Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-12 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду з позовом та просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором № CL-98554 від 16.03.2018 у розмірі - 106287,80 грн. та судові витрати у розмірі 2270,00 грн. Позов мотивує тим, що 16.03.2018 між ПАТ «Кредобанк» та [PERSON] укладено кредитний договір № СL-98554. Відповідно до п.п. 1,2 кредитного договору, банк надав позичальнику кредит на поточні потреби в сумі 83900,00 грн. шляхом перерахування коштів на поточний рахунок позичальника № [NUMBER] . Строк користування кредитом встановлено до 15.03.2023. Банк в повному обсязі виконав зобов`язання за кредитним договором, надавши кредитні кошти, а відповідач не виконала умов кредитного договору щодо повернення кредиту, внаслідок чого виникла заборгованість, розмір якої був визначений первісним кредитором ПАТ «Кредобанк» та станом на 20.06.2019 становила 105205,80 грн. 20.06.2019 між ПАТ «Кредобанк» та Товариством з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» було укладено договір про відступлення права вимоги грошових зобов`язань за фінансовими кредитами №06/19-2, відповідно до якого право грошової вимоги за кредитним договором № CL-98554 від 16.03.2018, укладеним між ПАТ «Кредобанк» та позичальником перейшло до ТзОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія». Починаючи з 10.07.2019 по 22.12.2020, позичальник сплачував платежі в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № CL-98554 від 16.03.2018 на рахунок нового кредитора - Товариства з обмеженою відповідальністю ТзОВ Фінансова компанія «Довіра та Гарантія». Загальна сума погашень становить 14770,06 грн. Датою останнього платежу є 22.12.2020. Таким чином, заборгованість за кредитним договором, станом на 22.12.2020 складала 90435,74 грн., а також відповідальність за порушення грошового зобов`язання, яка нарахована за період з 22.12.2020 по 23.12.2021 становить 15852,06 грн., загальна сума заборгованості складає 106287,80 грн. В судове засідання представник позивача не з`явився, однак 16.11.2021 подав до суду заяву, в якій просить справу розглянути у його відсутності, позов підтримує в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечує, а тому суд вважає за можливе розглянути справу у його відсутності на підставі ч. 3 ст. 211 ЦПК України. Відповідач в судове засідання не з`явилася, про причини неявки суд не повідомила, хоча неодноразово повідомлялася про розгляд справи, а саме на 14.09.2021, 11.10.2021, 15.11.2021, 13.12.2021, рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення, виплату поштового переказу про призначення справи на 11.10.2021 повернулось на адресу суду з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою», на 15.11.2021 повернулось на адресу суду з відміткою «вручено». Крім того, про призначення судового засідання на 13.12.2021 відповідача повідомлялось шляхом здійснення оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України про виклик відповідача в судові засідання на підставі ст. 128 ЦПК України. У зв`язку з наведеним, суд вважає за можливе проводити розгляд справи у відсутності відповідача, в заочному порядку, на підставі документів та доказів, що є в матеріалах справи, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України, проти чого представник позивача в своїй заяві не заперечив. Відповідно до ч. 2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку, що позов ТзОВ «ФК «Довіра та Гарантія» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, слід задоволити з наступних підстав. Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України кожна особа має право у порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. В силу положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, у межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч. 1 ст. 12 ЦПК України). Даний принцип полягає у прояві в змагальній формі ініціативи та активності осіб, які беруть участь у справі. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин даної справи. Сторони зобов`язані визначити коло фактів, на які вони можуть посилатися як на підставу своїх вимог і заперечень, і довести обставини, якими вони обґрунтовують ці вимоги й заперечення (ч. 1 ст. 81 ЦПК України), крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Пленум Верховного Суду України у пункті 11 постанови «Про судове рішення у цивільній справі» від 18.12.2009 № 11 роз`яснив, що у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, котрі мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку усіх доказів. Виходячи із наведених вище процесуальних норм, практики та роз`яснень, суд, перевіривши порушення прав та обов`язків позивача в межах заявлених ним вимог, встановив наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Як встановлено в судовому засіданні, 16.03.2018 між ПАТ «Кредобанк» та [PERSON] укладено кредитний договір № CL-98554, згідно з яким банк зобов`язувався надати позичальнику кредит у розмірі 83900 грн., строком 60 місяців, терміном до 15 березня 2023 року, а позичальник зобов`язався повернути суму отриманого кредиту, сплатити проценти за користування кредитними коштами в строк та на умовах, визначених договором. Договором встановлено, що за несвоєчасне виконання (прострочення) грошових зобов`язань за цим кредитним договором позичальник відшкодовує банку заподіяні збитки в повному обсязі та сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діяла в період прострочення, розрахованої від суми кожного несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання позичальника, за кожен день прострочення від дати виникнення прострочення до дати, що передує даті погашення заборгованості позичальника. В будь-якому разі розмір пені, нарахованої позичальнику на підставі цього пункту кредитного договору не може перевищувати 15% від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання. Сторонами погоджено графік платежів та розрахунок сукупної вартості кредиту. Відповідно до ч.1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право вимоги до третьої особи (боржника). На підставі договору факторингу № 06/19-2 із відступлення прав грошової вимоги за кредитними договорами від 20 червня 2019 року, укладеного між АТ «Кредобанк» (клієнт) та позивачем ТзОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» (фактор), останній набув право грошової вимоги за грошовими зобов`язаннями позичальника [PERSON] за кредитним договором № CL-985544. Згідно із додатком № 1 до договору факторингу, що є його невід`ємною частиною, загальна заборгованість за наведеним кредитним договором станом на 19 червня 2019 року складає 105205,80 грн, з яких: 80878,28 грн сума основного боргу, 24327,52 грн. сума процентів за користування кредитом /а.с. 10-16/. Відповідно до ст. 512 ЦК України передбачено, що однією з підстав заміни кредитора у зобов`язанні іншою особою є передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено Договором або законом. З урахуванням вимог ст. ст. 512-514 новий кредитор ТзОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» набув права первісного кредитора банку у зобов`язанні, у тому числі і право вимоги за кредитним договором. Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з вимогами ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а в відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, звичайно ставляться. Відповідно до ст. 527, 530 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Судом встановлено, що відповідач взяті на себе зобов`язання за договором належним чином не виконувала, а тому заборгованість за кредитним договором станом на 22 грудня 2020 року складає 90435,74 грн, що відповідачем не оспорено. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно з розрахунком позивача за період з 22 грудня 2020 по 23 липня 2021 року інфляційні збитки складають - 6610,80 грн, 3 % річних - 1679,41 грн, а також пеня у розмірі 7561,85 грн. такий розрахунок відповідачем не заперечено, а тому береться судом до уваги. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит і сплатити проценти. Також, відповідно до ст. 1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч.1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Відповідно до ч.2 ст. 1050 КЦ України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового частини позики, що залишилась, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу На підставі наведеного, суд приходить до висновку, що відповідач порушила умови кредитного договору, у добровільному порядку ухилялася від сплати заборгованості за таким, суд дійшов висновку, що з відповідача на користь позивача необхідно стягнути заборгованість за кредитним договором № CL-98554 від 16.03.2018 в розмірі 106287,80 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно ст.141 ЦПК України при задоволенні позовних вимог з відповідача підлягає стягненню сплачений позивачем судовий збір. У зв`язку з цим, оскільки понесені позивачем судові витрати у виді судового збору в розмірі 2270,00 грн. підтверджено платіжним дорученням № 3177 від 26.07.2021, такі судові витрати підлягають стягненню з відповідача.

Outcome: approved