Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-04 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду з позовом про визнання дійсним договору від 11 вересня 1998 року купівлі-продажу нерухомого майна квартири, яка розташована за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування вказаного позову зазначив, що позивач [PERSON] (яка на момент укладення договору мала прізвище « [PERSON] ») 11.09.1998 року уклала договір купівлі-продажу квартири, яка розташована за адресою: [ADDRESS] з [PERSON] , яка діяла в інтересах [PERSON] . Зазначений договір був укладений у місті Донецьку на Товарній біржі «Время» та посвідчений підписами продавця, покупця, та уповноваженого представника біржі [PERSON] . Квартира була продана за 500 грн. Договір було зареєстровано на товарній біржі відповідно до ст. 15 Закону України «Про товарну біржу», при його укладенні було узгоджено всі суттєві умови , необхідні для укладення договору купівлі-продажу майна, зокрема, щодо ціни, характеристик майна, передачі майна у власність, та відбулося повне його виконання з боку сторін. На момент укладення зазначеного вище договору, угоди зареєстровані на біржі не підлягали нотаріальному посвідченню, тож вказаний договір було прийнято у БТІ в якості правовстановлюючого документу, та покупцем зареєстроване право приватної власності на квартиру. На теперішній час [PERSON] вирішила розпорядитися своєю квартирою шляхом її продажу, однак звернувшись з відповідною необхідністю до нотаріальної контори їй було відмовлено, оскільки договір купівлі - продажу нотаріально не був посвідчений а угода затверджена на біржі не є правовстановлюючим документом відповідно до інструкції про проведення нотаріальних дій. Позивач та її представник в судове засідання не прибули, представником позивача надано заяву про розгляд справи без участі сторони позивача. На позовних вимогах наполягає. Проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач у судове засідання не з`явилася з невідомих суду причин. Про дату, час та місце судового засідання була повідомлена належним чином. Причини неявки суду не повідомила. Згідно ч.1 ст.280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Передбачених ч. 2 ст. 223 ЦПК України підстав для відкладення розгляду справи судом не встановлено, судом прийнято рішення про розгляд справи за відсутності сторін, на підставі доказів, поданих разом із матеріалами позову з ухваленням заочного рішення відповідно до ст. ст. 280-283 ЦПК України. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, у відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, є дата складання повного судового рішення. Згідно вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З`ясувавши обставини та дослідивши надані докази, суд доходить висновку, що встановлені такі факти та відповідні правовідносини: Раніше квартира розташована за адресою: [ADDRESS] , житловою площею 27,00 кв.м., належала [PERSON] на підставі Свідоцтва № [NUMBER] про право власності на квартиру від 22.03.1994 року, виданого відділом приватизації державного житлового фонду УЖКГ п/о «Дзержинськвугілля», зареєстрованого в БТІ міста Торецька (колишня назва - Дзержинськ) в реєстровій книзі під № 475/3. 11.09.1998 року у місті Донецьку на Товарній біржі «Время» за реєстровим номером 0067/98 зареєстрований договір купівлі - продажу нерухомого майна квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] , житловою площею 27,00 кв.м. (а.с.10) Вказаний Договір було укладено між продавцем [PERSON] , яка діяла в інтересах [PERSON] та покупцем [PERSON] , яка на даний момент має прізвище « [PERSON] » (а.с. 6,7,8). Договір купівлі-продажу вказаної квартири підписаний сторонами власноручно. До теперішнього часу ніхто із сторін ніяких вимог, щодо порушення їх прав, не заявили, ніякого спору, з цих питань, у сторін не виникло. На час укладання договору купівлі-продажу нерухомого майна сторони цього договору ухилились від його нотаріального посвідчення, а на даний час визнання такого договору дійсним можливе лише в судовому порядку. Позивач вказує, що після укладання договору сторонами були виконані умови договору. Відповідно до ч. 1 ст. 19 Цивільного процесуального кодексу України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Відразу після укладання договору купівлі-продажу нерухомого майна між сторонами, покупцем було зареєстровано право власності в КП «Бюро технічної інвентаризації м. Торецька» Торецької міської ради, яке на час виникнення спірних правовідносин мало повноваження реєстраційного органу. Згідно із п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватись судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину. За змістом ст. ст. 57, 58 Конституції України, ст. 5 Цивільного кодексу України, до застосування підлягають акти цивільного законодавства, що регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Положеннями п. 4 Прикінцевих і перехідних положень Цивільного кодексу України 2003 року, що набрав чинності з 01 січня 2004 року, визначено, що цей Кодекс застосовується до цивільних правовідносин, що виникли після набрання ним чинності. Враховуючи, що спірні правовідносини виникли у лютому 1999 року, для їх врегулювання слід застосовувати норми ЦК УРСР в редакції 1963 року. Приписами ст. 224 ЦК УРСР встановлено, що за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. Згідно із ст. 225 ЦК УРСР, право продажу майна, крім випадків примусового продажу, належить власникові. За змістом ч. 1 ст. 227 ЦК УРСР, чинного на час виникнення спірних правовідносин, договір купівлі-продажу квартири повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією із сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (ст. 47 цього Кодексу). Статтею 47 ЦК УРСР була передбачена обов`язковість нотаріальної форми угоди і наслідки недотримання такої форми. Частиною 2 цієї статті встановлено, що у разі, якщо одна із сторін повністю або частково виконала угоду, яка потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, що виконала угоду, визнати угоду дійсною. При цьому, вказана норма може застосовуватись лише за наявності таких необхідних умов: одна зі сторін має повністю або частково виконати угоду; інша сторона має ухилятись від нотаріального оформлення угоди; має існувати вимога сторони, яка виконала свої обов`язки. Відсутність хоча б однієї з цих умов унеможливлює визнання договору купівлі-продажу житла з недотриманням нотаріальної форми дійсним. Разом з тим, згідно із ч. 2 ст. 15 Закону України «Про товарну біржу», угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. Позивач на теперішній час не має можливості оформити продаж спірної квартири, оскільки договір купівлі-продажу нерухомого майна не був нотаріально посвідчений. Приймаючи до уваги те, що позивач не має можливості усунути порушення своїх прав в позасудовому порядку, позов про визнання договору купівлі-продажу дійсним підлягає задоволенню.

Outcome: approved