Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-18 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з відповідачки [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» заборгованість за кредитним договором б/н від 22.11.2011р. в розмірі 34946,47грн, яка складається з наступних сум: 6992,23грн. тіло кредиту; 10412,98грн. відсотки за користування кредитом; 13819,73грн. пеня за прострочене зобовязання; 3721,53грн. заборгованість по комісії за користування кредитом. В обґрунтування позову позивач посилався на порушення відповідачкою умов кредитного договору щодо порядку повернення кредитних коштів. В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити. Представник відповідача заперечила проти позовних вимог. В обґрунтування заперечень зазначила, що відповідач не була ознайомлена з умовами кредитування і тарифами, які застосовувались банком при обчисленні розміру заборгованості, а тому надані позивачем розрахунки розміру заборгованості не відповідають умовам договору. Зауважила, що відповідач визнає лише зобовязання зі сплати тіла кредиту в розмірі 6992грн. Просила зменшити розмір нарахованої неустойки та застосувати до позовних вимог строк позовної давності. Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши надані сторонами докази та оцінивши їх у сукупності, судом встановлені наступні фактичні обставини і відповідні їм правовідносини. 22.11.2011р. [PERSON], діючи як фізична особа-підприємець, звернулась до ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» з заявою про відкриття поточного рахунку, в якій просила відкрити поточний та картковий рахунки на умовах обслуговування корпоративних карток /а.с.9/. Заявою передбачено згоду ФОП [PERSON] на отримання банківських послуг ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК». На підставі даної заяви позивачем (кредитодавець) було встановлено відповідачу (позичальник) кредитний ліміт на поточний рахунок на поповнення оборотних коштів та здійснення поточних платежів Клієнта в межах кредитного ліміту. Заявою передбачено, що укладений між сторонами договір банківського обслуговування визначається Умовами та Правилами надання банківських послуг, у тому числі з Умовами та Правилами обслуговування за корпоративними картками, що розміщені на сайт ПАТ КБ «ПРВИАТБАНК». При відкритті поточного рахунку відповідачеві було встановлено кредитний ліміт в розмірі 1000грн, який в подальшому змінювався: з 15.03.2013р. 10000грн, з 08.10.2013р. 12000грн, з 26.03.2014р. 7000грн. Відповідач активно користувалась кредитним лімітом в період по квітень 2014р.. Втім починаючи з травня 2014р. вона не здійснювала ніяких операцій за поточним рахунком. Зазначені обставини підтверджуються випискою про рух коштів з банківського рахунку /а.с.76-84/. У звязку з порушенням відповідачем умов повернення кредиту, позивачем були нараховані штрафні санкції. Станом на 27.01.2017р. за розрахунком позивача за договором б/н від 22.11.2011р. за відповідачем утворилася заборгованість в розмірі 34946,47грн, яка складається з наступних сум: тіло кредиту 6992,23грн; відсотки за користування кредитом 10412,98грн; комісія 3721,53грн; пеня 13819,73грн. 05.08.2016р. відповідачем була припинена господарська діяльність, як суб'єкту підприємницької діяльності, що підтверджується відомостями в ЄДРПОУ /а.с.29-30/. Оскільки відповідач в добровільному порядку не здійснює дій щодо погашення зазначеної заборгованості позивач звернувся до суду з цим позовом. Тож спір виник з кредитних правовідносин, які регулюються нормами Цивільного кодексу України (далі ЦК) та умовами укладеного між сторонами кредитного договору. Відповідно до ст.526 ЦК зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Статтею 629 ЦК передбачено обовязковість виконання договору його сторонами. Підписуючи 22.11.2011р. заяву про відкриття поточного та карткового рахунків /а.с.9/ відповідач погодилась на запропоновані банком умови надання банківських послуг по корпоративних картках. Своїм підписом вона підтвердила, що ознайомлена та згодна з Умовами та Правилами надання банківських послуг по корпоративних картках ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК». За таких обставин, виконання сторонами своїх договірних обовязків, як надавача та споживача послуг, є обовязковим. Визначаючи зміст [PERSON] та [PERSON] надання банківських послуг за якими визначається зміст зобовязання відповідача суд звертає увагу, що банк є субєктом господарської діяльності, який здійснює надання послуг невизначеному колу осіб, а тому [PERSON] і [PERSON] надання банківських послуг, за якими ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» надає послуги своїм клієнтам, є публічною офертою. Споживач таких послуг, подаючи заяву на надання йому банківських послуг, висловлює свою згоду про приєднання до умов обслуговування, які розроблені банком, а відтак такий договір є договором приєднання (ст.634 ЦК). З огляду на свободу у здійсненні господарської діяльності, то банк має право в односторонньому порядку змінювати [PERSON] та [PERSON] надання банківських послуг та їх вартість, але такі зміни мають бути доведені до відома споживача послуг, який у разі незгоди з ними має право вимагати зміни або розірвання діючого договору банківських послуг, що передбачено ч.2 ст.634 ЦК. Отже надання позивачем послуг з обслуговування поточного рахунку відповідача шляхом зміни кредитного ліміту з подальшими змінами тарифів з оплати таких послуг допускається, якщо відповідач був повідомлений про такі зміни та не заявив своїх заперечень проти них. У заяві від 22.11.2011р. зазначено, що банківські послуги надаються на [PERSON] та [PERSON], розміщених на сайті www.privatbank.ua. Також заявою передбачено, що відносини між банком та клієнтом можуть вирішуватись як шляхом підписання договорів так і шляхом обміну інформації щодо обслуговування клієнта через веб-сайт банку. Беручи до уваги, що на веб-сторінці ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» розміщений текст повних [PERSON] та [PERSON] надання банківських послуг та Тарифів з розмежуванням їх в залежності від періоду внесення до них змін та доповнень за період починаючи з 01.04.2012р. по теперішній час, то відповідач мав змогу ознайомитись з їх змістом і уразі незгоди відмовитись від користування послугами банку. Отже споживання відповідачем послуг позивача регулюється Умовами і Правилами надання банківських послуг в редакції, яка діяла на момент споживання послуг, якщо між сторонами не було досягнуто іншої домовленості. Стороною відповідача всупереч вимог ст.60 ЦПК не надано суду доказів на підтвердження того, що відповідач зверталась до позивача з повідомленням про незгоду із діючими Умовами та Правилами надання банківських послуг, а тому суд вважає, що вона не заперечувала їх змісту. Беручи до уваги порядок зміни банком умов та правил надання банківських послуг та спосіб їх опублікування, який погоджений сторонами заявою від 22.11.2011р., з огляду на поведінку відповідача, яка активно використовувала поточний рахунок та кошти кредитного ліміту не дивлячись на періодичні зміни вартості банківських послуг, не подавала ніяких заперечень щодо змінених банком тарифів, то суд вважає, що відповідач погодилась на використання кредитних коштів за тарифами відмінними від тих, що діяли на момент підписання заяви від 22.11.2011р.. Аналіз змісту наданого позивачем розрахунку заборгованості та [PERSON] та [PERSON] надання банківських послуг ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» (що є в загальнодоступному ресурсі на сайті банку, а тому є загальновідомою інформацією) свідчить що заборгованість відповідача утворилась з 01.05.2014р. та обчислена на умовах, які діяли на момент виникнення щомісячного зобовязання із здійснення відповідного платежу. Витяги з таких [PERSON] та [PERSON] надані позивачем суду /а.с.10-24, 113-127/. Отже доводи представника відповідача щодо неналежності наданих позивачем таких доказів є необґрунтованими. [PERSON] надання ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» послуги кредитного ліміту на поточний рахунок корпоративного клієнта визначені пунктом 3.2.1 [PERSON] та [PERSON] надання банківських послуг, і в редакції діючої на момент розрахунку заборгованості відповідача [PERSON] та [PERSON] надання банківських послуг ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», тобто в редакції станом на 01.01.2017р., надані позивачем суду /а.с.10-24/. За змістом п.3.2.1.4 [PERSON] та [PERSON] за сумами кредиту, отриманими клієнтами до 31.01.2015 включно і до моменту обнулення кредитного ліміту, за період користування кредитом з моменту виникнення дебетового сальдо до дати обнулення дебетового сальдо в одну з дат до 25-го числа поточного місяця, якщо дебетове сальдо на поточному рахунку утворилося з 1-го до 20-го (включно) числа поточного місяця або до 25-го числа наступного місяця, якщо дебетове сальдо на поточному рахунку утворилося з 21-го до кінцевого числа поточного місяця, розрахунок відсотків проводиться за процентною ставкою у розмірі, 0 % річних від суми залишку непогашеної заборгованості. у випадку необнулювання дебетового сальдо на протязі 90днів Клієнт сплачує Банку за користування кредитом відсотки в розмірі 36% річних, починаючи з останньої дати періоду, в яку дебетове сальдо підлягало обнулюванню. У разі непогашення кредиту впродовж 90 днів з дати закінчення періоду , в який дебетове сальдо підлягало обнуленню, починаючи з 91-го кредит вважається простроченим, а грошові зобов'язання клієнта з погашення заборгованості вважаються порушеними. При порушенні Клієнтом будь-якого з грошових зобов'язань Клієнт сплачує Банку відсотки за користуванням кредитом у розмірі 56% річних від суми залишку непогашеної заборгованості. У разі порушення Клієнтом будь-якого з грошових зобов'язань і при реалізації права Банку на встановлення іншого терміну повернення кредиту, передбаченого Умовами та правилами надання Банківських послуг, Клієнт сплачує Банку пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми залишку непогашеної заборгованості за кожен день прострочення, виходячи з 360 днів у році. Сплата пені здійснюється з дня , наступного за датою порушення зобов'язань. Під «непогашенням кредиту» мається на увазі невиникнення на поточному рахунку нульового дебетового сальдо при закритті банківського дня (п.3.2.1.4.1.4). Пунктом 3.2.1.2.3.4 [PERSON] та [PERSON] передбачено право Банку вимагати від Клієнта дострокового повернення кредиту, сплати відсотків за його користування, виконання інших зобов'язань за кредитом в повному обсязі. Наданий позивачем розрахунок заборгованості відповідача відповідає [PERSON] та [PERSON] надання банківських послуг, якими регулюються договірні відносини сторін, а тому суд не приймає доводи сторони відповідача щодо його необґрунтованості. Відповідно до ст.526 ЦК зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. За загальним правилом зобовязання припиняється його виконанням, проведеним належним чином, що передбачено ст.599 ЦК України. Судом встановлено, що договірні відносини виникли між сторонами у звязку із здійсненням відповідачем підприємницької діяльності, яку відповідач припинила 05.08.2016р.. Разом з тим, відповідно до ст.ст.51, 52, 598 - 609 ЦК, ст.ст.47-49 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» однією із особливостей підстав припинення зобов'язань для фізичної особи - підприємця є те, що у випадку припинення суб'єкта підприємницької діяльності - фізичної особи (виключення з реєстру суб'єктів підприємницької діяльності) її зобов'язання за укладеними договорами не припиняються, а залишаються за нею як фізичною особою, оскільки фізична особа не перестає існувати. Фізична особа - підприємець відповідає за своїми зобов'язаннями, пов'язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном. Отже, не задоволені під час процедури ліквідації фізичної особи-підприємця вимоги кредиторів можуть бути заявлені в порядку, встановленому цивільним законодавством України (правова позиція, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 04.12.2013р. у справі N 6-125цс13). Таким чином, відповідач зобовязана була виконати всі грошові зобовязання за кредитним договором б/н від 22.11.2011р. і не звільняється від такого зобов'язання після припинення підприємницької діяльності та від відповідальності за порушення такого зобовязання, проте цього не зробила, чим порушила умови договору банківського обслуговування. До того ж відповідачем не надано суду доказів того, що вона зверталась до банку із повідомленням про припинення своєї діяльності та заявою про розірвання договору. За таких обставин вимоги позивача про стягнення з відповідача тіла кредиту та процентів за його користування підлягають задоволенню. Згідно ст.611 ЦК у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, а ст.624 ЦК передбачено, що якщо за порушення зобов'язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі. [PERSON] банку на отримання неустойки у вигляді комісії за порушення виконання щомісячного зобовязання та пені за прострочення виконання зобовязання передбачено Умовами та Правилами надання банківських послуг, з якими погодилась відповідач, а наданий позивачем розрахунок їх розміру відповідає таким умовам. Згідно ч.3 ст.551 ЦК розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Статтею 233 Господарського кодексу України (положення якого підлягають застосуванню до спірних правовідносин, оскільки зобовязання виникло у звязку із здійсненнями сторонами договору господарської діяльності) передбачено, що у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Розмір основної заборгованості відповідача складає 17405,21грн (тіло кредиту + проценти), а розмір неустойки 17541,26грн (пеня + комісія). За таких обставин суд не вбачає підстав для зменшення розміру неустойки. Стосовно доводів сторони відповідача щодо строків позовної давності, то суд звертає увагу, що відповідно до ч.1 ст.259 ЦК позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі. Відповідно до [PERSON] та [PERSON] надання банківських послуг з обслуговування кредитних лімітів на поточний рахунок корпоративного клієнта (в редакції яка діяла як на момент активного користування відповідачем поточним рахунком, так і на момент розрахунку позивачем заборгованості) сторони погодили строк позовної давності тривалістю у пять років (п.3.2.1.5.7). Беручи до уваги, що позивач звернувся до суду з позовом 15.02.2017р., то строк позовної давності не пропущений. Тож на підставі вищевикладеного, з урахуванням того, що відповідач допустив порушення умов укладеного між сторонами кредитного договору, а вимоги позивача не суперечать положенням закону та відповідають умовам договору, укладеного між сторонами, то позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Позивачем при зверненні до суду з цим позовом був сплачений судовий збір в розмірі 1600 грн., який підлягає відшкодуванню за рахунок відповідача. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved