Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-16 00:00:00

Представник позивача звернулась до суду із вищезазначеним позовом, в обґрунтування якого зазначає, що [PERSON] є власником 45/100 часток у спільній частковій власності на житловий будинок, що знаходиться за адресою: м. Херсон, вул. Пушкінська, 61 на підставі договору дарування від 15.07.2016 року, посвідченого приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрованого в реєстрі за № 2515. Після укладення договору дарування та реєстрації права власності в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно попередній власник будинку разом з іншими членами своєї сімї виїхали з будинку та були зняті з реєстраційного обліку. Проте Відповідач - донька попереднього власника до цього часу не знялась з реєстраційного обліку. В будинку вона не проживає біля десяти років та її місце знаходження мені невідоме. Стосунки зі своєю матірю (колишньою власницею будинку) Відповідач не підтримує багато років. Позивач придбав даний будинок для особистого проживання та проживання членів своєї сімї. Той факт, що в будинку досі зареєстрований член сімї попереднього власника будинку заважає позивачу повноцінно ним користуватись, адже вони з сімєю не мають до нього жодного відношення та не зобовязані узгоджувати з ним в майбутньому угоди щодо користування та розпорядження будинком. Окрім того, не виключено, що через певний час Відповідач повернеться в будинок та може вимагати надати йому місце для проживання. Поясненнями сусідів [PERSON] та [PERSON] встановлено, що вони знають Відповідача як доньку попередньої власниці будинку [PERSON] Відповідач не проживає в будинку з 2006 року. Просить суд визнати [PERSON], [INFO] визнати такою, що втратила право користування 45/100 частками житлового будинку №61 по вулиці Пушкінській в місті Херсоні. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явилась, представник [PERSON] надала заяву в якій просить справу розглядати без її участі, позовні вимоги підтримує, не заперечує проти винесення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з'явилась, причини не явки суду не повідомила, про час і місце розгляду справи повідомлена у встановленому законом порядку, що підтверджується оголошенням у газеті «Наддніпрянська правда», заперечень з приводу поданого позову не надала. В матеріалах є достатньо доказів, які свідчать про права та взаємовідносини сторін, тому суд вважає можливим справу розглядати у відсутності відповідача. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Суд, вивчивши матеріали справи та дослідивши надані докази, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Права власника житлового будинку визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сімї, і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.\~Тобто право власника будинку (квартири) користуватися цим житлом існує лише за наявності у нього права приватної власності на це майно. На підставі вищевикладеного вбачається, що з припиненням права власності особи на будинок (квартиру) припиняється його право на користування ними, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК України з урахуванням положень ч. 1 ст. 405 ЦК України члени сімї власника житла, які проживають разом з ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником. Аналіз змісту вказаних правових норм свідчить про те, що право члена сімї власника будинку користуватися цим житлом існує лише за наявності у власника права приватної власності на це майно. Із зазначеного слідує висновок, що права користування членів сімї власника будинку цим будинком та обсяг цих прав залежить від прав власника будинку. З припиненням права власності особи на будинок припиняється право членів її сімї на користування ним, оскільки права останніх є похідними від прав самого власника. Судом встановлено, що [PERSON] є власником 45/100 часток житлового будинку №61 по вулиці Пушкінській в місті Херсоні, на підставі договору дарування від 15.07.2016 року серії НВХ 503131, НВХ 513132; інформаційної довідки №63800746 від 19.07.2016 року Відповідно до письмових свідчень [PERSON] та [PERSON], які затверджені головою орагу самоорганізації населення №15 Корабельної у м.Херсоні ради [PERSON], яка зареєстрована у житловому будинку №61 по вулиці Пушкінській в місті Херсоні за даною адресою фактично не проживає. Згідно п. 1 ч. 1 ст. 2 Закону України №1952-IV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що момент внесення запису до державного реєстру речових прав на нерухоме майно, є офіційним визнанням та підтвердженням виникнення в особи права власності на нерухоме майно. Наявна в матеріалах справи копія домової книги житлового будинку №61 по вулиці Пушкінській в місті Херсоні - підтверджують факт проживання та реєстрації [PERSON] в житлового будинку №61 по вулиці Пушкінській в місті Херсоні. За приписами ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Право приватної власності є непорушним. Частиною першою статті 182 ЦК України встановлено, що право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Частина четверта статті 334 ЦК України передбачає, що права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону. Згідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним; ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 383 ЦК України передбачено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сімї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Відповідно до ч.2 ст. 386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. За приписами ч. 2 ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місція проживання в Україні» реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією України, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмежень. Таким чином, реєстрація та проживання [PERSON] в будинку, що знаходиться у власності позивача, обмежує її право власності. Враховуючи викладене, суд на основі повного і всебічного зясування обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, приходить до висновку, що позовні вимоги позивача є доведеними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Згідно зі ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджено судові витрати. У відповідності до ч. 1, п.6 ч.3 ст. 79 ЦПК України, у даному випадку судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідача у судове засідання. На підставі викладеного та

Outcome: approved