Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-10 00:00:00

Представник позивача КП «Кривбасводоканал» за довіреністю, Миколюк Д.О., 27.08.2020 звернувся до суду з указаним позовом та просив стягнути в солідарному порядку з [PERSON] та [PERSON] на користь КП «Кривбасводоканал», різницю між сумою виплаченого страхового відшкодування та розміром фактично завданої матеріальної шкоди, що становить 5269,09 грн, а також судовий збір. В обґрунтування позовних вимог, представник позивача зазначив, що 03.10.2019 о 08 год. 55 хв., по вул. Толстого у м. Кривому Розі, відбулася дорожньо-транспортна пригода за участі водіїв [PERSON] , що керував транспортним засобом Ford Transit Connect, р/н [NUMBER] , який належить [PERSON] та [PERSON] , що керував транспортним засобом УАЗ 3163 «Патриот» р/н [NUMBER] , який належить КП «Кривбасводоканал». Унаслідок порушення [PERSON] правил дорожнього руху було пошкоджено транспортний засіб УАЗ 3163 «Патриот», р/н [NUMBER] . Транспортний засіб Ford Transit Connect, р/н [NUMBER] забезпечений страховим полісом в Акціонерному товаристві «Страхова група» ТАС» за Договором обов`язкового страхування серії АМ № 9094114 від 22.10.2018, укладений з [PERSON] . Відповідно до висновку експертного авто-товарознавчого дослідження від 20.12.2019, сума матеріального збитку КП «Кривбасводоканал» за відновлення ТЗ УАЗ 3163 «Патриот», становить 11730,91 грн. На виконання умов Договору страхування, Акціонерним товариством «Страхова група» ТАС» сплачено позивачу страхове відшкодування в розмірі 11730,91 грн. При цьому, вартість відновлювальних робіт автомобіля УАЗ Патриот, згідно з акту наданих послуг від 30.04.2020 №30/04, виконаних ФОП [PERSON] , становить 17000,00 грн. КП «Кривбасводоканал» звернулось до страхової компанії з заявою про виплату страхового відшкодування завданих [PERSON] збитків у розмірі 17000,00 грн. Однак страховою компанією було сплачено лише сума відшкодування в розмірі 11730,91 грн, що підтверджується платіжним дорученням від 17.07.2020 №111830. Отже, різниця між виплаченим страховим відшкодуванням та фактичним матеріальним збитком, понесеним позивачем, становить 5269,09 грн, яка на сьогоднішній день не відшкодована підприємству. Присутня в судовому засіданні представник позивача за довіреністю Книга І.Л. позовні вимоги підтримала, позов просила задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] , [PERSON] у судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог. Вказував, що правові підстави для стягнення з [PERSON] та [PERSON] матеріальних збитків, відсутні. Цивільно-правова відповідальність [PERSON] застрахована у АТ «Страхова група» ТАС», розмір страхового ліміту за шкоду, заподіяну майну, становить 100000,00 грн. Майнова шкода у розмірі 5269,09 грн не перевищує ліміт відповідальності АТ «Страхова група» ТАС», як страховика, у розмірі 100000,00 грн. Оскільки відповідний договір страхування укладено і сплачено страхові платежі, тому покладення на [PERSON] та [PERSON] обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності. Також, представник відповідача [PERSON] просив стягнути з позивача витрати на правничу допомогу у розмірі 7000,00 грн. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку. Заяв та клопотань з процесуальних питань від [PERSON] не надходило, відзиву не подано. Представник третьої особи: АТ «Страхова група «ТАС», правом на участь у судовому засіданні не скористався. Про день, час та місце розгляду справи товариство повідомлялося належним чином. Пояснення по суті позовних вимог до суду не надходило. Справу розглянуто за відсутності учасників процесу, які не з`явилися, що не суперечить ч. 1 ст. 223 ЦПК України. Суд, вислухавши присутніх у судовому засіданні представників сторін, дослідивши письмові матеріали справи, приходить до наступного. Судом встановлено, що відповідно до постанови, Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 16.12.2019 (а.с.6-7), [PERSON] , визнано винуватим у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 340,00 грн. Постановою Дніпровського апеляційного суду від 07.04.2020 (а.с.4-5), постанову Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 16.12.2019 скасовано та провадження у справі закрито на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП, за відсутності в діях [PERSON] складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Постанова про притягнення [PERSON] чи [PERSON] до адміністративної відповідальності чи закриття провадження у зв`язку з відсутністю в діях останніх складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП не приймалася, що не заперечувалося учасниками процесу у судовому засіданні. Як встановлено у судом та не заперечувалося учасниками процесу, 03.10.2019 о 08 год. 55 хв., по вул. Толстого у м. Кривому Розі, відбулася дорожньо-транспортна пригода за участі водіїв [PERSON] , що керував транспортним засобом Ford Transit Connect, р/н [NUMBER] , який належить [PERSON] та [PERSON] , що керував транспортним засобом УАЗ 3163 «Патриот», який належить КП «Кривбасводоканал». При цьому, зі змісту судових рішень судів першої та апеляційної інстанції слідує, що [PERSON] у судовому засіданні заперечував порушенням ним ПДР. Вказував, що він рухався головною дорогою, відповідно до дорожнього знаку 2.3 «Головна дорога». При цьому, будь-які знаки , які б вказували на певний режим руху після повороту, були відсутні. Водночас, наявність знаку 2.1 «Дати дорогу», розташованому на смузі руху саме водія [PERSON] , вказують що саме останнім порушено вимоги ПДР. Матеріали справи не містять, а [PERSON] не надав докази у спростування своєї вини у скоєнні ДТП. Також, суд враховує, що відсутність постанови про притягнення особи до адміністративної відповідальності та закриття справи про адміністративне правопорушення у зв`язку з відсутністю складу правопорушення, не означає відсутність вини для цивільно-правової відповідальності. Як слідує з матеріалів справи, [PERSON] 03.10.2019 о 08 год. 55 хв., по вул. Толстого у м. Кривому Розі керував транспортним засобом Ford Transit Connect, р/н [NUMBER] , який належить [PERSON] . Відповідно до полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АМ/909414 (а.с.78) на день ДТП, тобто 03.10.2019, цивільно-правова відповідальність [PERSON] застрахована в АТ «СГ «ТАС». Розмір ліміту відповідальності страхової компанії на одного потерпілого за шкоду заподіяну майну складає 100000,00 грн., розмір франшизи становить 0,00 грн. Відповідно до ч. 3 ст. 988 ЦК України, страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором. Згідно зі статтею 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відповідно до п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон № 1961-IV), у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи. Відтак відшкодування шкоди власником транспортного засобу або винуватцем ДТП, відповідальність яких застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, якщо у страховика не виникло обов`язку з відшкодування шкоди, або розмір шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика, а також у разі, коли страховик має право регресу до особи, яка застрахувала свою відповідальність. Статтями 28, 29 Закону № 1961-ІV передбачено, що шкода, заподіяна в результаті ДТП майну потерпілого, - це шкода, пов`язана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; з пошкодженням чи фізичним знищенням доріг, дорожніх споруд, технічних засобів регулювання руху; з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого; з проведенням робіт, які необхідні для врятування потерпілих у результаті ДТП; з пошкодженням транспортного засобу, використаного для доставки потерпілого до відповідного закладу охорони здоров`я, чи забрудненням салону цього транспортного засобу; з евакуацією транспортних засобів з місця ДТП. При цьому у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок ДТП, з евакуацією транспортного засобу з місця ДТП до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент ДТП, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п. 9 постанови «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27.03.1992 № 6, якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), були використані нові вузли, деталі, комплектуючі частини іншої модифікації, що випускаються взамін знятих з виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не вправі вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого його вартості (при відшкодуванні збитків). У постанові Верховного Суду України від 02.12.2015 у справі № 6-691цс15 зроблено висновок про те, що правильним є стягнення із винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати). Згідно з висновком експертного автотоварознавчого дослідження від 28.12.2019 № Д30/12/19, вартість відновлювального ремонту автомобіля УАЗ 3163 «Патриот» р/н [NUMBER] , у результаті дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 03.10.2019, складає 11730,91 грн (а.с.9-14). АТ «СГ «ТАС»» виплатило КП «Кривбасводоканал» страхове відшкодування у розмірі 11730,91 грн, що підтверджується платіжним дорученням № 111830 (а.с.20). Відповідно до акта від 30.04.2020, вартість відновлювального ремонту автомобіля УАЗ 3163 «Патриот» р/н [NUMBER] , склала 17000,00 грн (а.с.22-23). Установивши, що вартість майнового збитку, завданого [PERSON] пошкодженням автомобіля внаслідок ДТП, яка сталася з його вини, перевищує виплачений позивачу розмір страхового відшкодування, суд вважає, що з [PERSON] , як з винної особи, на користь позивача підлягає стягненню різниця між фактичним розміром понесених витрат та отриманим страховим відшкодуванням. Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України, шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частина друга статті 1187 ЦК України). Під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав (договору оренди, довіреності тощо). Відповідно до ст. 541 ЦК України солідарний обов`язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов`язання. Як вбачається з матеріалів справи, між [PERSON] та [PERSON] жодних договірних відносин не виникало, Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (підпункт 38.1.1 пункту 38.1 статті 38) встановлює страховику альтернативу звернення до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, солідарна відповідальність власника транспортного засобу та особи, з вини якої сталося ДТП вказаним законом не передбачена. Виходячи з положень ст. ст. 1166, 1187 ЦК України, правові підстави, які б передбачали солідарну відповідальність власника транспортного засобу (страхувальника) та водія - учасника ДТП нести солідарну відповідальність перед КП «Кривбасводоканал», відсутні. Відтак, позовні вимоги в частині стягнення матеріальної шкоди з [PERSON] до задоволення не підлягають. Оскільки майнова шкода, заподіяна майну КП «Кривбасводоканал» на суму 5269,09 грн, тобто, у повному обсязі, стягнута з [PERSON] , з останнього, у порядку ст. 141 ЦПК України, підлягають стягненню на користь позивача судові витрати зі сплати судового збору за подання позовної заяви до суду, у розмірі 2102,00 грн. Щодо витрат на правничу допомогу, у сумі 7000,00 грн, які представник відповідача [PERSON] просив стягнути з КП «Кривбасводоканал» на користь [PERSON] , суд виходить з наступного. Як слідує з матеріалів справи, між відповідачем [PERSON] та адвокатом Чепурновим В.І. укладено договори про надання правничої допомоги від 03.12.2020, яким визначено права та обов`язки сторін, порядок визначення вартості послуг і умови оплати. Відповідачем у додатку № 1 до вказаного Договору наводився розрахунок судових витрат, до заяви надано докази виконання договорів за правничі послуги в суді на суму 7000,00 грн (а.с.63-64, 117-120), які представник [PERSON] просив стягнути з позивача. Представник позивача за довіреністю, Книга І.Л. , подала клопотання про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу, в якому проти повного покладення на позивача витрат на правничу допомогу заперечувала. Вказувала, що такі витрати не є розумними у співвідношенні із складністю справи і ціною позову. Представник позивач зауважувала, що з урахуванням вимог ч. 4 ст. 137 ЦПК України, розмір витрат на правничу допомогу має бути співмірним із ціною позову, складністю справи і виконаних адвокатом робіт, ціною позову. Звертає увагу, що на дотриманні критерію реальності понесення витрат на правничу допомогу, а також критерію розумності їх розміру наголошено в ухвалі Касаційного цивільного суду в складі Верховного Суду від 11.02.2019 у справі № 335/9780/15 та що ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зауважує, що згідно з ч. 5 ст. 137 ЦПК України, у разі недотримання вимог ч. 4 цієї статті, суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Представник позивача наголошує, що необхідною умовою для вирішення питання про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу є наявність доказів, які підтверджують фактичне здійснення таких витрат учасником справи. Так, на підтвердження фактичного здійснення учасником справи судових витрат на професійну правничу допомогу, суду потрібно надати належні докази у вигляді документів, що свідчать про перерахування цією особою коштів адвокату за надані послуги на підставі договору про надання правничої допомоги. Заслухавши представників сторін, дослідивши наявні у справі матеріали, суд вважає, що заява про витрати на правничу допомогу підлягає до часткового задоволення. Відповідно до ч. 1, ч. 3 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, серед іншого, витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат, учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог ч. 4 цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Згідно зі ст. 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. З урахуванням вищезазначених вимог закону, при визначені розміру правничої допомоги суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою. Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: partial