Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-01 00:00:00

\~ \~ \~ \~Прокурор звернувся до суду з позовом до відповідачів про визнання недійсним наказу Головного управління Держгеокадарсту у Хмельницькій області від 1 серпня 2017 року № 22-15513-СГ, яким затверджено проект землеустрою та надано у власність [PERSON] земельну ділянку загальною площею 2, 0000 га, кадастровий номер 6825882600:03:007:0257, для ведення особистого селянського господарства із земель сільськогосподарського призначення державної власності, що розташована за межами населених пунктів Виноградівської сільської ради Ярмолинецького району Хмельницької області, яка входить до Баламутівської сільської ради Ярмолинецького району Хмельницької області (рішення сесії Баламутівської сільської ради від 13.09.2017р. №1) та витребування у [PERSON] на користь держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області земельну ділянку загальною площею 2, 0000 га, кадастровий номер 6825882600:03:007:0257, для ведення особистого селянського господарства із земель сільськогосподарського призначення державної власності, що розташована за межами населених пунктів Виноградівської сільської ради Ярмолинецького району Хмельницької області, яка входить до Баламутівської сільської ради Ярмолинецького району Хмельницької області (рішення сесії Баламутівської сільської ради від 13.09.2017р. №1). Представник відповідача, Головного управління Держгеокадарсту у Хмельницькій області, подав відзив на позовну заяву, в якому позовні вимоги прокурора не визнав. Зазначив, що відповідач не порушував вимоги статті 118 Земельного кодексу України. В той же час, [PERSON] звертався до Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області із заявами, в яких повідомляв, що правом на безоплатну приватизацію земельних ділянок для ведення особистого селянського господарства не скористався. Тому вважає, що накази є законними, оскільки прийняті відповідно до діючого законодавства. Представник відповідача [PERSON] адвокат Сергійчук Ю.В. подав відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що у відповідності до ст. 41 Конситуції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним. Зазначив, що, скориставшись нормою прямої дії Конституції України, він набув право власності на об`єкт нерухомого майна земельну ділянку площею 2, 0 га з кадастровим номером 6825882600:007:0257, на підставі цивільно-правової угоди - договору купівлі-продажу № 1458 від 03.10.2018р., який був та являється чинним на сьогоднішній день, а, отже, він є законним власником та добросовісним набувачем майна в розумінні Цивільного кодексу України, а відтак, на нього розповсюджуються усі норми чинного законодавства про захист прав власності. Також зазначає про порушення ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. \~ \~ \~ \~В судове засідання прокурор не з`явився, подав до суду заяву про проведення судового засідання за його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив задоволити позов. \~ \~ \~ \~Представник відповідача, Головного управління Держгеокадарсту у Хмельницькій області, в судове засідання не з`явився, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином. \~ \~ \~ \~Відповідачі, [PERSON] та [PERSON] , в судове засідання не з`явилися, про час і місце розгляду справи повідомлені належним чином. \~ \~ \~ \~Представник відповідача [PERSON] адвокат Сергійчук Ю.В., проти задоволення позову заперечив, суду пояснив, що дійсно відповідач [PERSON] повторно використав своє право на приватизацію земельної ділянки, але в даному випадку прокурор мав би звернутися із позовом про скасування наказу Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області, який був виданий пізніше, тобто від 27 жовтня 2017 року. \~ \~ \~ \~Суд, заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши письмові докази у справі в їх сукупності, приходить до висновку, що позов слід задоволити повністю. Судом встановлено, що на підставі заяви [PERSON] від 9 жовтня 2016 року про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки з метою подальшої передачі безоплатно у власність наказом Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області від 9 грудня 2016 року № 22-32642-СГ [PERSON] надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність за межами населених пунктів Виноградівської сільської ради Ярмолинецького району, орієнтованим розміром земельної ділянки 2, 0000 га, із цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства (а.с. 32-38). Відповідно до наказу Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області від 1 серпня 2017 року № 22-15513-СГ затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність за основним цільовим призначенням землі сільськогосподарського призначення. Надано у власність [PERSON] земельну ділянку загальною площею 2, 0000 га, кадастровий номер 6825882600:03:007:0257, для ведення особистого селянського господарства із земель сільськогосподарського призначення державної власності, що розташована за межами населених пунктів Виноградівської сільської ради Ярмолинецького району Хмельницької області (а.с. 40). Відповідач [PERSON] на підставі Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 41881944 від 03.07.2018р. зареєстрував своє право власності на земельну ділянку з кадастровим номером 6825882600:03:007:0257 (а.с. 15). У відповідності до рішення двадцятої (позачергової) сесії сьомого скликання Баламутівської сільської ради Ярмолинецького району Хмельницької області від 13 вересня 2017 року № 1 Баламутівська сільська рада вирішила об`єднатися з територіальними громадами сіл Баламутівка, Лугове Баламутівської сільської ради, Виноградівка, Слобідка ВІиноградівської сільської ради, Монастирок, Михадлківці, Іванківці Монастироцької сільської ради в Баламутівську об`єднану тетироріальну громаду з центром у с. Баламутівка (а.с. 41). Водночас, як встановлено судом, відповідач, [PERSON] , вже звертався із заявою до Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки з метою подальшої передачі безоплатно у власність за межами населених пунктів Ялинівської сільської ради Летичівського району Хмельницької області. Ця обставина підтверджується копією заяви [PERSON] від 8 червня 2017 року (а.с. 25). Відповідно до наказу Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області від 14 червня 2017 року № 22-12065-СГ надано дозвіл [PERSON] на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність за межами населених пунктів Ялинівської сільської ради Летичівського району, орієнтовний розмір земельної ділянки 2, 0000 га, цільове призначення для ведення особистого селянського господарства (а.с. 29). Наказом Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області від 27 жовтня 2017 року № 22-21524-СГ затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства [PERSON] , що розташована за межами населених пунктів Ялинівської сільської ради Летичівського району Хмельницької області. Надано у власність [PERSON] земельну ділянку загальною площею 2, 0000 га, кадастровий номер 6823087000:11:005:0009, для ведення особистого селянського господарства із земель сільськогосподарського призначення державної власності, що розташована за межами населених пунктів Ялинівської сільської ради Летичівського району Хмельницької області (а.с. 30-31). Відповідач [PERSON] на підставі Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 38340277 від 24.11.2017р. зареєстрував своє право власності на земельну ділянку з кадастровим номером 6823087000:11:005:0009 (а.с. 16). З долученої до матеріалів справи Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, вбачається, що згідно договору купівлі-продажу земельної ділянки, що посвідчений приватним нотаріусом Хмельницького міського нотаріального округу Хмельницької області Лаврентьєвим Ю.В., серія на номер: 1458 від 03.10.2018р. [PERSON] відчужив спірну земельну ділянку [PERSON] , право власності якого зареєстровано згідно Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 43325171 від 03.10.2018р.(а.с. 18-19). Відповідно до ч. 2\~ст. 19 Конституції України\~органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені\~Конституцією\~та законами України. Згідно із ч. 1\~ст. 116 Земельного кодексу України\~громадяни та юридичні особи набувають право власності та право користування земельними ділянками із земель державної та комунальної власності за рішеннями органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Відповідно до ч. 3\~ст. 116 ЗК України\~безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян проводиться у разі: а) приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; б) одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; в) одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом. Згідно припису ч. 4\~ст.\~116\~ЗК України передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених цим Кодексом, проводиться один раз по кожному виду використання. Відповідно до ч. 1\~ст. 121 Земельного кодексу України\~громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності для ведення особистого селянського господарства - не більше 2 гектара. Отже, станом на 3 липня 2018 року (набуття у власність земельної ділянки площею 2, 0000 га з кадастровим номером 6825882600:03:007:0257) [PERSON] вже 24 листопада 2017 року набув у власність земельну ділянку площею 2, 0000 га з кадастровим номером 6823087000:11:005:0009, а отже скористався своїм правом, передбаченим\~ст.116 ЗК України,\~повторно, з порушенням визначеного земельним законодавством порядку. Пунктом г) ч. 3\~ст. 152 ЗК України\~передбачено, що захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування. Таким чином, необхідно визнати недійсним наказ Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області від 1 серпня 2017 року № 22-15513-СГ, яким затверджено проект землеустрою та надано у власність [PERSON] земельну ділянку загальною площею 2, 0000 га, кадастровий номер 6825882600:03:007:0257, для ведення особистого селянського господарства із земель сільськогосподарського призначення державної власності, що розташована за межами населених пунктів Виноградівської сільської ради Ярмолинецького району Хмельницької області, яка входить до Баламутівської сільської ради Ярмолинецького району Хмельницької області (рішення сесії Баламутівської сільської ради від 13.09.2017р. №1). Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 388 Цивільного кодексу України якщо майно за відплатним договором придбане у особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача у разі, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Земельна ділянка площею 2, 0000 га (кадастровий номер 6825855000:03:006:0028), що розташована за межами населених пунктів Ярмолинецької селищної ради Ярмолинецького району Хмельницької області, вибула із земель запасу державної власності внаслідок незаконного використання котиком С.в. права на повторну безоплатну приватизацію земельних ділянок одного виду використання, тобто, поза волею власника цих земельних ділянок держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області. А [PERSON] придбав вказану земельну ділянку в особи, яка не мала права її відчужувати. Таким чином, земельна ділянка загальною площею 2, 0000 га, кадастровий номер 6825855000:03:006:0028, для ведення особистого селянського господарства із земель сільськогосподарського призначення державної власності, що розташована за межами населених пунктів Ярмолинецької селищної ради Ярмолинецького району Хмельницької області, підлягає витребуванню у добросовісного набувача, [PERSON] , на користь держави. Доводи представника відповідача [PERSON] адвоката Сергійчука Ю.В. про безпідставність позову прокурора з огляду на те, що потрібно було подавати позов про скасування наказу Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області, який виданий пізніше (27.10.2017) суд не бере до уваги, адже, як встановлено судом, станом на 3 липня 2018 року (набуття у власність земельної ділянки площею 2, 0000 га з кадастровим номером 6825882600:03:007:0257) [PERSON] вже 24 листопада 2017 року набув у власність земельну ділянку площею 2, 0000 га з кадастровим номером 6823087000:11:005:0009, а отже скористався своїм правом, передбаченим\~ст.116 ЗК України,\~повторно, з порушенням визначеного земельним законодавством порядку. Суд не бере до уваги твердження відповідача [PERSON] про те, що земельна ділянка вибула із держави з волі власника в особі органу Держгеокадастру, а відтак не може бути витребувана від добросовісного набувача за будь-яких умов, оскільки витребування спірної земельної ділянки з володіння [PERSON] на користь держави відповідає критерію законності: витребування з його власності земельної ділянки здійснюється на підставі норм статті 388 ЦК України у зв`язку із недотриманням органом державної влади низки норм ЗК України, які відповідають вимогам доступності, чіткості, передбачуваності, офіційний текст зазначеного нормативно-правового акта в актуальному стані є публічним та загальнодоступним. Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів. Предметом безпосереднього регулювання статті 1 Першого протоколу є втручання держави в право на мирне володіння майном, зокрема, й позбавлення особи права власності на майно шляхом його витребування на користь держави. Перший протокол ратифікований\~Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року\~і з огляду на приписи частини першої\~статті 9 Конституції України,\~статті 10 ЦК України,статті 10 ЦПК України\~застосовується судами України як частина національного законодавства. При цьому розуміння змісту норм Конвенції та Першого протоколу, їх практичне застосування відбувається через практику (рішення) ЄСПЛ, яка згідно зі\~статтею 17 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»\~застосовується українськими судами як джерело права. Відповідно до сталої практики ЄСПЛ (рішення від 23 вересня 1982 року в справі «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції», рішення від 21 лютого 1986 року в справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства») положення статті 1 Першого протоколу містить три правила: перше правило має загальний характер і проголошує принцип мирного володіння майном; друге - стосується позбавлення майна і визначає певні умови для визнання правомірним втручання у право на мирне володіння майном; третє - визнає за державами право контролювати використання майна за наявності певних умов для цього. Зазначені правила не застосовуються окремо, вони мають тлумачитися у світлі загального принципу першого правила, але друге та третє правило стосуються трьох найважливіших суверенних повноважень держави: права вилучати власність у суспільних інтересах, регулювати використання власності та встановлювати систему оподаткування. У практиці ЄСПЛ (серед багатьох інших, рішення ЄСПЛ у справах «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції» від 23 вересня 1982 року, «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства» від 21 лютого 1986 року, «Щокін проти України» від 14 жовтня 2010 року, «Сєрков проти України» від 7 липня 2011 року, «Колишній король Греції та інші проти Греції» від 23 листопада 2000 року, «Булвес» АД проти Болгарії» від 22 січня 2009 року, «Трегубенко проти України» від 2 листопада 2004 року, «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року) також напрацьовано три критерії, які слід оцінювати на предмет сумісності заходу втручання в право особи на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу, а саме: чи є втручання законним; чи переслідує воно «суспільний», «публічний» інтерес; чи є такий захід (втручання в право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям. ЄСПЛ констатує порушення статті 1 Першого протоколу, якщо хоча б одного критерію не буде додержано. Критерій законності означає, що втручання держави у право власності особи повинно здійснюватися на підставі закону - нормативно-правового акту, що має бути доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним у питаннях застосування та наслідків дії його норм. Втручання держави в право власності особи є виправданим, якщо воно здійснюється з метою задоволення «суспільного», «публічного» інтересу, при визначенні якого ЄСПЛ надає державам право користуватися «значною свободою (полем) розсуду». Втручання держави в право на мирне володіння майном може бути виправдане за наявності об`єктивної необхідності у формі суспільного, публічного, загального інтересу, який може включати інтерес держави, окремих регіонів, громад чи сфер людської діяльності. Принцип «пропорційності» передбачає, що втручання в право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно з національним законодавством і в інтересах суспільства, буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу, якщо не було дотримано справедливої рівноваги (балансу) між інтересами держави (суспільства), пов`язаними з втручанням, та інтересами особи, яка так чи інакше страждає від втручання. «Справедлива рівновага» передбачає наявність розумного співвідношення (обґрунтованої пропорційності) між метою, що передбачається для досягнення, та засобами, які використовуються. Необхідний баланс не буде дотриманий, якщо особа несе «індивідуальний і надмірний тягар». У справі, яка переглядається, з огляду на характер спірних правовідносин, установлені судом обставини та застосовані правові норми, не вбачається невідповідності заходу втручання держави в право власності [PERSON] критеріям правомірного втручання в право особи на мирне володіння майном, сформованим у сталій практиці ЄСПЛ. Так,\~Конституція України\~(статті 13, 14) визначає, що земля є об`єктом права власності Українського народу, від імені якого права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією\~Конституцією. Земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. За правилами статей\~4,\~5 ЗК України\~завданням земельного законодавства, яке включає в себе цей Кодекс та інші нормативно-правові акти у галузі земельних відносин, є регулювання земельних відносин з метою забезпечення права на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави, раціонального використання та охорони земель, а основними принципами земельного законодавства є, зокрема, поєднання особливостей використання землі як територіального базису, природного ресурсу і основного засобу виробництва; забезпечення рівності права власності на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави; невтручання держави в здійснення громадянами, юридичними особами та територіальними громадами своїх прав щодо володіння, користування і розпорядження землею, крім випадків, передбачених законом. Стаття 80 ЗК України\~закріплює суб`єктний склад власників землі, визначаючи, що громадяни та юридичні особи є суб`єктами права власності на землі приватної власності, територіальні громади є суб`єктами права власності на землі комунальної власності та реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування, держава, реалізуючи право власності через відповідні органи державної влади, є суб`єктом права власності на землі державної власності. З огляду на положення частини першої\~статті 84 ЗК України\~у державній власності перебувають усі землі України, крім земель комунальної та приватної власності.\~Статтею 122 ЗК України\~визначені повноваження органів виконавчої влади та Верховної Ради Автономної Республіки Крим щодо передачі земельних ділянок у власність або у користування із земель державної власності. Таким чином, земля як основне національне багатство, що перебуває під особливою охороною держави, є об`єктом права власності Українського народу, а органи державної влади здійснюють права власника від імені народу, в тому числі й тоді, коли приймають рішення щодо розпорядження землями державної власності. Прийняття рішення про передачу земель державної власності в приватну власність із земель державної власності позбавляє Український народ загалом (стаття 13 Конституції України) правомочностей власника землі в тому обсязі, який дозволяє її статус як землі державної власності. В цьому контексті в сфері земельних правовідносин важливу роль відіграє конституційний принцип законності набуття та реалізації права власності на землю в поєднанні з додержанням засад правового порядку в Україні, відповідно до яких органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені\~Конституцією\~та законами України (статті\~14,\~19 Конституції України). Отже правовідносини, пов`язані з вибуттям земель із державної власності, становлять «суспільний», «публічний» інтерес, а незаконність (якщо така буде встановлена) рішення органу виконавчої влади, на підставі якого земельна ділянка вибула з державної власності, такому суспільному інтересу не відповідає. Судом установлено, що відповідач [PERSON] незаконно приватизував земельну ділянку та відчужив її за договором купівлі-продажу. За таких обставин «суспільним», «публічним» інтересом звернення прокурора до суду з вимогою витребування спірної земельної ділянки з володіння [PERSON] є задоволення суспільної потреби у відновленні законності при вирішенні суспільно важливого та соціально значущого питання - безоплатної передачі у власність громадянам земельних ділянок сільськогосподарського призначення із земель державної власності, а також захист суспільних інтересів загалом, права власності на землю Українського народу. «Суспільний», «публічний» інтерес полягає у відновленні правового порядку в частині відновлення становища, яке існувало до порушення права власності Українського народу на землю, захист такого права шляхом повернення в державну власність землі, що незаконно вибула з такої власності. В питаннях оцінки «пропорційності» ЄСПЛ, як і в питаннях наявності «суспільного», «публічного» інтересу, також визнає за державою достатньо широку «сферу розсуду», за виключенням випадків, коли такий «розсуд» не ґрунтується на розумних підставах (рішення в справах «Спорронґ і Льоннорт проти Швеції», «Булвес» АД проти Болгарії»). ЄСПЛ, оцінюючи можливість захисту права особи за статтею 1 Першого протоколу, загалом перевіряє доводи держави про те, що втручання в право власності відбулося в зв`язку з обґрунтованими сумнівами щодо законності набуття особою права власності на відповідне майно, зазначаючи, що існують відмінності між тією справою, в якій законне походження майна особи не оспорюється, і справами стосовно позбавлення особи власності на майно, яке набуте злочинним шляхом або стосовно якого припускається, що воно було придбане незаконно (наприклад, рішення та ухвали ЄСПЛ у справах «Раймондо проти Італії» від 22 лютого 1994 року, «Філліпс проти Сполученого Королівства» від 5 липня 2001 року, «Аркурі та інші проти Італії» від 5 липня 2001 року, «Ріела та інші проти Італії» від 4 вересня 2001 року, «Ісмаїлов проти Російської Федерації» від 6 листопада 2008 року). Таким чином, стаття 1 Першого протоколу гарантує захист права на мирне володіння майном особи, яка законним шляхом, добросовісно набула майно у власність, і для оцінки додержання «справедливого балансу» в питаннях позбавлення майна мають значення обставини, за якими майно було набуте у власність, поведінка особи, з власності якої майно витребовується. За правилами статей\~116,\~121 ЗК України\~у приватну власність громадян України не можуть безоплатно передаватися із земель державної власності земельні ділянки для ведення особистого селянського господарства у більшому розмірі, ніж 2,0 гектара. Отже, закон прямо забороняє органам виконавчої влади передавати в приватну власність землі сільськогосподарського призначення для ведення особистого селянського господарства, якщо площа ділянки більше вказаного розміру. Після того, як наказом Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області від 1 серпня 2017 року №22-15513-СГ [PERSON] була передана у приватну власність земельна ділянка [NUMBER] , 0000 га, кадастровий номер 6825882600:03:007:0257, для ведення особистого селянського господарства із земель сільськогосподарського призначення державної власності, що розташована за межами населених пунктів Виноградівської сільської ради Ярмолинецького району Хмельницької області, яка входить до Баламутівської сільської ради Ярмолинецького району Хмельницької області (рішення сесії Баламутівської сільської ради від 13.09.2017р. №1). Натомість, він набув такого права, що стало можливим у результаті прийняття органом державної влади незаконного рішення, та через незначний строк відчужив земельну ділянку [PERSON] . Інформація з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с. 14-24) містить відомості про те, що відповідач [PERSON] на підставі наказу Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області від 27 жовтня 2017 року №22-21524-СГ (а.с. 31) набув право власності на земельну ділянку площею 2,0000 га (кадастровий номер 6823087000:11:005:0009), для ведення особистого селянського господарства із земель сільськогосподарського призначення державної власності, розташовану за межами населених пунктів Ялинівської сільської ради Летичівського району Хмельницької області. В силу таких обставин [PERSON] , проявивши розумну обачність, міг знати, що спірна земельна ділянка, яка приватизована [PERSON] , вибула з володіння держави з порушенням вимог закону, що ставить його добросовісність під час набуття цієї земельної ділянки у власність за договором купівлі-продажу під обґрунтований сумнів. Таким чином, установлені судом під час розгляду справи обставини й факти, з огляду на зміст «суспільного», «публічного» інтересу у вимогах прокурора, не дають підстав для висновку про порушення принципу «пропорційності». Правову природу принципу «належного урядування» розкрито ЄСПЛ у рішенні від 20 жовтня 2011 року, заява № 29979/04 «Рисовський проти України». У пункті 71 цього рішення ЄСПЛ зазначив, що принцип «належного урядування», як правило, не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість. Будь-яка інша позиція була б рівнозначною, inter alia, санкціонуванню неналежного розподілу обмежених державних ресурсів, що саме по собі суперечило б загальним інтересам. З іншого боку, потреба виправити допущену в минулому «помилку`не повинна непропорційним чином втручатися у нове право, набуте особою, яка покладалася на легітимність добросовісних дій державного органу. У контексті скасування помилково наданого права на майно принцип «належного урядування`може не лише покладати на державні органи обов`язок діяти невідкладно, виправляючи свою помилку, а й потребувати виплати відповідної компенсації чи іншого виду належного відшкодування колишньому добросовісному власникові. Із висновків ЄСПЛ слідує, що дотримання принципу «належного урядування`оцінюється одночасно з додержанням принципу «пропорційності», при тому, що немає точного, вичерпного переліку обставин і фактів, установлення яких беззаперечно свідчитиме про додержання чи порушення «справедливої рівноваги між інтересами суспільства та необхідністю додержання фундаментальних прав окремої людини». Цей критерій більшою мірою оціночний і стосується суб`єктивної складової кожної конкретної справи, а тому має бути з`ясований у кожній конкретній справі на підставі безпосередньо встановлених обставин і фактів. Згідно з практикою ЄСПЛ (наприклад, рішення від 8 липня 1986 року в справі «Літгоу та інші проти Сполученого Королівства») одним із елементів дотримання принципу «пропорційності» при втручанні в право особи на мирне володіння майном є надання їй справедливої та обґрунтованої компенсації. У справах «Рисовський проти України» (рішення від 20 жовтня 2011 року, заява № 29979/04), «Кривенький проти України» (рішення від 16 лютого 2017 року, заява № 43768/07), пов`язаних із земельними правовідносинами, ЄСПЛ, встановивши порушення статті 1 Першого протоколу, зазначив про право добросовісного власника на відповідну компенсацію чи інший вид належного відшкодування у зв`язку з позбавленням права на землю. Водночас висновки ЄСПЛ потрібно застосовувати не безумовно, а з урахуванням фактичних обставин справи, оскільки цей суд рекомендував оцінювати дії не тільки органів держави-відповідача, але й самого скаржника. Це пов`язано з тим, що певні випадки порушень, на які особа посилається, як на підставу для застосування статті 1 Першого протоколу, можуть бути пов`язані із протиправною поведінкою самого набувача майна. Крім того, витребування спірної земельної ділянки з володіння [PERSON] на користь держави відповідає критерію законності: витребування з його власності земельної ділянки здійснюється на підставі норм\~статті 388 ЦК України\~в зв`язку з недотриманням органом державної влади низки норм\~ЗК України, які відповідають вимогам доступності, чіткості, передбачуваності, офіційний текст зазначеного нормативно-правового акта в актуальному стані є публічним та загальнодоступним. За таких обставин витребування земельної ділянки у [PERSON] на користь держави не суперечить загальним принципам і критеріям правомірного втручання в право особи на мирне володіння майном, закладеним у статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Таким чином, необхідно визнати недійсним наказ Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області від 1 серпня 2017 року № 22-15513-СГ, яким затверджено проект землеустрою та надано у власність [PERSON] земельну ділянку загальною площею 2, 0000 га, кадастровий номер 6825882600:03:007:0257, для ведення особистого селянського господарства із земель сільськогосподарського призначення державної власності, що розташована за межами населених пунктів Виноградівської сільської ради Ярмолинецького району Хмельницької області, яка входить до Баламутівської сільської ради Ярмолинецького району Хмельницької області (рішення сесії Баламутівської сільської ради від 13.09.2017р. №1) та витребувати у [PERSON] на користь держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області земельну ділянку загальною площею 2, 0000 га, кадастровий номер 6825882600:03:007:0257, для ведення особистого селянського господарства із земель сільськогосподарського призначення державної власності, що розташована за межами населених пунктів Виноградівської сільської ради Ярмолинецького району Хмельницької області, яка входить до Баламутівської сільської ради Ярмолинецького району Хмельницької області (рішення сесії Баламутівської сільської ради від 13.09.2017р. №1). Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Отже, оскільки позов задоволено повністю, тому з відповідачів, Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області та [PERSON] , на користь прокуратури Хмельницької області слід стягнути судовий збір в розмірі по 960 грн. 50 коп. з кожного, а з [PERSON] 2881 грн. 50 коп. (з урахуванням сплати судового збору за подання заяви про забезпечення позову). На користь держави з Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області та [PERSON] слід стягнути по 90 грн. 50 коп. з кожного, а з [PERSON] 271 грн. 50 коп., оскільки саме на вказані суми прокурором не доплачено судовий збір за подання позовної заяви та заяви про забезпечення позову. Оскільки позов задоволено в повному обсязі, тому, з огляду на положення п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, витрати на професійну правничу допомогу з позивача стягненню не підлягають. На підставі викладеного,

Outcome: approved