Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-14 00:00:00

Представник Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості, вказавши, що 16.11.2005р. між Акціонерним поштово-пенсійним банком «Райффайзен Банк Аваль», назва якого змінена на Публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль», що підтверджується витягом із статуту (надалі ПАТ «Райффайзен Банк Аваль») та [PERSON] було укладено кредитний договір № 014/2554/84/21600, згідно до якого відповідачка отримала грошові кошти у розмірі 40000,00 доларів США, строком на 240 місяців по 16.11.2015р. зі сплатою 12,5 % відсотків річних. В забезпечення виконання зобов'язання за кредитним договором, 16.11.2005р. між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та [PERSON] було укладено договір поруки, згідно до якого, останній взяв на себе зобов'язання перед банком відповідати по зобов'язанням боржника. 16.03.2009р., з метою зменшення фінансового навантаження на позичальника в умовах кризових явищ в економіці України, ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та [PERSON] уклали додаткову угоду № 1 до кредитного договору, в якій сторони досягли згоди про зміну умов погашення кредиту. У зв'язку із тим, що позичальник, належним чином не виконував свої зобов'язання за кредитним договором, 21.08.2014р. [PERSON] було надіслано вимогу про дострокове повернення виконання грошових зобов'язань, якою було зобов'язано у 60 денний термін достроково повернути всю суму заборгованості. Разом із цим, 21.08.2014р.було [PERSON] як поручителю за кредитним договором надіслано вимогу про дострокове повернення виконання грошових зобов'язань, якою було зобов'язано у 10 денний термін достроково повернути всю суму заборгованості. Проте у встановлений термін заборгованість за кредитом повернута не була. Через неналежне виконання умов кредитного договору, станом на 16.12.2014р. виникла заборгованість за кредитом у сумі 42 036,37 доларів США, що еквівалентно по офіційному курсу НБУ (станом на 16.12.2014р. за 100 доларів США - 1577,3905 грн.) 663 077,71 грн., яка складається з заборгованості за кредитом в сумі 33 461,82 доларів США, що еквівалентно 527 823,57 грн., прострочена заборгованість за кредитом у розмірі 1 102,95 доларів США, що еквівалентно 17 397,83 грн., заборгованість за відсотками за користування кредитом у сумі 3 689,97 доларів США, що еквівалентно 58 205,24 грн., простроченої заборгованості за відсотками у сумі 3 483,70 грн., пені за прострочення кредиту у сумі 4 884,58 доларів США, що еквівалентно 77 048,90 грн.. Добровільно відповідачі заборгованість не сплачують, у зв'язку із чим позивач був змушений звернутися до суду з даним позовом та просив стягнути солідарно з відповідачів заборгованість за кредитним договором в сумі 42 036,37 доларів США, що еквівалентно 663 077,71 грн., а також стягнути з [PERSON] та [PERSON] витрати по сплаті судового збору у сумі 1827,00 гривень з кожного. Представник позивача у судове засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позов просив задовольнити. Відповідачка [PERSON] у судове засідання не з'явилась, причини неявки суду не повідомила, про час та місце розгляду справи була належним чином повідомлена, раніше надала до суду письмові заперечення проти позову в яких зазначила, що кредитний договір не відповідає змісту актів законодавства, а саме, відповідно до ст. 524 ЦК України, зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті. Таким чином, закон не забороняє визначати грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті, але в такому випадку, зобов'язує виражати зобов'язання в гривні з визначенням грошового еквіваленту зобов'язання в іноземній валюті. Однак у спірному договорі зобов'язання визначено саме в іноземній валюті, а не в еквіваленті. Крім того, кредитний договорі укладений із порушенням Закону України «Про захист прав споживачів», зокрема, банк під час укладання договору не повідомив споживача, про те, що валютні ризики під час виконання зобов'язання за кредитним договором несе споживач та не надав інформацію щодо методики, яка використовується банком для визначення валютного курсу, строків і комісій, пов'язаних з конвертацією валюти платежу у валюту зобов'язання під час погашення заборгованості за кредитом та процентами за користування ним. У кредитному договорі взагалі відсутні положення про покладення на відповідача валютних ризиків, та навіть не зазначено курс за яким має здійснюватись погашення кредиту. Таким чином, кредитний договір, через значну кількість несправедливих умов є недійсним та позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, причини неявки суду не повідомив, про час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений, раніше надав до суду письмові заперечення проти позову в яких зазначив, що ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» з вимогою про дострокове погашення зобов'язань по кредитному договору № 014/2554/84/21600 від 16.11.2005р. до нього не звертався, а позовну заяву подано із спливом, передбаченого ч. 4 ст. 559 ЦК України, шестимісячного строку, договір поруки є припиненим після спливу шестимісячного терміну не сплати відповідачем 1 чергового платежу, тобто з 16.08.2014р. У зв'язку із чим, просить відмовити в задоволенні позову. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог і на підставі наданих сторонами доказів. У ст.10 ЦПК України, говориться, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Судом встановлено, що 16.11.2005р. між Акціонерним поштово-пенсійним банком «Райффайзен Банк Аваль», назва якого змінена на Публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль», що підтверджується витягом із статуту (надалі ПАТ «Райффайзен Банк Аваль») та [PERSON] було укладено кредитний договір № 014/2554/84/21600, згідно до якого відповідачка отримала грошові кошти у розмірі 40000,00 доларів США, строком на 240 місяців по 16.11.2015р. зі сплатою 12,5 % відсотків річних (а.с. 11-24, т.1). В забезпечення виконання зобов'язання за кредитним договором, 16.11.2005р. між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та [PERSON] було укладено договір поруки, згідно до якого, останній взяв на себе зобов'язання перед банком відповідати по зобов'язанням боржника (а.с. 26-27, т. 1). 16.03.2009р., з метою зменшення фінансового навантаження на позичальника в умовах кризових явищ в економіці України, ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та [PERSON] уклали додаткову угоду № 1 до кредитного договору, в якій сторони досягли згоди про зміну умов погашення кредиту (а.с. 25, т.1). У зв'язку із тим, що позичальник, належним чином не виконував свої зобов'язання за кредитним договором, 21.08.2014р. [PERSON] було надіслано вимогу про дострокове повернення виконання грошових зобов'язань, якою було зобов'язано у 60 денний термін достроково повернути всю суму заборгованості. (а.с.28 т.1). Разом із цим, 21.08.2014р.було [PERSON] як поручителю за кредитним договором надіслано вимогу про дострокове повернення виконання грошових зобов'язань, якою було зобов'язано у 10 денний термін достроково повернути всю суму заборгованості. Проте у встановлений термін заборгованість за кредитом повернута не була (а.с. 29 т.1). Через неналежне виконання умов кредитного договору, станом на 16.12.2014р. виникла заборгованість за кредитом у сумі 42 036,37 доларів США, що еквівалентно 663 077,71 грн., яка складається з заборгованості за кредитом в сумі 33 461,82 доларів США, що еквівалентно 527 823,57 грн., прострочена заборгованість за кредитом у розмірі 1 102,95 доларів США, що еквівалентно 17 397,83 грн., заборгованість за відсотками за користування кредитом у сумі 3 689,97 доларів США, що еквівалентно 58 205,24 грн., простроченої заборгованості за відсотками у сумі 3 483,70 грн., пені за прострочення кредиту у сумі 4 884,58 доларів США, що еквівалентно 77 048,90 грн. (ас. 7-10, т.1). 24.09.2015р. у судовому засіданні [PERSON] заявила клопотання про призначення по справі судово-економічної експертизи, яке було задоволено, однак відповідно до повідомлення Київського науково-дослідницького інституту судових експертиз від 25.03.2016р. № 498/16-45 про неможливість надання висновку, оскільки клопотання судового експерта від 26.01.2016р. сторонами виконано не було (а.с. 1-3 т. 3). Згідно з ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Відповідно до ст. 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Постановою Верховного суду України за результатами розгляду справи № 6-639цс15 від 02.09.2015р. надано роз'яснення, згідно до яких, ст. 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов'язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. Таким чином, у разі не спростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за цим договором, повинні здійснюватися, а створені обов'язки підлягають виконанню. Таким чином, відповідачка [PERSON] не надала до суду належних та допустимих доказів у розумінні ст. ст. 58, 59 ЦПК України, щодо визнання даного договору недійсним, нікчемним або таким, що порушує вимоги ЗУ «Про захист прав споживачів» у зв'язку із чим, суд вважає встановленими та доведеними ті факти, що між позивачем та відповідачем виникли правовідносини, які виникають із кредитних правовідносин. Згідно ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Частиною 2 ст. 1050 ЦК України передбачено, якщо договором встановлено обов'язок позичальника повернути позику частинами то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором кредитодавець зобов'язується видати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки. В пункті 10 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» № 5 від 30.03.2012 року, зазначено, що згідно зі ст. 99 Конституції України, грошовою одиницею України є гривня. Вказана стаття визначає правовий статус гривні, але не встановлює сферу її обігу, а статтею 192 ЦК України передбачено, що іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно п. 12 даної Постанови, у разі якщо кредит правомірно наданий в іноземній валюті, суд у резулятивній частині рішення зазначає про стягнення таких коштів саме в іноземній валюті, що відповідає вимогам частини 3 ст. 533 ЦК України. Таким чином,посилання відповідача [PERSON] щодо недійсності кредитного договору, у зв'язку із тим, що предметом договору є іноземна валюта, суперечать вимогам діючого законодавства. Згідно з положення ч. 1 ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Відповідно до ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором не встановлено додаткову відповідальність поручителя. Виходячи з норми ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимогу до поручителя. За вимогами постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» № 5 від 30.03.2012р., пред'явлення вимоги поручителю є як направлення/вручення йому вимоги про погашення боргу так і пред'явлення до нього позову. При цьому в разі пред'явлення вимоги до поручителя, кредитор може звернутися до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання. В даному випадку, щодо погашення всієї заборгованості, шестимісячний термін звернення до суду позивач не пропустив, оскільки вимогу відповідачу направив 21.08.2014р., а до суду звернувся 04.02.2015р.. Таким чином, посилання відповідача [PERSON] на пропуск позивачем строку, для звернення до суду з вимогами щодо стягнення заборгованості є не обґрунтованими. У зв'язку із чим, позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» слід задовольнити в повному обсязі. На підставі ст. 88 ЦПК України з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1827,00 гривень з кожного. Враховуючи вищевикладене та

Outcome: approved