Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-01 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду з позовом до відповідачів про визнання права власності, обґрунтовуючи позовні вимоги тим, що [INFO] померла дружина позивача - [PERSON] , після смерті якої відкрилась спадщина у вигляді права власності на 1/5 частку квартири [ADDRESS] . За час життя [PERSON] заповідального розпорядження не залишила, а тому спадкоємство здійснюється за законом. Сторони є єдиними спадкоємцями першої черги за законом. Інших спадкоємців не має. У встановлений законом строк сторони не звернулись до нотаріальної контори з заявами про прийняття спадщини після смерті [PERSON] , однак позивач прийняв спадщину відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України. Відповідачі звернулись до нотаріальної контори з заявами про відмову від прийняття спадщини яка залишилась після смерті матері [PERSON] на користь позивача. Через деякий час, відповідно до вимог чинного законодавства, позивач звернувся до державної нотаріальної контори щодо отримання свідоцтва про право на спадщину, однак, належним чином оформити свідоцтво про право на спадщину виявилось неможливим з причини втрати спадкодавцем оригіналів правовстановлюючих документів на нерухоме майно яке входить до складу спадщини. В подальшому при зверненні до нотаріальної контори, державний нотаріус Ренійської районної державної нотаріальної контори Одеської області відмовила позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину, у зв`язку з відсутністю оригіналів правовстановлюючих документів на нерухоме майно, про що складено відповідну постанову від 28 липня 2020 року. Позивач у судове засідання не з`явився, від представника позивача - адвоката Урум А.Д. до суду надійшла заява про розгляд справи за його відсутності та відсутності позивача, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Відповідачі у судове засідання не з`явились, до суду надійшли заяви про визнання позову, в яких вони також просили розглянути справу за їх відсутності. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, розглянувши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Дійсно, як встановлено у судовому засіданні, [INFO] померла дружина позивача - [PERSON] . Після її смерті відкрилась спадщина у вигляді права власності на 1/5 частку квартири [ADDRESS] . За час життя [PERSON] заповідального розпорядження не залишила, а тому спадкоємство здійснюється за законом. Сторони є єдиними спадкоємцями першої черги за законом. Інших спадкоємців не має. У встановлений законом строк сторони не звернулись до нотаріальної контори з заявами про прийняття спадщини після смерті [PERSON] , однак позивач прийняв спадщину відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України, від спадщини не відмовлявся. Відповідачі звернулись до нотаріальної контори з заявами про відмову від прийняття спадщини яка залишилась після смерті матері [PERSON] на користь позивача. Частиною 1 ст. 1268 ЦПК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Частиною 3 ст. 1268 ЦК України встановлено, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Через деякий час, відповідно до вимог чинного законодавства, позивач звернувся до державної нотаріальної контори щодо отримання свідоцтва про право на спадщину, однак, належним чином оформити свідоцтво про право на спадщину виявилось неможливим з причини втрати спадкодавцем оригіналів правовстановлюючих документів на нерухоме майно яке входить до складу спадщини. В подальшому при зверненні до нотаріальної контори, державний нотаріус Ренійської районної державної нотаріальної контори Одеської області відмовила позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину, у зв`язку з відсутністю оригіналів правовстановлюючих документів на нерухоме майно, про що складено відповідну постанову від 28 липня 2020 року. У підтвердження позовних вимог, представник позивача надав суду копії документів, які підтверджують: право власності та видавалися на ім`я померлої [PERSON] ; документи, що підтверджують факт проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, та інші докази, що підтверджують обґрунтованість позовних вимог, а відсутність оригіналів правовстановлюючих документів не може бути підставою для невизнання права власності за спадкоємцем. Частиною 1 ст. 4 ЦПК України передбачено, що, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно зі ст. 1222 ЦК України, спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Частина 5 ст. 1268 ЦК України передбачає, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Частина 3 ст. 1296 ЦК України, відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Частиною 4 ст. 206 ЦПК України передбачено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. У даному випадку визнання відповідачами позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а надані суду документи у повному обсязі підтверджують обґрунтованість та законність позовних вимог, а тому позов має бути задоволено. На підставі викладеного та

Outcome: approved