Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-30 00:00:00

Представник позивачів [PERSON] , який є адвокатом та діє на підставі довіреностей, звернувся в інтересах позивачів до Носівського районного суду Чернігівської області з цією позовною заявою. 31 серпня 2020 року до закінчення підготовчого засідання представник позивачів подав до суду уточнену позовну заяву, у якій зменшив позовні вимоги позивача [PERSON] та збільшив позовні вимоги позивачів [PERSON] , [PERSON] на підставі п. 2 ч. 2 ст. 49 ЦПК України. Свої змінені позовні вимоги представник позивачів мотивував тим, що житловий будинок по [ADDRESS] відносився до типу колгоспного двору. На момент ліквідації колгоспних дворів будинок належав його учасникам: [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Після ліквідації колгоспних дворів вони не отримали свідоцтв та не зареєстрували права власності на житловий будинок. [INFO] помер [PERSON] . Спадщину після його смерті прийняли його дружина [PERSON] та син [PERSON] , які постійно проживали разом з померлим на день його смерті та фактично вступили в управління та володіння спадковим майном. [INFO] помер [PERSON] . Спадщину після його смерті прийняли його дружина [PERSON] , яка постійно проживала разом з ним на час його смерті, син [PERSON] , який на момент смерті батька був неповнолітнім, та дочка [PERSON] , яка на момент смерті батька була малолітньою. [INFO] померла [PERSON] . Після її смерті спадщину прийняв спадкоємець за заповітом [PERSON] . Нотаріус відмовила позивачеві [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину після померлої [PERSON] на частину житлового будинку у зв`язку з відсутністю дійсного правовстановлюючого документа на спадкове майно, а також у зв`язку з тим, що за життя померла офіційно не зареєструвала право власності, а сам будинок відносився до типу колгоспних дворів, і змінити статус двору неможливо. Саме тому представник позивачів звернувся до суду та просив судовим рішенням визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частини спірного житлового будинку в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] та на 1/6 частини спірного житлового будинку в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , визнати за [PERSON] право власності на 1/6 частини спірного житлового будинку в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , визнати за [PERSON] право власності на 1/6 частини спірного житлового будинку в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] . У судове засідання позивачі та представник позивачів [PERSON] не з`явилися, представник позивачів подав до суду заяву, у якій підтримав позовні вимоги, просив їх задовольнити та розглянути справу без участі позивачів та представника позивачів. Представник відповідача Носівської об`єднаної територіальної громади в особі Носівської міської ради Чернігівської області в судове засідання не з`явилася, але подала до суду заяву, у якій визнала позовні вимоги та просила справу розглянути за відсутності представника відповідача. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Суд проводить підготовче судове засідання за відсутності учасників справи та відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України вважає за можливе за його результатами ухвалити рішення, оскільки відповідач визнав позов. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України суд розглядає справу без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Вивчивши й дослідивши матеріали справи, суд робить нижченаведений висновок. У судовому засіданні встановлено, що житловий будинок [ADDRESS] відносився до типу колгоспного двору, станом на 15 квітня 1991 року в ньому були зареєстровані: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , що підтверджується копією довідки Носівської міської ради Чернігівської області № 14-28/112 від 12 листопада 2019 року (а. с. 4). У п. 6 Постанови № 20 від 22 грудня 1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» Пленум ВСУ роз`яснює, що спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, тобто ЦК УРСР 1963 року. Відповідно до ст. 120 ЦК УРСР майно колгоспного двору належало його членам на праві сумісної власності. Відповідно до ч. 2 ст. 123 ЦК УРСР розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. Відповідно до пп. «а» п. 6 вищезазначеної постанови, право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Отже, [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] як членам ліквідованого колгоспного двору належало по 1/3 частини житлового будинку [ADDRESS] , але після ліквідації колгоспних дворів вони не отримали свідоцтв та у встановленому законом порядку не зареєстрували своє право власності на цей будинок. [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а. с. 8). Після його смерті відкрилася спадщина на 1/3 частини спірного житлового будинку. Відповідно до п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. Відповідно до ч. 1 ст. 524 ЦК УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. За життя [PERSON] заповіту не складав, що підтверджується інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) (а. с. 63). Отже, спадкоємство після смерті [PERSON] здійснюється за законом. Згідно з ч. 1 ст. 529 ЦК УРСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. [PERSON] була дружиною померлого [PERSON] , що підтверджується копією витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища (а. с. 9). [PERSON] був сином померлого [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження (а. с. 10). Із копії спадкової справи до майна померлого [PERSON] № 589/2003, заведеної Носівської районною ДНК, убачається, що спадщину після смерті [PERSON] прийняла [PERSON] , подавши у визначений законом шестимісячний строк до Носівської ДНК заяву про прийняття спадщини (а. с. 65-67). Відповідно до ч. 1 ст. 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. У судовому засіданні встановлено, що в силу ч. 1 ст. 549 ЦК УРСР спадщину після смерті [PERSON] також прийняв його син [PERSON] , оскільки постійно проживав разом з ним на день смерті, а, отже, вступив в управління та володіння спадковим майном, що підтверджується копією довідки Носівської міської ради Чернігівської області № 14-28/113 від 12 листопада 2019 року (а. с. 69). Відповідно до ч. 2 ст. 548 ЦК УРСР прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Отже, [PERSON] та [PERSON] успадкували після смерті [PERSON] по 1/6 частини спірного житлового будинку. [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а. с. 11). Після його смерті відкрилася спадщина на 1/3 частини спірного житлового будинку, яка належала йому як члену ліквідованого колгоспного двору, та на 1/6 частини спірного житлового будинку, яку він успадкував після смерті батька [PERSON] (разом 1/2 частини спірного житлового будинку). Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. За життя [PERSON] заповіту не складав, що підтверджується інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) (а. с. 42). Отже, спадкування після його смерті здійснюється за законом. Спадкова справа до майна померлого [PERSON] не заводилася, що підтверджується інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) (а. с. 41). Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, його дружина та батьки. [PERSON] є дружиною померлого [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про одруження (а. с. 12). [PERSON] є сином померлого [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження (а. с. 10). [PERSON] є дочкою померлого [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження (а. с. 13). Отже, вони є спадкоємцями першої черги за законом після смерті [PERSON] . Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. У судовому засіданні встановлено, що спадщину після смерті [PERSON] прийняла його дружина [PERSON] , оскільки постійно на час смерті була зареєстрована та проживала разом зі спадкодавцем, що підтверджується копією довідки відділу реєстрації місця проживання фізичних осіб Центру обслуговування «Прозорий офіс» Броварської міської ради № 1-1/24394 від 16 листопада 2019 року (а. с. 12), та не відмовилася від прийняття спадщини. Відповідно до ч. 4 ст. 1268 ЦК України малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених частинами другою-четвертою статті 1273 цього Кодексу. У судовому засіданні встановлено, що на час смерті [PERSON] його син [PERSON] , [INFO] , був неповнолітнім, не відмовлявся від прийняття спадщини, а дочка [PERSON] , [INFO] , була малолітньою. Отже, діти [PERSON] у силу ч. 4 ст. 1268 ЦК України вважаються такими, що прийняли спадщину після смерті батька [PERSON] . Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 1267 ЦК України частки у спадщині кожного зі спадкоємців за законом є рівними. Отже, [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] успадкували після смерті [PERSON] по 1/6 частини спірного житлового будинку. [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а. с. 14). Після її смерті відкрилася спадщина на 1/3 частини спірного житлового будинку, яка належала їй як члену ліквідованого колгоспного двору, та на 1/6 частини спірного житлового будинку, яку вона успадкувала після смерті чоловіка [PERSON] (разом 1/2 частини спірного будинку). Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. За життя [PERSON] склала заповіт, яким усе своє майно, що буде належати їй на день її смерті, де б воно не знаходилося і з чого б воно не складалось, а також все те, на що вона за законом буде мати право, заповідала [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією заповіту, посвідченого 19 березня 2014 року секретарем виконавчого комітету Червонопартизанської сільської ради Носівського району Чернігівської області Білик С.М. (а. с. 46). Заповіт не змінено й не скасовано, що підтверджується інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) (а. с. 49-56). Отже, спадкування після смерті [PERSON] здійснюється за заповітом. Із копії спадкової справи до майна померлої [PERSON] № 161/2018, заведеної Носівської районною ДНК, убачається, що [PERSON] прийняв спадщину після смерті [PERSON] , подавши в установлений законом шестимісячний строк заяву про прийняття спадщини до Носівської районної державної нотаріальної контори. Він отримав свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельні ділянки (а. с. 44-47). У судовому засіданні встановлено, що позивачеві [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON] на частину спірного житлового будинку, оскільки не надано правовстановлюючого документа на спадкове майно та у зв`язку з тим, що спадкове домоволодіння мало статус колгоспного двору, що підтверджується копією постанови державного нотаріуса Носівської районної ДНК про відмову у вчиненні нотаріальної дії № 339/02-31 від 23 квітня 2020 року (а. с. 16). Статтею 1216 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини, відповідно до ст. 1218 ЦК України, входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Матеріали справи підтверджують, що на будинок [ADDRESS] виготовлена технічна документація (а. с. 5-7). Згідно зі звітом про незалежну оцінку майна ринкова вартість спірного будинку станом на 20 березня 2020 року становить 82500 грн. (а. с. 17). Згідно з ч. 2 ст. 318 ЦК України усі суб`єкти права власності є рівними перед законом. Відповідно до статті 41 Конституції України та п. 2 ч. 1 ст. 3, ст. 321 ЦК України ніхто не може бути позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених Конституцією та законом. Згідно з ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Ураховуючи встановлені обставини та вищенаведені правові норми, суд робить висновок, що позов підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved