Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-02 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду з позовом до [PERSON] , про стягнення заборгованості, в якому просить: стягнути з відповідача на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» заборгованість за кредитним договором № б/н від 21 квітня 2010 року у розмірі 20 852 грн. 53 коп. станом на 12 березня 2020 року та судовий збір у сумі 2 102 грн. В обґрунтування заявлених позовних вимог представник позивача зазначає, що [PERSON] звернулась до АТ КБ «ПРИВАТБАНК» з метою отримання банківських послуг, у зв`яжу з чим підписала Заяву № б/н від 21 квітня 2020 року. АТ КБ «ПРИВАТБАНК» свої зобов`язання за Договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах, передбачених Договором та в межах встановленого кредитного ліміту. Відповідач не надавав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями, у зв`язку з чим виникла заборгованість, розмір якої станом на 12 березня 2020 року становить 20 852 грн. 53 коп. Представник позивача АТ КБ «ПРИВАТБАНК» в судове засідання не з`явився, надав до суду клопотання, про розгляд справи за його відсутності. На задоволенні позову наполягав. Не заперечував проти ухвалення по справі заочного рішення. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, хоча про місце, день та час розгляду справи повідомлена через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, відповідно до ч. 11 ст. 128 ЦПК України. Про поважні причини свого неприбуття суд не повідомила. Заяв про розгляд справи за її відсутності та письмовий відзив на позов до суду не надала. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи в їх сукупності, приходить до слідучюого. Судом встановлено, що [PERSON] звернулась до ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала Заяву № б/н від 21 квітня 2010 року. Відповідно до п. 2 Статуту Акціонерного Товариства Комерційного Банку «ПРИВАТБАНК», погодженого Національним банком України від 06 вересня 2019 року, Акціонерне Товариство Комерційний Банк «ПРИВАТБАНК» є правонаступником всіх прав та зобов`язань Публічного Акціонерного Товариства Комерційний Банк «ПРИВАТБАНК». Позивач зазначає, що відповідач при підписанні анкети - заяви підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», складає між нею та Банком Договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. 21 квітня 2010 року відповідачем також була підписана Довідка про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду». Банком на підставі Договору надання банківських послуг відкрито картковий рахунок із початковим кредитним лімітом у розмірі, що зазначений у довідці про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку, а відповідачці надано у користування кредитну картку. У подальшому розмір кредитного ліміту збільшився до 8 200 грн. Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту Банк керується п. 2.1.1.2.3 Договору, на підставі яких, відповідач при укладенні Договору дала свою згоду, щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну (збільшення або зменшення) за рішенням та ініціативою Банку. [PERSON] не надавала своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями, у зв`язку з чим виникла заборгованість, яка станом на 12 березня 2020 року становить 20 852 грн. 53 коп., з яких: - 10 998 грн. 36 коп. - заборгованість за тілом кредиту; - 10 998 грн. 36 коп. - заборгованість за простроченим тілом кредиту; - 4 263 грн. 88 коп. - заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України; - 4 121 грн. 12 коп. - нарахована пеня; а також штрафи відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: - 500 грн. - штраф (фіксована частина); - 969 грн. 17 коп. - штраф (процентна складова). Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини. Частиною 1 ст. 14 ЦК України передбачено, що цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Згідно ч. 1 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Частиною 2 ст. 207 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства . За змістом статей 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно ст. ст. 526, 530 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватись належним чином та у встановлений термін у відповідності із умовами договору. Відповідно до змісту ст. 536 ЦК України за користування грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти та розмір процентів встановлюється договором. Статтею 549 ЦК України передбачено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України) . Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Частиною 2 ст. 615 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Згідно ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, якщо при цьому були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Частиною 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Таким чином, в разі укладення договору кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). Відповідно ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. За положеннями статті 61 Конституції України, ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. На підставі викладеного, відповідно до положень ст. 549 ЦК України, штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором, свідчить про недотримання положень, закріплених у ст. 61 Конституції України, щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Позивачем надано до суду Анкету - заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку від 24 квітня 2020 року, однак, у даній заяві, підписаній сторонами, не зазначена процентна ставка та відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру. Зі змісту позовних вимог, заявлених АТ КБ «ПРИВАТБАНК» вбачається, що Банк просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором № б/н від 21 квітня 2010 року у розмірі 20 852 грн. 53 коп., яка складається з: 10 998 грн. 36 коп. - заборгованості за тілом кредиту; 10 998 грн. 36 коп. - заборгованості за простроченим тілом кредиту; 4 263 грн. 88 коп. - заборгованості за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України; 4 121 грн. 12 коп. - нарахованої пені; а також штрафів відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. - штраф (фіксована частина); 969 грн. 17 коп. - штраф (процентна складова). АТ КБ «ПРИВАТБАНК» на обґрунтування заявлених вимог посилається на розрахунок заборгованості, виписки по рахункам, довідку про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку, довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», «Умови та правила надання банківських послуг», як невід`ємні частини Договору. При цьому, матеріали справи не містять підтверджень того, що саме з даними документами було ознайомлено [PERSON] , те, що остання погодилась з ними, підписуючи Анкету - заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг ПРИВАТБАНКУ, а також те, що вказані документи, на момент отримання відповідачем кредитних коштів, взагалі містили умови, зокрема щодо сплати заборгованості за відсотками та щодо сплати неустойки (пені, штрафів). Також, роздруківка із сайту АТ КБ «Приватбанк» не може бути належним і допустимим доказом у справі, оскільки зміст даного документа повністю залежить від волевиявлення і дій лише однієї сторони (банку), яка може вносити відповідні зміни в Умови та Правила споживчого кредитування. Крім того, суд вважає за необхідне відмовити АТ КБ «ПРИВАТБАНК» в частині стягнення з відповідача заборгованості за простроченим тілом кредиту у розмірі 10 998 грн. 36 коп., оскільки нарахування заборгованості за простроченим тілом кредиту передбачено в Умовах та правилах надання банківських послуг, однак вони не містять підпису [PERSON] , а в Анкеті-заяві позичальника та в довідці, які підписані останньою, про стягнення даного різновиду заборгованості не зазначено, а тому їх не можна розцінювати як частину Кредитного договору. На підставі зазначеного вище, приймаючи до уваги відсутність належних підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та Правила надання банківських послуг, відсутність у Анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, комісії, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як Стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Згідно змісту ч. 1 ст. 6 Європейської конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Однією з основоположних засад цивільного законодавства, згідно п.6 ст. 3 ЦК України, є добросовісність. Тобто дії учасників цивільних правовідносин повинні відповідати певним стандартам поведінки, бути чесними, відкритими, мати повагу до інтересів іншої сторони договору або іншого правовідношення. Судове доказування - це діяльність учасників процесу при визначальній ролі суду по наданню, збиранню, дослідженню і оцінці доказів з метою встановлення з їх допомогою обставин цивільної справи. При цьому, збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених ЦПК України. Доказування є єдиним шляхом судового встановлення фактичних обставин справи і передує акту застосування в судовому рішенні норм матеріального права, висновку суду про наявність прав і обов`язків у сторін. У відповідності до ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно до п. 4 ч. 2 ст. 43 ЦПК України учасники справи зобов`язані подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази. У відповідності до положень ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У ч.ч. 1, 2, 8 ст. 83 ЦПК України визначено, що сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач повинний подати докази разом з поданням позовної заяви. Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї. Надані АТ КБ «ПРИВАТБАНК» Умови та Правила надання банківських послуг не можна вважати складовою кредитного договору, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені в Анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останньою і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору. Дана правова позиція сформульована Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 03.07.2019 (справа № 342/180/17), яка, в силу положень ч. 6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», підлягає врахуванню усіма іншими судами при застосуванні таких норм права. На підставі викладеного, дослідивши та оцінивши надані докази у їх сукупності, надавши їм належну правову оцінку, суд приходить до висновку, що позовні вимоги АТ КБ «ПРИВАТБАНК» підлягають частковому задоволенню, а саме в частині стягнення з [PERSON] заборгованості за Кредитним договором № б/н від 21 квітня 2010 року у розмірі 10 998 грн. 36 коп., яка складається з заборгованості за тілом кредиту. Суд вважає за необхідне відмовити позивачу в задоволенні позову в частині стягнення з відповідача нарахованої АТ КБ «ПРИВАТБАНК» заборгованості за простроченим тілом кредиту, заборгованості за відсотками, нарахованої пені та штрафів, у зв`язку з відсутністю на те правових підстав. Також, відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1 114 грн. 06 коп., пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Рішення виноситься у межах заявлених вимог, на підставі пред`явлених доказів. На підставі приведеного вище,

Outcome: approved