Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-21 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду, мотивуючи це тим, що 04 квітня 1994 року померла баба позивача - [PERSON], а 27 квітня 2014 року помер батько позивача - [PERSON], який є сином [PERSON]. Після смерті [PERSON] батько позивача [PERSON] фактично прийняв спадщину, до складу якої входить земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 8,17 га, розташована на території Петрівської селищної ради Петрівського району Кіровоградської області та отримав сертифікат на право на земельну частку (пай) серії КР № 0107123, виданий головою Петрівської районної державної адміністрації 20 березня 1997 року на імя [PERSON]. На дану земельну ділянку було виготовлено, але не видано державний акт на право приватної власності на землю, який зареєстрований в книзі записів із (реєстрації) державних актів на право приватної власності на землю за № 1169 від 20 березня 2002 року на імя [PERSON], однак на даний час акт не зберігся, тому постановою Петрівської районної державної нотаріальної контори № 550/02-31 від 17 листопада 2017 року позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом було відмовлено. У звязку із відсутністю державного акту на право приватної власності на землю позивач позбавлений можливості оформити спадкове майно в нотаріальному порядку у вигляді земельної ділянки, яка фактично належить [PERSON], а тому представник позивача просить суд визнати за позивачем право власності на спадкове майно батька земельну ділянку. Представник позивача в судове засідання не зявився, проте подав заяву, в якій просить справу розглядати без його участі, позов підтримав повністю. Представник відповідача також у судове засідання не зявився, але подав заяву, в якій просив справу розглядати без його участі, проти задоволення позову не заперечив. Суд, дослідивши документи справи вважає, що позов слід задовольнити з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що 04 квітня 1994 року померла баба позивача - [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-КИ №274411, виданим відділом РАГСу виконкому Довгинцівської районної ради народних депутатів м. Кривого Рогу 04 квітня 1994 року (а.с.6). 27 квітня 2014 року помер батько позивача - [PERSON], який є сином [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про його смерть серії І-ОЛ №186637, виданим відділом ДРАЦСу реєстраційної служби Петрівського РУЮ у Кіровоградській області 28 квітня 2014 року та свідоцтвом про народження позивача серії IV-УР №662385, виданим Петрівським Райбюро ЗАГС Кіровоградської області 11 вересня 1961 (а.с.8,9). Після смерті [PERSON] батько позивача, відповідно до ст.549 Цивільного кодексу України (в редакції 1963 року), фактично прийняв спадщину після смерті своєї матері у вигляді земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, № 505 на плані, площею 8,17 га, розташованої на території Петрівської селищної ради Петрівського району Кіровоградської області. На дану земельну ділянку було виготовлено, але не видано державний акт на право приватної власності на землю, який зареєстрований в книзі записів (реєстрації) державних актів на право приватної власності на землю за № 1169 від 20 березня 2002 року на імя [PERSON], що підтверджується інформацією Відділу у Петрівському районі Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області від 16 листопада 2017 року за № 530/120-17 (а.с.13), та згідно якої вказаний державний акт не отримано, його архівна копія відсутня. В звязку з чим батько позивача [PERSON] прийняв спадщину у вигляді сертифікату на право на земельну частку (пай) серія КР № 0107123, виданий головою Петрівської районної державної адміністрації 20 березня 1997 року на імя [PERSON], вартість якого становить 25932,00 (двадцять пять тисяч девятсот тридцять дві) гривні (а.с.11). Розпорядженням голови Петрівської районної державної адміністрації від 14 березня 2002 року за № 129-р власникам Сертифікатів були передані в натурі земельні ділянки, в тому числі і на імя [PERSON] передано земельну ділянку № 505 (на плані), що підтверджується архівним витягом з даного розпорядження (а.с.12). Згідно з пунктом 17 Перехідних положень Земельного кодексу України від 25 жовтня 2001 року сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам таких часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі державних актів на право власності на землю. Однак, як вбачається з матеріалів справи державний акт не видавався. Внаслідок чого позивач не зміг надати правовстановлюючий документ на спадкове майно до Петрівської районної державної нотаріальної контори для оформлення спадщини після смерті свого батька [PERSON], тому йому у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом було відмовлено, що підтверджується постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії № 550/02-31 від 17 листопада 2007 року (а.с.14). Відповідно до довідки Петрівської селищної ради Петрівського району Кіровоградської області [PERSON] на день своєї смерті була зареєстрована по в [INFO]; на момент її смерті за вище вказаною адресою інших зареєстрованих осіб не було (а.с.7). На підставі довідки Петрівської селищної ради Петрівського району Кіровоградської області № 6739 від 07 листопада 2017 року [PERSON] на день своєї смерті був зареєстрований [INFO]; з 30 жовтня 2002 року по теперешній час за вище вказаною адресою зареєстровані наступні особи: син [PERSON], невістка [PERSON] (а.с.10). Згідно з повідомленням приватного нотаріуса Петрівського районного нотаріального округу Кіровоградської області [PERSON] № 1048/01-16 від 04 грудня 2017 року після смерті [PERSON], яка померла 04 квітня 1994 рок, спадкова справа не заводилась (а.с.22). Відповідно до повідомленням Петрівської районної державної нотаріальної контори Кіровоградської області №594/01-16 від 08 грудня 2017 року спадщина після смерті [PERSON] згідно алфавітних книг в нотаріальній конторі відсутня (а.с.27). За правилами ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Згідно ст.548 ЦК УРСР прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Згідно положень ст.549 ЦК УРСР, чинного на період відкриття спадщини після смерті [PERSON] визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном чи подав нотаріальному органові за місцем відкриття спадщина заяву про відкриття спадщини. На це наголошується також у п.1 Інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», де зазначається що у випадку, якщо спадщина відкрилась у період чинності ЦК УРСР, застосуванню підлягають норми ЦК УРСР про належність спадщини спадкоємцеві з часу відкриття спадщини не залежно від оформлення права на спадщину. У відповідності до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно зі ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до частин 1, 3, 5 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. На підставі викладеного та враховуючи те, що спадщину після смерті [PERSON] прийняв її син (батько позивача) [PERSON] в порядку передбаченому ЦК УРСР та враховуючи те, що на момент смерті свого батька позивач постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини і вважається таким, що прийняв спадщину. А також враховуючи, що згідно ст. 392 ЦК України власник майна може подавати позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який посвідчує його право власності, суд вважає за необхідне позов задовольнити. На підставі ст.ст.16, 328, 1218, 1261, 1268 ЦК України та

Outcome: approved