Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-29 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду із позовом до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором, мотивуючи свої вимоги тим, що 10 грудня 2015 року [PERSON] подав до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» заяву про приєднання до умов отримання кредитів та інших послуг від ТОВ «ФК «ЦФР» та заяву № 187954026 від 10 грудня 2015 року на отримання кредиту від ТОВ «ФК «ЦФР», підписанням якої підтвердив згоду, що ця заява разом з умовами отримання кредитів та інших послуг від ТОВ «ФК «ЦФР» становлять кредитний договір між ТОВ «ФК «ЦФР» та відповідачем, як позичальником, а також, що отримав примірник Кредитного договору та погодив отримати шляхом роздрукування з веб-сайту кредитодавця www.kreditmarket.ua умови отримання кредитів від ТОВ «ФК «ЦФР». Відповідно до Умов отримання кредитів та інших послуг від ТОВ «ФК «ЦФР» ці Умови разом із заявою про приєднання і заявою на отримання кредиту становлять кредитний договір. Згідно умов кредитного договору відповідач отримав у кредит 9822,77 грн., зі сплатою 0,01 % річних, строком на 24 місяці. 30 липня 2018 року між ТОВ «ФК «ЦФР» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір відступлення прав вимоги № 20180730 відповідно до умов якого ТОВ «ФК «ЦФР» передає (відступає) ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належні ТОВ «ФК «ЦФР» права грошової вимоги до Божників за кредитними договорами, вказаними у Реєстрі Боржників, укладеними між ТОВ «ФК «ЦФР» і боржниками. Відповідно п. 1.2 Договору відступлення права вимоги, внаслідок передачі (відступлення) портфеля заборгованості за цим договором, ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» замінює ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень» у кредитних договорах, що входять до портфеля заборгованості та відповідно вказані у реєстрі боржників, та набуває прав грошових вимог ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень» за цими кредитними договорами, включаючи право вимагати від боржників належного виконання всіх грошових та інших зобов`язань боржників за кредитними договорами. Відповідно до реєстру боржників (додаток № 1) до договору відступлення права вимоги № 20180730 від 30.07.2018 р. позивач ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» набув права грошової вимоги до відповідача в сумі 17 618,49 грн., з яких: 6 699,31 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 1,39 грн. - сума заборгованості за відсотками; 6 074,29 - сума заборгованості за платою за управління кредитом; 4 843,50 грн. пеня, в зв`язку з чим позивач звернувся до суду з даним позовом та просив стягнути з відповідача вказану суму та судовий збір в розмірі 2102,00 грн. Ухвалою від 16 березня 2020 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Відповідачу було запропоновано протягом п`ятнадцяти днів із дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі подати відзив на позовну заяву. 09 квітня 2020 року відповідач скористався своїм правом та надав до суду відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач вважає, що сплив строк позовної давності з огляду на наступне. Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (стаття 256 ЦК України). Загальна позовна давність (зокрема, до вимог про стягнення заборгованості за кредитом i процентів) встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України), а спеціальна позовна давність до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) - тривалістю в один рік (п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України). Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Початок nepeбiгy позовної давності визначається ст. 261 ЦК України. Так, за загальним правилом nepeбiг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалась або могда довідатись про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). А за зобов`язаннями з визначеним строком виконання nepe6iг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч. 5 цієї статті). Оскільки кредитний договір встановлює окремі зобов`язання, які деталізують обов`язок боржника повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то незалежно від визначення у договорі строку кредитування право кредитора вважається порушеним з моменту порушення боржником терміну внесення чергового платежу. Отже, nepe6iг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема прострочення виконання) боржником обов`язку з внесения чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу. Встановлення строку кредитування у договорі, який передбачає внесения позичальником щомісячних платежів, має значення не для визначення початку nepe6iгy позовної давнос ті за вимогами кредитодавця щодо погашения заборгованості за цим договором, а, насамперед, для визначення позичальнику poзміру щомісячних платежів. У даній справі за кредитним договором строк виконання основного зобов`язання визначений датою 07.12.2017 року. Відповідно до довідки Фінансової компанії «Центр фінансових рішень» № 2691689-SG від 31.10.2018 року та розрахунку заборгованості, наданої позивачем за період з 08.12.2015 року по 30.07.2018 року, останій платіж за кредитним договором відповідачем вчинено 16.06.2016 року, тобто право позивача вважається порушеним з моменту порушення відповідачем строку внесения чергового платежу, а з урахуванням графіка платежів - з 07.07.2016 року. До суду позивач звернувся 17.02.2020 року, тобто за межами строку позовної давності. Kpiм того, згідно з розрахунком заборгованості пеня за порушення умов кредитного договору почала нараховуватися з 09.02.2016 року i станом на 30.07.2018 року становила 4843,50 грн., при цьому ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» звернулось до суду з цим позовом 17.02.2020 року, тобто з пропуском спеціальної позовної давності в один рік. В позовній заяві зазначено, що відповідно до п. 7.2 Умов отримання кредитів та інших послуг від ТОВ «ФК «ЦФР», затверджених наказом генерального директора ТОВ «ФК «ЦФР» від 08.05.2015 року № 6, до вимог, що виникають з кредитного договору або у зв`язку з ним, застосовується позовна давність у десять років. Відповідно до ч. 1 ст. 259 ЦК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства. За таких обставин обов`язковим є підпис позичальника під умовами отримання кредитів та інших послуг від ТОВ «ФК «ЦФР» у тому випадку, коли сторони досягли домовленості щодо продовження строку позовної давності. 3 наданих до суду документів вбачається відсутність правочинів з підписом відповідача щодо збільшення позовної давності. Також необхідно\~врахувати,\~що Умови\~отримання кредитів\~та інших\~послуг від\~ТОВ «ФК\~«ЦФР»,\~на які\~посилається ТОВ\~«ФК «Європейська\~агенція з\~повернення боргів»,\~повинні бути\~зрозумілі усім\~споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим кредитор має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому, з огляду на зміст ст.ст. 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Позивач не надав належних i допустимих доказів, що відповідач при укладенні кредитного договору був ознайомлений саме з тими Умовами отримання кредитів та інших послуг від ТОВ «ФК «ЦФР», які додані до позову. Текстом заяви № 187954026 від 10.12.2015 року на отримання кредиту від ТОВ «ФК «ЦФР» передбачено, що умови отримання кредитів ТОВ «ФК «ЦФР» згоден отримати шляхом роздрукування з веб-сайту кредитодавця www.kreditmarket.ua. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. (п. 54 постанови Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 року у справі № 444/9519/12). Згідно розрахунку заборгованості відповідача, після спливу строку кредитування - 07.12.2017 року - за перід з 08.12.2017 року по 30.07.2018 року нараховувались відсотки у сумі 0.43 грн, прострочені щомісячні відсотки (плата за управління кредитом) у сум 1899,60 грн, що суперечить законодавству. Відповідно до пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведения справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесения змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на укладення кредитного договору тощо). Зазначений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладений у постанові від 16.11.2016 року у справі № 6-1746цс16. Отже, умова щодо стягнення заборгованості за платою за управління кредитом у сумі 6074,29 грн є нікчемною, є платою за дії, які не є послугою, умовами договору не визначена, а тому не підлягає задоволенню. Також як вбачаеться із доданих до позовної заяви документів, плата за управління кредитом ними не передбачена. На момент укладення кредитного договору відповідач був військовослужбовцем Збройних Сил України, що підтверджується військовим квитком серія [NUMBER] від 24.06.2015 року, а також прописано в заяві № 187954026 від 10.12.2015 року на отримання кредиту від ТОВ ФК ЦФР. Згідно з п. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний i правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» військовослужбовцям з початку i до закінчення особливого періоду, а резервістам та військовозобов`язаним - з моменту призову під час мобілізації i до закінчення особливого періоду штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами i організаціями ycix форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються. На підставі вище викладеного відповідач просив суд відмовити ТОВ «Фінансова компанція «Європейська агенція з повернення боргів» в задоволенні позову. 28 квітня 2020 року від представника позивача на адресу суду надійшла відповідь на відзив, відповідно до якої представник ТОВ «ФК «ЄАПБ» зазначає, що відповідач подав до суду відзив на позовну заяву, який не містить заперечення по суті позовних вимог, а також не надано жодних доказів, які б мали істотне значення для правильного вирішення справи. Відповідач надалі ухиляється від виконання взятих на себе зобовязань, порушуючи при цьому умови Кредитного договору № 187954026 від 10.12.2015 року. В судове засідання представник позивача не з`явився, однак подав клопотання про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити в повному обсязі. Відповідач в судовому засіданні позов визнав частково в розмірі основної суми боргу. Також відповідач повідомив суду, що він підписував заяву про приєднання до умов отримання кредитів та дійсно отримав кредит в розмірі 9\~822,77 грн. На момент взяття кредиту він проходив військову службу. 28 серпня 2018 року припинив проходження служби. 30 червня 2020 року в судовому засіданні на питання чи не змінилася позицію відповідача щодо визнання ним позову в частині стягнення основної суми боргу, відповідач повідомив, що не змінилася. Оскільки позиція відповідача щодо визнання позову в частині стягнення основної суми заборгованості висловлена в судовому засіданні пізніше, ніж подані письмові пояснення до суду (в яких іде мова про застосування позовної давності і не визнання позовних вимог), суд вважає необхідним виходити з останньої позиції відповідача. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступних висновків. Матеріалами справи встановлено, що 10 грудня 2015 року [PERSON] підписав заяву про приєднання до умов отримання кредитів та інших послуг від ТОВ «ФК «ЦФР» та заяву № 187954026 на отримання кредиту від ТОВ «ФК «ЦФР» в сумі 9\~822,77 грн. зі сплатою 0,01 % річних, строком на 24 місяці /а.с. 5-7/. 30 липня 2018 року між ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір відступлення права вимоги № 20180730 відповідно до умов якого, ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» приймає належні ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень» права грошової вимоги між кредитором та боржником /а.с. 20-22/. Відповідно до п. 1.2 Договору відступлення права вимоги, внаслідок передачі (відступлення) портфеля Заборгованості за цим договором, ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» замінює ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень» у кредитних договорах, що входять до портфеля заборгованості та відповідно вказані у реєстрі боржників, та набуває прав грошових вимог ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень» за цими кредитними договорами, включаючи право вимагати від боржників належного виконання всіх грошових та інших зобов`язань боржників за кредитними договорами. Відповідно до витягу з реєстру боржників до договору відступлення права вимоги № 20180730 від 30.07.2018 р. позивач ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» набув права грошової вимоги до відповідача в сумі 17 618,49 грн., з яких: з яких: 6 699,31 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 1,39 грн. - сума заборгованості за відсотками; 6 074,29 - сума заборгованості за платою за управління кредитом; 4 843,50 грн. пеня /а.с. 23/. На виконання вимог п. 6.6 договору відступлення права вимоги на адресу відповідача, зазначену в кредитному договорі, простою кореспонденцією через відділення «Укрпошти» від імені ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень» направлено повідомлення про відступлення права вимоги до ТОВ ФК «Європейська агенція з повернення боргів» (позивач) /а.с. 17/. В судовому засіданні встановлено, що відповідач отримав кредит в ТОВ «ФК «ЦФР» в сумі 9\~822,77 грн. /вказаний факт визнано відповідачем/. Відповідач спочатку кошти за кредитом сплачував, а потім припинив, в результаті чого утворилася заборгованість в сумі 6\~699,31 грн., що визнано відповідачем. В той же час, відповідачем заявлено клопотання про застосування строків позовної давності. Відповідно до частин першої, другої\~статті 207 ЦК України\~правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей\~626,\~628 ЦК України\~договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою\~статті 638 ЦК України\~встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені\~законом\~як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У\~статті 526 ЦК України\~передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої\~статті 1054 ЦК України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша\~статті 1048 ЦК України). Частиною другою\~статті 1054 ЦК України\~встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно із частиною першою\~статті 633 ЦК України\~публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за\~законом\~надані відповідні пільги. За змістом\~статті 634 цього Кодексу\~договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку ТОВ «ФК» ЦФР»). Позивач, обґрунтовуючи збільшення строку позовної давності до 10 років, посилався на підп. 7.2 п. 7 Умов отримання кредитів та інших послуг від ТОВ «ФК» ЦФР». При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Умови розумів відповідач та ознайомлювався і погодився з ними, підписуючи заяву про приєднання до умов отримання кредитів та інших послуг ТОВ «ФК» ЦФР», а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови щодо строку позовної давності. Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (ТОВ «ФК» ЦФР»), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови отримання кредитів, що не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу умови отримання кредитів, відсутність у заяві домовленості сторін про зміну строку позовної давності, надані позивачем умови отримання кредитів не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Відповідно до частини першої статті 259 ЦК України договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі. З урахуванням наведеного, не може вважатися укладенням договору про збільшення позовної давності підписання відповідачем заяви про приєднання до умов отримання кредитів та інших послуг ТОВ «ФК» ЦФР» за відсутності підпису на самих Умовах, про що детально розписано вище. За таких обставин суд вважає, що між сторонами не досягнуто згоди про збільшення строку позовної давності до 10 років. Крім того, відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у 3 роки (стаття 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлено спеціальну позовну давність. Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). За загальним правилом, перебіг загальної та спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). Так, за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п`ята статті 261 ЦК України). Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у статтях 252-255 ЦК України. При цьому початок перебігу позовної давності пов`язується не стільки зі строком дії (припиненням дії) договору, скільки з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України). За змістом цієї норми, початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Згідно з умовами заяви на отримання кредиту позичальник зобов`язаний здійснювати повернення кредиту частинами (щомісячними платежами) у розмірі та в строки, визначені графіком платежів, і щомісяця сплачувати проценти за користування кредитом. Оскільки умовами договору передбачені окремі самостійні зобов`язання, які деталізують обов`язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового платежу, а отже, і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення. Таким чином, до вимоги про стягнення основної суми боргу застосовується загальна позовна даність 3 роки. Відповідно до частини четвертої статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Ураховуючи, що за умовами договору погашення кредиту повинно здійснюватися позичальником частинами до 07 числа кожного місяця, то початок перебігу позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальником кожного із цих зобов`язань. Так, позивачем позов подано до суду 02 березня 2020 року /а.с. 34/, відповідно, позивач має право на стягнення заборгованості за період з 02 березня 2017 року по 02 березня 2020 року, а з урахуванням того, що кредит брався на 24 місяці до 10 грудня 2017 року. Тобто, в рахунок погашення заборгованості за основною сумою боргу з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума за період з 02 березня 2017 року до 10 грудня 2017 року. Так, відповідно до графіку платежів /а.с. 7/, повернення кредиту за вказаний період повинно було здійснюватися в сумі від 409.29 грн. в місяць до 409.33 грн. і за вказаний період така сума становить 4\~159,21\~грн. /66,15 (з 02.03.2017 по 06.03.2017 включно) 409.29+409,29+409,30+409,30+409,30+409,31+409,31+409,31+409,32+409,32+409,33/, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. В задоволенні позову в іншій частині щодо стягнення основної суми кредиту слід відмовити в зв`язку зі спливом позовної давності. З матеріалів справи вбачається, що\~відповідач проходив військову службу з 24 червня 2015 року по 28 серпня 2018 року /відповідно до копії військового квитка/, тобто, протягом всього часу, на який брався кредит. Закон України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей відповідно до Конституції України визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі. Відповідно до частини п`ятнадцятої статті 14 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей військовослужбовцям з початку і до закінчення особливого періоду, а резервістам та військовозобов`язаним - з моменту призову під час мобілізації і до закінчення особливого періоду штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються. Вищезазначена норма Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей поширюється на всіх військовослужбовців з початку і до закінчення особливого періоду, який не обмежується районом проведення АТО. Початком особливого періоду на території України є дата набрання чинності Законом України від 17.03.2014 № 1126-VII, яким затверджено\~Указ Президента України від 17.03.2014 № 303 Про часткову мобілізацію, тобто - 18 березня 2014 року. Таким чином, відповідач саме як військовослужбовець має визначене вказаним Законом право на не нарахування штрафних санкцій та пені за невиконання своїх зобов`язань за кредитним договором, а також на не нарахування процентів (в тому числі і просточених) за користування кредитом за період до 28 серпня 2018 року, оскільки згідно вищевказаних доказів, відповідач був військовослужбовцем. Як вбачається з розрахунку заборгованості, відсотки та пеня нараховувалися до 08 грудня 2017 року, але відповідач як військовослужбовець мав на той час право на те, щоб проценти (в тому числі і щомісячні) та пеня не нараховувалися, тому в задоволенні позову в цій частині слід відмовити в зв`язку з необґрунтованістю. З огляду на встановлене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Відповідно до положень статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, відповідно до статті 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід стягнути документально підтверджені витрати зі сплати судового збору пропорційно розміру задоволених позовних вимог, що складає 567,54 грн. На підставі вище викладеного,

Outcome: partial