Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-29 00:00:00

Приватне акціонерне товариство «Київобленерго» (далі - ПрАТ «Київобленерго», позивач) звернулося до суду із позовом до [PERSON], (далі - відповідач), в якому зазначило, що відповідач, перебуваючи з ПрАТ «Київобленерго» у трудових відносинах, на службовому автомобілі ВАЗ-21150 днз [NUMBER], який належить позивачеві, 25.10.2012 року, допустив порушення Правил дорожнього руху України і здійснив наїзд на велосипедиста [PERSON], [INFO], в результаті чого останній загинув на місці аварії. За фактом вчинення ДТП було внесено до единого реєстру досудових розслідувань відомості за ч. 2 ст. 286 КК України і цього ж дня, 31.10.2012 року, дружину загиблого [PERSON], було визнано потерпілою у кримінальному провадженні. Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 07.07.2017 року у справі №759/6119/16-ц у задоволенні позовних вимог [PERSON], до ПрАТ «Київобленерго» про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди було відмовлено. Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 13.12.2017 року у даній справі рішення суду першої інстанції скасовано, ухвалено нове рішення про задоволення позову частково. Стягнуто з ПрАТ «Київобленерго» на користь [PERSON], майнову шкоду у розмірі 27 870 грн., та моральну шкоду у розмірі 295 000 грн. 11.04.2018 року Постановою Верховного Суду у цій справі рішення Апеляційного суду м. Києва від 13.12.2017 року в частині позову [PERSON], до ПрАТ «Київобленерго» про відшкодування майнової шкоди скасовано, залишено в силі рішення Святошинського районного суду м. Києва від 07.07.2017 року в цій частині. Рішення Апеляційного суду м. Києва від 13.12.2017 року в частині позову [PERSON], до ПрАТ «Київобленерго» про відшкодування моральної шкоди залишено без змін. 19.04.2018 року на виконання рішення Апеляційного суду міста Києва від 13.12.2017 року та постанови Верховного Суду від 11.04.2018 року у справі №759/6119/16-ц позивачем було сплачено [PERSON] 295 000 грн. Таким чином, діями відповідача було завдано шкоди у розмірі 295 000 грн., у зв'язку з спричиненням дорожньо-транспортної пригоди, яку позивач відшкодував, а тому, відповідно до ст.ст. 1166, 1172, 1191 ЦК України, ст. 130, 134 КЗпП України вказана сума підлягає стягненню з відповідача. Також позивач просив стягнути з відповідача судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 4425 грн. Ухвалою суду від 18.09.2018 року позовну заяву ПрАТ «Київобленерго» прийнято до розгляду та відкрито провадження у даній справі. Розгляд справи ухвалено проводити в порядку спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) учасників справи та без проведення судового засідання. Встановлено відповідачу 15-тиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву відповідно до ст. 178 ЦПК України. Встановлено також позивачу п'ятиденний строк з дня отримання відзиву на позов на подання відповіді на відзив. У встановлений судом строк відповідач подав відзив на позов, у якому проти задоволення позовних вимог заперечив повністю, просив у їх задоволенні відмовити. В обґрунтування заперечень проти позову відповідач вказав, що дійсно, 30.10.2012 року за фактом ДТП за його участю було порушено кримінальну справу за ознаками складу злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України. На час ДТП відповідач перебував у трудових відносинах з ПрАТ «Київобленерго» та виконував трудові обов'язки, що підтверджується подорожнім листом ПАТ «АЕС Київобленерго» Макарівського районного підрозділу від 25.10.2012 року. Відповідно до висновку амбулаторної комплексної судово-психіатричної експертизи» від 16.08.2013 року, додаткової амбулаторної судово-психіатричної експертизи від 13.01.2014 року було встановлено, що під час ДТП відповідач перебував у тимчасовому хворобливому розладі психічної свідомості, у нього стався напад «епілепсії» і він не міг усвідомлювати свої дії та керувати ними. На теперішній час кримінальне розслідування по справі триває і вирок не ухвалений. Відповідач вважає, що жодних підстав для стягнення з нього в порядку регресу виплачених потерпілій [PERSON], 295 000 грн., моральної шкоди немає. Так, позивач посилається на п.п. 3, 7 ст. 134 КЗпП України, відповідно до яких, працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, якщо шкоди завдано діями працівника, які мають ознаки діянь, переслідуваних у кримінальному порядку та шкоди завданої не при виконанні трудових обов'язків, і вказує, що позивач навмисно залишив по за увагою те, що дорожньо-транспортна пригода за його участю, як працівником ПрАТ «Київобленерго» було завдано шкоди не підприємству (ПрАТ «Київобленерго»), а потерпілій [PERSON], у зв'язку зі смертю її чоловіка [PERSON] Крім того, кримінальне розслідування по справі триває і рішення не прийняте, а відповідно жодного судового рішення, яким би було встановлено вину відповідача у вчиненому злочині немає. Разом з тим, відповідно до ст. 132 КЗпП за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації при виконанні трудових обов'язків, працівники, крім працівників, що є посадовими особами, з вини яких заподіяно шкоду, несуть матеріальну відповідальність у розмірі прямої дійсної шкоди, але не більше свого середнього місячного заробітку. Позивач, в свою чергу, у встановлений судом строк подав відповідь на відзив, в якому спростував обставини, викладені відповідачем у відзиві на позов. Так позивач вказав, що Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ у рішенні «Про стягнення шкоди» від 15.10.2014 № 6-29015св 14 визначив, що у випадках заподіяння працівником моральної шкоди, яка була компенсована потерпілому організацією, шкода у повному розмірі відшкодовується організації працівником, якщо його дії мають ознаки діянь, переслідуваних у кримінальному порядку. Статтею 1166 ЦК України встановлено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків (ч. 1 ст. 1172 цього Кодексу). Відповідно до ч. 1 ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Це положення законодавства передбачає перехід права вимоги регресу від однієї особи до іншої при виникненні деліктного (позадоговірного) зобов'язання, а саме із заподіяння шкоди. Регрес регулюється загальними нормами цивільного права. Статтею 134 Кодексу законів про працю України передбачено, що відповідно до законодавства працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, зокрема, коли шкоди завдано діями працівника, які мають ознаки діянь, переслідуваних у кримінальному порядку, шкоди завдано не при виконанні трудових обов'язків. Положення ст. ст. 1166, 1172, 1191 ЦК України, ст. 134 КЗпП України доводять до правомірного висновку, що позивач набув права зворотної вимоги (регресу) до відповідача, як особи, яка завдала шкоду, щодо повернення сплаченого за його вини відшкодування потерпілому в розмірі виплаченого відшкодування. Позивач наголошує, що у відповідності зі ст. 130 КЗпП відшкодування шкоди провадиться незалежно від притягнення працівника до дисциплінарної, адміністративної чи кримінальної відповідальності за дії (бездіяльність), якими заподіяна шкода підприємству, установі, організації. У встановлений судом строк відповідач подав заперечення на відповідь на відзив у якому вказав, що має нести відповідальність відповідно до ст. 132 КЗпП у розмірі прямої дійсної шкоди але не більше свого середнього місячного заробітку. Відповідно до ч. 5 п. 6 та п. 11 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 року №4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» визначено, що фізична чи юридична особа, яка відшкодувала шкоду, завдану її працівником при виконанні трудових обов'язків на підставі трудового договору (контракту) чи цивільно-правової угоди, має право, зворотної вимоги (регресу) до такого працівника - у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом, а згідно п.11 цієї постанови з винної особи за регресною вимогою стягується розмір визначеного відшкодування за зобов'язанням з відшкодування шкоди, а якщо законом встановлено межі відшкодування або межі відповідальності винної особи, то витрати з такої особи стягуються у цих межах. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справі, суд встановив наступне. [PERSON], у період з 27.10.1997 року по 08.01.2013 року перебував з Приватним акціонерним товариством «Київобленерго» у трудових відносинах, що підтверджується наказом (розпорядженням) про прийняття на роботу №645-К та наказом про звільнення №10-К (а.с. 5,8). Для виконання службових обов'язків позивачем був ввірений відповідачу службовий автомобіль ВАЗ-21150 державний номерний знак [NUMBER], який належить ПрАТ «Київобленерго» на підставі права власності, що підтверджується Свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу (а.с. 9), а також подорожнім листом №К15 [NUMBER] службового легкового автомобіля від 25.10.2012 року (а.с. 10). 25.10.2012 року булизько 17 год. 10 хв. [PERSON], керуючи службовим автомобілем ВАЗ-21150 (д/н [NUMBER]) по вул. Шевченка у с. Фасова Макарівського району Київської області, допустив порушення Правил дорожнього руху України і здійснив наїзд на велосипедиста [PERSON], [INFO], який рухався у попутному напрямку, а також здійснив зіткнення з автомобілем Opel Vectra д/н [NUMBER], що рухався по зустрічній смузі, в результаті чого [PERSON] загинув на місці аварії. 31.10.2012 року слідчим відділу розслідування ДТП СУ ТУ МВС України у Київській області за фактом скоєного ДТП було порушено кримінальну справу за ознаками злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, що підтверджується постановою про порушення кримінальної справи та прийняття її до свого провадження (а.с 12). Відомості за фактом вчинення ДТП, внесені до єдиного реєстру досудових розслідувань. Цього ж дня, 31.10.2012 року, слідчим відділу розслідування ДТП СУ ТУ МВС України в Київській області [PERSON], [INFO], було визнано потерпілою у кримінальній справі, що підтверджується відповідною постановою (а.с. 13). В ході розслідування у кримінальному провадженні була призначена та проведена судова автотехнічна експертиза, за висновками якої встановлено, що водій [PERSON], порушив Правила дорожнього руху і ці порушення перебувають у причинному зв'язку з наслідками, які призвели до наїзду та загибелі [PERSON] За висновком судової автотехнічної експертизи Київського науково-дослідного інституту судових експертиз від 17.11.2015 року №16898/1552, проведеної за постановою слідчого Макарівського РУ ГУ МВС в Київській області від 17.05.2015 року, [PERSON], був збитий автомобілем марки ВАЗ-21150 д/н [NUMBER] під керуванням [PERSON], який працює водієм Макарівського районного підрозділу ПрАТ «Київобленерго» (а.с. 16-24). Рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 07.07.2017 року у справі №759/6119/16-ц у задоволенні позовних вимог [PERSON], до ПрАТ «Київобленерго» про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди було відмовлено (а.с. 25-29). Рішенням Апеляційного суду міста Києва від 13.12.2017 року у справі №759/6119/16-ц рішення суду першої інстанції скасовано, ухвалено нове рішення про задоволення позову частково. Стягнуто з ПрАТ «Київобленерго» на користь [PERSON], майнову шкоду у розмірі 27 870 грн., та моральну шкоду у розмірі 295000 грн. (а.с. 30-34). Постановою Верховного суду від 11.04.2018 року у справі №759/6119/16-ц рішення Апеляційного суду м. Києва від 13.12.2017 року в частині позову [PERSON], до ПрАТ «Київобленерго» про відшкодування майнової шкоди скасовано, залишено в силі рішення Святошинського районного суду м. Києва від 07.07.2017 року, яким у цій частині вимог у позові було відмовлено. Рішення Апеляційного суду м. Києва від 13.12.2017 року в частині позову [PERSON], до ПрАТ «Київобленерго» про відшкодування моральної шкоди залишено без змін (а.с. 35-39). Вказаними судовими рішеннями встановлено, що ДТП сталася з вини [PERSON], який перебував у трудових відносинах з ПрАТ «Київобленерго», та керуючи автомобілем на відповідній правовій підставі допустив порушення Правил дорожнього руху, що призвело до загибелі [PERSON], чим заподіяв його дружині [PERSON], моральної шкоди у розмірі 295000 грн. 19.04.2018 року на виконання рішення Апеляційного суду міста Києва від 13.12.2017 року та постанови Верховного суду від 11.04.2018 року у справі №759/6119/16-ц позивачем було сплачено [PERSON], що є дружиною [PERSON], який загинув на місці аварії, 295 000 грн. що підтверджується платіжним дорученням №2008602031 від 19.04.2018 року (а.с. 40). Між сторонами склалися правовідносини, які регулюються нормами КЗпП України та ЦК України. Згідно ст. 1187 ЦК України - Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків (ч. 1 ст. 1172 цього Кодексу). Відповідно до ч. 1 ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Це положення законодавства передбачає перехід права вимоги регресу від однієї особи до іншої при виникненні деліктного (позадоговірного) зобов'язання, а саме із заподіяння шкоди. Регрес регулюється загальними нормами цивільного права. Як передбачено ст. 134 КЗпП України відповідно до законодавства працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадку, зокрема, коли шкоди завдано діями працівника, які мають ознаки діянь, переслідуваних у кримінальному порядку. Так, згідно ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Як було встановлено судом, судовими рішеннями, які набрали законної сили, встановлено, що ДТП сталася з вини [PERSON], який перебував у трудових відносинах з ПрАТ «Київобленерго», та керуючи автомобілем на відповідній правовій підставі допустив порушення Правил дорожнього руху, що призвело до загибелі [PERSON], чим заподіяв його дружині [PERSON], моральної шкоди у розмірі 295000 грн. Вказаними рішеннями також встановлено, що [PERSON], завдано діями, які мають ознаки діянь, переслідуваних у кримінальному порядку. На виконання судових рішень позивачем було сплачено потерпілій особі 295 000 грн. Відтак, враховуючи викладене, на підставі ст. 1191 ЦК України позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі. Строк звернення позивача до суду, передбачений ст. 233 КЗпП України дотриманий, оскільки днем виявлення шкоди слід вважати день, коли власнику або уповноваженому ним органу стало відомо про наявність шкоди, заподіяної працівником. Право регресної вимоги до працівника виникає з часу виплати підприємством, організацією, установою сум третій особі, і з цього ж часу обчислюється строк на пред'явлення регресного позову. Посилання відповідача на відсутність його вини у вчиненні ДТП, оскільки відповідач перебував у тимчасовому хворобливому розладі психічної свідомості, у нього стався напад «епілепсії» і він не міг усвідомлювати свої дії та керувати ними судом відхиляється, оскільки його вина встановлена рішенням Апеляційного суду міста Києва від 13.12.2017 року у справі №759/6119/16-ц та постановою Верховного суду від 11.04.2018 року у справі №759/6119/16-ц, а тому ці обставини відповідно до ч.4 ст. 82 ЦПК України. Крім того, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, завжди є неправомірною та передбачає безвинну відповідальність власника такого джерела. Незалежно від вини фізичної особи відшкодовується завдана нею і моральна шкода, у тому числі якщо шкоди завдано ушкодженням здоров'я внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки (ч. 2 ст. 1167 ЦК України). Також суд відзначає, що в даному випадку ст. 1193 ЦК України застосуванню не підлягає. Посилання відповідача на те, що на теперішній час кримінальне розслідування по справі триває і вирок не ухвалений також не може перешкодою для стягнення з відповідача виплаченої позивачем шкоди, оскільки за змістом п. 3 ч. 1 ст. 134 КЗпП України працівник несе повну матеріальну відповідальність не тільки у випадках, коли щодо нього винесений обвинувальний вирок, але і тоді, коли наявність складу кримінального правопорушення в його діях установлено органами досудового розслідування. Посилання відповідача на те, що згідно ст. 132 КЗпП України він несе відповідальність у межах середнього заробітку судом також відхиляються, оскільки за регресною вимогою з нього має стягуватися стягується розмір визначеного відшкодування за зобов'язанням з відшкодування шкоди у повному обсязі з урахуванням п. 3 ч. 1 ст. 134 КЗпП України. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивач підлягають стягненню документально підтверджені (а.с. 1) судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 4425,00 грн. Згідно ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Outcome: approved