Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-10 00:00:00

Представник позивачки [PERSON] - адвокат Мурін О.С. звернувся до суду з вищезазначеним позовом, який мотивує тим, що з 04 жовтня 2003 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого в них народилося донька [PERSON] Рішенням Перечинського районного суду Закарпатської області від 17 червня 2011 року шлюб розірвано, а доньку після розірвання шлюбу залишено проживати разом з позивачкою [PERSON] Остання самостійно займається вихованням доньки, піклується про її фізичний та духовний розвиток, а відповідач уже тривалий період взагалі не цікавиться життям своєї дитини, її здоров'ям, навчанням, не виявляє бажання спілкуватися з нею та не приймає участі у її вихованні. Разом з цим, за час шлюбу [PERSON] взагалі не утримував свою дитину, у зв'язку з чим в 2009 році позивачка звернулася до суду з позовом про стягнення аліментів, який рішенням Перечинського районного суду від 05 лютого 2009 року був задоволений. Оскільки відповідач [PERSON] впродовж тривалого часу проживає окремо від дитини, не займається її вихованням та не виявляє інтересу до життя такої, бажання до спілкування зі своєю донькою, що є беззаперечною підставою для позбавлення його батьківських прав. Тому позивачка просить суд позбавити [PERSON] батьківських прав відносно доньки [PERSON], [INFO]. У судове засідання ані позивачка [PERSON] ані її представник - адвокат Мурін О.С. не з'явилися, однак останній подав заяву, в якій просить справу розглянути без їх участі, позовні вимоги підтримують повністю та просять такі задовольнити. Відповідач [PERSON] у судове засідання також не з'явився, хоча про час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, причини неявки суд не повідомив, а тому справа розглядається за його відсутності, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України. Представник органу опіки та піклування Перечинської РДА Набокова І.Ю. не з'явилася, однак подала до суду заяву, в якій просив справу розглянути без її участі, при цьому висновок органу опіки та піклування райдержадміністрації щодо доцільності позбавлення [PERSON] батьківських прав підтримала повністю. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку. Так, у судовому засіданні встановлено, що сторони з 04 жовтня 2003 року перебували у шлюбі, від якого у них народилася одна дитини, а саме донька - [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER], виданим від 15 грудня 2004 року виконкомом Дубриницької сільської ради Перечинського району Закарпатської області, актовий запис №29. Також встановлено, що рішенням Перечинського районного суду від 17 червня 2011 року по справі №2-168/11 шлюб зареєстрований 04 жовтня 2003 року у виконкомі Дубриницької сільської ради Перечинського району Закарпатської області, розірвано, а доньку [PERSON], [INFO], залишено проживати при матері, [PERSON]. Крім цього встановлено, що рішенням Перечинського районного суду від 05 лютого 2009 року по справі №2-66/2009 стягнуто з [PERSON], на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання доньки [PERSON], в розмірі 1/3 частини його заробітку щомісячно, починаючи з 27 січня 2009 року до досягнення дитиною повноліття. Разом з цим встановлено, що відповідач [PERSON] взагалі не підтримує жодних зв'язків з донькою [PERSON], не піклується про її фізичний та духовний розвиток, не спілкується з нею, не дбає про її нормальне самоусвідомлення, не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі, не забезпечує їй доступу до культурних та духовних цінностей, матеріально не забезпечує її тощо. Також встановлено, що орган опіки та піклування Перечинської районної державної адміністрації Закарпатської області, згідно наданого суду висновку №24/01-31 від 23 січня 2019 року, вважає за доцільне надати згоду на позбавлення батьківських прав гр.[PERSON], відносно доньки [PERSON], як такого, що ухиляється від виконання батьківських обов'язків. Так, згідно ст.165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. У принципі №6 Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю 20 листопада 1959 року, записано: «Дитина, якщо це можливо, повинна зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків, і звичайно, в атмосфері любові та матеріального забезпечення». У ч.2 ст.3 Конвенції про права дитини, що діє на Україні з 27 вересня 1991 року вказано: «Держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів». Згідно ч.1 ст.9 Конвенції про права дитини держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до ч.1 ст.18 Конвенції про права дитини держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно ст.155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно статті 11 цього ж Закону сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Відповідно до ч.1 та 2 статті 12 даного Закону виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Разом з цим, згідно п.2 ч.1 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Відповідно до роз'яснень, які містяться у п.16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст.164 СК. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Отже, з урахуванням вищевикладеного та того, що відповідач [PERSON] взагалі не надавав і не надає жодної матеріальної допомоги на утримання своєї доньки [PERSON], не піклується про її фізичний і духовний розвиток, не спілкується з нею, не дбає про її нормальне самоусвідомлення, не сприяє засвоєнню загальновизнаних норм моралі, не забезпечує доступу до культурних та духовних цінностей, а тому суд вважає, що відповідач фактично самоусунувся від виконання ним своїх батьківських обов'язків по вихованню та матеріальному забезпеченню своєї дитини, у зв'язку з чим суд приходить до висновку, що [PERSON] слід позбавити батьківських прав щодо його доньки - [PERSON], [INFO]. Крім цього, згідно ч.3 ст.166 СК України при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Однак, як встановлено у судовому засіданні з відповідача [PERSON] на даний час за рішенням Перечинського районного суду Закарпатської області від 05 лютого 2009 року уже стягуються аліменти на утримання дитини [PERSON], а тому дане питання судом не вирішується. Разом з цим, суд роз'яснює відповідачу, що відповідно до ч.1 ст.169 СК України, мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. Також, з відповідача підлягає стягненню і судовий збір, що відповідає вимогам ст.141 ЦПК України. На підставі вищенаведеного та

Outcome: approved