Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-27 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду з позовом 07.09.2017 року, в якому просив стягнути з [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» заборгованість за кредитним договором № б/н від 08.06.2011 року станом на 02.08.2017 року в розмірі 20 786,81 грн., яка складається із заборгованості: за тілом кредиту - 10 041,79 грн., по процентам за користування кредитом - 3 017,87 грн., за пенею - 6 261,11 грн., а також штрафів відповідно до п.2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг - 500 грн. - фіксована частина, 966,04 грн. - процентна складова; стягнути з відповідача судові витрати в розмірі 1600 грн. В обґрунтування пред'явлених вимог вказав, що 08.06.2011 року між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та [PERSON] укладено кредитний договір, за яким він отримав кредит в початково визначеному розмірі 4000 грн., в подальшому збільшеного до 10 000 грн., зі сплатою відсотків за користування ним в розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості з кінцевим терміном повернення по строку дії картки. Свої зобов'язання банк виконав, натомість позичальник покладені на нього обов'язки не виконував належним чином, в результаті чого станом на 02.08.2017 року утворилась заборгованість в сумі 20 786,81 грн., яку представник позивача просив суд стягнути з [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» в примусовому порядку. Представник позивача Кошеленко Ю.Г. в судове засідання не з'явилася, однак подала клопотання про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала, не заперечувала проти ухвалення заочного рішення. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, будучи повідомленим належним чином, що підтверджується повідомленням про вручення повістки, причини неявки суду не відомі. За даних обставин, з метою дотримання розумного строку розгляду справи, з урахуванням згоди представника позивача, суд вважає за можливе ухвалити по справі заочне рішення на підставі наявних доказів в силу ст.224 ЦПК України. Суд, дослідивши письмові докази по справі, надавши їм оцінку в сукупності, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 08.06.2011 року між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та [PERSON] укладено кредитний договір шляхом підписання Анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в «ПРИВАТБАНК» № 00011015002241443630, яка по своїй суті є договором приєднання в розумінні ч.1 ст. 634 ЦК України (а.с.9, 11-25). Згідно Витягу з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» (а.с.10), [PERSON] отримав кредит зі сплатою відсотків за користування ним за ставкою 2,5 % на місяць, а за тратами, здійсненими з 01.09.2014 року - 2,9% на місяць, з 01.04.2015 року - 3,6% на місяць. Крім того, за користування кредитом позичальник сплачує банку проценти за пільговою ставкою 0,01% річних в межах пільгового періоду 55 днів від суми операцій за рахунок кредиту. У разі виникнення прострочених зобов'язань, клієнт сплачує банку відсотки в подвійному розмірі від зазначених в тарифах, що діють на дату нарахування, що визначено п.2.1.1.12.2, п.2.1.1.12.2.1 Умов та Правил надання банківських послуг (а.с.21-зворот) та в графі «Пільговий період» Тарифів (а.с.10). Відповідно до ч.1 ст.509 ЦК України, зобов'язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника ;виконання його обов'язку. Таке визначення розкриває сутність зобов'язання як правового зв'язку між двома суб'єктами (сторонами), відповідно до якого на одну сторону покладено обов'язок вчинити певну дію (певні дії) чи утриматись від її (їх) здійснення; іншій стороні зобов'язання надано право, що кореспондує обов'язку першої. Обов'язками боржника та правами кредитора вичерпується зміст зобов'язання (ст. 510 ЦК України). Відповідно до ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит, сплатити проценти. В силу ст.ст.525,526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, одностороння відмова від його виконання не допускається. ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» свої зобов'язання за кредитним договором № б/н від 08.06.2011 року виконав належним чином, надавши [PERSON] кредит в обумовленому розмірі. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що правовідносини, які склалися між сторонами, є грошовим зобов'язанням, у якому на боржника покладено цивільно-правовий обов'язок з повернення отриманих коштів, якому відповідає передбачене ч.1 ст.509 ЦК України право кредитора вимагати їх повернення. Фактичне користування кредитними коштами [PERSON] розпочав у серпні 2015 року, однак своєчасно покладені на нього зобов'язання не виконував, допускаючи їх періодичне прострочення, у тому числі овердрафт за тілом кредиту понад суму кредитного ліміту, внісши востаннє 14.11.2016 року - 276,99 грн. та 15.01.2017 року - 0,95 грн. в рахунок погашення кредиту, в результаті чого станом на 02.08.2017 року утворилась заборгованість за тілом кредиту - 10 041,79 грн., по процентам за користування кредитом - 3017,87 грн., яку суд вважає обґрунтованою та доведеною обсягом наявних доказів, у тому числі наданими позивачем розрахунками заборгованості (а.с.4-8), з якими погоджується, а тому позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню. Щодо стягнення з відповідача пені та штрафів (фіксованої частини та процентної складової), суд вважає дані вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного. Імперативним приписом ст.625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним зобов'язання. Згідно ч.1 ст.611, ст.1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму. У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки встановлені договором або законом. Виходячи зі змісту ст.ст.546, 548, 549 ЦК України, виконання зобов'язання може забезпечуватися відповідно до вимог закону або умов договору, зокрема, неустойкою, яку боржник повинен сплатити в разі порушення зобов'язання. Згідно правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду України від 21.10.2015 року у справі №6-2003цс15, цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов'язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов'язку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обов'язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). Відповідно до ст.549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (ч.2 ст.549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч.3 ст.549 ЦК України). Як передбачено умовами кредитного договору, у випадку несвоєчасного погашення заборгованості, позичальник зобов'язаний сплатити банку неустойку у вигляді: 1) пені = 0,24% від суми загальної заборгованості (нараховується за кожен день прострочення кредиту) + 50 грн. щоразу, коли виникає прострочення за кредитом або процентам на суму від 100 грн.; +100 грн., щоразу, коли виникає прострочення за кредитом або процентам на суму від 100 грн. другий місяць поспіль і більше; 2) штраф: 500 грн. + 5% від суми заборгованості за кредитним лімітом, з урахуванням нарахованих і прострочених процентів, комісій. Відповідно до п.2.1.6.14 Умов та правил (а.с.25), у разі виникнення прострочених зобов'язань, клієнт сплачує банку пеню відповідно до встановлених тарифів або штраф, розмір якого встановлений в тарифах. Таким чином, суд приходить до висновку, що за попереднім погодженням сторони передбачили покладення на позичальника цивільно-правової відповідальності за порушення виконання кредитно-договірних зобов'язань шляхом нарахування та стягнення виключно пені або штрафу, без можливості їх одночасного стягнення. За положеннями ст.61 Конституції України, ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Враховуючи вищевикладене та відповідно до ст.549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у ст.61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Оскільки сторони при укладенні договору погодили, що у першу чергу нараховується пеня, а вже потім штрафи, тому суд приходить до висновку щодо стягнення пені в розмірі 6261,11 грн. та відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення штрафів, які за своєю суттю є подвійною відповідальністю, а їх одночасне нарахування та заявлення суперечить положенням п.2.1.6.14 Умов та правил. За даних обставин загальний розмір заборгованості, який підлягає стягненню за кредитним договором № б/н від 08.06.2011 року станом на 02.08.2017 року становить 19 320,77 грн. та складається із заборгованості: за тілом кредиту - 10 041,79 грн., по процентам за користування кредитом - 3017,87 грн., пені - 6261,11 грн. з розрахунку: 10 041,79 + 3017,87 + 6261,11. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, враховуючи часткове задоволення позовних вимог, згідно ст.88 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача понесені ним та документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору пропорційно частині задоволених вимог 93 %, що становить відповідно 1488 грн. (а.с.32)

Outcome: partial