Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-18 00:00:00

Представник позивача, посилаючись на те, що: -рішенням Хустського районного суду від 3 листопада 2014 року було розірвано шлюб між відповідачем та позивачем; -від цього шлюбу сторони мають неповнолітнього сина - [PERSON] , [INFO] , який проживає разом із позивачем; -з червня 2015 року позивач разом із сином виїхала на постійне місце проживання до м.Хмельницький, де син з 1 вересня 2015 року навчається у шкільному навчальному закладі даного міста; -після розірвання шлюбу відповідач не спілкується з сином, не бере участі у його вихованні; -позивач має намір оздоровити дитину, виїхати за кордон на відпочинок; -однак, для вивезення неповнолітньої дитини за кордон необхідна згода батька дитини; -позивач неодноразово зверталась до відповідача з проханням надати згоду на виїзд дитини за кордон, однак він відмовляється; -крім мого, неповнолітній син відвідував спортивні заняття по карате у школі; -нерідко команда виїжджає на спортивні змагання за кордон, однак, неповнолітнього сина уже двічі знімали із змагань в команді у зв`язку з тим, що він не має можливості виїхати за кордон, адже батько не надає таку згоду; -а тому, в ситуації, що склалася, вона змушена була взагалі забрати сина із спортивних занять, адже такі без виїзду за кордон немає сенсу відвідувати, звернулася до суду з позовом та просить: надати позивачу або іншій особі, належним чином нею уповноваженій, дозвіл на вивезення за межи України сина - [PERSON] , [INFO] , який не досяг 16-річного віку, а саме: до країн Європейського союзу та країн Шенгенської Угоди, Англії, Єгипту, Туреччини, Російської Федерації, Білорусі, Грузії, Ізраїлю та повернення на території України на період з дня набрання рішенням законної сили до досягнення дитиною 16-тирічного віку без згоди та супроводу батька дитини - [PERSON] , [INFO] . 3 березня 2021 року представником позивача [PERSON] було подано до суду заяву, згідно якої вона зменшила позовні вимоги та просила: надати дозвіл на виїзд за кордон до країн Європейського союзу, Єгипту та Туреччини та повернення на територію України неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , без згоди батька - [PERSON] , [INFO] , у супроводі матері - [PERSON] , [INFO] , або іншої, уповноваженою нею особи, строком з дня набрання рішенням законної сили до досягнення дитиною 16-тирічного віку. В судове засідання позивач [PERSON] та її представник [PERSON] не з`явилися. Представник позивача [PERSON] надала до суду заяву /а.с.26/, згідно якої позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити та просила розглянути справу без її участі та участі позивача. Ніяких інших заяв та клопотань від учасників справи до суду не надходило. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про місце та час слухання справи був повідомлений належним чином /а.с.35-39/, про причини неявки суд не повідомив. Заяви про розгляд справи у його відсутність від відповідача до суду не надходило. Відповідач відзиву на позов та ніяких доказів по суті позову суду не надав. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України: у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За таких обставин суд вважає, що справу можливо вирішити у відсутності позивача, її представника та відповідача, без фіксування судового процесу. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи - сторони з 12 листопада 2005 року перебували в зареєстрованому шлюбі, який між ними було розірвано рішенням Хустського районного суду від 3 листопада 2014 року, яке ухвалою Апеляційного суду Закарпатської області від 12 квітня 2016 року залишено без змін, від якого вони мають неповнолітню дитину - [PERSON] , [INFO] , який проживає разом із позивачем, що підтверджується: ухвалою Апеляційного суду Закарпатської області від 12 квітня 2016 року /а.с.6-11/ та свідоцтвом про народження дитини /а.с.12/. Судом також встановлено, що неповнолітній син сторін - [PERSON] , 2006 року народження, відвідував спортивні секції Хмельницької ДЮСШ №1. Разом з тим, [PERSON] не брав участі у міжнародних змаганнях у зв`язку з відсутністю згоди батьків на виїзд дитини за межі України, що підтверджується листом №12 від 24.02.2021 року, наданого Хмельницькою ДЮСШ №1 Управління молоді та спорту Хмельницької міської ради /а.с.34/. Право кожного, хто на законних підставах перебуває на території України, на свободу пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом, та повертатися в Україну, а також право на охорону здоров`я, медичну допомогу гарантуються Конституцією України /ст.33,49/. Згідно зі ст.3 п.1 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1989 року і ратифікованої Постановою Верховної Ради Української РСР від 27.02.1991 року, ст.7 ч.8 СК України, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами,…судами, адміністративними органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини; регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Конвенція передбачає, що Держави-учасниці: поважають право дитини та її батьків залишати будь-яку країну, включаючи власну, і повертатися в свою країну, щодо права залишати будь-яку країну діють лише такі обмеження, які встановлені законом і необхідні для охорони державної безпеки, громадського порядку (order public), здоров`я чи моралі населення або прав і свобод інших осіб і сумісні з визнаними в цій Конвенції іншими правами /ст.10 п.2/; визнають право дитини на користування найбільш досконалими послугами системи охорони здоров`я та засобами лікування хвороб і відновлення здоров`я; намагаються забезпечити, щоб жодна дитина не була позбавлена свого права на доступ до подібних послуг системи охорони здоров`я /ст.24 п.1/. Право на вільний вибір проживання та на свободу пересування, що включає і право на виїзд за межі України, та право на охорону здоров`я належать до особистих немайнових прав фізичної особи /ст.ст.269,270 ЦК України/. Особисті немайнові права тісно пов`язані з фізичною особою; фізична особа не може відмовитися від особистих немайнових прав, а також не може бути позбавлена цих прав /ст.269 ч.3 ЦК України/. Зміст особистого немайнового права становить можливість фізичної особи вільно, на власний розсуд визначати свою поведінку у сфері свого приватного життя; фізична особа здійснює особисті немайнові права самостійно, в інтересах малолітніх, неповнолітніх фізичних осіб, які за віком не можуть самостійно здійснювати свої особисті немайнові права, їхні права здійснюють, зокрема, батьки /ст.271, ст.272 ч.1 ЦК України). Із указаними нормами кореспондуються положення: -ст.313 ЦК України, відповідно до яких фізична особа має право на свободу пересування /ч.1/, фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними /ч.3/, фізична особа може бути обмежена у здійсненні права на пересування лише у випадках, встановлених законом /ч.4/; аналогічні положення ст.1 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» /далі Закон №3857-XII/; -ст.237 ч.1,3, 242 ч.1, 272 ч.1, 283 ч.1, 284 ч.1,2 ЦК України, відповідно до яких фізична особа має право на охорону її здоров`я та на надання їй медичної допомоги, дитина, в інтересах якої діє законний представник, має право на вибір лікаря та вибір методів лікування відповідно до його рекомендацій; аналогічні положення Преамбули та ст.6, 38 Основ законодавства України про охорону здоров`я, які передбачають також вільний вибір закладу охорони здоров`я. Обмеження особистих немайнових прав фізичної особи, встановлених Конституцією України, можливе лише у випадках, передбачених нею; обмеження особистих немайнових прав фізичної особи, встановлених ЦК України та іншим законом, можливе лише у випадках, передбачених ними /ст.274 ЦК України/. Закони України не містять заборон чи обмежень права фізичної особи на охорону здоров`я, що включають в себе і право на вибір лікувального закладу, не пов`язують здійснення таких прав виключно із територією України та не містять заборони для фізичної особи одержати медичну допомогу, лікування за межами України, не обмежують можливість реалізації таких прав певним переліком іноземних держав. Фізична особа має право на захист свого особистого немайнового права від протиправних посягань інших осіб /ст.275 ч.1 ЦК України/. Зміст вищенаведених норм у сукупності вказує на те, що неповнолітня дитина сторін не може бути необґрунтовано обмежена у здійсненні особистих немайнових прав, у т.ч. у праві виїзду за кордон для оздоровлення, відпочинку та участі у спортивних змаганнях. Позивач пов`язала позовні вимоги саме з можливістю виїзду неповнолітнього сина за кордон для оздоровлення, відпочинку та участі у міжнародних спортивних змаганнях. Позивач поставила вимогу про визначення конкретних країни: країн Європейського союзу, Єгипту та Туреччини для тимчасового виїзду дитини, починаючи з дня набрання рішенням законної сили до досягнення дитиною 16-тирічного віку, чим визначила відповідні межі позову. З врахуванням обставин справи та встановлених доказів, а також враховуючи інтереси неповнолітньої дитини, суд вважає зменшені позовні вимоги позивача обґрунтованими та доведеними, а тому суд дійшов висновку про задоволення цих позовних вимог.

Outcome: approved