Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-12 00:00:00

Представник позивача у травні 2017 р. звернувся до суду із зазначеним вище позовом, посилаючись на те, що заочним рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 24.11.2014 р. стягнуто з відповідача на користь поивача грошові кошти в розмірі 20 000,00 дол. США, що становить 304 002,20 грн., судовий збір. Відповідач рішення суду не виконує, коштів не повертає, а тому, з урахуванням вимог ст. 625 ЦК України, просить стягнути з відповідача 3 % річних за період з 25.11.2014 р. по 05.05.2017 р. в розмірі 22 287,94 грн. та індекс інфляції в розмірі 229 825,66 грн. та судові витрати. Представник позивача в судове засідання не з'явився, повідомлявся належним чином, подав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Суд вважає можливим розглянути справу за відсутності представника позивача. Відповідач у судове засідання повторно не з'явився, про час та місце слухання справи повідомлявся належним чином (ас. 25), а тому суд на підставі ст. 280 ЦПК України, вважає можливим розглянути справу у відсутність останньої на підставі наявних даних в матеріалах справи. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що заочним рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 24.11.2014 р. стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] грошові кошти в розмірі 20 000 дол. США, що в національній валюті становить 304 002,02 грн. (а.с. 5). Частиною 1 ст. 509 ЦК України визначено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. За правилом ч.2 ст. 625 ЦК України в разі порушення грошового зобов'язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відтак, грошовим слід вважати будь-яке зобов'язання, що складається, у тому числі, з правовідношення, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій відповідає кореспондуючий обов'язок боржника сплатити гроші на користь кредитора. За змістом статей 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Положеннями статті 611 ЦК України передбачено, що в разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. За змістом статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов'язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Правовий аналіз норм статей 525, 526, 599, 611, 625 ЦК України дозволяє зробити висновок про те, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за договором позики, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання, передбаченої статтею 625 цього Кодексу. Таким чином, обов'язок відповідача повернути позивачу кошти в сумі 20 000 дол. США, що в національній валюті становить 304 002,02 грн. виникло у [PERSON] з моменту набрання рішенням законної сили. Проте, відповідач прострочив виконання грошового зобов'язання щодо повернення коштів, а тому повинен сплатити позивачу 3 % річних саме з дати набрання рішенням суду законної сили, а саме з 09.02.2015 р., а не з наступної дати після ухвалення рішення законної сили, 25.11.2014 р., як просить позивач. Таким чином, розрахунок 3 % річних виходячи з 816 днів прострочення присудженої судом суми - 304 002,02 грн. за період з 09.02.2015 р. по 05.05.2017 р. становить 20 389,00 грн. Щодо заявлених вимог про стягнення інфляційних збитків, суд приходить до наступних висновків. Положення ст. 625 ЦК України регулюють зобов'язальні правовідносини, тобто поширюються на порушення грошового зобов'язання, яке існувало між сторонами до ухвалення рішення суду. Разом з тим, як передбачено нормами Закону від 3 липня 1991 р. № 1282-ХІІ «Про індексацію грошових доходів населення», індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання, а ціни в Україні встановлюються в національній валюті - гривні. Офіційний індекс інфляції, що розраховується Державним комітетом статистики України, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти. Отже, індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України - гривня, а іноземна валюта, яка була предметом договору, індексації не підлягає, тому норми ч. 2 ст. 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахування встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобов'язання, яке визначене у гривні. З матеріалів справи вбачається, і встановлено рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 24.11.2014 р., що позивачем були передані грошові кошти в доларах США. Прийняття судового рішення про стягнення грошового боргу в національній валюті не змінює природу грошового зобов'язання як такого, що визначене в іноземній валюті, і не є підставою для застосування положень ст. 625 ЦК щодо сплати суми боргу з урахуванням встановленого індексу-інфляції. З вказаних підстав позовні вимоги в частині стягнення інфляційних збитків задоволенню не підлягають. Враховуючи викладені обставини, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, з відповідача підлягає стягненню 3 % річних за період з дня набрання рішенням суду від 24.11.2014 р. законної сили - 09.02.2015 р. і до 05.05.2017 р. в розмірі 20 389,00 грн.

Outcome: partial