Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-29 00:00:00

Представник позивача Органу опіки та піклування Мологівської сільської ради звернувся 01.10.2020 року до суду з позовною заявою до [PERSON] , [PERSON] , треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору - Білгород-Дністровська окружна прокуратура, Центр соціально-психологічної реабілітації дітей служби у справах дітей Білгород-Дністровської районної державної адміністрації про позбавлення батьківських прав. Свої позовні вимоги представник позивача обґрунтовує тим, що відповідачка [PERSON] є матір`ю неповнолітньої [PERSON] , [INFO] . Батько дитини [PERSON] , [INFO] , відомості про якого зазначені в Свідоцтві про народження неповнолітньої [PERSON] відповідно до ст. 133 СК України, самоусунувся від виконання батьківські обов`язків з народження малолітньої, оскільки не визнає себе її біологічним батьком. 02.07.2020 року до Служби у справах дітей Мологівської сільської ради надійшло повідомлення Центру соціально-психологічної реабілітації дітей служби у справах дітей Білгород-Дністровської райдержадміністрації щодо самостійного звернення до закладу 30.06.2020 року о 21:00 годині за допомогою [PERSON] , [INFO] , зі слів дівчини вона потерпає від жорстокого поводження вітчима [PERSON] , який постійно зловживає спиртними напоями та в стані алкогольного сп`яніння ображає її, маму та бабусю. Малолітня [PERSON] неодноразово залишала місце свого проживання та після встановлення місця проживання не бажала повертітись додому через зловживання матір`ю та батьком алкогольними напоями. Згідно характеристики Мологівської сільської ради від 03.07.2020 року №02-09/737 громадянка [PERSON] характеризується негативно, з співмешканцем зловживають спиртними напоями, працюють по найму, вихованням дитини не займаються. Співмешканець вчиняє насильство по відношенню до [PERSON] , виникають постійні сварки. Родина малозабезпечена, перебуває на обліку складних життєвих обставинах. Родина мешкає в будинку співмешканця відповідачки. Мати дитини [PERSON] неодноразово притягувалась до адміністративної відповідальності за ст. 184 ч.2 КУпАП. Згідно Наказу Служби у справах дітей Мологівської сільської ради від 07.07.2020 року №16 малолітню [PERSON] поновлено на обліку дітей, які опинились в складних життєвих обставинах. Згідно рішення Мологівської сільської ради від 09.10.2019 року №175, Орган опіки та піклування виконавчого комітету вважає доцільним позбавити батьківських прав [PERSON] та [PERSON] , відносно малолітньої [PERSON] . Враховуючи вищезазначене, представник позивача просить позбавити батьківських прав [PERSON] та [PERSON] , відносно малолітньої [PERSON] та стягнути з відповідачів аліменти у розмірі не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на користь малолітньої [PERSON] , [INFO] . В судовому засіданні представник позивача Органу опіки та піклування Мологівської сільської ради позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила їх задовольнити у повному обсязі. В судовому засіданні відповідачка [PERSON] проти задоволення позовних вимог заперечувала у повному обсязі, оскільки станом на теперішній час вона працює, знайшла порозуміння з дочкою та докладе усіх зусиль, щоб забезпечити належні умови життя для своєї неповнолітньої дитини. В судове засідання відповідач [PERSON] не з`явився, про дату та час судового засідання був повідомлений належним чином, причини неявки суду не відомі. В судовому засідання представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору-Центру соціально-психологічної реабілітації дітей служби у справах дітей Білгород-Дністровської районної державної адміністрації позовні вимоги позивача підтримала у повному обсязі, просила їх задовольнити у повному обсязі, оскільки за час перебування [PERSON] у Центрі протягом 9 місяців, мати відвідувала її тільки шість разів та дитина потрапляє до Центру вже не перший раз, що свідчить про неналежне виконання відповідачкою своїх обов`язків. В судове засідання представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Білгород-Дністровської окружної прокуратури не з`явився, про дату та час судового засідання був повідомлений належним чином, причини неявки суду не відомі. Дослідивши матеріали справи, доводи та пояснення сторін, заслухавши думку неповнолітньої [PERSON] , суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] , що підтверджується Свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданого 16.08.20007 року Виконавчим комітетом Випасненської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області, актовий запис №85. Відповідно до довідки Білгород-Дністровського міськрайонного ВДРАЦС ГТУЮ в Одеській області від 08.05.2019 року №2274/54-18 відомості про батька [PERSON] в актовому записі про народження вказані відповідно до ст.133 СК України. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 28.10.2001 року, що підтверджується Свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданого 22.10.2007 року Відділом реєстрації актів цивільного стану по Білгород-Дністровському району Білгород-Дністровського міськрайонного управління юстиції, актовий запис №37. [PERSON] самоусунувся від виконання батьківських обов`язків з народження малолітньої, оскільки не визнає себе її біологічним батьком. Згідно довідки №1807 від 03.07.2020 року до складу сім`ї [PERSON] , яка мешкає за адресою: [ADDRESS] , входять співмешканець [PERSON] та донька [PERSON] . Згідно повідомлення Білгород-Дністровського районного центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді про сім`ю/особу, яка перебуває в складних життєвих обставинах, від 01.07.2020 року №595/01-12, 30.06.2020 року об 21:15 годині надійшов дзвінок до Центру соціально-психологічної реабілітації дітей служби у справах дітей Білгород-Дністровської районної державної адміністрації на телефон мобільної бригади соціально-психологічної допомоги особам, які постраждали від домашнього насилля та насилля за ознакою статі, яка створена при Білгород-Дністровському районному центрі соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді, що неповнолітня дівчинка [PERSON] самостійно звернулась до вищезазначеного закладу, повідомила працівникам Центру, що батько її побив, просила їжу та прихисток. Одяг дитини був брудний, дитина була налякана. Наказом №9 від 24.04.2019 року Служби у справах дітей Білгород-Дністровської районної державної адміністрації було взято на облік неповнолітню [PERSON] , як таку, яка проживає в сім`ї у якій батьки ухиляються від виконання своїх обов`язків. Згідно Рішення Виконавчого комітету Мологівської сільської ради №96 від 24.05.2019 року було рекомендовано [PERSON] та [PERSON] створити належні умови для повернення неповнолітньої [PERSON] додому, яка за власною ініціативою знаходиться в Центрі соціально-психологічної реабілітації дітей служби у справах дітей Білгород-Дністровської районної державної адміністрації з 23.04.2019 року. Рішенням Виконавчого комітету Мологівської сільської ради №135 від 19.07.2019 року було повернуто [PERSON] з Центру соціально-психологічної реабілітації дітей служби у справах дітей Білгород-Дністровської районної державної адміністрації у зв`язку з подоланням складних життєвих обставин. Наказом №18 від 19.07.2019 року Служби у справах дітей Білгород-Дністровської районної державної адміністрації було знято з обліку дитину, яка опинилась у складних життєвих обставинах - [PERSON] в зв`язку з припиненням підстав узяття дитини на облік. Згідно характеристики Мологівської сільської ради від 03.07.2020 року №02-09/737 громадянка [PERSON] характеризується негативно, з співмешканцем зловживають спиртними напоями, працюють по найму, вихованням дитини не займаються. Співмешканець вчиняє насильство по відношенню до [PERSON] , виникають постійні сварки. Родина малозабезпечена, перебуває на обліку як така, яка опинилась у складних життєвих обставинах. Наказом №16 від 07.07.2020 року Служби у справах дітей Мологівської сільської ради було взято на облік неповнолітню [PERSON] , як таку, яка проживає в сім`ї у якій батьки ухиляються від виконання своїх обов`язків. Згідно Акту обстеження умов проживання від 07.07.2020 року, в будинку, де проживала неповнолітня [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , прибрано, дитина має власну кімнату, шафу для одягу, письмовий стіл, харчі в наявності. Будинок належить матері співмешканця відповідачки [PERSON] .. Згідно повідомлення Білгород-Дністровського ВП ГУНП в Одеській області на гр. [PERSON] було складено протоколи за ч.2 ст. 184 КУпАП: 03.05.2019 року, 17.09.2019 року, 15.07.2020 року. З повідомлень Білгород-Дністровського ВП ГУНП в Одеській області, копії яких містяться в матеріалах справи також вбачається, що 22.03.2019 року, 17.09.2019 року неповнолітня [PERSON] не поверталася після школи до місця свого мешкання, працівниками поліції її було виявлено у подружки, повертатися додому дитина не мала бажання через зловживання батьками алкоголем. Відповідно до Довідки №06-04/206 від 08.07.2020 року, виданої Центром соціально-психологічної реабілітації дітей служби у справах дітей Білгород-Дністровської районної державної адміністрації, [PERSON] перебувала у даному закладі тричі: з 25.07.2012 року по 01.08.2012 року, з 24.04.2019 року по 19.07.2019 року, з 30.06.2020 року по теперішній час. Згідно Повідомлення Центру соціально-психологічної реабілітації дітей служби у справах дітей Білгород-Дністровської районної державної адміністрації від 26.08.2020 року, мати відвідувала дитину у Центрі двічі, під час розмови матері з дитиною спостерігаються дуже напружені стосунки, мати постійно спілкується на підвищених тонах. Відповідно до Висновку Служби у справах дітей Мологівської сільської ради, Орган опіки та піклування Мологівської сільської ради вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , відносно неповнолітньої [PERSON] , [INFO] . Згідно рішення Мологівської сільської ради від 09.10.2019 року №175, Орган опіки та піклування виконавчого комітету вважає доцільним позбавити батьківських прав [PERSON] та [PERSON] , відносно малолітньої [PERSON] . Відповідно до ч.2 ст. 171 СК України, дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Опитана відповідно до вимог ч. 2 ст. 171 СК України (в присутності працівника Центру соціально-психологічної реабілітації дітей служби у справах дітей Білгород-Дністровської районної державної адміністрації) неповнолітня [PERSON] висловила думку про недоцільність позбавлення відповідачки [PERSON] батьківських прав відносно неї, вказуючи на відсутність для цього підстав, та висловила бажання повернутися до матері. При цьому пояснила, що після налагодження стосунків з мамою, оскільки остання на теперішній час працює та не зловживає спиртними напоями, більше не буде втікати з дому. Відповідачка [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що станом на теперішній час вони з співмешканцем [PERSON] працюють, не зловживають алкогольними напоями, фізичне та психологічне насилля зі сторони її співмешканця не здійснюється. Відповідно до ст.11 Закону України «Про охорону дитинства», сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сімї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» - виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно зі статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства», батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до вимог ст.ст. 150, 155, 180 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про здоров`я дитини, фізичний, духовний та моральний розвиток останньої, забезпечити здобуття нею освіти, готувати її до самостійного життя, що є найважливішими обов`язками матері і батька, а також повинні матеріально утримувати дитину до досягнення нею повноліт Згідно ч. ч. 2, 3 ст. 150 СК України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Частиною 2 ст. 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Статтею 164 СК України передбачений вичерпаний перелік правових підстав позбавлення особи батьківських прав. Згідно з пунктом 2 частини 1 статті 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Для позбавлення батьківських прав мало впевнитися в невиконанні обов`язків по вихованню. Належить також встановити, що батьки ухиляються від їх виконання свідомо. Відповідно до п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Зокрема п. 16 зазначеної вище Постанови Пленуму Верховного Суду України роз`яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Пунктом 17 вищезазначеної постанови передбачено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Доведення обставин свідомого, умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, які можуть бути підставою позбавлення останнього батьківських прав, покладено на позивача. Відповідно до п. 1 ст. 18 Конвенції ООН «Про права дитини», держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини (ч. 1 ст. 9 Конвенції). Відповідно до ч.1 ст. 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці. У рішенні по справі «Мамчур проти України» від 16 липня 2015 року (заява № 10383/09) Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте основні інтереси дитини є надзвичайно важливими (параграф 100). При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (п.п.94-102. рішення ЄСПЛ у справі «Мамчур проти України» від 16 липня 2015 року (заява №10383/09). Європейський Суд з прав людини зазначив у рішенні у справі «Нойлінґер та Шурук проти Швейцарії» (Neulingerand Shuruk v. Switzerland), (заява № 41615/07, ЄСПЛ 2010 року): інтерес дитини складається з двох аспектів. З одного боку цей інтерес вимагає, що зв`язки дитини з її сім`єю мають бути збережені, за винятком випадків, коли сім`я виявилася особливо непридатною. Звідси випливає, що сімейні зв`язки можуть бути розірвані лише у виняткових випадках, та що необхідно зробити все, щоб зберегти особисті відносини та, якщо і коли це можливо, «відновити» сім`ю. Європейський Суд з прав людини висловив правову позицію, зазначивши, що суд, оцінюючи процес вирішення питання про встановлення опіки, який завершився рішенням про роз`єднання сім`ї, повинен був, зокрема, переконатися, чи ґрунтуються висновки національних органів на достатній доказовій базі (яка, за потреби, може включати показання свідків, висновки компетентних органів, психологічні та інші експертні висновки та медичні довідки), і чи мали заінтересовані сторони, зокрема батьки, достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання (справа «Шульц проти Польщі» (Schultz v. Poland), № 50510/99, від 08 січня 2002 року; «Реммо і Узункая проти Німеччини» (Remmoand Uzunkaya v. Germany), № 5496/04, від 20 березня 2007 року; та «Полашек проти Чеської Республіки» (Polasek v. CzechRepublic), № 31885/05, від 08 січня 2007 року). Фактичне розірвання сімейних зв`язків, що означає позбавлення дитини її коріння, може бути виправдане лише за виняткових обставин, має підкріплюватися достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини, і саме держава повинна переконатися в тому, що було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини. Зокрема, якщо рішення мотивується необхідністю захистити дитину від небезпеки, має бути доведено, що така небезпека справді існує. Сам той факт, що дитина може бути поміщена в середовище, більш сприятливе для її виховання, не виправдовує примусового відібрання її від батьків. Такий захід не можна також виправдовувати виключно посиланням на ненадійність ситуації, адже такі проблеми можна вирішити за допомогою менш радикальних засобів, не вдаючись до роз`єднання сім`ї, наприклад, забезпеченням цільової фінансової підтримки та соціальним консультуванням (справа «Савіни проти України», рішення від 18 грудня 2008 року). Разом з тим, в рішенні Європейського Суду з прав людини у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року наголошено на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Відповідно до ч. 6 ст. 19 СК України суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування (у справах, що стосуються прав та інтересів дитини), якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Водночас, згідно п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. З досліджених в судовому засіданні доказів суд приходить до висновку, що відповідачка [PERSON] не ухилялася, проте не завжди належним чином виконувала усіх покладених на неї законом та моральними нормами батьківських обов`язків відносно доньки, частина цих порушень дійсно є серйозними та мали негативні наслідки для дитини. В той же час з досліджених доказів вбачається, що відповідачка на час розгляду справи значно змінила в позитивний бік своє відношення до своєї доньки [PERSON] та до виконання батьківських обов`язків щодо доньки, а в судовому засіданні категорично заперечувала проти позбавлення її батьківських прав. Сам факт, що дитина на час розгляду справи перебуває в середовищі, більш сприятливому для її виховання, не виправдовує примусового відібрання її від матері, а проблеми, наявні в сім`ї відповідачки можна вирішити за допомогою менш радикальних засобів, не вдаючись до роз`єднання сім`ї, зокрема забезпеченням цільової фінансової підтримки та соціальним консультуванням. За встановлених обставин, враховуючи особу відповідачки [PERSON] , думку неповнолітньої [PERSON] , суд вважає за необхідне не погодитися з висновком органу опіки та піклування від 09 жовтня 2020 року про доцільність позбавлення [PERSON] , [PERSON] батьківських прав, відмовивши у задоволенні позову, однак вважає доцільним попередити відповідачку про необхідність змінити ставлення до виховання дитини і покласти на орган опіки та піклування за місцем її проживання контроль за виконанням нею батьківських обов`язків. Враховуючи те, що в задоволенні позову в частині позбавлення батьківських прав відмовлено, суд згідно 3 ст. 166 СК України також не вбачає підстав для стягнення з відповідачів аліментів на утримання дитини. Згідно ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки у задоволенні позовних вимог позивача відмовлено у повному обсязі, судові витрати слід віднести на рахунок держави.

Outcome: dismissed