Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-09 00:00:00

Представник позивача, підтримуючи позовні вимоги свого довірителя посилається на те, що [PERSON] є власником будинковолодіння за № 12 по вул. Шевченка в с. Лісний Хлібичин Коломийського району. За його господарством закріплена земельна ділянка згідно земельно-кадастрової книги № 1 порядковий номер-269 та числиться 0,25 га земельна ділянка для обслуговування будинку та господарських споруд, що підтверджується копією свідоцтва про право власності на жилий будинок від 25.11.1987 року та довідкою виданою за № 383 від 12.04.2016 року,яка видана Ліснохлібичинською сільською радою Коломийського району. Користувачем сусідньої земельної ділянки за адресою с. Лісний Хлібичин вул.Шевченка буд. 12, за яким закріплена земельна ділянка 0,10 га, являється відповідач [PERSON] Позивач має намір приватизувати земельну ділянку, яка є в його користуванні, однак не може погодити межі із відповідачем, оскільки той постійно їх змінює. Просить суд прийняти рішення,яким усунути перешкоди користування частиною земельної ділянки 0.0187 га загальною площею 0.25 га, розташованої за адресою - будинок №12 по вул.Шевченка в с.Лісний Хлібичин Коломийського району шляхом знесення господарських споруд, а саме туалету, сараю та зобов`язати відповідача забрати дрова, цеглу та викопати саджанці дерев у відповідності до меж встановлених визначених судово-земельною експертизою,а також стягнути з відповідача судовий збір, витрати на правову допомогу та вартість проведеної експертизи. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав. Відповідач в судове засідання не з`явився ,про день,час та місце слухання справи був належним чином повідомлений, про що свідчить рекомендоване повідомлення ,яке повернулось до суду. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, приходить до наступних висновків. Позивач є власником будинковолодіння за №12 по вул.Шевченка в с.Лісний Хлібичин Коломийського району,за яким закріплена земельна ділянка згідно земельно-кадастрової книги №1 порядковий номер 269 числиться 0.25 га земельна ділянка для обслуговування будинку та господарських споруд ,що копією свідоцтва про право власності на житловий будинок від 25.11.1987 року (а.с.6), планом земельних ділянок (а.с.7) та довідкою виконкому Ліснохлібичінської сільської ради №383 від 12.04.2016 року (а.с.19). Своєю земельною ділянкою позивач користується на підставі виписки з протоколу №2 зборів уповноважених колгоспників колгоспу ім.Жданова від 8.04.1981 року, якою його наділено ділянкою площею 0.0800 га, рішенням виконкому Ліснохлібичинської сільськолї ради №50 від 25.06.1981 року, яким надано дозвіл на будівництво приватного господарства, акту виносу в натурі меж земельної ділянки і розбивки будівель від 11.01.1983 року,і яким надано земельну ділянку для будівництва площею 0.0800 га, архівний витяг зборів уповноважених колгоспників від 12.05.1983 року ,яким виділено позивачу ділянку площею 0.2500 га, що підтверджується картографічними матеріалами та робочими матеріалами первинної приватизації, а також акту від 31.08.2004 року встановлення погоджувальною комісією меж між господарствами та встановлення межових знаків,записів погосподарських книг,де зареєстровано земельну ділянку для будівництва і обслуговування житлового будинку площею 0.2500 га. Відповідач є користувачем земельної ділянки площею 0,1835 га, яка розташована в с.Лісний Хлібичин, вул.Т.Шевченка,12 «а» і підтверджується архівною копією рішення правління колгоспу ім.Жданова від 11.02.1988 року, акту виносу в натурі меж земельної ділянки і розбивки будівель від 11.01.1983 року, акту від 31.08.2004 року встановлення меж погоджувальною комісією. Таким чином, сторони по справі є рівноправними землекористувачами своїх земельних ділянок і мають рівні права щодо користування та розпорядження своїми земельними ділянками. У сторін є суперечка щодо меж земельної ділянки, яка продовжується тривалий час. Так, позивач має намір приватизувати свою земельну ділянку, однак відповідач ,на думку позивача, своїми діями перешкоджає приватизації, частково зайняв земельну ділянку, що знаходиться в користуванні позивача. До матеріалів справи позивачем було надано план меж земельної ділянки, які межують між сторонами, однак з огляду на те, що суд не є фахівцем-експертом, то сторонам було запропоновано провести земельно-технічну експертизу. У відповідності до ст.41 [PERSON] України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі. [PERSON] України є нормами прямої дії, які мають найвищу силу. У відповідності до ст.373 ЦК України право власності на землю (земельну ділянку) набувається і здійснюється відповідно до закону. Згідно ст. 153 ЗК України власник не може бути позбавлений права власності на земельну ділянку, крім випадків, передбачених цим Кодексом та іншими законами України. А у відповідності до ст.155 ЗК України у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. Згідно із ст.319 ЦК України власник володіє, користується , розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Статтею 321 ЦК України встановлено, що право власності є непорушним і ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи бути обмеженим в його здійсненні. У відповідності до ст.325 ЦК України фізичні особи можуть бути власниками будь-якого майна.У відповідності до ст.386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутись до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, згідно ст.387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно без відповідної правової підстави заволоділа ним. Згідно ст.141 ЗК України і позивач і відповідач не набули права власності на свої земельні ділянки відповідно до ст.125 ЗК України, однак позивач є землекористувачем у встановленому законом порядку. У відповідності до ст.198 ЗК України межі земельних ділянок погоджуються з суміжним власником та землекористувачами. Як вбачається з матеріалів справи та висновку експерта у 2004 році згідно акту від 31.08.2004 року було встановлено межу між земельними ділянками позивача та відповідача рішенням 13 сесії IV скликання Ліснохлібичнської сільської ради. У відповідності до ст.59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їх невідповідності [PERSON] або законам України визнаються незаконними в судовому порядку. Як субєкт права власності сільська рада має право володіти, користуватись і розпоряджатись землями комунальної власності в повному обсязі, встановленому для них нормами публічного права. У відповідності з ст.152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати будь-яких порушень його права, навіть якщо ці порушення не повязані з позбавленням права володіння земельною ділянкою. Чинний ЗК України встановлює підстави набуття права на землю шляхом передачі ділянок у власність або надання їх у користування (частина друга статті 116). Однак громадяни і юридичні особи не можуть втрачати раніше наданого їм права користування земельною ділянкою. Отже, підставою для виникнення права на земельну ділянку є відповідний юридичний факт. Сторони по справі користуються своїми ділянками тривалий час. В постанові Судової палати в цивільних і господарських справах ВСУ від 16 березня 2016 року по справі №6-1428цс15, яка є правовою позицією, зазначено наступне. Так, ст.\~173 ЗК України визначено, що межа району, села, міста, району в місті це умовно замкнута лінія на поверхні землі,яка віддаляє територію району, села, міста ,селища, району в місті від інших територій. У відповідності до п.\~«б» ч.\~1\~ст.\~12 ЗК України до повноважень сільських, селищних, міських рад в області земельних відносин на території сіл,селищ,міст відноситься передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян або юридичних осіб у відповідності до ЗК України. У відповідності до ч.ч. 1,\~2\~ст.\~116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають право власності і право користування земельними ділянками з земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоуправління в межах їх повноважень, визначених ЗК України або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами і юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх в користування. Як передбачено \~ч.\~1\~ст.\~122 ЗК України, сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або користування з земель комунальної власності відповідних територіальних громад. Відповідні норми встановлюють нерозривний зв'язок між виникненням права власності на земельну ділянку з обов`язковим отриманням її власником державного акту на право власності. Згідно Інструкції про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, затвердженої Наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 18 травня 2010 року N 376, та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 16 червня 2010 р. за N 391/17686 визначено,що межеві знаки, встановлені з метою закріплення меж земельних ділянок в натурі на місцевості, навіть до вступу даного наказу в дію, є дійсними і підлягають заміні лише при добровільному зверненні власників ділянок. А саме встановлення меж земельних ділянок по даній інструкції проводиться на підставі технічної документації по землеустрою. Місцезнаходження межових знаків підлягає до прив`язки до пунктів геодезичної сітки. У відповідності до ч.1 ст.143 ЦПК України для з'ясування обставин, що мають значення для справи і потребують спеціальних знань у галузі науки, мистецтва, техніки, ремесла тощо, суд призначає експертизу за заявою осіб, які беруть участь у справі. Якщо сторони домовилися про залучення експертами певних осіб, суд повинен призначити їх відповідно до цієї домовленості. Особи, які беруть участь у справі, мають право подати суду питання, на які потрібна відповідь експерта. Кількість і зміст питань, за якими має бути проведена експертиза, визначається судом. При цьому суд має мотивувати відхилення питань осіб, які беруть участь у справі. Особи, які беруть участь у справі, мають право просити суд провести експертизу у відповідній судово-експертній установі, доручити її конкретному експерту. За наслідками заявленого клопотання суд ухвалою призначавє експертизу, і отримавши висновок експерта,оцінює його в сукупності всіх документів. У відповідності до ст.147 ЦПК України висновок експерта в цивільній справі оцінюється судом у відповідності до ст.212 ЦПК України. Як вбачається з висновку експерта, який було проведено згідно ухвали Коломийського міськрайонного суду від 28.07.2016 року, дійсний розмір земельної ділянки гр.[PERSON],позивача по справі, повинен становити 0.25 га, однак за результатами обмірів та виконаних обчислень загальної площі , розмір присадибної ділянки позивача гр.[PERSON] становить площу 0.2315 га., межа між земельними ділянками сторін була проведена ще у 2004 році. Відповідач [PERSON] за результатами замірів має в користуванні земельну ділянкою площею 0.1835 га. Площа зменшення землекористування земельної ділянки ,що знаходиться в користуванні позивача [PERSON] становить 0.0039 га або 39 кв.м. Саме ця частина земельної ділянки позивача незаконно використовується відповідачем. Крім цього, господарські споруди відповідача гр.[PERSON] навіс-шоп, є встановлений частково на земельній ділянці позивача гр.[PERSON], а вбиральня облаштована з порушенням ДБН, без дотримання нормативно-технічного розриву- 1 м від споруди до межі. Будівельні матеріали- дошки, дерево, які складовано відповідачем частково на земельній ділянці позивача [PERSON], а цегла у безпосередній близькості від бетонної огорожі (враховуючи покриття, що повернуто в сторону огорожі-с ніг, дощові води), створюється негативний вплив на огорожу позивача та спричиняє її пошкодження, що підтверджується фототаблицею, яка додана до висновку експерта. Тобто в висновку експерта зазначено саме те,що відповідач своїми діями перешкоджає позивачу користуватись його земельною ділянкою,яка в нього знаходиться у праві землекористування. Крім цього, при вирішенні даної справи по суті, суд бере до уваги долучені відповідачем листи та акт перевірки дотримання вимог земельного законодавства (а.с.13-18) ,в яких встановлено,що у гр.[PERSON] - позивача по справі,що площа земельної ділянки зменшена за рахунок того, що частину його ділянки незаконно використовує відповідач [PERSON] Згідно ст.15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення,невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу , який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. У відповідності до ст.3 Цивільно-процесуального кодексу України кожна особа має право в порядку, встановлену цивільно-процесуальним кодексом звернутись до суду за захистом своїх порушених,невизнаних або оспорюваних прав,свобод чи інтересів. У відповідності до ст.64 [PERSON] України право на звернення до суду за захистом своїх прав і свобод не підлягає обмеженню. Дане право гарантоване усім фізичним та юридичним особам,права і свободи чи інтереси яких порушені,незнані або ос порені. Згідно ст.4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права,свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб у спосіб визначений законами України. У відповідності до ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб,поданим у відповідності до норм ЦПК України в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін. Згідно ч.3 ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Згідно ст.212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, а також оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності.Згідно ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Судом було надано рівні права сторонам процесу щодо подання доказів,їх дослідження і доведення перед судом їх переконливості. Відповідач неодноразово викликався до суду,йому пропонувалось подати всі необхідні документи, які підтверджують його право на користування його частиною земельної ділянки з метою встановлення чи є порушення межі земельної ділянки з його сторони , однак таких документів відповідач суду не представив, в судове засідання не з`явився. Згідно ч.3 ст.10,ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Відповідач не довів суду,що він користується спірними 39 кв.м. на законних підставах і не порушує права землекористування позивача. За таких обставин суд приходить до висновку ,що позовні вимоги позивача знайшли своє підтвердження в судовому засіданні і підлягають до задоволення. На підставі наведеного та ст.41 [PERSON] України, ст.ст.125,126,141,152,153,155 Земельного кодексу України, ст.ст.256,267,319,321,325,373,386 ЦК України в ред. 2003 року, правової позиції Верховного Суду України по справі від 16 березня 2016 року №6-1428цс15, та

Outcome: approved