Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-11 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому просить стягнути з відповідача заборгованість в розмірі 20490,96 грн., яка складається з 6624,50 грн. тіло кредиту, 4569,35 грн. заборгованість за простроченим тілом кредиту, 0,00 грн. - заборгованість по нарахованим відсоткам, 7545,16 грн. - заборгованість за пенею за прострочене зобов`язання, 300 грн. пеня за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн., 500 грн. - штраф (фіксована частина), 951,95 грн. штраф (процентна складова) та судові витрати в розмірі 1921 грн. Позов обґрунтовує тим, що, відповідач не виконує в повному обсязі умови договору та допустила утворення заборгованості, яку в добровільному порядку не погашає. Представник позивача [PERSON] у дане судове засідання не з`явилась, але надала суду заяву про розгляд справи без її участі, на позовних вимогах наполягає. Також представником банку надано відповідь на відзив, в якому зазначено, що відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами Банку», складає між нею та банком договір, що підтверджується підписом на заяві. Крім того, Умови і Правила надання банківських послуг, а також Тарифи банку є загальнодоступною інформацією, яка розміщена у відділеннях Банку та на офіційному сайті Банку. Відповідач отримувала перевипущені кредитні картки, строк дії останньої до 04/21 року, про що свідчить фото відповідача з карткою. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, надала відзив на позов, згідно якого заперечує проти задоволення позовних вимог позивача, оскільки позивачем не надано належних та допустимих доказів отримання нею кредитну та нарахувань по ньому. В заявці (анкеті) від 06.03.2012 року вказана не вірна дата народження позичальника. В зв`язку з чим просила застосувати строки позовної давності та відмовити позивачу у задоволенні позову. Дослідивши матеріали справи, суд знаходить позов таким, що підлягає частковому задоволенню, оскільки у судовому засіданні встановлено, що відповідно до укладеного договору №б/н від 06.02.2012 року відповідач отримала кредит у розмірі 6336,60 грн., у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою, Тарифами банку складає між нею і банком договір, що підтверджується підписом у заяві. Крім того, Умови і Правила надання банківських послуг, а також Тарифи банку є загальнодоступною інформацією, яка розміщена у відділеннях Банку та на офіційному сайті Банк. АТ КБ «ПриватБанк» свої зобов`язання за договором та угодою виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором. Крім цього, факт обізнаності відповідача про отримання кредиту та кредитної картки підтверджується її знімком із карткою банку. У підпунктах 1-14 пункту 2.1.1.12 Умов та правил надання банківських послуг визначено порядок нарахування і виплати процентів і комісії, порядок погашення боргових зобов`язань. Зокрема, зазначено, що строк погашення процентів за кредитом визначено щомісячними платежами, а строк погашення кредиту в повному обсязі - останнім днем місяця, указаного на картці. У порушення норм закону та умов договору відповідач зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконувала. До договору кредиту згідно ст.1054 ЦК України застосовуються загальні положення про договір позики. Відповідно до ст.634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Згідно ст.ст.526-527,530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. За ч.1 ст.625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. З наданого розрахунку та виписки з карткового рахунку, вбачається, що відповідачу було встановлено кредитний ліміт, остання користувалася грошима, отримувала кошти через банкомат, здійснювала розрахунки через термінали в касах магазинів. Станом на 10.02.2019 року заборгованість становить 20490,96 грн., яка складається з 6624,50 грн. тіло кредиту, 4569,35 грн. заборгованість за простроченим тілом кредиту, 0,00 грн. - заборгованість по нарахованим відсоткам, 7545,16 грн. - заборгованість за пенею за прострочене зобов`язання, 300 грн. пеня за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн., 500 грн. - штраф (фіксована частина), 951,95 грн. штраф (процентна складова). Довідкою наданою представником позивача АТ КБ «ПриватБанк» встановлено термін дії кредитної картки №4149437326292156, яка була видана на підставі підписаного кредитного договору №б/н [PERSON] , а саме до січня 2010 року. Після закінчення строку дії вищевказаної картки були випущені нові картки 21.04.2010 року №4149437409155148 термін дії якої до січня 2014 року, 16.12.2011 року №4149437111646152 до жовтня 2015 року, 24.12.2013 року №5457082230964392 до грудня 2017 року, 01.04.2014 року №5168742324457237 до листопада 2017 року, 31.10.2017 року №4149629392477071 до квітня 2021 року (а.с.70). Тому твердження відповідача про необізнаність про отриманий кредит у вказаній в позові сумі є безпідставним. Згідно ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст.77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України). За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Враховуючи вищевикладене, та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення, у зв`язку з чим у задоволенні позовних вимог про стягнення штрафів за порушення умов договору слід відмовити, оскільки встановлено, що позичальник допустив порушення умов укладеного кредитного договору, за що позивач нараховував відповідачу пеню, а стягнення штрафу носить разовий характер, у зв`язку з порушенням позичальником строку платежів за будь-яким із грошових зобов`язань, що змушує позивача звернутись до суду з позовом, а тому за порушення умов укладеного кредитного договору підлягає стягненню з відповідача в судовому порядку пеня. Аналогічна правова позиція викладена постанові Верховного Суду України від 21 жовтня 2015 року №6-2003цс15. Щодо посилань відповідача на пропуск позивачем строків позовної давності, то суд в даному випадку бере до уваги правовий висновок, який було зроблено у постанові Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12, провадження №14-10цс18, про те, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені нормою частини другої статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. За змістом статей 256-258 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Позовна давність в один рік застосовується, зокрема до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини перша та п`ята статті 261 ЦК України). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12, провадження №14-10цс18, зроблено висновок про те, що позовна давність може бути застосована лише щодо вимог про захист прав або інтересів. Оскільки після спливу строку кредитування або пред`явлення вимоги про дострокове виконання основного зобов`язання в порядку частини другої статті 1050 ЦК України позивач не мав права нараховувати проценти за кредитом, то вимоги про стягнення таких процентів є необґрунтованими. Отже, відсутні правові підстави для застосування позовної давності. Значення позовної давності полягає в тому, що цей інститут забезпечує визначеність та стабільність цивільних правовідносин. Він дисциплінує учасників цивільного обігу, стимулює їх до активності у здійсненні належних їм прав, зміцнює договірну дисципліну, сталість господарських відносин. Тобто позовна давність може бути застосована лише щодо вимог про захист прав або інтересів. Оскільки на момент спливу строку кредитування у позичальника існувала поточна заборгованість, банк мав право пред`явити вимоги про стягнення цієї заборгованості, проте в межах позовної давності. Як вбачається з розрахунків заборгованості по кредиту АТ КБ «Приватбанк» [PERSON] періодично частково погашала заборгованість по кредиту, останнє зарахування суми погашення по кредиту відбулося 06.11.2018 року на суму 295,45 грн., а банк з позовом звернувся 15.03.2019 року, тобто в межах строку позовної давності. Згідно з частиною першою статті 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Отже, вчинення боржником дій з виконання зобов`язання є таким, що перервало перебіг позовної давності. Інших розрахунків позивачем та відповідачем під час розгляду справи суду не надано. Таким чином, позов банку є доведений на суму 11193,85 грн.+7845,16 грн.=19039,01 грн., а тому позов банку необхідно задовольнити частково. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України підлягають відшкодуванню за рахунок відповідача судові витрати банку по сплаті судового збору за подачу позову, пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial