Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-10 00:00:00

Представник позивача позовні вимоги мотивує тим, що 11.02.2019, на підставі наказу № 2-к, [PERSON] було прийнято на роботу у ТОВ «Виробниче підприємство «Азімут» на посаду токаря 4 розряду на умовах строкового трудового договору № 02-19 від 11.02.2019, на терміном з 12.02.2019 по 10.02.2020. Наказом № 9-к від 03.02.2020 [PERSON] було притягнуто до дисциплінарної відповідальності шляхом звільнення за п. 3 ст. 40 КЗпП України за систематичне невиконання працівником без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку. Даний наказ був оскаржений позивачем у судовому порядку. Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 09.10.2020 у справі № 592/3002/20 скасовано наказ ТОВ «ВП «Азімут» №9-к від 03.02.2020 року про припинення трудового договору на підставі п.3 ст.40 КЗпП України. Поновлено [PERSON] на посаді токаря 04 розряду у ТОВ «ВП «Азімут». На виконання даного рішення суду, наказом № 158-к від 09.10.2020 ТОВ «ВП «Азімут» поновлено позивача на посаді токаря 4 розряду з 03.02.2020. Пунктом 2 даного розпорядчого документу, з працівником припинено трудові відносини та звільнено його з 10.02.2020 згідно з п.2 ст. 36 КЗпП України, на підставі припинення строкового трудового договору № 02-19 від 11.02.2019, у зв`язку з закінченням строку строкового трудового договору. З вказаним наказом № 158-к від 09.10.2020 [PERSON] був ознайомлений 21.10.2020. Позивач вважає, що даний наказ в частині його звільнення внаслідок закінчення строкового трудового договору є незаконним, неправомірним та таким, що підлягає скасуванню. Так, ні зміст строкового договору № 02-19 від 11.02.2019, ні наказ про прийняття на роботу № 2-к від 11.02.2019, ні сама діяльність підприємства за класифікацією КВЕД, не вказують на те, що робота позивача на підприємстві є такою, що не виконується постійно, що її виконання обумовлено річним терміном внаслідок виробництва певного замовлення контрагентом відповідача саме на визначений у договорі період, що за спливом річного терміну посада токаря 4 розряду втратить у ТОВ свою актуальність, що позивача прийнято на дану посаду на певний строк на період відсутності тимчасово відсутнього працівника, що наявні інші причини, які вказують на необхідність укладення саме строкового трудового договору, з огляду на особливість роботи позивача та умови її виконання. Заява позивача від 08.02.2019 про прийняття на роботу на умовах строкового договору не може бути доказом, який вказує на волевиявлення працівника встановити з підприємством трудові відносини саме на певний строк. Складання даної заяви за формою відповідача (на його бланку) свідчить про те, що ініціатором укладення строкового трудового договору була саме адміністрація, а не добра воля та інтереси позивача. Запропонована відповідачем форма заяви про прийняття на роботу вже з початку виникнення між сторонами трудових правовідносин ставила позивача у невигідне становище та не давала йому право на працю в порядку, визначеному чинним трудовим законодавством - безстроковому. Аналізуючи саму роботу, яку виконував позивач, можливо дійти впевненого висновку про те, що, характер трудових відносин, які склалися між [PERSON] та ТОВ «ВП «Азімут» вказують про їх безстроковість. Так, згідно з нормами чинного трудового законодавства, особливістю допущення до роботи та роботи таких працівників, як токарі, передбачає обов`язкове проходження інструктажів, навчання з питань охорони праці, стажування тощо. За наказом №8 від 27.01.2020 на [PERSON] покладалися обов`язки пройти стажування протягом 10 змін, а після такого стажування пройти перевірку знань з питань охорони праці. Такий наказ був виданий за 14 днів до закінчення строку трудового договору, що свідчить про те, що зі сторони адміністрації ТОВ «ВП «Азімут» не ставилось питання припинення трудового договору з позивачем після закінчення строку його дії. До припинення трудових відносин з працівником на підставі п.2 ст. 36 КЗпП України роботодавця спонукало саме рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 09.10.2020 у справі №592/3002/20, яким були скасовані накази ТОВ «ВП «Азімут» №11 від 28.01.2020 про притягнення до дисциплінарної відповідальності, №9-к від 03.02.2020 про припинення трудового договору на підставі п.З ст.40 КЗпП України та поновлено позивача на посаді токаря 4 розряду ТОВ «ВП «Азімут». Під час розгляду даної справи відповідачем не наголошувалося на закінченні строку трудового договору позивача. Просить визнати звільнення [PERSON] з посади токаря 4 розряду ТОВ «Виробниче підприємство «Азімут» на підставі п.2 ч.1 ст. 36 КЗпП України незаконним; скасувати наказ ТОВ «Виробниче підприємство «Азімут» № 158-к від 09.10.2020 в частині припинення трудових відносин та звільнення [PERSON] з 10.02.2020 згідно п.2 ч.1 ст. 36 КЗпП України, на підставі припинення строкового трудового договору № 02-19 від 11.02.2019, у зв`язку з закінченням строку строкового трудового договору; поновити [PERSON] на посаді токаря 4 розряду ТОВ «Виробниче підприємство «Азімут»; стягнути з ТОВ «Виробниче підприємство «Азімут» на користь [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу з 12.10.2020.; допустити негайне виконання рішення суду в частині поновлення [PERSON] на роботі і стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Позивач [PERSON] та його представник адвокат Ейсмонт Є.А. у судовому засіданні позовні вимоги підтримали просять позов задовольнити. Представник відповідача -адвокат Марченко І.І. у судовому засіданні проти задоволення позову заперечував, надав відзив, в якому зазначає, що укладення 11.02.2019 року строкового трудового договору було зумовлено власними інтересами та бажанням [PERSON] , який повідомив керівництво ТОВ ВП «Азімут» про досвід роботи за кордоном на подібних підприємствах та свої наміри при нагоді виїхати працювати за кордоном з більшою заробітною платою. Таким чином, строковий трудовий договір від 11.02.2019 року був укладений за правилами ст. 23 КЗпП України з урахуванням бажання та інтересів працівника. [PERSON] виявив свою волю на укладення строкового трудового договору, власноруч заповнюючи заяву про прийняття на роботу на умовах визначеного строку. Цим самим він виразив і свою волю на припинення такого трудового договору після закінчення строку, на який він був укладений. Крім цього, [PERSON] власноруч підписав строковий трудовий договір від 11.02.2019, яким було обумовлено умови його праці, у тому числі зазначений строк договору один рік з 12.02.2019 р. до 10.02.2020 р. включно. Таким чином, вказаний строковий трудовий договір від 11.02.2019 року був укладений з дотриманням правил ст. 23 КЗпП України, а тому припинення трудових відносин з [PERSON] на підставі п.2 ст. 36 КЗпП України є законним. Крім цього, постановою Сумського апеляційного суду від 22.12.2020 року були встановлені факти, які стосуються строкового характеру робіт між ТОВ ВІТ «Азімут» та [PERSON] . З огляду на вищевикладене, вважає позовну заяву безпідставною та просить суд відмовити [PERSON] у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. (а.с.26-30) З наданої відповіді на відзив убачається, що сам факт підписання заяви про прийняття на роботу на бланку свідчить про ініціативу саме відповідача укласти строковий договір, при чому укладення саме строкових договорів при прийнятті на роботу носить системний характер. Позивач стверджує, що умова щодо укладення строкового трудового договору, була вимогою відповідача, без погодження на яку з боку позивача, трудовий договір не був би укладений. Таким чином, підпис під заявою про прийняття на роботу, наказі про прийняття на роботу, строковому письмовому договорі свідчить лише про бажання позивача отримати роботу, а не згоду зі строковим характером договору. Верховний суд у постанові від 10.04.2019р. у справі № 522/9763/17-ц зазначає строковий трудовий договір може бути укладено лише у випадку, коли трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений строк. Просить позов задовольнити.(а.с. 37-39) Вислухавши позивача та його представника, представника відповідача та свідка- [PERSON] , який є директором товариства та підтримав викладені обставини у відзиві адвокатом Марченко І.І., дослідивши докази по справі, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню, виходячи із наступного. Судом встановлено, що 08.02.2019 року [PERSON] звернувся до ТОВ «ВП «Азімут» з заявою про прийняття на роботу на умовах строкового трудового договору на посаду токаря 4-го розряду з 12.02.2019 (а.с. 6) 11.02.2019 року між ТОВ «ВП «Азімут» та [PERSON] був укладений письмовий строковий трудовий договір №02-19 про прийняття [PERSON] на роботу, був виданий наказ №2-к від 11.02.2019, в якому зазначено про прийняття останнього на роботу з 12.02.2019 року до 10.02.2020 року. (а.с. 7-10). Тобто, згідно з наказом [PERSON] був прийнятий на роботу до ТОВ «ВП «Азімут» на посаду токаря 4 розряду у механічну дільницю на умовах строкового трудового договору. Наказом № 9-к від 03.02.2020 [PERSON] було притягнуто до дисциплінарної відповідальності шляхом звільнення за п. 3 ст. 40 КЗпП України за систематичне невиконання працівником без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку.(а.с.12) Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 09.10.2020 у справі № 592/3002/20 скасовано наказ ТОВ «ВП «Азімут» №9-к від 03.02.2020 року про припинення трудового договору на підставі п.3 ст.40 КЗпП України. Поновлено [PERSON] на посаді токаря 04 розряду у ТОВ «ВП «Азімут». (а.с. 44-50) На виконання даного рішення суду, наказом № 158-к від 09.10.2020 ТОВ «ВП «Азімут» поновлено позивача на посаді токаря 4 розряду з 03.02.2020. Пунктом 2 даного розпорядчого документу, з працівником припинено трудові відносини та звільнено його з 10.02.2020 згідно з п.2 ст. 36 КЗпП України, на підставі припинення строкового трудового договору № 02-19 від 11.02.2019, у зв`язку з закінченням строку строкового трудового договору. (а.с. 14) Відповідно до ч.1 ст. 21 КЗпП України трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Згідно зі ст. 23 КЗпП України трудовий договір може бути на визначений строк, встановлений за погодженням сторін. Строковий трудовий договір укладається у випадках, коли трудові відносини можуть бути встановлені на невизначений строк з урахуванням характеру наступної роботи, або умов її виконання, або інтересів працівника та в інших випадках, передбачених законодавчими актами. Підстави припинення трудового договору встановлено статтею 36 КЗпП України. Відповідно до пункту 2 частини першої статті 36 КЗпП України підставою припинення трудового договору є закінчення строку (пункт 2 і 3 статті 23), крім випадків, коли трудові відносини фактично тривають і жодна із сторін не поставила вимогу про їх припинення. На цій підставі може бути припинений тільки строковий трудовий договір, укладений як строковий відповідно до закону. Якщо ж строковий трудовий договір укладено всупереч правилам статті 23 КЗпП України, то умова про строк є незаконною. Трудовий договір у такому разі вважається укладеним на невизначений строк, і він не може бути припинений у зв`язку із закінченням строку. Припинення трудового договору після закінчення строку не вимагає заяви або якогось волевиявлення працівника. Свою волю на укладення строкового трудового договору він уже виявив, коли писав заяву про прийняття на роботу за строковим трудовим договору. У цей же час він виразив і волю па припинення такого трудового договору після закінчення строку, на який він був укладений. Власник також не зобов`язаний попереджати або в інший спосіб інформувати працівника про майбутнє звільнення за пунктом 2 частиною першою статті 36 КЗпП України. Вказана позиція міститься в постанові Верховного Суду від 31.10.2018 року у справі №761/27037/17. Так, вислухавши пояснення позивача та пояснення директора ТОВ ВП «Азімут» [PERSON] за яких обставин [PERSON] працевлаштовувався на роботу, зміст заяви про прийняття його на роботу, бланк якої він заповнював власноручно і просив прийняти його саме на умовах строкового трудового договору з 12.02.2019 року на посаду токаря 4 -го розряду, наказ про прийняття його на роботу на підставі цієї заяви, з яким він також ознайомився під підпис і в ньому був визначений конкретний період роботи з 12.02.2019 року по 10.02.2020 року, відсутність будь-яких зауважень з цього приводу працівника, тобто позивача, то на думку суду, вказаний строковий трудовий договір від 11.02.2019 року був укладений з дотриманням правил ст. 23 КЗпП України, а тому припинення трудових відносин з [PERSON] на підставі п.2 ст. 36 КЗпП України є законним. Зокрема, укладення 11.02.2019 року строкового трудового договору було зумовлено власними інтересами та бажанням [PERSON] , таким чином, строковий трудовий договір від 11.02.2019 року був укладений за правилами ст. 23 КЗпП України з урахуванням бажання та інтересів працівника. Так, твердження позивача про безстроковість трудових відносин спростовуються наявними в матеріалах справи письмовою заявою [PERSON] від 08.02.2019 року, строковим трудовим договором від 11.02.2019 року та наказом №2-к від 11.02.2019 року. Вказані докази підтверджують той факт, що позивач узгоджував строковий характер трудових відносин під час прийняття на роботу, працював на підприємстві майже рік і жодного разу не висловив претензій або незгоди стосовно строкового характеру трудових відносин з ТОВ ВП «Азімут» до часу його звільнення. З цього приводу [PERSON] не надав до суду належних та допустимих доказів на підтвердження своєї позиції, щодо безстроковості трудових відносин з ТОВ ВП «Азімут». Крім цього, постановою Сумського апеляційного суду від 22.12.2020 року були встановлені факти, які стосуються строкового характеру робіт між ТОВ ВІТ «Азімут» та [PERSON] . Зокрема, у вказаній вище постанові зазначено: «...суд першої інстанції не врахував, що між працівником та роботодавцем склались строкові трудові правовідносини на основі контракту. Як зазначалось вище, [PERSON] був прийнятий на роботу токарем 4-го розряду за строковим трудовим договором з 12 лютого 2019 року до 10 лютого 2020 року включно. Згідно зі ст. 23 КЗпП України трудовий договір може бути: безстроковим, що укладається па невизначений строк; на визначений строк, встановлений за погодженням сторін; таким, що укладається на час виконання певної роботи. Строковий трудовий договір укладається у випадках, коли трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений строк з урахуванням характеру наступної роботи, або умов її виконання, або інтересів працівника та в інших випадках, передбачених законодавчими актами. Порядок оформлення трудових відносин за строковим трудовим договором такий же, як і за безстроковим, але при цьому факт укладання трудового договору на певний строк чи на час виконання певної роботи повинен бути відображений, зокрема у наказі чи розпорядженні роботодавця, яким оформляється цей трудовий договір. Підставами припинення трудового договору є: закінчення строку (п. 2 і п. З ст. 23), крім випадків, коли трудові відносини фактично тривають і жодна зі сторін не поставила вимогу про їх припинення (п. 2 ч. 1 ст. 36 КЗпП України).Припинення трудового договору після закінчення строку не вимагає заяви або якогось волевиявлення працівника. Свою волю на укладення строкового трудового договору він уже виявив, коли писав заяву про прийняття на роботу за строковим трудовим договору або підписав строковий трудовий договір. У цей .же час він виразив і волю на припинення такого трудового договору після закінчення строку, на який він був укладений. Власник також не зобов`язаний попереджати або в інший спосіб інформувати працівника про майбутнє звільнення за п. 2 ч. 1 ст. 36 КЗпП України. Відповідно до ч. 3 cm. 24 КЗпП України працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Отже, судовий захист трудових прав позивача шляхом його поновлення на посаді токаря 4-го розряду не мас наслідком автоматичне продовження трудових правовідносин між сторонами після закінчення строку дії контракту. Відтак, на думку апеляційного суду, у даному випадку середній заробіток за час вимушеного прогулу обмежується строком дії контракту, а не датою ухвалення судового рішення, що характерно для безстрокових трудових правовідносин.» (а.с. 50) Відповідно до ч.4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Таким чином, судовим рішенням було встановлено, що між ТОВ ВП «Азімут» та [PERSON] склались строкові трудові правовідносини на основі контракту. Згідно ст. ст. 12, 13, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи дотримуючись принципів диспозитивності та змагальності сторін. Суд розглядає справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. З огляду на вищевикладене, постановою Сумського апеляційного суду від 22.12.2020 року були встановлені обставини, що свідчать про наявність саме строкових трудових відносин між позивачем та ТОВ ВП «Азімут», крім цього, під час розгляду даного позову суду не було надано інших доказів, які б підтверджували безстроковість трудових відносин, які склалися між [PERSON] та ТОВ ВП «Азімут». З огляду на вищевикладене, позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Положеннями ст. 137 ЦПК України визначається порядок стягнення та розподілу витрат на професійну правничу допомогу. На підставі положень ч. 3, ч. 4 вказаної статті суд вважає за необхідне врахувати також клопотання представника позивача про зменшення витрат на правничу допомогу та стягнути з [PERSON] на користь відповідача 4000 грн. обґрунтованих, на думку суду, витрат на професійну правничу допомогу згідно наданих ним документів. (а.с. 57-59) .

Outcome: approved