстом - СК) сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом та мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом. Суд на підставі досліджених доказів встановив, що [PERSON] та його малолітня донька, [PERSON] , фактично з 2010 року в [ADDRESS] не мешкають, оскільки прийняли добровільне рішення мешкати за іншою адресою. Згідно із ч. 1, 4 ст. 29 ЦК місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Відповідно до ч. 2 ст. 18 Закону України «Про охорону дитинства» діти - члени сім`ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. Аналіз вказаних норм свідчить про те, що малолітня [PERSON] не може самостійно обирати місце свого проживання, тому факт її не проживання у спірній квартирі сам по собі не є безумовною підставою для позбавлення дитини права користування таким житлом. Натомість, суд встановив, що обидва батьки малолітньої [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , по [ADDRESS] не мешкають, надавши свої нотаріально посвідчені згоди на зняття з реєстраційного обліку своєї доньки з [ADDRESS] , вирішивши зареєструвати місце проживання такої дитини в кв. [ADDRESS] . При цьому дитина фактично мешкає разом зі своєю матір`ю, [PERSON] , в с. Тальки Житомирської області. Таким чином в судовому засіданні було підтверджено факт того, що не проживання у спірному житлі з 2010 року відповідача, [PERSON] , та його малолітньої доньки, [PERSON] , є свідомим вибором відповідача, а щодо дитини - свідомим вибором батьків [PERSON] . Вказані обставини на рівні із тим, що відповідач, як батько дитини, [PERSON] , [INFO] , висловив свою згоду на задоволення заявлених позовних вимог та фактично втратив на підставі ст. 405 ЦК право на користування спірним житлом, свідчать у даному випадку про відсутність порушення права на житло малолітньої [PERSON] . За таких обставин суд дійшов висновку, що [PERSON] та [PERSON] , [INFO] , залишаючись зареєстрованими у [ADDRESS] , однак не користуючись зазначеним житловим приміщенням понад передбачені законом строки без поважних причин, є такими, що втратили право користування [ADDRESS] . З огляду на викладене вмотивування, суд вважає, що через відсутність порушення прав малолітньої дитини, місце проживання якої визначено її батьками, то наявні достатні підстави для задоволення позову [PERSON] шляхом позбавлення відповідача та його доньки права користування [ADDRESS] , що належить позивачці.

Outcome: approved