Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-22 00:00:00

Представник позивача звернулась до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що наказом №282-у від 28.10.2014 р. за власним бажанням позивача було звільнено з посади контрольного майстра відділу технічного контролю ТОВ «Новокаховський електромеханічний завод». В день звільнення відповідач видав трудову книжку, але остаточного розрахунку по заробітній платі, вихідної допомоги та компенсацію за невикористану щорічну відпустку не здійснив, що призвело до тяжкого матеріального становища позивача. Враховуючи зазначене, просить суд, стягнути з відповідача на її користь заборгованість по заробітній платі в сумі 9235,17 грн., компенсації за невикористану відпустку в сумі 317,17 грн., вихідної допомоги у розмірі 3879,00 грн., середній заробіток за час затримки розрахунку в сумі 20016,90 грн., а також моральну шкоду в розмірі 2000 грн. У судове засідання представник позивача не зявилась, подала заяву про розгляд справи за своєї відсутності, наполягаючи на задоволенні позовних вимог. Представник відповідача у судове засідання не зявився, з не відомих суду причин, хоча про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомляв. На підставі ст. 224 ЦК України, зі згоди позивача, суд, вважає можливим ухвалити рішення при заочному розгляді справи, окрім того, суд вважає можливим, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, в звязку з неявкою сторін, судове засідання проводити без фіксування за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши письмові докази, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню із наступних підстав. Судом встановлено, що наказом №281-у від 28.10.2014 р. позивача на підставі п.3 ст.38 КЗпП України, за власним бажанням у звязку з невиконанням адміністрацією законодавства про працю та умов договору, звільнено з посади контрольного майстра відділу технічного контролю БТК цеху 01 ТОВ «Новокаховський електромеханічний завод». В день звільнення відповідачем розрахунок не проведено. Відповідно до ст. 115 КЗпП України, ст. 24 ЗУ Про оплату праці, заробітна плата виплачується працівникові не рідше 2 разів на місяць, через проміжок часу, що не перевищує 16 календарних днів, а відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства провадиться в день звільнення. Відповідно до ст. 117 КЗпП України у разі невиплати з вини власниками або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у ст. 116 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Пунктом 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України Про практику застосування судами законодавства про оплату праці від 24.12.1999 року № 13 передбачено, що установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у звязку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми у день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі наступного дня після предявлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини, при цьому сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Окрім того, згідно п.2 Постанови КМУ №100 від 8 лютого 1995 р «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» у всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється, виходячи з виплат за фактично відпрацьований час. Якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється, виходячи з виплат за попередні два місяці роботи. Якщо і протягом цих місяців працівник не відпрацював жодного робочого дня, середня заробітна плата обчислюється відповідно до останнього абзацу пункту 4 цього Порядку. П. 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою КМ України від 08.02.1995 р. № 100 нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. З розрахункового листа ТОВ «Новокаховський електромеханічний завод» за жовтень 2014 р. вбачається, що відповідач має заборгованість з виплати заробітної плати перед [PERSON] у сумі - 9 235,17 грн., що узгоджується з позовними вимогами. Згідно розрахункових листів за серпень 2014 р та вересень 2014 р. заробітна плата [PERSON] за два місяці, які передували місяцю звільнення становила 2262,91 коп. (серпень 1 182,66 грн., вересень 1080,25 грн.), відпрацьовано 14 днів (110 годин). Тому, середньоденна заробітна плата позивача становить 161,63 грн. (2262,91 : 14 = 161,63 грн.). Судом встановлено, що період затримки розрахунку становить 272 робочих дня. Загальна сума середнього заробітку за час затримки розрахунку, відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, становить: - з 29.10.2014 р. по 23.11.2015 р. 43 963, 36 грн. (середньоденна заробітна плата Х 272 дня = 43 963,35 грн.), без утримання прибуткового податку й інших обовязкових платежів. Суд не приймає до уваги розрахунок позивача в частині стягнення окремих виплат компенсації за невикористану відпустку та вихідну допомогу, оскільки зазначені суми входять до загального розрахунку суми заробітної плати відповідно до розрахункових листів, доданих до матеріалів позову. Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику проводиться у разі, якщо порушення його законних прав призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв»язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. У п. 13 постанови Пленуму Верховного суду України від 31.03.1995 р. № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз»яснено, що відповідно до ст. 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя умов тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв»язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов»язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форм власності, виду діяльності чи галузевої належності. Згідно ч. 1 ст. 233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права. Оскільки строк звернення до суду з позовом про відшкодування моральної шкоди встановлений у ч.1 ст. 233 КЗпП України та становить три місяці з дня, коли працівник дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права. Про це також йде мова в п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», суд приходить до висновку, що в частині відшкодування моральної шкоди позов не підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 243 грн. 60 коп.

Outcome: partial