Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-02 00:00:00

Прокурор звернувся до суду з позовом в інтересах держави, де зазначив, що прокурорською перевіркою встановлено, що п.7.5 рішення Бердянської міської ради №12 від 28.01.2010р. «Про передачу у власність та в оренду земельних ділянок громадянам» затверджено проект відведення земельних ділянок та передано відповідачу [PERSON] у власність земельну ділянку площею 0,0655га, з присвоєнням поштової адреси: [ADDRESS] для індивідуального дачного будівництва. На підставі зазначеного рішення 03.06.2010р. за [PERSON] проведена державна реєстрація за реєстраційним номером 011026500643 державного акту на право власності серії ЯК № 829191 на зазначену земельну ділянку, кадастровий номер 2130400000:08:006:0119. Згідно договору купівлі-продажу №1734 від 10.08.2010р., вказана земельна ділянка була відчужена відповідачу [PERSON], на її ім'я виготовлено державний акт ЯЛ №112624, зареєстрований в управління Держкомзему у м.Бердянську 07.10.2010р. за №011026501173. Згідно договору купівлі-продажу №629 від 26.04.2012р., вказана земельна ділянка була відчужена відповідачу [PERSON] Зазначений договір управлінням Держкомзему у м.Бердянську зареєстрований 28.05.2012р. за №2310400000080060119:3:01. Позивач вважає, що п.7.5 рішення Бердянської міської ради №12 від 28.01.2010р. підлягає скасуванню, видані на його підставі та в подальшому державні акти на право приватної власності на земельну ділянку повинні бути визнані недійсними, записи про державну реєстрацію правовстановлюючих документів на землю скасовані, а земельна ділянка має бути витребувана з незаконного володіння та передана за належністю територіальній громаді м.Бердянська в особі Бердянської міської ради з наступних підстав. В ході прокурорської перевірки було встановлено, що згідно з положеннями ст.51 ЗК України спірна земельна ділянка відноситься до земель рекреаційного призначення. Відповідно до ст.9 Закону України «Про державну експертизу землевпорядної документації» проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок вказаної категорії підлягають обов'язковій державній експертизі землевпорядної документації. Зазначена вимога виконана не була, проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки затверджено без проведення зазначеної експертизи. Також ст.ст.58,59,60 ЗК України, ст.ст.88,90 Водного кодексу України встановлюють розміри прибережних захисних смуг в залежності від виду водойми та прямо забороняють надання у приватну власність земельних ділянок водного фонду, до яких відносяться прибережні захисні смуги. Нормативні акти, які регулюють забудову населених пунктів та застосовуються у всіх випадках будівництва, також передбачають обмеження щодо забудови таких земельних ділянок. Також встановлено, що проект відведення вказаної земельної ділянки не погоджено з Державною екологічною інспекцією Азовського моря, а погоджено Мелітопольським сектором регулювання природокористування державного управління охорони навколишнього природного середовища у Запорізькій області. Крім того, спірним рішенням міської ради порушено вимоги містобудівного законодавства. Згідно інформації виконкому Бердянської міської ради від 15.05.2013р., у відповідності до Генерального плану м. Бердянська, затвердженого рішенням Бердянської міської ради № 8 від 25.06.2009року, земельна ділянка по [ADDRESS] розміщується на території сезонних громадських центрів. Відповідно до п.3.39 ДБН 360-92 «Планування і забудова міських і сільських поселень» - будівництво нових дачних районів в межах міських населених пунктів не допускається. За таких обставин прокурор прийшов до висновку, що правочин з надання відповідачу [PERSON] вказаної земельної ділянки протирічить діючому законодавству і тому є недійсним з моменту його вчинення. Всі подальші договори відчуження цієї земельної ділянки є недійсними (нікчемними), тому у відповідності до ст.ст.387,388 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним або якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. На підставі викладеного, позивач в своєму позові просить визнати незаконним та скасувати п.7.5 рішення сімдесят восьмої сесії Бердянської міської ради п'ятого скликання №12 від 28.01.2010р. «Про передачу у власність та в оренду земельних ділянок громадянам; визнати недійсним державний акт на право власності серії ЯК №829191 на земельну ділянку, кадастровий номер 2310400000:08:006:0119, площею 0,0655га, виданий на ім'я [PERSON] для ведення індивідуального дачного будівництва, що розташована за адресою [ADDRESS]; зобов'язати Управління Держземагенства у Бердянському районі Запорізької області скасувати запис у поземельній книзі про державну реєстрацію земельної ділянки площею 0,0655га, розташованої за адресою: [ADDRESS], кадастровий номер 2310400000:08:006:0119, за [PERSON]; визнати недійсним державний акт на право власності серії ЯЛ №112624 на земельну ділянку, кадастровий номер 2310400000:08:006:0119, площею 0,0655га, виданий на ім'я [PERSON] для ведення індивідуального дачного будівництва, що розташована за адресою [ADDRESS]; зобов'язати Управління Держземагенства у Бердянському районі Запорізької області скасувати запис у поземельній книзі про державну реєстрацію земельної ділянки площею 0,0655га, розташованої за адресою: [ADDRESS], кадастровий номер 2310400000:08:006:0119, за [PERSON]; витребувати з незаконного володіння [PERSON] земельну ділянку площею о,о655га, вартістю 65467,25 грн., яка знаходиться в [ADDRESS]. кадастровий номер 2310400000:08:006:0119, межі якої визначені в державному акті на право власності на землю серії ЯЛ №112624, виданому [PERSON], територіальній громаді м.Бердянська в особі Бердянської міської ради. До судового засідання прокурор Лемішко М.В. надала до суду заяву з проханням розглянути справу без її участі, позовні вимоги підтримала, проти винесення заочного рішення не заперечувала. Інші учасники судового розгляду до судового засідання не з'явилися, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. На підставі ст.224 ЦПК України суд розглянув справу в заочному порядку. Вивчивши матеріали справи, суд доходить висновку про необхідність задоволення позову на підставі наступного. Суд вважає встановленим та доведеним наданими до суду доказами, що п.7.5 рішення Бердянської міської ради №12 від 28.01.2010р. «Про передачу у власність та в оренду земельних ділянок громадянам» затверджено проект відведення земельних ділянок та передано відповідачу [PERSON] у власність земельну ділянку площею 0,0655га, з присвоєнням поштової адреси: [ADDRESS] для індивідуального дачного будівництва. На підставі зазначеного рішення 03.06.2010р. за [PERSON] проведена державна реєстрація за реєстраційним номером 011026500643 державного акту на право власності серії ЯК № 829191 на зазначену земельну ділянку, кадастровий номер 2130400000:08:006:0119. Згідно договору купівлі-продажу №1734 від 10.08.2010р., вказана земельна ділянка була відчужена відповідачу [PERSON], на її ім'я виготовлено державний акт ЯЛ №112624, зареєстрований в управління Держкомзему у м.Бердянську 07.10.2010р. за №011026501173. Згідно договору купівлі-продажу №629 від 26.04.2012р., вказана земельна ділянка була відчужена відповідачу [PERSON] Зазначений договір управлінням Держкомзему у м.Бердянську зареєстрований 28.05.2012р. за №2310400000080060119:3:01. Відповідно до положень ст. 13, 14 Конституції України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об'єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією. Статтями 2, 19 Закону України «Про охорону земель» визначено, що об'єктом особливої охорони держави є всі землі в межах території України. Відповідно до ст. 19 Конституції України, посадові особи органів державної влади зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Так, згідно з положеннями ст. 84 ЗК України у державній власності перебувають усі землі України, крім земель комунальної та приватної власності. До земель державної власності, які не можуть передаватись у приватну власність, належать, крім інших, землі водного фонду, крім випадків, визначених цим Кодексом. Відповідно до положень ст. 58 ЗК України до земель водного фонду належать землі, зайняті в тому числі, прибережними захисними смугами вздовж морів, річок та навколо водойм, крім земель, зайнятих лісами. Відповідно до вимог ст. 60 ЗК України вздовж річок, морів і навколо озер, водосховищ та інших водойм з метою охорони поверхневих водних об'єктів від забруднення і засмічення та збереження їх водності у межах водоохоронних зон виділяються земельні ділянки під прибережні захисні смуги. Розмір та межі прибережної захисної смуги уздовж морів та навколо морських заток і лиманів встановлюються за проектами землеустрою, а в межах населених пунктів - з урахуванням містобудівної документації. Згідно зі ст. 88 Водного кодексу України (у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин), з метою охорони поверхневих водних об'єктів від забруднення і засмічення та збереження їх водності вздовж річок, морів і навколо озер, водосховищ та інших водойм в межах водоохоронних зон виділяються земельні ділянки під прибережні захисні смуги. Уздовж морів та навколо морських заток і лиманів виділяється прибережна захисна смуга шириною не менше двох кілометрів від урізу води . Відповідно ст. 90 Водного кодексу України прибережна захисна смуга уздовж морів, морських заток і лиманів входить у зону санітарної охорони моря і може використовуватися лише для будівництва санаторіїв та інших лікувально-оздоровчих закладів, з обов'язковим централізованим водопостачанням і каналізацією. Згідно ст. 59 Земельного кодексу України громадянам та юридичним особам органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування можуть передавати земельні ділянки прибережних захисних смуг, смуг відведення і берегових смуг водних шляхів, а також озера, водосховища, інші водойми, болота та острови із земель водного, фонду лише на умовах оренди для сінокосіння, рибогосподарських потреб, культурно-оздоровчих, рекреаційних, спортивних і туристичних цілей, проведення науково-дослідних робіт тощо. Вищенаведені законодавчі норми встановлюють розміри прибережних захисних смуг в залежності від виду водойми та прямо забороняють надання у приватну власність земельних ділянок водного фонду, до яких відносяться прибережні захисні смуги. Нормативні акти, які регулюють забудову населених пунктів та застосовуються у всіх випадках будівництва, також передбачають обмеження щодо забудови таких земельних ділянок. Згідно п.п. 10, 11 Порядку визначення розмірів і меж водоохоронних зон та режиму ведення господарської діяльності в них, на землях міст і селищ міського типу розмір водоохоронної зони, як і прибережної захисної смуги, встановлюється відповідно до існуючих на час встановлення водоохоронної зони конкретних умов забудови. Водоохоронна зона морів, морських заток і лиманів, як правило, збігається з прибережною захисною смугою і визначається шириною не менш як 2 кілометри від урізу води. Також, відповідно до вимог ст.ст. 17, 18 Закону України «Про основи містобудування» містобудівна документація регулює планування, забудову та інше використання територій, є основою для вирішення питань раціонального використання територій, вирішення питань щодо розташування та проектування нового будівництва, здійснення реконструкції, реставрації, капітального ремонту об'єктів містобудування та упорядкування територій; вирішення питань вибору, вилучення (викупу), надання у власність чи користування земель для містобудівних потреб. Статтею 13 Закону України «Про планування і забудову територій» передбачено, що детальний план території розробляється згідно з генеральним планом населеного пункту та визначає розташування червоних ліній, ліній регулювання забудови; розташування окремих земельних ділянок та об'єктів містобудування, вулиць, проїздів, пішохідних зон, щільність, поверховість, інші параметри забудови, містобудівні умови і обмеження забудови земельних ділянок; розташування інженерно-транспортної інфраструктури; принципи формування архітектурно-просторової композиції забудови; інші вимоги, визначені державними будівельними нормами. Відповідно до ст. 9 Закону України «Про державну експертизу землевпорядної документації» проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок підлягають обов'язковій державній експертизі, зокрема і проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок оздоровчого та рекреаційного призначення. Така ж вимога передбачена в ст. 118, ч. 4 ст. 123 ЗК України: у разі якщо проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки підлягає обов'язковій державній експертизі землевпорядної документації, погоджений проект подається Комісією до відповідного органу земельних ресурсів для здійснення такої експертизи. Спірна земельна ділянка розташована в межах двокілометрової зони прибережної захисної смуги Азовського моря. Всупереч наведеним вимогам земельного законодавства, обов'язкова державна експертиза землевпорядної документації проведена не була, чим грубо порушено вимоги чинного земельного законодавства. Крім того, відповідно до п.3 ч.1 ст.388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Відповідно до п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009р. №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», реституція як спосіб захисту цивільного права (частина перша статті 216 ЦК) застосовується лише в разі наявності між сторонами укладеного договору, який є нікчемним чи який визнано недійсним. У зв'язку з цим вимога про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, за правилами реституції може бути пред'явлена тільки стороні недійсного правочину. Норма ч.1 ст.216 ЦК не може застосовуватись як підстава позову про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, яке було відчужене третій особі. Не підлягають задоволенню позови власників майна про визнання недійсними наступних правочинів щодо відчуження цього майна, які були вчинені після недійсного правочину. У цьому разі майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання індикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача - з підстав, передбачених ч.1 ст.388 ЦК. На підставі викладеного,

Outcome: approved