Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-04 00:00:00

Представник публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль», звернувся до Куп'янського міськрайонного суду Харківської області з позовом до [PERSON] про дострокове стягнення заборгованості за Кредитним договором, посилаючись на те, що 01 лютого 2007 року, відповідач [PERSON] уклала договір кредиту №010-2/07/1-87-07 з відкритим акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль» за яким відповідачу було надано кредит у розмірі 60 000,00 доларів США на строк до 26 січня 2017 року із сплатою 13% річних, а позичальник зобов'язався належним чином використати та повернути Банку суму отриманого кредиту, а також сплатити проценти за користування кредитом, комісії згідно умов договору та тарифів кредитора, та виконати всі інші зобов'язання в порядку та строки, визначенні договором. Однак, відповідач не виконує вищезазначені умови, а саме не здійснює щомісячну сплату кредиту, в зв'язку з чим станом на 13 січня 2016 року заборгованість по кредиту становить 15 730,18 дол. США (в еквіваленті за курсом НБУ на дату розрахунку 365 990,29 гривень) в тому числі прострочена заборгованість за кредитом 4 718,37 дол. США (в еквіваленті за курсом НБУ на дату розрахунку 109 781,17 гривень). Відповідачем не виконуються умови щодо сплати відсотків та станом на 13 січня 2016 року заборгованість по сплаті відсотків становить 965,35 дол. США (в еквіваленті за курсом НБУ на дату розрахунку 22 460,56 гривень). Позивачем дотримана процедура, передбачена п. 10 ст. 11 Законом України «Про захист прав споживачів» та, відповідно до ст. 1.9. Кредитного договору відповідачу направлено вимогу про виконання порушеного зобов'язання, яка нею не була виконана. Позивачем умови Кредитного договору виконано та надано кредит в сумі визначеній кредитним договором. Відповідач у порушення норм закону та умов договору взяті на себе зобов'язання належним чином не виконав. Тому, позивач був змушений звернутися до суду за захистом свого порушеного права і просить суд стягнути з відповідача заборгованість по кредитному договору. 23 травня 2016 року відповідач [PERSON] надала до суду зустрічну позовну заяву в якій просила суд розірвати Кредитний договір № 010-2/07/1-87-07 від 01.02.2007 року з дати винесення рішення по справі; скасувати прострочену заборгованість за кредитом 4 718,37 дол. США; скасувати заборгованість по сплаті відсотків - 965,35 дол. США; перерахувати заборгованість за кредитом - 15 730,18 дол. США еквівалентно за курсом НБУ на дату укладання Кредитного договору; не стягувати з неї витрати на оплату судового збору позовної заяви відповідача у розмірі 5 826,76 грн. В обґрунтування своєї зустрічної позовної заяви [PERSON] посилається на те, що у 2007 року між нею та публічним акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль» було укладено кредитний договір №010-2/07/1-87-07 від 01 лютого 2007 року у валюті (долар США). Сума кредиту складала 60 000,00 дол. США. Щомісячний платіж 914,92 дол. США на 10 років (ануїтетні платежі). Станом на 2016 рік в неї з'явилася заборгованість. У зв'язку із цим відповідачем було подано позов про дострокове стягнення коштів. [PERSON] посилається на статтю 652 Цивільного кодексу України, якою передбачено її право на односторонню вимогу про розірвання договору в разі істотної зміни обставин. Щодо істотної зміни обставин зазначила, що на даний час вона являється фізичною-особою підприємцем. Вид підприємницької діяльності згідно з КВЕД 47.19 «Інші види роздрібної торгівлі в неспеціалізованих магазинах. З 2007 року у трудових відносинах з нею перебували дві людини, яких згодом було звільнено у зв'язку зі скрутним фінансовим становищем. З березня 2015 року працювала без найманих працівників. Дохід за 2015 рік склав 42 150,00 грн. Будь-яких інших джерел доходу в неї немає, що обмовлено економічною кризою та іншими незалежними від сторін зовнішньоекономічними факторами, на які зі слів [PERSON] ні вона ні відповідач не розраховували при укладенні кредитного договору і не могли передбачити їх настання. [PERSON] стверджує, що на даний час в неї немає можливості сплачувати суми передбачені договором, що (у разі не розірвання договору) призведе до подальших порушень договору. У банка в такому випадку буде можливість продовжувати нараховувати штрафні санкції. У зв'язку із вищенаведеним, на підставі статті 652 Цивільного кодексу України та 123 Цивільного процесуального кодексу України, [PERSON] просить суд задовольнити її зустрічну позовну заяву у повному обсязі. Представник первісного позивача у судове засідання не з'явився, надав до суду заяву про розгляд справи без його участі, наполягав на задоволенні позовних вимог. Заперечував проти задоволення зустрічної позовної заяви [PERSON] та просив суд відмовити у її задоволенні. Відповідач по первісній позовній заяві [PERSON] у судовому засіданні просила суд задовольнити її зустрічну позовну заяву у повному обсязі та відмовити у задоволенні позовної заяви ПАТ «Райффайзен Банк Аваль». Суд, дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення [PERSON], оцінивши їх у сукупності, встановив наступне. 01 лютого 2007 року відповідач [PERSON] уклала договір кредиту №010-2/07/1-87-07 з відкритим акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль» за яким відповідачу було надано кредит у розмірі 60 000,00 доларів США на строк до 26 січня 2017 року із сплатою 13% річних, а позичальник зобов'язався належним чином використати та повернути Банку суму отриманого кредиту, а також сплатити проценти за користування кредитом, комісії згідно умов договору та тарифів кредитора, та виконати всі інші зобов'язання в порядку та строки, визначенні договором (а.с. 13-26). 01 лютого 2007 року [PERSON] отримала з рахунку фізичних осіб «Райффайзен Банк Аваль» 60000,00 доларів США, що підтверджується копією квитанції з підписом [PERSON] (а.с. 26). Станом на 13 січня 2016 року заборгованість по вищевказаному кредитному договору становить 15730,15 долларів США (в еквіваленті за курсом НБУ на дату розрахунку 365 990,29 гривень) в тому числі прострочена заборгованість за кредитом 4 718,37 дол. США (в еквіваленті за курсом НБУ на дату розрахунку 109 781,17 гривень). Заборгованість по сплаті відсотків становить 965,35 дол. США (в еквіваленті за курсом НБУ на дату розрахунку 22 460,56 гривень), що підтверджується розрахунком заборгованості (а.с. 6-11). 13 січня 2016 року на адресу [PERSON] банком було направлено вимогу про дострокове виконання зобов'язання за кредитним договором у зв'язку з простроченням заборгованості перед банком. Згідно копії рекомендованого повідомлення про вручення почтового відправлення [PERSON] не отримала дане повідомлення у відділенні почтового зв'язку у зв'язку із закінченням терміну зберігання конверту з вимогою (а.с. 28-31). [PERSON] надала суду податкову декларацію платника єдиного податку - ФОП за 2014 рік -2015 рік з якого вбачається, що остання задекларувала дохід від підприємницької діяльності у 2014 році у розмірі - 237271,00 грн., у 2015 році задекларувала - 128184,00 грн. (а.с. 65-69). [PERSON] розірвала два трудові договори з найманими працівниками 31 липня 2014 року та 27 лютого 2015 року, що підтверджується записом у трудових договорах між працівником та фізичнимим особами (а.с. 77-78). Останній платіж в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором відповідач [PERSON] внесла 19 лютого 2016 року, що підтвердила копіями квитанцій (а.с. 79-87). 08 червня 2016 року банк надіслав [PERSON] повідомлення в якому зазначив, що згідно укладеного договору банк має право проводити за погодженням зі споживачем зміну умов кредитування, проте дана послуга є правом банку, а не його обов'язком. Також банком було зазначено, що при застосуванні таких програм також враховуються фінансові та майнові інтереси банку, приймається до уваги велика кількість інших факторів, а не лише бажання споживача, тому рішення може змінюватися в залежності від поточної політики прийняття рішень та інших фінансово-економічних показників (а.с. 106). 05 грудня 2016 року банк на виконання ухвали Куп'янського міськрайонного суду Харківської області від 15 вересня 2016 року надав до суду ксерокопію заяви анкети на отримання кредиту [PERSON] Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України , інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти. Розмір процентів може встановлюватися договором. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням (ст. 610 ЦК України). Згідно ст. 614 ЦК України особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов'язання. правочин, яким скасовується чи обмежується відповідальність за умисне порушення зобов'язання, є нікчемним. Згідно із ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 ЦК України. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України , якщо у зобов'язанні встановлений строк його виконання , то воно підлягає виконанню у цей строк. Таким чином, вимоги позивача Публічного акціонерного товариства «Райффайзен банк Аваль» в особі Харківської обласної дирекції АТ «Райффайзен банк Аваль» є обґрунтованими, не суперечать закону та підлягають задоволенню. Стосовно зустрічної позовної заяви [PERSON] до ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» про розірвання кредитного договору, встановлено наступне. У відповідності до ст. 638 ЦК України договір вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. При цьому істотними умовами договору вважається: предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Ст. 1050 ЦК України передбачено, що у разі, якщо Позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. Якщо договором передбачений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу. Згідно до положень ст. 651 ЦК України. Зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Ч.2 ст. 651 ЦК україни, передбачено, що договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Відповідно до п. 15 Постанови пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30.03.2012 року, при вирішенні спорів щодо розірвання кредитного договору з посиланням, зокрема, на світову фінансову кризу чи інші суттєві обставини суд має враховувати положення частини другої статті 652 ЦК і виходити з того, що закон пов'язує можливість розірвання договору безпосередньо не з наявністю істотної зміни обставин, а з наявністю одночасно чотирьох умов, визначених частиною другою цієї статті, при істотній зміні обставин. Доводи позивача про несправедливість положень кредитного договору не заслуговують на увагу, оскільки відповідачем при укладенні оспорюваного договору було надано вичерпну інформацію щодо його умов із якими ознайомилася та погодилася позивач, що підтверджується її підписом на кожній сторінці кредитного договору та додаткових угодах до нього. Укладаючи спірний кредитний договір, сторони свідомо брали на себе певні ризики та розуміли їх наслідки на випадок подальшої зміни валютного курсу. Врахувавши правову позицію, викладену у постанові Верховного Суду України від 02 липня 2014 року у справі № 6-79цс14, суд дійшов висновку про те що, істотна зміна становища щодо виконання боргових зобов'язань за кредитним договором внаслідок підвищення курсу іноземної валюти та ріст суми боргу, яку необхідно сплачувати, не є підставою для скасування оспорюваних умов кредитного договору; крім того, що положення чинного законодавства, хоч і визначають національну валюту України як єдиний законний платіжний засіб на території України, не містять заборони на вираження у договорі грошових зобов'язань в іноземній валюті визначення грошового еквівалента зобов'язання в іноземній валюті, а також на здійснення розрахунків за зобов'язанням, визначеним грошовим еквівалентом в іноземній валюті; при цьому береться до уваги, що підписавши кредитний договір № 010-2/07/1-87-07 [PERSON] підтвердила, свою обізнаність з діючими тарифами Банку на розрахунково - касове обслуговування. З урахуванням п. 16 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» від 30 березня 2012 року, в якому зазначено, що саме по собі зростання або коливання курсу іноземної валюти не є достатньою підставою для розірвання кредитного договору, оскільки зазначене стосується обох сторін договору і позичальник при належній завбачливості міг, виходячи з динаміки зміни курсів валют з моменту введення в обіг національної валюти та її девальвації, передбачити в момент укладення договору можливість зміни курсу гривні України до іноземної валюти, а також можливість отримання кредиту в національній валюті. Про те, що [PERSON] була обізнана з можливою девальвацією курсу гривні по відношенню до курсу долара США, свідчить також сукупний аналіз п.п.1.11 «Застереження стосовно валюти платежів» п.п. 2.2 з застереженням № 1 до даного пункту частини № 2 кредитного договору № 010-2/07/1-87-07. За таких обставин, суд вважає , що позовні вимоги [PERSON] задоволенню не підлягають. На підставі викладеного, суд вважає за необхідне задовольнити первісний позов у повному обсязі, у задоволенні зустрічної позовної заяви відмовити.

Outcome: approved