Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-07 00:00:00

Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Сузір'я» звернулось до Деснянського районного суду міста Києва з зазначеною позовною заявою, в якій з урахуванням уточнення позовних вимог, просить стягнути на свою користь з [PERSON] суму боргу за договором безвідсоткової позики №13/ФЛ-009 від 04.07.2013 року у розмірі 56383,00 грн., мотивуючи свої вимоги тим, що 04.07.2013 року між Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Сузір'я» та [PERSON] було укладено договір безвідсоткової позики № 13/ФЛ-009, відповідно до умов якого, на підставі видаткового касового ордеру № 156 від 04.07.2013 р. позивач видав відповідачу грошові кошти на загальну суму 46568,00 грн., зазначивши, що п. 1.2. договору позики та додатковою угодою № 1 від 25.08.2013 року встановлено кінцевий термін погашення позики до 25.09.2013 року включно. За період з 05.09.2013 р. по 15.10.2013 р. відповідач здійснив часткове погашення позики на загальну суму 15397,00 грн., що підтверджується прибутковими касовими ордерами № 620 від 05.09.2013 р., № 660 від 25.09.2013 р., № 715 від 15.10.2013 р., але в порушення зазначених договірних зобов'язань, залишок суми позики в розмірі 31171,00 грн. відповідач не повернув. Неодноразові нагадування про необхідність повернення грошей результату не дали, а тому позивач був вимушений звернутись до суду з даним позовом. Представник позивача у судове засідання не з'явився, звернувшись до суду з заявою, у якій просить слухати справу за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач у судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся судом належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення особисто та телеграмою, причини неявки суду не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності до суду не надійшло. За наведених обставин, на підставі ст. 224 ЦПК України суд ухвалив провести заочний розгляд справи з ухваленням заочного рішення на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши та проаналізувавши докази, які містяться в матеріалах справи, суд на основі повно та всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог та заперечень, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 04.07.2013 року між Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Сузір'я» та відповідачем було укладено договір безвідсоткової позики № 13/ФЛ-009 (а.с. 5). Відповідно до п. 1.1 вказаного договору позивач надає відповідачу безвідсоткову поворотну позику у розмірі 46568,00 грн. на умовах, передбачених цим Договором, для господарських потреб. Відповідно до п. 3.1.1. даного Договору позивач зобов'язався надати грошові кошти у межах, що встановлена у п. 1.1 цього Договору, у безготівковому/готівковому порядку шляхом перерахування/надання грошових коштів за письмовими заявками відповідача. Згідно заяви на безвідсоткову позику, видаткового касового ордера № 155 від 04.07.2013 р. позивач, в межах заявлених сум, зазначених в заяві, видав [PERSON] з каси кошти в сумі 46568,00 грн. Кошти отримала відповідач особисто про що свідчить її особистий підпис на видатковому касовому ордері (а.с. 6, 12). Згідно пункту 1.2. договору безвідсоткової позики та додаткової угоди № 1 від 25.08.2013 р. року кінцевий термін погашення позики встановлено до 25 вересня 2013 року включно (а.с. 32). Судом встановлено, що позивач свої зобов'язання за договором безвідсоткової позики виконав, надавши відповідачу на умовах, визначених договором грошові кошти у сумі 46568,00 грн. З матеріалів справи вбачається, що відповідач виконав зобов'язання частково. Згідно прибуткових касових ордерів, досліджених судом, відповідач погасив заборгованість на суму 15397,00 грн., решту коштів в сумі 31171,00 грн., не повернувши, чим порушив виконання зобов'язань за договором безвідсоткової позики. Отже, для відповідача, у зв'язку із невиконанням зобов'язань за договором безвідсоткової позики, настають правові наслідки встановлені договором. Відповідно до п. 4.2. договору позики за несвоєчасну сплату передбачено відповідальність, а саме: пеня за кожен день прострочення, яка обчислюється від суми простроченого платежу, у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діє у період, за який сплачується пеня, а у разі прострочення понад один місяць позичальник сплачує штраф у розмірі 50 % від суми безвідсоткової позики. Отже, внаслідок неналежного виконання зобов'язання за договором позики та не повернення згідно умов договору безвідсоткової позики грошових коштів, відповідач має сплатити позивачу штраф у розмірі 50% від суми безвідсоткової позики, який становить 23284,00 грн. та пеню, враховуючи подвійну облікову ставку НБУ, яка становить 13% в сумі 1928,00 грн. Судом встановлено, що станом на 14 березня 2014 року борг [PERSON] перед позивачем становить 56383,00 грн., з яких: основний борг - 31171,00 грн., штраф - 23284,00 грн., пеня - 1928,00 грн. Позивач звертався до [PERSON] з вимогою повернути йому позичені ним гроші, але відповідач згідно умов, обумовлених в договорі, гроші йому не повернула (а.с. 9-11). Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передачі грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Частиною 1 ст. 530 ЦК України встановлено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦКУ позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій же сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій же кількості, такого ж роду та такої ж якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, встановлені договором. Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ч. 1 ст. 546 та ст. 549 ЦК України виконання зобов'язання забезпечуються, зокрема, неустойкою, яка визначається як пеня та штраф і є грошовою сумою чи іншим майном, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення зобов'язання. Сплата неустойки є правовим наслідком у разі порушення зобов'язання (п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК). Відповідно до ст. 611 Цивільного кодексу України: у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки. В розумінні цивільного законодавства України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог-відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 610 ЦК України під порушенням зобов'язання передбачено його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). За змістом ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов'язання. Згідно з ст. 599 ЦК України, зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до ч. ч. 1, 4 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Разом тим, відповідачем суду не надано жодних належних та допустимих доказів в заперечення позовних вимог, не здобуто таких доказів і в ході судових засідань. Повно та всебічно з'ясувавши обставини справи, оцінивши зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ґрунтуються на вимогах закону, обставини справи підтверджені певними засобами доказування, тому позовні вимоги підлягають задоволенню. Згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підставі викладеного,

Outcome: approved