Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-07 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду з позовом 13.06.2017 року, в подальшому уточнивши вимоги (а.с.22-24), просив стягнути зі [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» заборгованість за кредитним договором № б/н від 23.12.2010 року станом на 30.04.2017 року в розмірі 40\~568,08 грн., яка складається із заборгованості: за тілом кредиту 4813,66 грн., по процентам за користування кредитом 30\~446,42 грн., за пенею 2900 грн., штрафів відповідно до п.2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг 500 грн. фіксована частина, 1908 грн. процентна складова; стягнути з відповідача судові витрати в розмірі 1600 грн. В обґрунтування предявлених вимог вказав, що 23.12.2010 року між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та [PERSON] було укладено кредитний договір, за яким він отримав кредит в розмірі 5500 грн. зі сплатою відсотків за користування ним за ставкою 30 % на рік на суму залишку заборгованості з кінцевим терміном повернення по строку дії картки. Свої зобовязання банк виконав, натомість позичальник покладені на нього обовязки не виконував належним чином, в результаті чого станом на 30.04.2017 року утворилась заборгованість в сумі 40\~568,08 грн., яку представник позивача просив суд стягнути з [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» в примусовому порядку. Представник позивача в судове засідання не зявився, однак подав клопотання про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав, не заперечував проти ухвалення заочного рішення. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не зявився, в контексті ст.ст.74,76 ЦПК України вважається повідомленим належним чином, причини неявки суду не відомі. За даних обставин, з урахуванням згоди представника позивача, суд вважає за можливе ухвалити по справі заочне рішення на підставі наявних доказів в силу ст.224 ЦПК України. Суд,\~ дослідивши\~ письмові докази по справі, надавши їм оцінку в сукупності, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 23.12.2010 року між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та [PERSON] укладено кредитний договір шляхом підписання Анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в «ПРИВАТБАНК» № 0202111500189850026, яка по своїй суті є договором приєднання в розумінні ч.1 ст. 634 ЦК України (а.с.3, 25-48), за умовами якого він отримав кредит в розмірі 5500 грн. [PERSON] з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» (а.с.5), [PERSON] отримав кредит зі сплатою відсотків за користування ним за ставкою 30 % річних. Крім того, за користування кредитом позичальник сплачує банку проценти за пільговою ставкою 0,01% річних в межах пільгового періоду від суми операцій за рахунок кредиту, що визначено п.2.1.1.12.2 Умов та Правил надання банківських послуг (а.с.46) та в графі «Пільговий період» Тарифів (а.с.4). Відповідно до ч.1\~ст.509 ЦК України,\~зобовязання це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Таке визначення розкриває сутність зобовязання як правового звязку між двома суб'єктами (сторонами), відповідно до якого на одну сторону покладено обовязок вчинити певну дію (певні дії) чи утриматись від її (їх) здійснення; іншій стороні зобовязання надано право, що кореспондує обовязку першої. Обовязками боржника та правами кредитора вичерпується зміст зобовязання (ст. 510 ЦК України). Відповідно до ст.1054 ЦК України, за кредитним\~ договором банк або інша фінансова установа зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит, сплатити проценти. В силу ст.ст.525,526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, одностороння відмова від виконання зобовязань не допускається. Банк свої зобов'язання за кредитним договором від 23.12.2010 року виконав належним чином, надавши [PERSON] кредит в обумовленому розмірі. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що правовідносини, які склалися між сторонами, є грошовим зобов'язанням, у якому на боржника покладено цивільно-правовий обов'язок з повернення отриманих коштів, якому відповідає передбачене ч.1 ст.509 ЦК України право кредитора вимагати їх повернення. Натомість позичальник свої зобовязання не виконував належним чином, допускаючи їх періодичне прострочення, внісши востаннє 21.10.2014 року 276,88 грн. в рахунок погашення процентів за користування кредитом, жодного разу при цьому не погасивши нараховану пеню, в результаті чого станом на 30.04.2017 року утворилась заборгованість за тілом кредиту 4813,66 грн., по процентам за користування кредитом 30446,42 грн., яку суд вважає обґрунтованою та доведеною обсягом наявних доказів, у тому числі наданим позивачем розрахунком заборгованості (а.с.2), з якими погоджується, а тому позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню. Щодо стягнення з відповідача штрафів (фіксованої частини та процентної складової), суд вважає дані вимоги безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню виходячи з наступного. Імперативним приписом ст.625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним зобовязання. [PERSON] ч.1 ст.611, ст.1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не\~ повернув суму позики, він зобовязаний сплатити грошову суму. У разі порушення зобовязання настають правові наслідки встановлені договором або законом. Виходячи зі змісту ст.ст.546, 548, 549 ЦК України, виконання зобовязання може забезпечуватися відповідно до вимог закону або умов договору, зокрема, неустойкою, яку боржник повинен сплатити в разі порушення зобовязання. [PERSON] правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду України від 21.10.2015 року у справі № 6-2003цс15, цивільно-правова відповідальність\~ це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обовязку новим, або у приєднанні до невиконаного обовязку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обовязків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). Відповідно до\~ст.549 ЦК України,\~неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобовязання (ч.2\~ст.549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання (ч.3\~ст.549 ЦК України). Як передбачено умовами кредитного договору, у випадку несвоєчасного погашення заборгованості, позичальник зобов'язаний сплатити банку неустойку у вигляді: пені, яка складається з добутку пені (1) (базова процентна ставка по договору 2,5% : 30 нараховується за кожен день прострочки) та пені (2) (1% від заборгованості, але не менше 30 грн. в місяць, яка нараховується 1 раз в місяць при наявності прострочки по кредиту чи процентам 5 чи більше днів при виникненні прострочки на суму понад 50 грн.); штрафу в розмірі 500 грн. + 5% від суми заборгованості за кредитним лімітом з урахуванням нарахованих та прострочених процентів і комісій. Як слідує з п.1.1.5.25 Умов та Правил надання банківських послуг (а.с.35), за несвоєчасну оплату послуг, передбачених кредитним договором, Умовами та Правилами, клієнт сплачує банку за кожним випадком порушення пеню в розмірі 0,1% від суми заборгованості, але не вище подвійної дисконтної ставки НБУ, яка діяла на період, за який сплачується пеня, за кожен день прострочення. Таким чином, суд приходить до висновку, що за попереднім погодженням сторони передбачили покладення на позичальника цивільно-правової відповідальності за порушення виконання кредитних зобовязань шляхом нарахування та стягнення пені або штрафу. За положеннями\~ст.61 Конституції України,\~ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Враховуючи вищевикладене та те, що відповідно до\~ст.549 ЦК України\~штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення\~строків виконання грошових зобовязань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у\~ст.61 Конституції України\~щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Оскільки сторони при укладенні договору погодили, що у першу чергу нараховується пеня, а вже потім штрафи, тому суд приходить до висновку про стягнення пені в розмірі 2900 грн. грн. та відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення штрафів 500 грн. фіксована частина, 1908 грн. процентна складова, які за своєю суттю є подвійною відповідальністю, а їх одночасне нарахування та заявлення є протиправним. За даних обставин загальний розмір заборгованості, який підлягає стягненню з відповідача за кредитним договором № б/н від 23.12.2010 року станом на 30.04.2017 року становить 38\~160,08 грн. та складається із заборгованості: за тілом кредиту 4813,66 грн., по процентам за користування кредитом 30\~446,42 грн., пеня 2900 грн. (з розрахунку: 4813,66 + 30\~446,42 + 2900). Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, враховуючи часткове задоволення позовних вимог, згідно ст.88 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача понесені ним судові витрати по сплаті судового збору пропорційно частині задоволених вимог 94 %, що становить відповідно 1504 грн. (а.с.14).

Outcome: partial