Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-15 00:00:00

прокурор Сихівського району м.Львова в інтересах держави в особі Комунальної восьмої міської клінічної лікарні м.Львова звернувся до суду із позовом, в якому просить стягнути з відповідача [PERSON] на користь Комунальної восьмої міської клінічної лікарні м.Львова 4\~842,11 грн. витрат на лікування потерпілої від злочину [PERSON]. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що вироком Сихівського районного суду м.Львова від 03.02.2015р. у справі № 464/11537/13-к, за результатами розгляду кримінального провадження про обвинувачення [PERSON] у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України, останнього визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст.119 КК України (після перекваліфікації) та призначено покарання 3 роки обмеження волі. Під час судового розгляду кримінальної справи встановлено, що [PERSON] 09.09.2013р. близько 01.00 год., знаходячись в приміщенні кухні квартири [ADDRESS], під час побутового конфлікту із [PERSON], не передбачивши можливості настання суспільно-небезпечних наслідків свого діяння, хоча повинен був та міг їх передбачити, відштовхнув останню від себе від чого [PERSON] впала на підлогу, при падінні вдарившись головою до стіни поблизу дверей кухні. Піднявши [PERSON] підсудній [PERSON] посадив її на стілець, в подальшому, під час продовження конфлікту останній намагаючись вирвати із рук [PERSON] одяг, не передбачивши можливості настання суспільно-небезпечних наслідків свого діяння, хоча повинен був та міг їх передбачити, потягнув його на себе, від чого [PERSON], яка сиділа на стільці, не втрималась та впала на підлогу, вдарившись при цьому головою. Від вказаних падінь у [PERSON] утворились два контузійних вогнища (забій головного мозку), які призвели до прогресуючого набряку набухання головного мозку та як наслідок смерть. У подальшому 09.09.2013р. [PERSON] була госпіталізована у 8 КМКЛ, що по вул.Навроцького, 23 в м.Львові, де від отриманих тілесних ушкоджень померла. В процесі розгляду кримінального провадження підсудний [PERSON] свою вину у вчиненому правопорушенні заперечував, проте його винуватість була доведена зібраними в ході досудового розслідування та дослідженими під час судового розгляду доказами. Згідно листа Комунальної восьмої міської клінічної лікарні м.Львова № 741 від 19.05.2015р. [PERSON] перебувала на стаціонарному лікуванні у реанімаційному відділенні Комунальної восьмої міської клінічної лікарні м.Львова з 09.09.2013р. по 13.09.2013р. Загальна сума затрачених Комунальною восьмою міською клінічною лікарнею м.Львова коштів на лікування [PERSON] становить 4\~842,11 грн. Оскільки вина [PERSON] у вчинені кримінального правопорушення встановлена в судовому порядку, прокурор Сихівського району м.Львова, як представник інтересів держави в суді, просить, в силу ст.1206 ЦК України, стягнути з [PERSON] в користь медичного закладу понесені витрат на лікування особи, яка потерпіла від злочину. Прокурор Сихівського району м.Львова в процесі розгляду справи подала суду заяву за змістом якої позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить позов задоволити та не заперечує щодо проведення судового засідання без його фіксації технічними засобами. Відповідач в судове засідання не зявився, подав заяву згідно якої повністю визнає позовні вимог, не заперечую щодо задоволення даного позову та просить розгляд справи здійснювати у його відсутності, без фіксації засідання технічними засобами. З врахуванням поданих сторонами вищеописаних заяв - фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, зясувавши дійсні обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Відповідно до ч.4 ст.61 ЦПК України вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обовязкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені цією особою. Вироком Сихівського районного суду м.Львова від 03.02.2015р. у справі №464/11537/13-к обвинуваченого [PERSON], 27.12.1981р.н., визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.119 КК України та засуджено до трьох років обмеження волі. Як вбачається зі змісту даного судового рішення, при розгляді кримінального провадження судом було встановлено, що [PERSON] 09.09.2013р. близько 01.00 год., знаходячись в приміщенні кухні квартири [ADDRESS], під час побутового конфлікту із [PERSON], не передбачивши можливості настання суспільно-небезпечних наслідків свого діяння, хоча повинен був та міг їх передбачити, відштовхнув останню від себе від чого [PERSON] впала на підлогу, при падінні вдарившись головою до стіни поблизу дверей кухні. Піднявши [PERSON] підсудній [PERSON] посадив її на стілець, в подальшому, під час продовження конфлікту останній намагаючись вирвати із рук [PERSON] одяг, не передбачивши можливості настання суспільно-небезпечних наслідків свого діяння, хоча повинен був та міг їх передбачити, потягнув його на себе, від чого [PERSON], яка сиділа на стільці, не втрималась та впала на підлогу, вдарившись при цьому головою. Від вказаних падінь у [PERSON] утворились два контузійних вогнища (забій головного мозку), які призвели до прогресуючого набряку набухання головного мозку та як наслідок смерть. У подальшому 09.09.2013р. [PERSON] була госпіталізована у 8 КМКЛ, що по вул.Навроцького, 23 в м.Львові, де від отриманих тілесних ушкоджень померла. Статтею 1206 ЦК України передбачено, що особа, яка вчинила злочин, зобовязана відшкодувати витрати закладові охорони здоровя на лікування потерпілого від цього злочину, крім випадку завдання шкоди при перевищенні меж необхідної оборони або у стані сильного душевного хвилювання, що виникло раптово внаслідок насильства або тяжкої образи з боку потерпілого. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного суду України від 07.07.1995р. №11 «Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину, та судових витрат» питання про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого вирішується згідно з Порядком обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров»я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №545 від 16.07.1993р. Термін і обґрунтованість перебування потерпілого від злочину на стаціонарному лікуванні визначається на підставі даних лікувального закладу, де він перебуває на лікуванні. Як передбачено п.1 цього Порядку, сума коштів, що підлягає відшкодуванню, визначається закладом охорони здоровя, в якому перебував на лікуванні потерпілий, з урахуванням кількості ліжко-днів, проведених ним у стаціонарі, та щоденної вартості його лікування. Згідно листа Комунальної восьмої міської клінічної лікарні м.Львова № 741 від 19.05.2015р. [PERSON] перебувала на стаціонарному лікуванні у реанімаційному відділенні Комунальної восьмої міської клінічної лікарні м.Львова з 09.09.2013р. по 13.09.2013р., а загальна сума затрачених Комунальною восьмою міською клінічною лікарнею м.Львова коштів на лікування [PERSON] становить 4\~842,11 грн., з розрахунку вартості ліжко/дня в реанімаційному відділені 1\~003,27 грн. та вартості медикаментів 829,03 грн. Відповідно до ст.61 ЦПК України обставини визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі не підлягають доказуванню, а згідно ч.4 ст.174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до положень п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України, від 12.06.2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» за змістом ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без зясування і дослідження інших обставин справи. Аналогічне положення закріплене також в постанові Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» від 18.12.2009 року №14. Визнання позову відповідачем не суперечить закону та не порушує прав, свобод чи інтересів інших осіб. Враховуючи вищевикладене, суд вважає позов підставним, обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню, оскільки відповідач дійсно вчинив злочин внаслідок якого потерпіла [PERSON] перебувала на лікуванні у Комунальній восьмій міській клінічній лікарні м.Львова, внаслідок чого закладом охорони здоровя були понесені витрати, які не відповідачем не заперечуються, а тому вказані витрати підлягають стягненню з останнього в користь медичного закладу. Крім того, вирішуючи питання стягнення судових витрат, суд приходить до висновку, що на підставі ст.88 ЦПК України з відповідача в дохід держави, відповідно до частини задоволених вимог, слід стягнути судовий збір в розмірі 243,60 грн., від сплати якого позивача звільнено при подачі такого позову до суду. На підставі ст.1206 ЦК України, Постановою Пленуму Верховного суду України від 07.07.1995р. №11 «Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину, та судових витрат» та

Outcome: approved