Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-09 00:00:00

Представник позивача звернувся до Токмацького районного суду Запорізької області з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості, в якій просив стягнути з [PERSON] на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість у розмірі 18 780,71 грн. за кредитним договором № б/н від 07 серпня 2012 року та судові витрати у розмірі 2102,00 грн. В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначає, що [PERSON] звернулась до АТ КБ «Приватбанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала заяву № б/н від 07 серпня 2012 року, згідно якої отримала кредит у розмірі 8000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами банку, які викладені на банківському сайті www.ргіvаtbаnk.uа, складає між ним та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Відповідач ознайомлений із Умовами та правилами надання банківських послуг, що діяли станом на момент підписання анкети-заяви, що підтверджується підписом відповідача у анкеті-заяві, де є відповідні запевнення відповідача щодо ознайомлення та надання документів у письмовому виді, а також наказом банка про їх затвердження. Відносини між банком та клієнтом, які регулюються договором можуть вирішуватися як шляхом підписання окремих договорів або додаткових угод до цього договору, так і шляхом погодження, тобто обміну інформацією по питанням банківського обслуговування з клієнтом через веб-сайт банку. АТ КБ «Приватбанк» свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту. Відповідач зобов`язався повернути витрачену частину кредитного ліміту відповідно до умов договору. Відповідач свої зобов`язання за договором не виконав, у зв`язку з чим, станом на 26 січня 2020 року, має заборгованість у сумі 18 780 грн. 71 коп., з яких: заборгованість за тілом кредиту - 10 633,63 грн., заборгованість за нарахованими відсотками - 0,00 грн., заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України - 2 885,90 грн., нарахована пеня - 3 890,67 грн., а також штрафи відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: штраф (фіксована частина) - 500,00 грн., штраф (процентна складова) - 870,51 грн. Ухвалою Токмацького районного суду Запорізької області від 10 березня 2020 року позовну заяву Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» в особі представника Савіхіної Анастасії Миколаївни до [PERSON] про стягнення заборгованості залишено буз руху та надано строк п`ять днів, з дня отримання копії ухвали для усунення недоліків. Представником позивача недоліки, зазначені в ухвалі усунуті у встановлений строк. Ухвалою судді Токмацького районного суду Запорізької області від 30 березня 2020 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі. Розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Роз`яснено відповідачу право на подання відзиву на позовну заяву, також роз`яснено сторонам право на подання відповіді на відзив та заперечення. 10 квітня 2020 року до Токмацького районного суду Запорізької області від відповідача [PERSON] надійшло заперечення проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження, в якому вказує на те, що справа потребує детального розгляду спору по суті та з`ясування всіх обставин справи, так як сума боргу не відповідає дійсності, у зв`язку з чим існує необхідність в ретельному дослідженні розрахунку заборгованості в рамках загального позовного провадження, оскільки сума, яка заявлена до стягнення, є необґрунтованою, завищеною та значною для відповідача (а.п. 84-85). Ухвалою судді Токмацького районного суду Запорізької області від 13 квітня 2020 року заперечення відповідача, [PERSON] , проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження, - залишено без задоволення (а.п. 86-88). 22 квітня 2020 року, через канцелярію суду, від відповідача [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву та докази направлення вказаного відзиву позивачу (а.п. 92-96). У відзиву відповідач не погоджується із заявленими позовними вимогами, та не визнає їх в повному обсязі. Зазначає, що в анкеті-заяві, яку вона підписала 07 серпня 2012 року процентна ставка не зазначена. Банк пред`являючи вимоги про погашення кредиту, пред`явив вимогу крім тіла кредиту, суми, яку вона фактично отримала в борг, стягнути заборгованість за відсотками за користування кредитними коштами за період з 07.08.2012 року по 26.01.2020 року. З даною вимогою відповідач не погоджується, оскільки матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці витяг з тарифів та витяг з умов відповідач розумів та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та правил надання банківських послуг Приватбанку. Крім того, роздруківка з сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони банку, яка може вносити відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування. Без надання підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, надані банком Витяг з тарифів та витяг з умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного з відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Посилання позивача щодо стягнення заборгованості в повному обсязі, в тому числі відсотків за користування кредитними коштами, нарахованої пені, а також штрафів є необґрунтованими з огляду на відсутність передбаченого обов`язку по їх сплаті у анкеті-заяві від 07 серпня 2012 року, оскільки витяг з умов та правил надання банківських послуг, які включають і тарифи за користування в Приватбанку не можуть вважатися складовою частиною спірного кредитного договору. Безпосередньо укладений між нею та банком кредитний договір від 07 серпня 2012 року у вигляді заяви-анкети, підписаної сторонами, не містить і строку повернення кредиту (користування ним). Відповідач вважає, що існують всі підстави для відмови у задоволенні позовних вимог. 28 травня 2020 року на електронну адресу суду та 03 червня 2020 року, через канцелярію суду, представником позивача надано відповідь на відзив з доказами на обґрунтування позовних вимог, та докази направлення відповіді на відзив відповідачу (а.п. 107-123, 128-144). З відзивом відповідача на позовну заяву не погоджується. У відповіді на відзив представник позивача підтримує позовні вимоги та просить їх задовольнити зазначає, що відповідачем було підписано заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг. На підставі підписаної заяви, було відкрито картковий рахунок - рахунок фізичної особи, до якого випущена картка та по якому відображаються фінансові операції за допомогою ключів. Банк забезпечив позичальнику можливість доступу до карткового рахунку різним можливими шляхами, зокрема за допомогою карти та фінансового телефону на який приходить динамічний ОТП пароль. По виписці з карткового рахунку чітко прослідковується, що відповідачу було встановлено кредитний ліміт та відповідач користувався грошима, отримував грошові кошти через банкомат, здійснював розрахунки через термінали в касах магазинів, отримав кредитну картку «Універсальна», оскільки проведення вказаних операцій є неможливим без наявності картки. З розрахунку заборгованості та виписки про рух коштів слідує, що відповідач частково сплачував заборгованість за договором (погашення відображені в графі «сума погашення за наданим кредитом»). Виписка з банківського рахунку містить інформацію про рух коштів на балансі карткового рахунку відповідача - баланс станом на дату укладення договору (надана сума кредиту) всі операції за картковим рахунком (з визначенням дати проведення операції та чітким визначенням проведеної операції, зазначенням суми на балансі рахунку після проведеної операції). Відповідачем розрахунок заборгованості не спростований, контррозрахунок не наданий, судово-економічні експертизи по справі не призначались. Правовідносини між сторонами тривають й належним чином зобов`язання не виконані та кредитором не прийняті. Відповідно до виписки по рахунку вбачається активне використання відповідачем кредитного рахунку, відповідач знімав кредитні кошти, потім частково погашав заборгованість за договором і знов користувався кредитними коштами. Представник позивача просить суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. 28 травня 2020 року через канцелярію суду, від відповідача [PERSON] надійшли заперечення на відповідь на відзив та докази направлення представнику позивача (а.п. 124-126). В запереченнях відповідач підтримав доводи викладені у відзиві на позовну заяву. 15 червня 2020 року на електронну адресу суду та 17 червня 2020 року, через канцелярію суду, представником позивача надано пояснення та докази направлення пояснень відповідачу (а.п. 146-162, 163-178). В поясненнях представник позивача підтримує доводи викладені у позовній заяві та у відповіді на відзив. Представник позивача в судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити, не заперечує проти ухвалення заочного рішення (а.п. 37). Відповідач, [PERSON] , в судове засідання не з`явилася, про день, час та місце слухання справи повідомлялася шляхом направлення кореспонденції за адресою її місця проживання, зареєстрованою у встановленому законом порядку, згідно зі ст.128 ЦПК України, вважається повідомленою належним чином. Представник відповідача, адвокат Майсак В.О., в судове засідання не з`явилася, надала заяву про розгляд справи без участі відповідача та представника відповідача, просила врахувати доводи відповідача викладені в заявах по суті справи (відзиві на позовну заяву та запереченнях). При прийнятті рішення по справі просить звернути увагу на відсутність належних та допустимих доказів, які б підтверджували позовні вимоги АТ КБ «Приватбанк». Просить відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини, дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що 07 серпня 2012 року між Публічним акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк», правонаступником якого в свою чергу є Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» укладено кредитний договір з [PERSON] , згідно з умовами якого остання отримала кредит шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в Приватбанку, отримавши платіжну картку (а.п. 11). У анкеті-заяві зазначено, що відповідачка згодна з тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між нею та банком договір про надання банківських послуг, а також, що вона ознайомилась та погодилась з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані їй для ознайомлення в письмовому вигляді. Згідно підписаного кредитного договору № б/н від 07 серпня 2012 року [PERSON] було надано наступні кредитні картки: номер картки [NUMBER] дата відкриття 07.08.2012 терміном дії 11/15; номер картки [NUMBER] дата відкриття 02.08.2015 терміном дії 07/19; номер картки [NUMBER] дата відкриття 28.10.2015 терміном дії 07/19, номер картки [NUMBER] дата відкриття 03.02.2017 терміном дії 04/18, номер картки [NUMBER] дата відкриття 21.05.2018 терміном дії 10/21, що підтверджується відповідною довідкою (а.п. 63). 07 серпня 2012 року [PERSON] видано кредитну картку номер картки - [NUMBER] та встановлено кредитний ліміт у розмірі 4676,34 грн.; 08 лютого 2013 року змінено кредитний ліміт, знижено кредитний ліміт до 4100,00 грн.; 04 квітня 2013 року змінено кредитний ліміт, знижено кредитний ліміт до 3 880,00 грн.; 19 квітня 2013 року змінено кредитний ліміт, збільшено кредитний ліміт до 4676,34 грн.; 28 жовтня 2015 року змінено кредитний ліміт, знижено кредитний ліміт до 0,00 грн.; 09 листопада 2015 року змінено кредитний ліміт, збільшено кредитний ліміт 1000,00 грн.; 14 листопада 2015 року змінено кредитний ліміт, збільшено кредитний ліміт 2000,00 грн.; 21 листопада 2015 року змінено кредитний ліміт, збільшено кредитний ліміт 3500,00 грн.; 21 листопада 2015 року змінено кредитний ліміт, збільшено кредитний ліміт 5000,00 грн.; 21 грудня 2015 року змінено кредитний ліміт, знижено кредитний ліміт; 21 грудня 2015 року змінено кредитний ліміт, збільшено кредитний ліміт 3393,63 грн.; 03 лютого 2017 року змінено кредитний ліміт, збільшено кредитний ліміт 8000,00 грн.; 11 квітня 2019 року змінено кредитний ліміт, знижено кредитний ліміт до 0,00 грн., що підтверджується довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки оформленої на [PERSON] (а.п. 62). 21 травня 2018 року [PERSON] отримала кредитну картку номер картки - [NUMBER] , терміном дії 10/21, зі зміненими умовами кредитування та обслуговування кредитної картки. Відповідно до виписки по картковому рахунку [PERSON] , остання активно користується вказаною карткою, про що відображено відповідні операції, а саме: оплата за товар, зняття готівкових коштів в банкоматі, переводи з картки, поповнення мобільного телефону, переводи з картки через Приват24, розрахунок карткою за продукти в магазинах, поповнення картки в терміналах самообслуговування тощо (а.п. 64-68). До кредитного договору банк додав витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» (далі - Тарифи) та витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку (далі - Умови). Згідно з наданим банком розрахунком, заборгованість [PERSON] за вказаним кредитним договором станом на 26 січня 2020 року, становить в розмірі 18 780 грн. 71 коп., і складається із наступного: заборгованість за тілом кредиту - 10 633,63 грн., заборгованість за нарахованими відсотками - 0,00 грн., заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України - 2 885,90 грн., нарахована пеня - 3890,67 грн., а також штрафи відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: штраф (фіксована частина) - 500,00 грн., штраф (процентна складова) - 870,51 грн., про що надано відповідний розрахунок (а.п. 5-10, 69-74) та виписку по картковому рахунку [PERSON] (а.п. 64-68). Надаючи правову оцінку встановленим фактам і правовідносинам, суд зазначає наступне. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «Приватбанк»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Таким чином, в разі укладення договору кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). У анкеті-заяві від 07 серпня 2012 року процентна ставка не зазначена (а.п. 11). Відповідач у відзиві на позовну заяву та запереченнях вказує на те, що у анкеті-заяві, яку вона підписувала 07 серпня 2012 року процентна ставка не зазначалася. Крім того, у цій заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру. Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема проценти за користування кредитом та неустойку (пеню, штрафи) за несвоєчасну сплату кредиту. Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором, посилався на Тарифи та Умови. Тарифами та Умовами, що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, в тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування, а також містяться додаткові положення, в яких зокрема визначено можливість зміни тарифів та інших невід`ємних частин договору (пунктами 1.1.1.67, 1.1.5.1, 1.1.5.2. Умов), дію договору - 12 місяців з моменту підписання (пункт 1.1.6.1 Умов), позовну давність щодо вимог банку - 15 років (пункт 1.1.6.4 Умов), та інші умови. При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Тарифи та Умови розуміла відповідач та ознайомилась і погодилась з ними, підписуючи анкету-заяву про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку від 07 серпня 2012 року, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування. Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи. У даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Тарифи та Умови у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком витяг з Тарифів та витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. При цьому, згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом. Надані позивачем Тарифи банку та Умови та правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останньою і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зауважив, що одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який, між іншим, вимагає, щоб при остаточному вирішенні справи судами їх рішення не викликали сумнівів (рішення від 28 жовтня 1999 року у справі «Брумареску проти Румунії», заява № 28342/95, § 61,). Якщо конфліктна практика розвивається в межах одного з найвищих судових органів країни, цей суд сам стає джерелом правової невизначеності, тим самим підриває принцип правової визначеності та послаблює довіру громадськості до судової системи (рішення від 29 листопада 2016 року у справі «Парафія греко-католицької церкви в м. Люпені та інші проти Румунії», заява № 76943/11, § 123). ЄСПЛ неодноразово зазначав, що формулювання законів не завжди чіткі. Тому їх тлумачення та застосування залежить від практики. І роль розгляду справ у судах полягає саме у тому, щоб позбутися таких інтерпретаційних сумнівів з урахуванням змін у повсякденній практиці (рішення від 11 листопада 1996 року у справі «Кантоні проти Франції», заява № 17862/91, § 31-32; від 11 квітня 2013 року у справі «Вєренцов проти України», заява № 20372/11, § 65). Судові рішення повинні бути розумно передбачуваними (рішення від 22 листопада 1995 року у справі «S. W. проти Сполученого Королівства», заява №20166/92, § 36). Тарифи та Умови, які містяться в матеріалах даної справи не містять підпису відповідача, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами шляхом підписання заяви-анкети. Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань. Велика Палата Верховного Суду (постанова від 03 липня 2019 року, справа №342/180/17, провадження № 14-131цс19) дійшла висновку, що в даному випадку неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачці Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. З урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, Велика Палата Верховного Суду зауважила, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору. Отже, підписана анкета-заява про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг не може бути підставою для стягнення процентів за користування кредитними коштами та пені за невиконання кредитного договору, оскільки така анкета-заява не може розцінюватись як стандартна (типова) форма кредитного договору. В Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу; закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй, що прямо передбачено у статті 8 Конституції України. Відповідно до частини четвертої статті 42 Конституції України держава захищає права споживачів. Згідно з частиною першою статті 1 ЦК України цивільні відносини засновані на засадах юридичної рівності, вільного волевиявлення та майнової самостійності їх учасників. Основні засади цивільного законодавства визначені у статті 3 ЦК України. Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої статті 3 ЦК України. Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України. Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору. У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. У даному випадку договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг (частина перша статті 11 Закону України від 12 травня 1991 року №1023-XII «Про захист прав споживачів» (далі - Закон №1023-XII). Згідно з пунктом 22 частини першої статті 1 Закону № 1023-XII споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. У пункті 19 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів», прийняті 09 квітня 1985 року №39/248 на 106-му пленарному засіданні Генеральної Асамблеї ООН зазначено, що споживачі повинні бути захищені від таких контрактних зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав в контрактах і незаконні умови кредитування продавцями. Конституційний Суд України у рішенні від 11 липня 2013 року у справі №1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту. Як зауважував Конституційний Суд України, межі дії принципу свободи договору визначаються законодавством з урахуванням критеріїв справедливості, добросовісності, пропорційності і розумності. При цьому держава має підтримувати на засадах пропорційності розумний баланс між публічним інтересом ефективного перерозподілу грошових накопичень, комерційними інтересами банків щодо отримання справедливого прибутку від кредитування і правами та охоронюваними законом інтересами споживачів їх кредитних послуг (абзац третій підпункту 3.2 пункту 3 мотивувальної частини Рішення від 10 листопада 2011 року N 15-рп/2011 у справі про захист прав споживачів кредитних послуг). У наведених Керівних принципах для захисту інтересів споживачів визначено, що споживачі мають бути захищені від таких зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав у контрактах та незаконні умови кредитування продавцями. Відповідно до вимог статті 2 ЦПК України суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Згідно зі статтею 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства, зокрема є справедливість, добросовісність та розумність. Суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи, зокрема, завдання цивільного судочинства, забезпечення розумного балансу між приватними і публічними інтересами, особливості предмета спору, ціни позову (стаття 11 ЦПК України). З урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, суд зауважує, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору. Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з [PERSON] АТ КБ «Приватбанк» дотримав вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону №1023-XII про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк. Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону - споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору. Враховуючи вище зазначене, у задоволенні позову у частині неустойки (пені та штрафів) необхідно відмовити, оскільки вказані платежі не передбачені умовами договору від 07 серпня 2012 року, яким є анкета-заява відповідача. Однак, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, відсутність заперечень відповідача у цій частині, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, суд дійшов висновку про стягнення з відповідача [PERSON] на користь позивача заборгованості з тіла кредиту у сумі 10633,63 гривні. Висновки суду узгоджуються з правовою позицією, викладеною у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 у справі №342/180/17 (провадження №14-131цс19), в постанові Верховного Суду від 23 січня 2020 року у справі № 646/11485/16-ц (провадження № 61-33646св18), яка відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України має бути врахована судом при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин. Позивачем нарахована заборгованість за відсотками на прострочений кредит, згідно ст. 625 ЦК України, в розмірі 2 885,90 грн. Згідно зі ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно з розрахунком заборгованості, наданим представником позивача, станом на 26 січня 2020 року (а.п. 10, 74) та позовною заявою (а.п. 1-3) позивач застосував процентну ставку на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України, у розмірі 84,00 відсотків річних, від простроченої суму на підставі п. 2.1.1.2.12 Умов та правил надання банківських послуг, за період з 01.10.2019 року по 18.12.2019 року (кількість днів прострочення становить 79 днів). Умови додані до позовної заяви не містять п. 2.1.1.2.12, посилання на цей пункт міститься лише в позовній заяві, враховуючи те, що Умови не є належним доказом у цій справі, розрахунок вказаних відсотків необхідно здійснювати у розмірі встановленому ч. 2 ст. 625 ЦК України. Розрахунок наступний: заборгованість з тіла кредиту у розмірі 10633,63 грн. х 3% річних /365х79 днів прострочення / 100% = 69,05 грн. Так з відповідача на користь позивача необхідно стягнути заборгованість за відсотками на прострочений кредит, згідно ст. 625 ЦК України, в розмірі 69,05 грн. Таким чином, позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» підлягають частково задоволенню, шляхом стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за кредитним договором б/н від 07 серпня 2012 року в розмірі 10 702,68 грн., яка складається із: заборгованості за тілом кредиту у сумі 10633,63 грн. та заборгованості за відсотками на прострочений кредит, згідно ст. 625 ЦК України, в сумі 69,05 грн. У задоволенні іншої частини позовних вимог слід відмовити. Щодо судових витрат Згідно з ч. 1, 2 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. Позивач при подачі позову сплатив судовий збір в розмірі 2102,00 грн. Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до п. 6 ч.1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання як розподілити між сторонами судові витрати. Відповідно до п.2 ч. 5 ст. 265 ЦПК України у резолютивній частині рішення зазначаються розподіл судових витрат. Позивачем сплачено судовий збір в розмірі 2102,00 грн., що відповідає заявленій в позові сумі в розмірі 18 780 грн. 71 коп. Задоволеній сумі в розмірі 10 702 грн. 68 коп. буде відповідати такий розмір судового збору: 2102,00 грн. х 10 702 грн. 68 коп. : 18 780 грн. 71 коп. = 1197,88 грн. - який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Оскільки позовні вимоги задоволено частково, то суд стягує з відповідача на користь позивача судовий збір в розмірі 1197,88 грн.

Outcome: partial