Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-28 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду з позовом в якому просить визнати протиправними дії [PERSON] , при поданні заяв на реєстрацію місця проживання [PERSON] 2009 р.н. та [PERSON] 2011 р.н. у нерухомому майні, яке є предметом іпотеки, а саме у квартирі, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] та відновити становище яке існувало до порушення. Скасувати реєстрацію місця проживання [PERSON] 2009 р.н. та [PERSON] 2011 р.н. у квартирі. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 24.12.2007 р. на вищезазначену квартиру було накладено заборону. 12.12.2011 р. між АТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Кей-Колект» було укладено Договір факторингу № 1 та Договір відступлення прав вимоги за договором іпотеки, однак [PERSON] (іпотекодавець) порушила вимоги Іпотечного договору, ЗУ «Про іпотеку», ЦК України та здійснила реєстрацію фізичних осіб в квартирі без дозволу іпотекодержателя, що і стало підставою звернення ТОВ «Кей-Колект» до суду. Представник позивача підтримав раніше заявлені позовні вимоги та наполягав на їх задоволенні, просив розглянути справу за його відсутності. Інші учасники в судове засідання не з`явились, причини неявки суду невідомі, про дату та час судового засідання сповіщенні належним чином. У відповідності до ч.1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Дослідивши матеріали справи, надані письмові докази по справі, суд вважає, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити з наступних підстав. Судом встановлено, що 24.12.2007 р. між АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON] було укладено договір про надання споживчого кредиту № 11276162000, предметом якого був кредит у сумі 118\~600,00 доларів США. В забезпечення договору на підставі п. 2.1 Договору Банк прийняв заставу у вигляді нерухомого майна за адресою: [ADDRESS] про, що було укладено Іпотечний договір від 24.12.2007 р. 12.12.2011 р. між ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Кей-колект» було укладено договір факторингу № 1 згідно якого до ТОВ «Кей-колект» перейшло право вимоги за договорами забезпечення, в тому числі згідно виписки з додатку № 1 кредитного договору від 24.12.2007 р., боржником в якому є [PERSON] . Також 12.12.2011 р. між ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Кей-колект» було укладено договір відступлення прав вимоги за договором іпотеки, згідно якого до ТОВ «Кей-колект» перейшло право вимоги за договорами іпотеки, в тому числі згідно виписки з додатку № 1 договору іпотеки від 24.12.2007 р., заставодавцем в якому є [PERSON] та поручителем [PERSON] . Підставою звернення до суду стало те, що всупереч знаходження нерухомого майна під забороною та іпотекою, відповідачка за відсутності дозволу зі сторони ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Кей-Колект» здійснила реєстрацію своїх дітей про, що надана довідка Авангардівської селищної ради Овідіопольського району Одеської області від 26.04.2021 року № 04-39, що є порушенням п. 2.4.6 Іпотечного договору від 24.12.2007 року. Відповідно п. 2.4.6 Іпотечного договору сторони зобов`язались не надавати дозвіл на реєстрацію в житлових приміщеннях, що складають Предмет іпотеки, фізичних та юридичних осіб без згоди Іпотекодержателя. Даний пункт Договору вважається дійсним тільки у випадках, якщо Предметом іпотеки за цим Договором є житлова нерухомість. Судом встановлено, що згоди на реєстрацію в житловому приміщенні [PERSON] у іпотекодержателя не отримувала. Частиною першою статті 2 ЦПК України встановлено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, зокрема, шляхом: визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках (стаття 16 ЦК України). За змістом положень указаних норм права суд шляхом вчинення провадження у справах здійснює захист осіб, права й охоронювані законом інтереси яких порушені або оспорюються. Розпорядження своїм правом на захист є приписом цивільного законодавства і полягає в наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором. При цьому особа, законний інтерес або право якої порушено, може скористатися способом захисту, який прямо передбачено нормою матеріального права. Установивши наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, про захист яких подано позов, суд з`ясовує наявність чи відсутність факту їх порушення або оспорення і відповідно ухвалює рішення про захист порушеного права або відмовляє позивачу в захисті, встановивши безпідставність та (або) необґрунтованість заявлених вимог. Водночас положеннями ст. 16 ЦК України не визначено такого способу захисту порушених прав як визнання протиправними дій фізичних осіб, а тому у задоволенні позову в частині визнання протиправними дій [PERSON] при поданні заяв на реєстрацію місця проживання [PERSON] 2009 р.н. та [PERSON] 2011 р.н. у нерухомому майні, яке є предметом іпотеки, слід відмовити. Крім того, такий спосіб захисту не призведе до поновлення порушених прав позивача. Згідно із ч. 1 ст. 317 ЦК України власнику майна належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності на нерухоме майно набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. За приписами ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Водночас відповідно до статті 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Отже, як випливає із указаної норми, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою; 4) оголошення фізичної особи померлою. У разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою. Відповідно до статі 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду України. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Враховуючи вищевказане та вимоги статті 16 ЦК України, пред`явлення вимог про зняття особи з реєстрації за місцем проживання можливе лише при вирішенні спору про житлові права, однак прохальна частина позову таких вимог не містить, а тому вимоги про відновлення становища, яке існувало до порушення та про скасування реєстрації місця проживання відповідачів [PERSON] 2009 р.н. та [PERSON] 2011 р.н. у нерухомому майні, яке є предметом іпотеки, а саме у квартирі, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] не підлягають задоволенню. Подібну правову позицію наведено у постанові Верховного Суду від 03.03.2021 у справі № 161/7351/19.

Outcome: dismissed