Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-15 00:00:00

Приватне підприємство «Пультова охорона «Шериф» (далі по тексту - ПП «Шериф», позивач) звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором про надання послуг охорони в сумі 2450,00 грн. Позов обґрунтований наступними обставинами. 01.05.2017 між ПП «Шериф» та [PERSON] укладено договір №4427/КВ про надання послуг за допомогою технічних засобів охорони квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , на строк до 31.12.2017. За положенням договору він вважається продовженим на один рік без обмеження кількості разі такого продовження, якщо за 15 календарних днів до закінчення його дії жодна зі сторін не вимагатиме його припинення. Згідно з умовами договору оплата послуг здійснюється на умовах передплати і проводиться щомісячно, у перші п`ятнадцять календарних днів місяця, в якому надаються послуги, в розмірі 245 грн. до двох виїздів групи мобільного реагування в місяць. Позивач виконав послуги, визначені договором, проте відповідач не виконує взяті на себе зобов`язання по здійсненню їх оплати. Внаслідок несплати вартості послуг станом на 31.12.2018р. утворився борг в сумі 2450,00 грн. Договором передбачено, що у разі невиконання замовником зобов`язань за несвоєчасну оплату або неналежне виконання своїх обов`язків щодо оплати наданих виконавцем послуг, зобов`язується оплатити пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожний прострочений день на суму невиконаних зобов`язань, що становить 364,60 грн. Також відповідач як боржник, що прострочив виконання грошового зобов`язання, на підставі ст. 625 ЦК України зобов`язаний сплатити індекс інфляції та три проценти річних від простроченої суми, що становить, відповідно, 62,48 грн. і 203,18 грн. Ухвалою від 11.07.2019 суд відкрив провадження у даній справі та призначив її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами. У встановлений судом строк відповідач не подав відзив на позов. Дослідивши докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, суд встановив такі обставини та визначені відповідно до них правовідносини. ПП «Шериф» є суб`єктом господарювання приватного права, основним видом економічної діяльності якого є діяльність приватних охоронних служб. 01.05.2017 між ПП «Шериф» (виконавцем) та [PERSON] (замовником) укладено договір про надання послуг за допомогою технічних засобів охорони (далі - Договір), предметом якого є передання замовником виконавцю під охорону на пульт централізованого спостереження квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (далі - об`єкт). Договором передбачено, що охорона об`єкта здійснюється шляхом спостереження за станом технічних засобів охорони - сигналізації на об`єкті, та негайного виїзду групи мобільного реагування при їх спрацюванні з метою вжиття заходів, спрямованих на встановлення причин спрацювання засобів сигналізації, а при необхідності - затримання осіб, які протиправно проникли на об`єкт для наступної передачі їх правоохоронним органам (пункт 1.3.). За умовами договору вартість послуг виконавця не залежить від фактичного часу охорони та становить 245 грн. в місяць до двох виїздів групи мобільного реагування в місяць, а оплата послуг здійснюється на умовах передплати і проводиться щомісячно, у перші п`ятнадцять календарних днів місяця, в якому надаються послуги (пункти 2.3, 5.1.1.) Сторони погодили, що Договір набирає чинності з моменту його підписання та діє протягом календарного року, але в будь-якому випадку до моменту повного виконання обома сторонами прийнятих на себе зобов`язань, проте вважається продовженим на один рік без обмеження кількості разі такого продовження, якщо за 15 календарних днів до закінчення його дії жодна зі сторін не вимагатиме його припинення (пункти 8.1., 8.2.). Судом встановлено, що з березня 2018 р. відповідач не здійснює оплату послуг за вищевказаним договором, що підтверджується актом звірки взаємних розрахунків. З огляду на загальні ознаки зобов`язань, зафіксовані в укладеному сторонами договорі, які характеризуються особливостями об`єкта цих зобов`язань - наданням однією стороною (виконавцем) послуг за завданням другої сторони (замовника) за плату, суд приходить до висновку, що між ПП «Шериф» та [PERSON] виникли зобов`язання, що випливають з договору про надання послуг, які врегульовані нормами глави 63 ЦК України, положення якої можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання (частина 2 статті 901 ЦК України). Відповідно до положень статті 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Згідно статті 907 ЦК України договір про надання послуг може бути розірваний, у тому числі шляхом односторонньої відмови від договору в порядку та на підставах, встановлених цим Кодексом, іншим законом або за домовленістю сторін. Порядок і наслідки розірвання договору про надання послуг визначаються домовленістю сторін або законом. Такий порядок визначений пунктом 8.3. Договору, який передбачає право кожної зі сторін на його розірвання за умови попередження про це другої сторони письмово за 15 днів. За загальним правилом, встановленим статтями 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Водночас жодних доказів направлення відповідачем позивачу письмового повідомлення про розірвання договору суду не надано, а відтак доводи відповідача про розірвання договору є необґрунтованими. Зважаючи на вид послуг, що є предметом Договору, та зміст самого Договору, який передбачає, що вартість послуг охорони не залежить від фактичного часу охорони, посилання відповідача на відсутність доказів фактичного надання йому послуг не заслуговують на увагу і є безпідставними. Частиною 1 статті 509 ЦК України встановлено, що зобов`язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. За приписом статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина 1 статті 626 ЦК України). Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України). Згідно з нормою статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини 1 статті 530 цього Кодексу якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, воно підлягає виконанню у цей строк (термін). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (стаття 611 ЦК України). Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України). Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (стаття 611 ЦК України). За несвоєчасну оплату або неналежне виконання замовником обов`язків щодо оплати наданих виконавцем послуг договором також передбачено нарахування пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожний прострочений день на суму невиконаних зобов`язань (пункт 5.1.1. Договору). Положення договору про право виконавця вимагати сплати пені у разі порушення замовником зобов`язань за договором узгоджується з вимогами статей 546, 547, 549-551 ЦК України. За приписом статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності неможливість виконання ним грошового зобов`язання і у разі прострочення на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми. Інфляційні втрати обраховуються шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на добуток індексів інфляції за період прострочення (сукупний індекс інфляції). Три проценти річних розраховуються по формулі: сума боргу х 3 х кількість днів прострочення платежу/365/100. Згідно з наданими позивачем розрахунками загальний розмір заборгованості відповідача за договором про надання послуг охорони станом на 05.06.2019 складає 73080,26 грн., що включає: основний борг - 2450,00 грн.; договірна пеня - 364,60 грн.; інфляційні збитки - 203,18 грн.; три проценти річних - 62,48 грн. Вказані розрахунки суд покладає в обґрунтування рішення, оскільки вони виконані за вірними формулами, з урахуванням статистичних даних про облікову ставку НБУ та індекси інфляції за період прострочення. Отже, на підставі викладеного та оцінки наданих доказів, суд дійшов висновку про обґрунтованість і доведеність позовних вимог ПП «Шериф» та задовольняє їх у повному обсязі. Зважаючи на результат розгляду справи, суд відповідно до положень статті 141 ЦПК України покладає на відповідача сплачений позивачем судовий збір. На підставі викладеного та

Outcome: approved