Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-15 00:00:00

Приватне акціонерне товариство «Азот» звернулося із позовом до [PERSON] про стягнення суми надмірно сплаченого середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 13562,99 грн. В обґрунтування вимог позовної заяви позивач вказує, що рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 18.05.2018 року у справі № 711/2040/18, позов [PERSON] до ПАТ «АЗОТ» задоволено. Стягнуто з ПАТ «АЗОТ» на користь [PERSON] заборгованість по заробітній платі в розмірі 7784,75 грн., середній заробіток за час затримки розрахунку в розмірі 69553,81 грн., з відрахуванням при виплаті всіх обов`язкових податків та платежів, та витрати пов`язані з правничою допомогою адвоката в розмірі 400 грн. Вказане рішення набрало законної сили 19.06.2018 року. 27.06.2018 року головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Черкаській області було відкрито виконавче провадження №56674959 про стягнення з ПрАТ «АЗОТ» на користь відповідача невиплаченої заробітної плати та витрат на загальну суму 77738,56 грн. Так, 20.08.2018 року постановою заступника начальника Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Черкаській області виконавче провадження №56674959 закінчено у зв`язку з повним фактичним виконанням. Однак, під час виконання вказаного виконавчого провадження державним виконавцем не проведено відрахування всіх обов`язкових платежів з середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Таким чином, відповідач отримав середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі більшому, ніж встановлено чинним законодавством України та визначено рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 18.05.2018 року, у зв`язку з чим виникла заборгованість у загальному розмірі 13562,99грн. Позивач звертався до відповідача з вимогою про повернення суми надмірно сплачених коштів, однак дана вимога [PERSON] залишена без виконання. Враховуючи вказані обставини, позивач звернувся до суду із даним позовом та просить суд стягнути з [PERSON] заборгованість у розмірі 13562,99 грн. та судові витрати, що становлять судовий збір у сумі 2270 грн. Сторони в судове засідання не викликались відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, проте в ухвалі про відкриття провадження від 14.09.2021 року відповідачу був наданий строк у 15 днів з дня отримання даної ухвали суду, на подачу відзиву на позовну заяву. 11.10.2021 відповідач скерував до суду відзив, в якому просить відмовити в позові, стягнути на його користь витрати на правничу допомогу в розмірі 5000 грн. Зазначив наступне: позивачем не надано суду жодного доказу, який би підтверджував, що спірні кошти виплачені добровільно позивачем були помилково нараховані внаслідок рахункової помилки. Крім того, в матеріалах справи відсутні будь які заяви позивача про поновлення строків, передбачених ч. 3 ст. 233 КЗпП України, відповідно вказані строки пропущені без поважних причин. Позивач звернувся яз позовом до [PERSON] 15.07.2021 року з порушенням строків, передбачених КЗпП України через 1 рік 9 місяців 3 дні. 30.11.2021 року представником позивача скеровано до суду відповідь на відзив, у якій зазначено наступне: спірні грошові кошти є податком на доходи фізичних осіб та військовим збором з доходу у вигляді середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, які позивач сплатив до Державного бюджету України від імені відповідача, та які повинні бути сплачені за рахунок останнього. Тому норма ст. 1215 ЦК України не може бути застосована до даних правовідносин. Як вбачається з матеріалів справи, при виконанні рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 18.05.2018 у справі № 711/2040/18 податки і збори із суми середнього заробітку, присудженої до стягнення на користь [PERSON] , не були відраховані. Сума, стягнута рішенням суду, була виплачена останньому повністю. Зазначили, що твердження відповідача щодо пропуску позивачем річного строку звернення до суду, встановленого ст. 233 КЗпП України є помилковим, оскільки в даному випадку з відповідача не стягується матеріальна шкода, заподіяна підприємству, установі, організації; трудові відносини між позивачем та відповідачем відсутні; останній не є працівником товариства, а тому норми КЗпП України уданому випадку не підлягають до застосування. Таким чином до спірних правовідносин встановлюється позовні давність тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України), термін якої спливає 20.08.2021 року. Вказана позовна заява подана до суду 15.07.2021 року, тобто в межах трирічного строку позовної давності. Крім того, відзив є необґрунтованим, підстави для відшкодування витрат на правничу допомогу відсутні. Згідно ч.13 ст.7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Судом встановлено, що рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 18.05.2018 року у справі № 711/2040/18, позов [PERSON] до ПАТ «АЗОТ» задоволено. Стягнуто з ПАТ «АЗОТ» на користь [PERSON] заборгованість по заробітній платі в розмірі 7784,75 грн., середній заробіток за час затримки розрахунку в розмірі 69553,81 грн., з відрахуванням при виплаті всіх обов`язкових податків та платежів, та витрати пов`язані з правничою допомогою адвоката в розмірі 400 грн. Вказане рішення набрало законної сили 19.06.2018 року. Головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Черкаській області 27.06.2018 року було відкрито виконавче провадження №56674959 про стягнення з ПАТ «АЗОТ» на користь відповідача невиплаченої заробітної плати та витрат на загальну суму 77738,56 грн. Постановою заступника начальника Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Черкаській області від 20.08.2018 року виконавче провадження №56674959 закінчено у зв`язку з повним фактичним виконанням. Відповідно до Виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, 02.04.2020 року було змінено тип та найменування товариства з Публічного акціонерного товариства «АЗОТ» на Приватне акціонерне товариство «АЗОТ» без проведення процедури реорганізації. Головою правління ПрАТ «Азот» В.Л. Скляровим на адресу [PERSON] було направлено лист-вимогу від 15.06.2020 року №501-06/363 про необхідність перерахунку коштів у сумі 13562,99 грн., що становлять суму податку на доходи фізичних осіб у розмірі 12519,69 грн. та військовий збір у розмірі 1043,31 грн. Даний лист, згідно даних трекінгу відправлень «Укрпошта» №1800103071097, був отриманий [PERSON] 26.06.2020 року, однак вимоги позивача залишено без виконання. Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цього Кодексу. Частиною 1 статті 117 Кодексу законів про працю України передбачено, що у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Статтею 163 Податкового кодексу України визначені доходи, які є об`єктом оподаткування. Зокрема, об`єктом оподаткування резидента є загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід та доходи з джерела їх походження в Україні, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання). Таким чином, середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні є доходом, який підлягає оподаткуванню. Згідно п.п. 15.1 ст. 15 Податкового кодексу України платниками податків визнаються фізичні особи (резиденти і нерезиденти України), юридичні особи (резиденти і нерезиденти України) та їх відокремлені підрозділи, які мають, одержують (передають) об`єкти оподаткування або провадять діяльність (операції), що є об`єктом оподаткування згідно з цим Кодексом або податковими законами, і на яких покладено обов`язок із сплати податків та зборів згідно з цим Кодексом. Підпунктом 168.1.1 п.168.1 ст.168 Податкового кодексу України визначено, що податковий агент, що нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов`язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену ст. 167 Кодексу. Відповідно до п. 167.1 ст. 167 Податкового кодексу України ставка податку становить 18 відсотків бази оподаткування щодо доходів, нарахованих (виплачених, наданих) у тому числі, але не виключно у формі: заробітної плати, інших заохочувальних та компенсаційних виплат або інших виплат і винагород, які нараховуються (виплачуються, надаються) платнику у зв`язку з трудовими відносинами та за цивільно- правовими договорами. Також, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні є об`єктом оподаткування військовим збором, що становить 1,5 відсотка об`єкта оподаткування. Згідно листа Державної фіскальної служби України від 05.11.2015 р. №23714/6/99-99-17-03-03-15, роботодавець має виконати функції податкового агента щодо нарахування, утримання та сплати податку на доходи фізичних осіб та військового збору з доходу у вигляді середньої заробітної плати за час затримки розрахунку при звільненні, нарахованої на підставі рішення суду. Відповідно до постанови Першої судової палати Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 18.07.2018 р. у справі №359/10023/16-ц, суд визначає до стягнення з роботодавця на користь працівника як середній заробіток за час вимушеного прогулу, обраховуються без віднімання сум податків та зборів. Податки і збори із суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, присудженої за рішенням суду, підлягають нарахуванню роботодавцем при виконанні відповідного судового рішення та, відповідно, відрахуванню із суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу при виплаті працівнику, внаслідок чого виплачена працівнику на підставі судового рішення сума середнього заробітку за час вимушеного прогулу зменшується на суму податків і зборів. Суд звертає увагу, що рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 18.05.2018 року у справі № 711/2040/18 позов [PERSON] до Публічного акціонерного товариства «АЗОТ» задоволено. Стягнуто з ПАТ «АЗОТ» на користь [PERSON] заборгованість по заробітній платі в розмірі 7784,75 грн., середній заробіток за час затримки розрахунку в розмірі 69553,81 грн., з відрахуванням при виплаті всіх обов`язкових податків та платежів, та витрати пов`язані з правничою допомогою адвоката в розмірі 400 грн. Дане рішення виконане органами ДВС на користь [PERSON] у повному обсязі. Відповідно до ст. 129-1 Конституції України, суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Однак, в порушення вказаних норм, [PERSON] отримав дохід у вигляді середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, нарахованого за рішенням суду, в сумі 69553,81 грн. без відрахування всіх обов`язкових платежів, передбачених законом, як було визначено в рішенні суду та не виконав вищевказане рішення суду в частині повернення ПрАТ «Азот» грошових коштів, у вигляді обов`язкових платежів. Відповідно до ч. 1 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Статтею 509 ЦК України встановлено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Згідно ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Враховуючи вказані обставини, необґрунтованості заперечень від відповідача щодо позовних вимог ПрАТ «Азот», суд вважає, що вимоги ПрАТ «Азот» є законними, обґрунтованими та підтверджені належними доказами, а тому з [PERSON] на користь ПрАТ «Азот» підлягає стягненню сума заборгованості у загальному розмірі 13562,99 грн. На підставі ст. 141 ЦПК України з відповідача необхідно стягнути судові витрати на користь позивача у розмірі 2270,00 грн. судового збору.

Outcome: approved