Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-26 00:00:00

Представник позивачів звернувся до Кілійського районного суду Одеської області 20.02.2017 року з позовною заявою до Приозерненської сільської ради про визначення додаткового строку для прийняття спадщини, встановлення факту належності та визнання права власності на спадщину. Обґрунтовуючи позовні вимоги, представник позивачів вказує, що 2 березня 2003 року помер [PERSON], який постійно на день смерті проживав [INFO]. [PERSON] залишив на імя свого сина [PERSON], заповіт. На день смерті спадкодавця залишилося спадкове майно, яке складалося з земельної частки (паю) у колективному сільськогосподарському підприємстві «Родина» розміром 3,10 умовних кадастрових гектарів. Спадщину, яка залишилася після смерті [PERSON], який помер 02.03.2003 року, прийняв [PERSON] за заповітом в порядку ст.534 ЦК Української РСР, тобто на підставі ст.549 ЦК Української РСР, фактично вступив в управління спадковим майном, так як на руках мав заповіт, складений на своє імя та сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ОД №019222 від 27.05.1996 року, однак так і не оформив свої спадкові права на вказане майно. 24 вересня 2005 року помер батько позивачів [PERSON], який на день смерті проживав за адресою: [INFO]. Після смерті [PERSON] залишилося спадкове майно, яке складається із зазначеної земельної частки (паю). Однак наданий законом шестимісячний строк для подачі заяви в нотаріальну контору, позивачі пропустили, оскільки не знали про наявність заповіту, складеного на імя [PERSON]. Позивачі відповідно до ст.1261 ЦК України є спадкоємцями за законом. Позивач, [PERSON] є сином [PERSON], померлого 24.09.2005 року. Позивач, [PERSON] є дочкою [PERSON], який помер 24.09.2005 року. Земельна частка (пай) у колективному сільськогосподарському підприємстві «Родина» розміром 3,10 умовних кадастрових гектарів належала [PERSON], померлому 02 березня 2003 року на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ОД №019222, виданого [PERSON] районною державною адміністрацією 27 травня 1996 року, та який зареєстровано там же, за реєстром №1412. [PERSON] при житті сертифікат було втрачено. Факт втрати правовстановлюючого документу, підтверджується повідомленням у засобі масової інформації. Під час звернення до приватного нотаріуса [PERSON] районного нотаріального округу Одеської області [PERSON], позивачу, [PERSON] було надано розяснення, у якому приватний нотаріус розяснила, що правовстановлюючий документ на зазначену земельну частку (пай) підтверджує зареєстроване право власності спадкодавця, відсутній, що в цілому не підтверджує права власності спадкодавця та рекомендувала звернутись позивачу до суду. На підставі вищевказаного представник позивачів просив суд:\~ - надати позивачам, [PERSON] та [PERSON] додатковий строк, необхідний для подачі заяви в нотаріальну контору для прийняття спадщини, після смерті [PERSON], який помер 24.09.2005 року; - встановити факт належності права на земельну частку (пай) розміром 3,10 умовних кадастрових гектарів, яка знаходиться у колективному сільськогосподарському підприємстві «Родина» с.Приозерне, Кілійського району Одеської області - [PERSON], який помер 02.03.2003 року та [PERSON], який помер 24.09.2005 року; - визнати за позивачем, [PERSON] право власності на ? частку земельної частки (паю) розміром 3,10 умовних кадастрових гектарів, яка знаходиться у колективному сільськогосподарському підприємстві «Родина» с.Приозерне, Кілійського району Одеської області, відповідно до сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ОД №019222, виданого [PERSON] районною державною адміністрацією 27 травня 1996 року, та який зареєстровано там же, за реєстром №1412, належного [PERSON], який помер 02.03.2003 року, в порядку спадкування, після смерті [PERSON], який помер 24 вересня 2005 року; - визнати за позивачем, [PERSON] право власності на ? частку земельної частки (паю) розміром 3,10 умовних кадастрових гектарів, яка знаходиться у колективному сільськогосподарському підприємстві «Родина» с.Приозерне, Кілійського району Одеської області, відповідно до сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ОД №019222, виданого [PERSON] районною державною адміністрацією 27 травня 1996 року, та який зареєстровано там же, за реєстром №1412, належного [PERSON], який помер 02.03.2003 року, в порядку спадкування, після смерті [PERSON], який помер 24 вересня 2005 року. Після відкриття провадження представник позивачів подав заяву про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Представник відповідача, Приозерненської сільської ради, в судове засідання не зявився, надав заяву про розгляд справи у його відсутність, з позовними вимогами згоден у повному обсязі. Зважаючи на те, всі особи, які беруть участь у справі, не прибули в судове засідання, розгляд справи проведено за їх відсутності без фіксування ходу судового засідання звукозаписувальним технічним засобом, що відповідає положенням ст. ст. 169, 197 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне: Згідно дублікату заповіту виданого 07.02.2017 р. зареєстрованому в реєстрі за № 12 в с. Приозерне Кілійського району Одеської області від 11.02.2003 р., [PERSON], заповідав [PERSON], право на земельний сертифікат серії ОД № 019222. Згідно інформації, виданої відділом Держгеокадастру у [PERSON] районі Одеської області від 27.02.2017 року за вих. № 9-1515-0.12-211/2-17, зазначено, що в Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за порядковим № 1412 зареєстровано сертифікат на право на земельну частку (пай) серія ОД № 019222 розміром 3,10 га в умовних кадастрових гектарах [PERSON] по КСП «Родина» Приозерненської сільської ради Кілійського району Одеської області. Отримання [PERSON] вказаного сертифікату засвідчено в Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) підписом власника сертифікату на земельну частку (пай). Сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ОД № 019222, виданий 27.05.1996 року на імя [PERSON] [PERSON] районною державною адміністрацією є втраченим, про що позивачем було розміщено оголошення в газеті «Дунайська заря» випуск № 13 (11212) від 21.02.2017 року. Як вказано в свідоцтві про смерть серії І-ЖД № 489175, зареєстрованого Виконавчим комітетом Приозерненської сільської ради Кілійського району Одеської області та виданого повторно Ізмаїльським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, актовий запис №\~6, [PERSON], помер 02.03.2003 року. Згідно свідоцтва про смерть серії 1-ЖД № 027954, зареєстрованого виконкомом Приозерненської сільської ради Кілійського району Одеської області, актовий запис №\~24, [PERSON], помер 24.09.2005 року. Відповідно до свідоцтва про народження серії ІV-ЖД № 250310, виданого Приозерненською с/радою Кілійського р-ну Одеської області, запис акта про народження № 11, [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON], [INFO]. Згідно до свідоцтва про укладення шлюбу серії 1-ЖД № 084480 виданого 04.10.2008 р., [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] зареєстрували шлюб 04.10.2008 року у Відділі реєстрації актів цивільного стану [PERSON] районного управління юстиції Одеської області, про що зроблено актовий запис за № 103. Після реєстрації шлюбу [PERSON] присвоєне прізвище «Бужацька» /а.с. 12/. Відповідно до свідоцтва про народження серії ІІ-ЖД № 366144, виданого в с. Приозерне с/б ЗАГС Кілійського р-ну Одеської області, запис акта про народження № 17, [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON], [INFO]. З довідки наданої Приозерненською сільською радою за вих. № 34 від 09.02.2017 р., вбачається, що відповідно до запису в погосподарській книзі № 6 (2001-2005 р.р.) виконавчого комітету Приозерненської сільської ради Кілійського району Одеської області, на день смерті, спадкодавець [PERSON], був зареєстрований у спадковому будинку в с. Приозерне Кілійського району по вул. Леніна, 12 (зараз вул. Центральна). На день смерті спадкодавця в спадковому будинку були зареєстрована дружина [PERSON], 23.02.1926 р. н. до дня смерті, 18.01.2015 р. Померлий [PERSON] залишив заповіт від 11.02.2003 р. за № 07 на [PERSON] на земельну ділянку серія ОД № 019222. Відповідно повідомлення приватного нотаріуса [PERSON] нотаріального округу Одеської області [PERSON] за вих. № 110/01-16 від 15.02.2017 року встановлено, що правовстановлюючий документ на земельну частку (пай), що підтверджує зареєстроване право власності спадкодавця, відсутній, тому це не підтверджує права власності спадкодавця та рекомендувала звернутись [PERSON] до суду. Відповідно до інформаційної довідки відносно спадкових справ та виданих на їх підставі свідоцтв про право на спадщину № 47133909 від 20.03.2017 р. сформованої\~ приватним нотаріусом [PERSON] районного нотаріального округу Одеської області [PERSON] після смерті [PERSON], 02.03.2003 р., спадкова справа не заводилась, свідоцтва про право на спадщину не видавалися. Згідно інформаційної довідки відносно заповітів/спадкових договорів № 47133870 від 20.03.2017 р. сформованої приватним нотаріусом [PERSON] районного нотаріального округу Одеської області [PERSON], заповіти та спадкові договори повязані з [PERSON], у спадковому реєстрі відсутні. Згідно інформаційної довідки відносно спадкових справ та виданих на їх підставі свідоцтв про право на спадщину № 47133926 від 20.03.2017 р. сформованої\~ приватним нотаріусом [PERSON] районного нотаріального округу Одеської області [PERSON] після смерті [PERSON], 24.09.2005 р., спадкова справа не заводилась, свідоцтва про право на спадщину не видавалися. Згідно інформаційної довідки відносно заповітів/спадкових договорів № 47133932 від 20.03.2017 р. сформованої приватним нотаріусом [PERSON] районного нотаріального округу Одеської області [PERSON], заповіти та спадкові договори повязані з [PERSON], у спадковому реєстрі відсутні. При ухваленні рішення суд керувався наступними правовими нормами: Статтями 15 та 16 ЦК України передбачено право особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту права, встановлених цивільним законодавством, є, зокрема, його визнання. У відповідності до п. 4 прикінцевих та перехідних положень Цивільного Кодексу України від 16 січня 2003 року N 435-IV, який \~ набрав чинності з 1 січня 2004 року, даний Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Оскільки спадщина, яка відкрилась після смерті [PERSON] відкрилась за час дії положень ЦК УРСР, суд застосовує відповідні положення зазначеного кодексу до правовідносин щодо спадкування. Відповідно до ст. 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Судом встановлено, що після смерті [PERSON] до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини ніхто не звертався. Таким чином єдиним спадкоємцем за законом який прийняв спадщину був [PERSON], який прийняв її шляхом вступу в управління спадковим майном. Стосовно встановлення факту належності правовстановлюючого документу, суд виходить з наступного: Відповідно до вимог ч. 2 ст. 256 ЦПК України та роз'яснень, що містяться в п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 31.03.95 N 5, справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян, розглядаються в судовому порядку, коли чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх установлення. На підставі наказу Міністерства аграрної політики та продовольства України від 9 вересня 2013 року № 537 втратила чинність Інструкція про заповнення бланків державних актів на право власності на земельну ділянку і на право постійного користування земельною ділянкою, затверджена наказом Державного комітету із земельних ресурсів від 22 червня 2009 року № 325, якою було врегульовано, серед іншого, питання видачі нового державного акта взамін зіпсованого. Згідно з ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно зі ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення\~ суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.\~ Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Зважаючи на встановлені з досліджених доказів обставини справи, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивачів, беручи до уваги, що в позасудовому порядку неможливо встановити відповідний юридичний факт належності правовстановлюючого документа спадкодавцям, задовольняє зазначену вимогу. Стосовно визнання права власності на земельну частку (пай), суд виходить з наступного: Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Як вказано в ст. 1218 ЦК до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинялися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом ycієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу. Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. У порядку спадкування можуть передаватися також право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис), право користування чужою земельною ділянкою для забудови (суперфіцій), право користування чужим майном (сервітут). Як передбачено п.п. 3.21.-3.22. п. 3 гл. 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 р. № 296/5, - спадкоємець, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 Цивільного кодексу, він не заявив про відмову від неї. У разі відсутності у паспорті такого спадкоємця відмітки про реєстрацію його місця проживання доказом постійного проживання із спадкодавцем можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідного органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець на день смерті спадкодавця проживав разом із цим спадкодавцем. За змістом ст. ст. 1, 9 Закону України від 14 лютого 1992 року\~«Про колективне сільськогосподарське підприємство»\~колективне сільськогосподарське підприємство є добровільним об'єднанням громадян у самостійне підприємство для спільного виробництва сільськогосподарської продукції та товарів і діє на засадах підприємництва та самоврядування. Право членів підприємства на пайовий фонд майна залежить від їх трудового внеску. Пай є власністю члена підприємства. Право розпоряджатися своїм паєм за власним розсудом член підприємства набуває після припинення членства в підприємстві. Пай може успадковуватися відповідно до цивільного законодавства України та статуту підприємства. Відповідно до п. 2 Указу Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» право на земельний пай одержали, зокрема, громадяни, які на момент паювання\~ землі були членами сільськогосподарського акціонерного товариства (далі - АТ) і яких було включено до списку осіб, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. При паюванні вартість і розміри в умовних кадастрових гектарах земельних часток (паїв) всіх членів підприємства, кооперативу, товариства є рівними. Згідно п. п. 5-6 Указу видача громадянам сертифікатів на право на земельну частку (пай) єдиного в Україні зразка та їх реєстрація провадяться відповідною районною державною адміністрацією. Після видачі громадянинові державного акта на право приватної власності на земельну ділянку сертифікат на право на земельну частку (пай) повертається до районної державної адміністрації. Відповідно до п. 12 Методичних рекомендацій щодо паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям, затверджених наказом Державного комітету України по земельних ресурсах № 11 від 20.02.96 р. відновлення втрачених сертифікатів на право на земельну частку (пай) провадиться тими районними державними адміністраціями, які здійснювали їх видачу. Як роз'яснено в листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ в порядку спадкування» від 16 травня 2013 року (п.3.5), у разі втрати, пошкодження сертифіката про право на земельну частку (пай) аналогічного порядку видачі нового сертифікату на ім'я спадкодавця спадкоємцям особи, яка мала право на земельну частку (пай), не передбачено. Разом з тим, зазначено в п.п 4.18 п. 4 гл. 10 розділу ІІ вищезазначеного Порядку за відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз'яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку. Згідно з ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення\~ суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.\~ Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Як зазначено в п.п 4.18 п. 4 гл. 10 розділу ІІ зазначеного Порядку за відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз'яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку. Судом встановлено, що позивачі, у порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON], який помер 24.09.2005 року, фактично прийняли спадщину, позбавлені можливості інакше ніж у судовому порядку оформити свої спадкові права, в звязку з чим їх право на спадщину підлягає судовому захисту шляхом його визнання на підставі ст. 16 ЦК України, а позовні вимоги підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved