Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-23 00:00:00

Прокуратура Приморського району м. Одеси звернулась до Приморського районного суду м. Одеси з позовом, в подальшому уточнивши його, в інтересах держави в особі Одеської міської ради до [PERSON], за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору - Реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції, Державного земельного агентства в м. Одесі та просить визнати незаконним та скасувати державний акт на право власності на земельну ділянку, площею 0, 1000 га, розташовану по [ADDRESS], серії ЯЕ №673076 від 16 липня 2008 року, виданий [PERSON], та зареєстрований в книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі Одеською регіональною філією державного підприємства «Центр державного земельного кадастру» за №010850500941; витребувати земельну ділянку, розташовану по [ADDRESS], кадастровий номер 5110137500:51:003:0313 з незаконного володіння [PERSON] на користь Одеської міської ради. В обґрунтування позовних вимог, позивач зазначив наступне. Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 07 вересня 2007 року було задоволено позов [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та за зазначеними особами було визнано право власності на земельні ділянки, розташовані по [ADDRESS], яке ухвалою апеляційного суду м. Києва від 28 травня 2009 року за апеляційною скаргою прокуратури м. Києва скасовано, а справа була направлена на новий розгляд до того ж суду. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 06 листопада 2009 року зазначена вище цивільна справа була направлена за підсудністю до Приморського районного суду м. Одеси, який ухвалою від 25 жовтня 2010 року залишив зазначений позов без розгляду, у зв'язку з повторною неявкою в судове засідання позивачів. На підставі рішення суду від 07 вересня 2007 року відповідачка отримала державний акт на право власності на земельну ділянку, площею 0, 1000 га, розташовану по [ADDRESS], серії ЯЕ № 673076, від 16 липня 2008 року. Оскільки право власності [PERSON] на спірну земельну ділянку набуто неправомірно, фактично й відсутня підстава для видачі їй державного акту на землю. В судовому засіданні представник прокуратури Приморського району м. Одеси та представник Одеської міської ради підтримали позовні вимоги в повному обсязі та подали заяву про розгляд справи в заочному порядку. Відповідачка [PERSON] у судове засідання не з`явилась, була сповіщена про розгляд справи шляхом подання оголошення в пресі в порядку ст. 74 ЦПК України, а тому вважається сповіщеною належним чином. Заяву про розгляд справи за її відсутності не подавала та про причини неявки суд не повідомляла. Представник Реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, до суду надійшла заява про розгляд справи за відсутністю їх представника. Представник Державного земельного агентства в м. Одесі у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Відповідно до ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, повно і всебічно з'ясувавши обставини справи, заслухавши пояснення представників позивачів, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що рішенням Печерського районного суду м. Києва від 07 вересня 2007 року було задоволено позов [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та за зазначеними особами було визнано право власності на земельні ділянки, розташовані по [ADDRESS], яке ухвалою апеляційного суду м. Києва від 28 травня 2009 року за апеляційною скаргою прокуратури м. Києва скасовано, а справа була направлена на новий розгляд до того ж суду. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 06 листопада 2009 року зазначена вище цивільна справа була направлена за підсудністю до Приморського районного суду м. Одеси, який ухвалою від 25 жовтня 2010 року залишив зазначений позов без розгляду, у зв'язку з повторною неявкою в судове засідання позивачів. Також судом встановлено, що на підставі рішення суду від 07 вересня 2007 року відповідачка отримала державний акт на право власності на земельну ділянку, площею 0, 1000 га, розташовану по [ADDRESS], серії ЯЕ № 673076 від 16 липня 2008 року, який зареєстрований в книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі Одеською регіональною філією державного підприємства «Центр державного земельного кадастру» № 010850500941. Зазначений акт виданий та підписаний Управлінням земельних ресурсів у м. Одесі та зареєстрований. Отже, судом встановлено, що право власності [PERSON] на спірну земельну ділянку набуто неправомірно, фактично й відсутня підстава для видачі державного акту на землю. Стаття 143 Конституції України наділяє територіальні громади правом безпосередньо або через утворені ними органи місцевого самоврядування управляти майном, що є в комунальній власності. Відповідно до п. 1 ст. 10, п. 5 ст. 16 Закону України «Про місцеве самоврядування в України», ради представляють інтереси територіальної громади та відповідно до ч. 5 ст. 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» здійснюють повноваження власника майна. Згідно з рішенням Конституційного суду України від 08.04.1999 р. за № 3-рп/99 «інтереси держави» є оціночним поняттям, прокурор або його заступник у кожному випадку самостійно визначає в чому саме полягає порушення інтересів держави в конкретних правовідносинах, які підлягають вирішенню в судовому порядку. Інтереси держави можуть збігатися повністю, частково або не збігатися зовсім з інтересами державних органів, державних підприємств та організацій чи з інтересами господарських товариств з часткою державної власності у статутному фонді. Проте, держава може вбачати свої інтереси не тільки в їх діяльності, але й в діяльності приватних підприємств, товариств. Інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних та ін.) дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності України, гарантування її державної, економічної безпеки, захист прав усіх суб'єктів права власності та господарювання. Відповідно до пункту 2 ст. 121 Конституції України, на прокуратуру України покладається представництво інтересів громадянина або держави в суді у випадках, зазначених законом. В тому числі такі випадки передбачені ст. 36-1 Закону України «Про прокуратуру», ст. 45 ЦПК України, згідно яких прокурор має право звертатися до суду з заявами про захист прав і свобод, інтересів держави. Згідно п. 12 Перехідних положень Земельного кодексу України, до розмежування земель державної і комунальної власності повноваження щодо розпорядження землями в межах населених пунктів, крім земель, переданих у приватну власність, здійснюють відповідні сільські, селищні, міські ради. У зв'язку з цим, органом, уповноваженим державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах, є Одеська міська рада. Відповідно до ст. 83 ЗК України, землі, які належать на праві власності територіальної громади міст, є комунальною власністю, у комунальній власності перебувають усі землі в межах населених пунктів, крім земель приватної та державної власності, а також земельні ділянки за їх межами, на яких розташовані об'єкти комунальної власності. Відповідно до ст. 116 ЗК України, громадяни та юридичні особи набувають право власності на землі за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування та державних органів приватизації щодо земельних ділянок, на яких розташовані об'єкти, які підлягають приватизації. Пунктом 3 статті 116 ЗК України передбачено, що безоплатна передача земельних ділянок у власність громадянам проводиться у разі приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян. Однак судом встановлено, що [PERSON] спірна земельна ділянка безоплатно у власність або в користування Одеською міською радою, як власником землі, не надавалася. Статтею 81 ЗК України встановлений вичерпний перелік підстав набуття права власності на земельні ділянки, а саме: громадяни набувають право власності на земельні ділянки на підставі: придбання за договором купівлі-продажу, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності; приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування; прийнятті спадщини; виділення в натурі належної їм земельної частки. Підстав для набуття відповідачем права власності на земельну ділянку не має, а рішення суду, на підставі якого він отримав державний акт на землю, як вище зазначалося, скасоване. Вирішуючи дійсний спір суд керувався ст. 41 Конституції України та ст. 321 ЦК України, згідно з якими ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності та право власності є непорушним. Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Отже, з [PERSON] підлягає до стягнення в дохід держави сума судового збору у розмірі 243, 60 грн. Таким чином, суд дійшов висновку, що позовні вимоги прокуратури Приморського району м. Одеси є законними та підлягають задоволенню.

Outcome: approved