Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-20 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду із позовом до відповідача про стягнення суми заборгованості за договором, посилаючись на те, що між ВАТ «КБ «Надра», правонаступником якого є ПАТ «КБ «Надра», та відповідачем 19 лютого 2007 року було укладено договір про комплексне банківське обслуговування для фізичних осіб, який був укладений шляхом отримання ВАТ «КБ «Надра» від [PERSON] письмового підтвердження про приєднання до умов договору, яким є анкета клієнта на оформлення кредитної картки та підписання клієнтом виписки-повідомлення. Відповідно до умов договору ВАТ «КБ «Надра» видав відповідачу кредитну картку «VISA», відкривши картковий рахунок № [NUMBER] зі встановленим кредитного ліміту в сумі 5500 грн. за тарифним пакетом «Справжня кредитна картка «45 днів кредиту без відсотків» з умовами користування кредитом та строками його сплати, сплати відсотків за його використання та сплати щомісячного обов'язкового платежу. Відсотки нараховуються за користування кредитним лімітом, виходячи з 360 днів у році, щомісячно в білінговий день на суму фактичної кредитної заборгованості. При цьому згідно до п. 11.10 кредитного договору та умов тарифного пакету у випадку несплати відповідачем в строк до 15 числа наступного місяця обов'язкового платежу позичальнику нараховується: штраф за несвоєчасне погашення мінімального платежу; додаткова відсоткова ставка за перевищення ліміту кредитування та прострочення сплати мінімального платежу. Однак станом на 1 січня 2013 року, порушивши умови вказаного договору, відповідач має борг за користування лімітною кредитною лінією в загальному розмірі 11716,31 грн., яку представник позивача просить стягнути з відповідача разом із судовими витратами. Представник позивача, який діє на підставі довіреності, Руденко С. В., у судове засідання не з'явився, надавши суду заяву, за якою просив суд розглянути вказану справу без участі представника позивача, при цьому підтримуючи заявлені позовні вимоги у повному обсязі та не заперечуючи проти ухвалення заочного рішення. Відповідач у судове засідання не з'явився за невідомих суду причин повторно, про час та місце слухання справи був повідомлений належним чином. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає позовні вимоги ПАТ «Комерційний банк «Надра» такими, що підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав. Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику в строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до вимог ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Згідно ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. За ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Суд встановив, що найменування юридичної особи ВАТ «КБ «Надра» було змінено на ПАТ «КБ «Надра», що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію зміни найменування юридичної особи від 4 лютого 2011 року (а. с. 18). Факт укладення між ВАТ «КБ «надра» та [PERSON] договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб у ВАТ «КБ «Надра» підтверджується копією вказаного договору, а також анкетою клієнта на оформлення кредитної картки та випискою-повідомленням, що були підписані представниками банку та відповідачем 15 лютого 2007 року та 19 лютого 2007 року відповідно, з яких вбачається, що сторони уклали угоду, за якою ВАТ «КБ «Надра» відкрив позичальнику картковий рахунок № [NUMBER] у національній валюті зі встановленим кредитним лімітом в сумі 5500 грн на умовах користування кредитом, відсотковою ставкою в розмірі 26,76% річних за користування кредитом, зі строком, що дорівнює строку дії картки (1 рік), за якою також відповідач погодився з умовами вказаного Договору на комплексне обслуговування та Тарифами банку (а. с. 11, 12). На підставі п. 13.8 умов договору плата за обслуговування пакету послуг утримується щомісячно у білінговий день. Відповідно до п. п. 5.2.4 та 5.2.5 договору відповідач зобов'язався здійснювати оплату послуг позивача згідно тарифів позивача у строки, передбачені умовами договору, здійснювати погашення обов'язкового мінімального платежу з першого дня наступного розрахункового періоду до 15 числа наступного місяця включно. При цьому для відповідача встановлюється розмір щомісячного обов'язкового мінімального платежу в відсотках від фактичної суми кредитної заборгованості згідно обраного тарифного пакету. Відповідно до п. п. 11.4 та 11.6 договору позивач нараховує відсотки. Відсотки за користування кредитом нараховуються банком щомісячно в білінговий день на суму фактичної кредитної заборгованості з дати фактичного списання коштів з карткового рахунку до дати погашення кредиту (а. с. 6-7). При цьому відповідно до Тарифів кредитних карток «45 днів кредиту без відсотків» вбачається, що розмір щомісячного обов'язкового мінімального платежу становить 4% від фактичної кредитної заборгованості (однак не менше 25 грн.), а за користування кредитом позичальник сплачує 2,23% у місяць (26,76% річних) (а. с. 13-14). Згідно з п. 11.10 договору про комплексне обслуговування у випадку несплати клієнтом в строк до 15 числа наступного місяця обов'язкового мінімального платежу банк у білінговий день нараховує штраф за несвоєчасне погашення мінімального платежу та нараховує на несплачену частину обов'язкового мінімального платежу відсотки за кожен день прострочення згідно до тарифів банку (а. с. 7). При цьому Тарифами банку передбачено, що за перевищення ліміту кредитування (недозволений овердрафт) та за прострочення сплати мінімального платежу позичальник сплачує 2,99% щомісячно, а за кожне несвоєчасне погашення мінімального платежу позичальник сплачує 19,9 грн. (а. с. 13-14). Відповідно до звіту заборгованості за вказаним договором сума боргу відповідача складається із заборгованість за кредитом в розмірі 5472,95 грн. та заборгованість по основним відсоткам в розмірі 1782,88 грн. (а. с. 10). В той же час у вказаному звіті зазначено, що штраф нараховується у розмірі 19,9 грн. один раз за розрахунковий період, якщо хоча б за один день у вказаним період за цим рахунком нарахована пеня (а. с. 10). Згідно до розрахунку заборгованості, наданої представниками банку, станом на 1 січня 2013 року вбачається, що у [PERSON] за договором про комплексне обслуговування по картковому рахунку № [NUMBER] існує заборгованість в загальному розмірі 11716,31 грн., яка складається з боргу за кредитом - 5472,95 грн.; заборгованості по основним відсоткам - 1782,88 грн., заборгованості за додатковими відсотками - 3306,28 грн., штраф за несвоєчасне погашення мінімального платежу - 1154,20 грн. (а. с. 8). У наведеному розрахунку заборгованості також наведено розрахунок штрафу за несвоєчасне погашення мінімального платежу відповідачем (а. с. 8). Відповідно до положень ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином, тому договір кредитування між сторонами підлягає виконанню згідно діючого законодавства. Згідно п. 23 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» (далі за текстом - Закон) кошти, які надані кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції є споживчим кредитом. Таким чином суд дійшов висновку з огляду на дослідженні письмові докази, що відкриття [PERSON] 19 лютого 2007 року ВАТ «КБ «Надра» кредитного рахунку з лімітом в сумі 5500 грн. є споживчим кредитуванням. При цьому у п. 7 ст. 11 Закону вказано, що кредитодавцю заборонено вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. На підставі ч. 3 ст. 5 та ч. 1 ст. 22 Закону захист прав споживачів, передбачених законодавством, здійснюють суди. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. В п. 31 Постанови № 5 від 30 березня 2012 року Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» наголошено, що за п. 7 ч. 11 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» суди мають виходити з того, що у спорах щодо споживчого кредитування кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. У зв'язку із цим позовна давність за позовом про повернення споживчого кредиту застосовується незалежно від наявності заяви сторони у спорі. Оскільки зі спливом строків позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо), то п. 7 ч. 11 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» застосовуються й до додаткових вимог банку або іншої фінансової установи. Верховним Судом України у справі № 6-116цс13 було надано правовий висновок, на підставі якого зазначено, що у відповідності до ст. 261 ЦК України початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов. Перебіг позовної давності за вимогами кредитора, які випливають з порушення боржником умов договору (графіка погашення кредиту) про погашення боргу частинами (щомісячними платежами) починається стосовно кожної окремої частини, від дня, коли відбулося це порушення. Позовна давність у таких випадках обчислюється окремо по кожному простроченому платежу. Несплачені до моменту звернення кредитора до суду платежі підлягають стягненню у межах позовної давності по кожному із платежів. За положеннями ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки, яка у відповідності до ст. 260 ЦК України обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими ст. ст. 253-255 ЦК України. Так за ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. Суд встановив, що згідно до договору від 19 лютого 2007 року та Тарифів позивача [PERSON] повинен був сплачувати щомісячно суми по кредиту, відсоткам та іншим платежам в розмірі не менше встановленого тарифами мінімального платежу. З огляду на вказане з метою захисту порушеного права за цим договором право зі зверненням до суду в представників банку виникло з моменту ненадходження чергового платежу у білінговий день від позичальника у момент, коли [PERSON] повинен був здійснити відповідний щомісячний платіж, тому саме з відповідної дати необхідно обраховувати початок перебігу позовної давності за заявленими позовними вимогами, що стосуються окремо кожної суми платежу, який був повинен внести на картковий рахунок відповідач. Оскільки представники позивача звернулись до суду із вимогами до відповідача через поштове відділення зв'язку 10 квітня 2013 року, то вимоги банку підлягають задоволенню в межах позовної давності, яка дорівнює трирічний період часу, починаючи з 1 квітня 2010 року до моменту звернення із вказаним позовом до суду, бо в судовому засіданні не було встановлено доказів переривання позовної давності за вказаними позовними вимогами. Внаслідок того, що кредитний договір від 19 лютого 2007 року є чинним, тому вимоги банку підлягають задоволенню в межах строку позовної давності окремо для кожного чергового платежу, який був нарахований [PERSON] та який відповідач повинен сплатити. Згідно до наданого представниками банку звіту заборгованості вбачається, що станом з 1 квітня 2010 року по момент звернення до суду із вказаним позовом у [PERSON] заборгованість за кредитним договором становить: по тілу кредиту - 615,69 грн. (5472,95 - 4857,26 = 615,69), по основним відсоткам за користування кредитом - 42,94 грн. (1782,88 - 1739,94 = 42,94), що загалом дорівнює сумі в розмірі 658,63 грн., яка підлягає стягненню з відповідача на користь ПАТ «КБ «Надра». При цьому вирішуючи питання про стягнення з позичальника додаткових відсотків та штрафу за користування кредитом, суд виходить з наступного. Згідно ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. При цьому пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Суд прийшов до висновку, що за письмовими доказами, наданими представниками позивача, перевищення ліміту кредитування, що становить за вказаним договором 5500 грн., [PERSON] не було допущено. Суд також зауважує, що за розрахунком заборгованості за договором від 19 лютого 2007 року представниками банку не було надано суду розрахунку відсотків в розмірі 3306,28 грн., що утворились внаслідок дії додаткової відсоткової ставки саме за прострочення сплати мінімального платежу. Натомість з умов кредитування та тарифів позивача вбачається, що за прострочку сплати мінімального платежу на непогашену частину обов'язкового мінімального платежу за кожен день прострочення нараховуються 2,99 %. Аналізуючи вказані положення договору та тарифів позивача, суд дійшов висновку, що закріплене в умовах договору (п. 11.10) та тарифах банку визначення відсотків за додатковою відсотковою ставкою за неналежне виконання зобов'язань позичальником за договором кредитування є нічим іншим, як неустойка у формі пені, встановлена вказаним договором за порушення боржником свого зобов'язання, тобто як вид забезпечення виконання зобов'язань. Відповідно до ч. 2 ст. 258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік. За ст. 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. Згідно до положень ст. 266 ЦК України вбачається, що зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо). Отже аналіз вказаних норм дає підстави для висновку про те, що стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, а починається з дня (місяця), з якого вона нараховується, у межах строку позовної давності за основною вимогою. Аналогічної правової позиції дотримується Верховний Суд України, що було викладена ним 6 листопада 2013 року при вирішенні справи за № 6-116цс13. Враховуючи перелічене суд приходить до висновку, що заявлені вимоги позивача про стягнення неустойки за користування кредитом підлягають задоволенню з межах позовної давності, тобто в межах 12 місяців, що передували зверненню до суду із вказаним позовом. Також суд зазначає, що відповідно до положень ст. 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Суд у судовому засіданні натомість встановив, що договором та тарифами банку для позичальника була встановлена подвійна цивільна відповідальність за порушення строків сплати мінімального платежу в вигляді неустойки, а саме: пені (відсотків за додатковою відсотковою ставкою) та штрафу. Суд таким чином розглядом справи встановив, що за несвоєчасне погашення мінімального платежу умовами договору від 19 лютого 2007 року передбачалась подвійна цивільна відповідальність, що йде у розріз з переліченими нормами Конституції України, бо недопустимо застосовувати подвійну юридичну відповідальність одного виду за порушення одних й тих самих умов кредитного договору позичальником. На підставі переліченого, враховуючи принцип співмірності, та оскільки в судовому засіданні представниками банку не було надано розрахунок нарахованої за договором пені, то суд вважає за необхідне відмовити банку в задоволенні його вимог про стягнення з відповідача сум, нарахованих за додатковими відсотками, тобто за пенею, в розмірі 3306,28 грн. Натомість, враховуючи наданий представниками банку розрахунок штрафу за несвоєчасне погашення мінімального платежу, суд здійснює розрахунок сум, які підлягають стягнення з відповідача за неналежне виконання [PERSON] зобовязання за цим договором. Згідно до зазначеного, суд виходить з того, що відповідач повинен сплатити 19,9 грн. за кожен випадок прострочки сплати мінімального платежу, тобто за кожен місяць прострочки, а саме: за 12 місяців прострочки в межах позовної давності, що становить суму в розмірі 238,80 грн. (19,9 грн. х (360 днів / 30 днів) = 288,80 грн.). Таким чином на підставі вказаного розрахунку в межах строку позовної давності для стягнення неустойки (штрафу) за вказаним позовом відповідач заборгував ПАТ «КБ Надра» 288,80 грн., які підлягають стягненню з [PERSON] на користь позивача. З урахуванням переліченого, незважаючи на існування невиконаного зобов'язання у відповідача перед банком за договором від 19 лютого 2007 року, суд вважає необхідним задовольнити вимоги ПАТ «КБ «Надра» частково, тобто в межах позовної давності щодо заявлених банком вимог. З огляду на викладене позовні вимоги ПАТ «КБ «Надра» підлягають частковому задоволенню шляхом стягнення з відповідача на користь позивача загальної суми заборгованості за кредитними договором від 19 лютого 2007 року в розмірі 897,43 грн. (615,69 грн. + 42,94 грн. + 238,80 грн. = 897,43 грн.) Відповідно ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з іншої сторони, відповідно до частки задоволених вимог, понесені нею та документально підтверджені судові витрати. Згідно копії платіжного доручення представниками банку було сплачено судовий збір у розмірі 229,40 грн. за подання до суду вказаного позову, на підставі чого суд вважає за необхідне стягнути на користь банку з відповідача витрати по сплаті судового збору в сумі 229,40 грн.

Outcome: partial