Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-11 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду з позовом 12.06.2017 року, в якому просив суд стягнути із [PERSON] на користь КЦО УПФУ Дніпропетровської області суму надмірно сплаченої пенсії за період з 09.12.2004 року по 28.02.2014 року в розмірі 68\~143,77 грн. В обґрунтування предявлених вимог посилався на те, що 09.12.2004 року [PERSON] звернувся до КЦО УПФУ Дніпропетровської області із заявою про призначення його малолітньому синові [PERSON] пенсії по втраті годувальника у звязку з ухваленням Саксаганським районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області рішення №2-742/2002 від 14.03.2002 року про визнання безвісно відсутньою його матері [PERSON], а в подальшому рішенням суду від 02.06.2006 року оголошеної померлою. На підставі ч.1 ст.36 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» відповідачеві розпочато виплату пенсії, а після досягнення ним повноліття та продовження навчання на підставі поданої ним заяви та відповідних документів з навчального закладу нарахування та виплату пенсії переведено на його імя. У жовтні 2014 році управлінню стало відомо, що рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 02.06.2006 року про оголошення [PERSON] померлою скасовано рішенням суду від 12.02.2014 року. Під час здійснення моніторингу правильності нарахування та виплати [PERSON] пенсії по втраті годувальника встановлено, що розмір безпідставно отриманої відповідачем пенсії за період з 09.12.2004 року по 28.02.2014 року склав 68\~143,77 грн. Оскільки в добровільному порядку повернути пенсію відповідач не бажає, а направлені управлінням з цього приводу повідомлення ігнорує, представник позивача, діючи від імені та в інтересах КЦО УПФУ Дніпропетровської області, вимушений звернутись до суду. В судове засідання представник позивача не зявився, однак подав заяву про розгляд справи за його відсутності, предявлені вимоги підтримав. Відповідач [PERSON], будучи повідомленим належним чином про час та місце розгляду справи в контексті ст.76 ЦПК України, в судове засідання повторно не зявився, причини неявки суду не відомі. Заяв про викладення розгляду справи чи заперечень щодо предявлених вимог від нього на адресу суду не надходило. З урахуванням відсутності заперечень з боку позивача, суд вважає за можливе ухвалити по справі заочне рішення за відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів в силу ст.224 ЦПК України. Суд, дослідивши письмові докази по справі, надавши їм оцінку в сукупності, приходить до висновку про необхідність відмови в задоволенні позовних вимог з наступних підстав. Судом встановлено, що рішенням Саксаганського місцевого суду м. Кривого Рогу від 14.03.2002 року №2-742/2002, яке набрало законної сили 14.04.2002 року, [PERSON] визнано безвісно відсутньою (а.с.12). Рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 02.06.2006 року №2о-71/2006, [PERSON] оголошено померлою (а.с.13-14). У звязку з втратою годувальника 09.12.2004 року [PERSON] батько малолітнього сина [PERSON], звернувся до управління пенсійного фонду із заявою про призначення пенсії (а.с.7). Після досягнення повноліття [PERSON], на підставі поданої ним заяви від 12.09.2012 року та документів в підтвердження продовження ним навчання, нарахування та виплату пенсії було поновлено із переведенням на його імя (а.с.8). Факт продовження [PERSON] навчання підтверджується довідкою №664 від 2012 року (а.с.17), з якої слідує, що останній дійсно був зарахований на підставі наказу № 8 від 25.08.2012 року на навчання до Криворізького професійного гірничо-технологічного ліцею за професією «8311.2 Машиніст тепловозу», термін навчання визначено з 01.09.2012 року по 15.02.2014 року. Крім того, 13.02.2014 року [PERSON] закінчив навчальний заклад, що підтверджується дипломом серії НР № 45949743 (а.с.18). Звертаючись до суду з позовом до [PERSON] про повернення надмірно отриманої пенсії, КЦО УПФУ Дніпропетровської області предявлені вимоги мотивувало тим, що рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 12.02.2014 року №214/529/14-ц (а.с.15), за заявою [PERSON] матері [PERSON] скасовано рішення суду від 02.06.2006 року про оголошення її померлою, у звязку з чим, на переконання позивача, отримана відповідачем пенсія по втраті годувальника за період з 09.12.2004 року по 28.02.2014 року є безпідставно набутим майном, яке він повинен повернути. Однак, суд не може погодитись з такими доводами позивача, вважаючи їх безпідставними, виходячи з наступного. Відповідно до ч.ч.1,2 ст.36 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», пенсія у зв'язку з втратою годувальника призначається непрацездатним членам сім'ї померлого годувальника, які були на його утриманні, за наявності в годувальника на день смерті страхового стажу, який був би необхідний йому для призначення пенсії по III групі інвалідності. Непрацездатними членами сім'ї вважаються, зокрема, діти, які навчаються за денною формою навчання у загальноосвітніх навчальних закладах системи загальної середньої освіти, а також професійно-технічних, вищих навчальних закладах (у тому числі у період між завершенням навчання в одному із зазначених навчальних закладів та вступом до іншого навчального закладу або у період між завершенням навчання за одним освітньо-кваліфікаційним рівнем та продовженням навчання за іншим за умови, що такий період не перевищує чотирьох місяців) до закінчення такими дітьми навчальних закладів, але не довше ніж до досягнення ними 23 років. Відповідно до ст.81 Закону України «Про пенсійне забезпечення»,\~призначення пенсій і оформлення документів для їх виплати здійснюється органами Пенсійного фонду України. Згідно з п.2.3 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління ПФУ №22-1 від 25.11.2005 року, до заяви про призначення пенсії у звязку з втратою годувальника подаються документи померлого годувальника, перелічені в п.п.2, 3 п.2.1 розділу ІІ, а також надаються такі документи, зокрема: 1) документ про присвоєння реєстраційного номера облікової картки платника податків або свідоцтво про загальнообовязкове державне соціальне страхування особи, якій призначається пенсія, та померлого годувальника (подається у разі, якщо особа, яка звернулася із заявою про призначення пенсії у звязку з втратою годувальника, має такі документи); 2) свідоцтво про народження або паспорт особи, якій призначається пенсія; 3) довідка про склад сімї померлого годувальника та копії документів, що засвідчують родинні стосунки члена сімї з померлим годувальником (за наявності); 4) свідоцтво органу ДРАЦС про смерть годувальника або рішення суду про визнання його безвісно відсутнім або оголошення його померлим; 5) документи про вік померлого годувальника сімї за відсутності таких даних у свідоцтві про смерть чи рішенні суду про визнання годувальника безвісно відсутнім або оголошення його померлим; 6) довідки загальноосвітніх навчальних закладів системи загальної середньої освіти, професійно-технічних, вищих навчальних закладів про те, що особи, зазначені п.2 ч.2 ст.36 Закону, навчаються за денною формою навчання та інші. Механізм утримання надміру виплачених сум пенсій регламентовано ст.50 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», Порядком відшкодування коштів, надміру виплачених за призначеними пенсіями, та списання сум переплат пенсій та грошової допомоги, що є безнадійними до стягнення, затвердженим постановою правління Пенсійного фонду України №6-4 від 21.03.2003 року (далі Порядок), відповідно до яких суми пенсій, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних, можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень територіальних органів Пенсійного фонду чи в судовому порядку. Відповідно до п.4 Порядку, суми пенсії, виплачені надміру внаслідок рахункової помилки, або у випадку відмови пенсіонера від добровільного повернення виплачених сум стягуються в судовому порядку. Системним аналізом вказаних норм суд приходить до висновку, що повернення надмірно сплачених сум пенсій передбачає стягнення зазначених сум у випадку наявності рахункової помилки органу, який здійснював нарахування та виплату пенсії, або якщо така надмірна сплата відбулась з вини пенсіонера, а саме через зловживання, зокрема у випадку надання недостовірної інформації або взагалі ненадання відповідної інформації чи її приховання. Як визначено ст.38 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», пенсія у зв'язку з втратою годувальника призначається на весь період, протягом якого член сім'ї померлого годувальника вважається непрацездатним згідно із ч.2 ст.36 цього Закону. Зміна розміру пенсії або припинення її виплати членам сім'ї здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, у якому склалися обставини, що спричинили зміну розміру або припинення виплати пенсії. Звертаючись до суду з позовом, КЦО УПФУ Дніпропетровської області посилалося на той факт, що всупереч ст.102 Закону України «Про пенсійне забезпечення» відповідач не повідомив, що рішення суду про оголошення його матері померлою, яке надавало йому право на отримання пенсії по втраті годувальника, було скасовано іншим судовим рішенням, а тому отримана ним пенсія підлягає поверненню як безпідставно набуте майно. Оскільки правовий сенс виникнення між сторонами спору паралельно переплітається з правовими наслідками оголошення фізичної особи померлою та наслідками появи фізичної особи, яка була оголошена померлою, суд виходить з того, що відповідно до ст.48 ЦК України, незалежно від часу своєї появи фізична особа, яка була оголошена померлою, має право вимагати від особи, яка володіє її майном, повернення цього майна, якщо воно збереглося та безоплатно перейшло до неї після оголошення фізичної особи померлою, за винятком майна, придбаного за набувальною давністю, а також грошей та цінних паперів на пред'явника. Особа, до якої майно перейшло за відплатним договором, зобов'язана повернути його, якщо буде встановлено, що на момент набуття цього майна вона знала, що фізична особа, яка була оголошена померлою, жива. Таким чином, положеннями ст.48 ЦК України регламентовано порядок поновлення особисто-правового статусу особи, яка була оголошена померлою та повернення належного їй майна. Імперативного припису, який би визначав обовязок повернення коштів, отриманих як соціальної допомоги за рахунок коштів з державного бюджету у звязку з її смертю як годувальника, діюче законодавство не містить, у звязку з чим суд керується засадами, закріпленими ст.1212 ЦК України. Відповідно до ч.1 ст.1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобовязана повернути потерпілому це майно. Особа зобовязана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Відповідно до ст.1215 ЦК України, не підлягають поверненню безпідставно набуті заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоровя або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача. Відповідно до правовою позиції, висловленої Верховним Судом України в постанові №6-151цс13 від 22.01.2014 року, безпідставно набуті особою кошти, що належать до виплат, встановлених абз.2 ч.1 ст.1215 ЦК України, за відсутності рахункової помилки з боку особи, яка добровільно провела їх виплату, та факту недобросовісності набувача, не підлягають поверненню. Правильність виконаних розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються, отже, зазначене у\~\~ст.1215 ЦК України майно підлягає поверненню у разі наявності цих фактів. В ході судового розгляду судом не встановлено доказів, які б свідчили про те, що під час нарахування та виплати [PERSON] пенсії по втраті годувальника КЦО УПФУ Дніпропетровської області діяло не добровільно та з допущенням будь-якої рахункової помилки, зокрема відсутні висновки ревізії, акти перевірок чи службового розслідування, по інформації яких можна було б відстежити шлях та причину виникнення помилки при нарахуванні пенсії та з'ясувати, що дана помилка є безпосередньо рахунковою. Крім того, перевірені докази у справі, яким судом надано відповідну правову оцінку, очевидно вказують про відсутність у відповідача недобросовісності в отриманні пенсії по втраті годувальника. Так, для призначення пенсії по втраті годувальника [PERSON] до управління було надано обсяг всіх необхідних документів, а наявність рішення суду про визнання його матері безвісно відсутньою, а пізніше оголошення померлою, та доказів в підтвердження продовження ним навчання після досягнення повноліття в своїй сукупності суд розцінює як вагомі та безспірні підстави для призначення йому такого виду пенсії. Сама по собі обставина скасування 12.02.2014 року Саксаганським районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області рішення про оголошення [PERSON] померлою хоча і визначає відсутність підстав для подальшого нарахування та виплати [PERSON] пенсії по втраті годувальника (нарахування якої відповідач припинив з 01.03.2014 року згідно довідки, а.с.19-21), однак не може бути підставою для повернення правомірно отриманої ним пенсії за період, що передував вказаній вище події, коли в розумінні ч.2 ст.36, ст38 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» він вважався непрацездатним членом сім'ї померлого годувальника та мав законне право на отримання такої допомоги. Доказів, які б свідчили про обізнаність відповідача з тим, що протягом всього періоду отримання ним пенсії по втраті годувальника, його мати була жива, позивачем в підтвердження своїх вимог суду не надано, а судом не встановлено. Посилання позивача, що відповідач умисно не повідомив управління про обставини, які б визначали підстави для припинення подальшого нарахування пенсії по втраті годувальника, суд оцінює критично, оскільки обставини ухвалення судом рішення 12.02.2014 року стали одразу відомі позивачу в лютому 2014 року. Оскільки позивачем не доведено факт недобросовісного отримання [PERSON] пенсійних виплат, які за своїм характером є соціальною допомогою та надані йому як засіб для існування, як не встановлено й наявності рахункової помилки,, тому суд приходить до висновку, що він добросовісно отримав такі кошти на підставі фактичного складу доведених обставин, які відповідно до ст.1215 ЦК України поверненню не підлягають, у звязку з чим підстави для задоволення позовних вимог КЦО УПФУ Дніпропетровської області відсутні. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат згідно зі ст.88 ЦПК України, з огляду на ухвалення рішення на користь відповідача та звільнення позивача від сплати судового збору на підставі п.18 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», тому витрати по сплаті судового збору підлягають компенсації за рахунок держави.

Outcome: dismissed