Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-24 00:00:00

Представник Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення, уточнивши який просить в рахунок погашення заборгованості [PERSON] перед ПАТ «УкрСиббанк» за договором про надання споживчого кредиту №1114701200 від 25.04.2007 року у розмірі 226\~546,91 доларів США, звернути стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором укладеним між АТ «УкрСиббанк» та [PERSON] 25.04.2007 року та зареєстрованого в реєстрі за № 1083, а саме: земельну ділянку, яка розташована за адресою: м. Одеса, вул. Умова, 77, загальною площею 0,0986 га. та житловий будинок, який розташований за адресою: м. Одеса, вул. Умова, 77, загальною площею 241,5 кв.м., шляхом її продажу на публічних торгах в межах виконавчого провадження за початковою ціною у розмірі встановленим в межах виконавчого провадження; виселити всіх осіб, які зареєстровані та/або проживають в будинку, який розташований за адресою: м. Одеса, вул. Умова, 77, зі зняттям з реєстраційного обліку у територіальному органі ДМС України. Також просить стягнути з відповідача витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 378,00 гривні. В обґрунтування своїх вимог представник позивача посилався на те, що 25.04.2007 року між АКІБ «Укрсиббанк», який у подальшому змінив назву на ПАТ «Укрсиббанк» та [PERSON] був укладений договір про надання споживчого кредиту №1114701200, згідно умов якого банк надав позичальнику кредитні кошти у розмірі 195 000,00 доларів США на строк до 25.04.2028 року. Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 23.12.2010 року позовні вимоги ПАТ «УкрСиббанк» були задоволені в повному обсязі та стягнуто з [PERSON] за кредитним договором №11147012000 заборгованість у розмірі 1\~790\~921,21 гривня. З метою забезпечення виконання грошових зобовязань [PERSON] передав у іпотеку земельну ділянку, яка розташована за адресою: м. Одеса, вул. Умова, 77, загальною площею 0,0986 га. та житловий будинок, який розташований за адресою: м. Одеса, вул. Умова, 77, загальною площею 241,5 кв.м.. Відповідно до змісту п.5.2. Іпотечного договору Іпотекодержатель вправі застосовувати для задоволення своїх вимог способи задоволення вимог Іпотекодержателя, які передбачені ч.3. ст.36 ЗУ «Про іпотеку». Згідно з ч. 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання боржником основного зобовязання Іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобовязанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Представник позивача в судове засідання не зявилась, надала до суду заяву про розгляд справи без участі позивача, в якій зазначила, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач в судові засідання не зявився, про час та місце судового засідання повідомлявся належним чином, шляхом надсилання судових ухвал та повісток на адресу місця реєстрації, згідно довідки Відділу адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в Одеській області, про що свідчить розписка про отримання судової ухвали та позову з додатками. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. У судовому засіданні встановлено, що 25.04.2007 року між АКІБ «Укрсиббанк», який у подальшому змінив назву на ПАТ «Укрсиббанк» та [PERSON] був укладений договір про надання споживчого кредиту №1114701200, згідно умов якого банк надав позичальнику кредитні кошти у розмірі 195 000,00 доларів США на строк до 25.04.2028 року. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. В судовому засіданні також встановлено, що в забезпечення виконання зобовязань за договором про надання споживчого кредиту №11147012000 від 25.04.2007 року, між АКІБ «УкрСиббанк», далі по договору Іпотекодержатель, з однієї сторони та [PERSON], надалі пойменований Іпотекодавець, з другої сторони 25.04.2007 року укладено іпотечний договір посвідчений [PERSON], приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу та зареєстрований в реєстрі за № 1083, згідно якого іпотекодавець передає в іпотеку нерухоме майно жилий будинок та земельну ділянку, на придбання яких надано кредит, зазначені в п. 1.5 цього договору. Згідно п.п. 1.5., 1.5.1., 1.5.2., 1.5.3., 1.5.4., 1.5.5., 1.5.6., 1.5.7., 1.5.8., 1.6. іпотечного договору від 25.04.2007 року, посвідченого [PERSON], приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу та зареєстрований в реєстрі за № 1083, предмет іпотеки: вид нерухомого майна земельна ділянка, на придбання якої надано кредит; місцезнаходження (адреса) місто Одеса, вул. Умова, №77; опис площа 0,0986 га; кадастровий номер земельної ділянки 5110137300:40:001:0001; експертна грошова оцінка земельної ділянки 588\~179 гривень 00 копійок; цільове призначення (використання) земельної ділянки для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд; вид нерухомого майна жилий будинок, на придбання якого надано кредит; місцезнаходження (адреса) місто Одеса, вул. Умова, №77; опис жилий будинок, загальна площа 241,5 кв.м., житлова площа 101,5 кв.м.; реєстраційний номер жилого будинку в електронному Реєстрі прав власності на нерухоме майно 10080064. Предмет іпотеки є власністю іпотекодавця на підставі: договору купівлі-продажу, посвідченого [PERSON] приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу 25 квітня 2007 року, реєстровий номер 1074, викладеного на двох бланках, із яких один викладений на спеціально бланку нотаріальних документів серії ВЕК № 793198, видається покупцю для реєстрації жилого будинку в реєстрі прав власності на нерухоме майно у відповідних органах, другий викладений на спеціально бланку нотаріальних документів серії ВЕК № 793199, видається покупцю для передачі в органи земельних ресурсів на отримання Державного акту на право власності на земельну ділянку. Договір зареєстрованого в державному реєстрі правочинів 25 квітня 2007 року за номером 2052590, і не має жодних договірних змін строків позовної давності, щодо правочинів на підставі яких іпотекодавець набув право власності на предмет іпотеки. Відповідно до п.п. 4.1., 4.1., 4.2., 4.3., 4.4., 4.5. іпотечного договору від 25.04.2007 року, посвідченого [PERSON], приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу та зареєстрований в реєстрі за № 1083, звернення стягнення здійснюється іпотекодержателем у: випадках, зазначених в п.п. 2.1.1.-2.1.2. цього договору іпотеки: у разі порушення іпотекодавцем будь-якого зобовязання за цим договором або будь-якого зобовязання, що забезпечено іпотекою за цим договором. Звернення стягнення здійснюється на підставі: рішення суду; виконавчого напису нотаріуса; застереження про задоволення вимог іпотекодержателя. У випадках, зазначених в п.п.2.1.1.-2.1.2. цього договору іпотеки іпотеко держатель надсилає іпотекодавцю повідомлення, оформлене згідно до ст. 35 ЗУ «Про іпотеку». У разі невиконання іпотекодвцем вимог, зазначених в повідомленні, про яке йдеться в п.4.3., іпотекодержатель здійснює звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення за рішенням суду та виконавчим написом нотаріуса здійснюється відповідно до Закону України «Про іпотеку». Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 23 грудня 2010 року позов Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» задоволено у повному обсязі. Стягнуто в содлідарномку порядку з [PERSON], [PERSON] та [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» заборгованість за договором про надання споживчого кредиту № 11147012000 від 25 квітня 2007 року, що складає 1\~790\~921 (один мільйон сімсот девяносто тисяч девятсот двадцять одна) грн. 27 коп.. Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України, одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст.7 Закону України «Про іпотеку»\~\~за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині,\~\~встановленій іпотечним договором,\~\~що визначена на час виконання цієї вимоги,\~\~включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке\~було прямо\~передбачене умовами\~договору, що обумовлює основне зобов'язання. За ч.ч. 1, 3\~ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у\~разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Статтею 572 ЦК України передбачено, що в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом. Згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися в суд за захистом свого цивільного права у випадку його порушення з вимогою про примусове виконання зобовязання в натурі. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі представлених сторонами доказів. 07.07.2014 року набрав чинності Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», згідно з яким протягом дії цього Закону не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме майно, яке вважається предметом застави згідно із\~статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника /майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку. Підставою для прийняття Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» стала втрата значних коштів громадянами України внаслідок різких курсових коливань на валютному ринку України, знецінення національної валюти. У пояснювальній записці до проекту зазначеного закону вказувалося, що через знецінення національної валюти десятки тисяч людей не мають можливості обслуговувати кредитні зобов'язання за споживчими кредитами в іноземній валюті. Банки та інші фінансові установи масово звертають стягнення і примусово вилучають у таких боржників рухоме і нерухоме майно. В тому числі, викидаючи людей із неповнолітніми дітьми з житла на вулицю і забираючи засоби до існування. Це викликає гостре незадоволення у людей і напруження у суспільстві. Отже, зазначений закон було прийнято з метою підтримки громадян України, які мають невиконані зобов'язання за договорами споживчого кредиту в іноземній валюті (валютних кредитів), укладеними з фінансовими установами та банками України шляхом встановлення порядку і умов конвертації зобов'язань за кредитними договорами в іноземній валюті в національну валюту України та пропонувалося мінімалізувати негативні наслідки інфляції національної валюти для громадян України та убезпечити зазначених громадян від виникнення скрутної фінансової ситуації. Основною метою прийняття вищезазначеного Закону, як зазначалося у пояснювальній записці,\~\~є забезпечення конституційних прав громадян та відновлення довіри до банків та інших фінансових установ, вжиття оперативних заходів та мінімалізації можливих збитків громадян при виконанні своїх кредитних зобов'язань. Проаналізувавши норми Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» можна зробити висновок, що вони містять як норми матеріального права, так є і процесуальними нормами, які необхідно застосовувати судам на будь-якій стадії розгляду справи, враховуючи, що саме поняття «мораторій» є відстроченням виконання зобов'язань, що встановлюються\~на певний термін. За своїм змістом вказаний Закон є процесуальним, оскільки\~встановлює порядок вирішення спорів щодо примусового звернення стягнення на предмети застави та іпотеки, а саме: визначає, що за певних умов та протягом певного проміжку часу таке стягнення не проводиться. Оскільки даним Законом не призупиняється дія будь-яких нормативних актів в сфері регулювання кредитних правовідносин, зокрема тих, що визначають правові підстави для звернення у судовому порядку стягнення на відповідні предмети забезпечення, його чинність на час вирішення спору сама по собі\~не може бути підставою для відмови в задоволенні вимог. Таким чином, виходячи із ст. 3 вказаного Закону він носить тимчасовий характер і втрачає чинність\~\~з дня набрання чинності законом, який врегульовує питання особливостей погашення основної суми заборгованості, вираженої в іноземній валюті, порядок погашення (урахування) курсової різниці, що виникає у бухгалтерському та/або податковому обліку кредиторів та позичальників, а також порядок списання пені та штрафів, які нараховуються (були нараховані) на таку основну суму заборгованості. Чинність вказаного Закону України на час ухвалення рішення є підставою, у разі задоволення позову за наявності для цього підстав, для визначення порядку його виконання, зокрема вказівка на те, що рішення не підлягає примусовому виконанню на період чинності вказаного Закону. Застосування цього Закону\~до правовідносин, які виникли між сторонами у справі, можливе, з урахуванням вимог ст.217 ЦПК України, шляхом надання відстрочки виконання рішення суду. З урахуванням вимог Закону України №1304-18 від 03.06.2014 року та\~ст.217 ЦПК України\~суд вважає можливим відстрочити виконання рішення, крім рішення в частині стягнення судових витрат, на час дії Закону України №1304-18 від 03.06.2014 року «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті»\~\~\~\~

Outcome: approved