Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-24 00:00:00

Представник Публічного акціонерного товариства КБ «Приватбанк» Кашаєва О.Г., яка діє на підставі довіреності, звернулася до суду з позовною заявою до Лисенко Анатолія Семеновича про стягнення заборгованості за кредитним договором у сумі 69168, 74 грн., яка складається з: заборгованість по процентам за користування кредитом - 16639, 60 грн., заборгованість по комісії за користування кредитом - 219, 63 грн., пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором - 48539, 57 грн., штраф (фіксована частина) - 500, 00 грн., штраф (процентна складова) - 3269, 94 грн. У відкритому судовому засіданні представник позивача Публічного акціонерного товариства КБ «Приватбанк» - Кашаєва О.Г., яка діє за довіреністю від 12 березня 2013 року (а.с.14) позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просить їх задоволити з підстав викладених у позовній заяві, зазначивши, що заперечення на позовну заяву вважає безпідставним. Відповідач - [PERSON] у відкрите судове засідання не з'явився про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. [PERSON] надав до суду заяви від 30.01.2014 року та 11.02.2014 року в яких просить суд розгляд справи провести без його участі (а.с. 31, 46). Крім цього, [PERSON] надав до суду заперечення проти позову Публічного акціонерного товариства КБ «Приватбанк», в якому просить застосувати наслідки спливу строку загальної та спеціальної позовної давності та відмовити в задоволенні позову в повному обсязі (а.с. 32-34). Суд, системно дослідивши матеріали цивільної справи (а.с. 1- 58), заслухавши пояснення представника позивача, приходить до переконання, що в задоволенні позовної заяви слід відмовити повністю з наступних підстав. Судом установлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Публічне акціонерне товариство КБ «Приватбанк» має статус юридичної особи і входить до банківської системи України, що підтверджується світлокопіями статуту, копією банківської ліцензії та свідоцтва про державну реєстрацію юридичної особи (а.с. 11-13). Матеріалами справи встановлено, що 14 лютого 2007 року між Публічним акціонерним товариством КБ «Приватбанк» та [PERSON] був укладений договір № DXRRX05370110 за яким відповідач отримав строковий кредит у розмірі 2988, 00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12.00 % на рік на суму залишку заборгованості (а.с. 5-9). Згідно з заявою позичальника № DXRRX05370110 від 14.02.2007 року [PERSON] отримав строковий кредит у сумі 2988, 00 грн. на 12 місяців - по 14.02.20108 року включно, з умовами сплати за користування кредитом відсотків у розмірі 1% на місяць, на суму залишку заборгованості по кредиту в обмін на зобов'язання передбачені Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт), що підтверджується його особистим підписом (а.с. 5). Факт укладення кредитного договору не заперечує і сам відповідач, про що зазначає у запереченні проти позовної заяви (а.с. 32). Згідно з вимогами ч.1 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Крім цього, в заяві позичальника № DXRRX05370110 від 14.02.2007 року зазначено, що [PERSON] отримав строковий споживчий кредит у сумі 2988, 00 грн., відповідно до якого позичальник доручає Банку перерахувати кошти в день надання кредиту в сумі 2490, 00 грн. на поточний рахунок [NUMBER] з призначенням платежу «Перерахування коштів згідно з рахунком-фактурою № СФ-0000072 від 14.02.2007 року» для отримання мобільного телефону (а.с. 5, 53). Відповідно до змісту Умов погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати, за який приймається період з « 5» по « 10» число кожного місяця позичальник повинен надавати Банку грошові кошти (щомісячний платіж) у сумі 338, 92 грн., для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, відсотками, винагородою комісією, а також інші витрати згідно Умов договору. Проте, взяті на себе зобов'язання щодо своєчасного повернення сум за користування кредитом відповідно до умов договору [PERSON] своєчасно не виконав. Відповідно до ст. ст. 526, 530 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства та в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Боржник, як встановлено ст. 527 ЦК України, зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання. У порушення зазначених норм ЦК України та умов договору відповідач зобов'язання належним чином не виконав. Договором також передбачено сплату позичальником процентів у розмірі 15.17 % в місяць від суми залишку непогашеної заборгованості за кредитом у разі порушення ним зобов'язань із погашення кредиту, а також пені та штрафних санкцій. У зв'язку з порушенням відповідачем зобов'язань за кредитним договором на 31.07.2013 року утворилась заборгованість у сумі 69168, 74 грн., яка складається з: заборгованість по процентам за користування кредитом - 16639, 60 грн., заборгованість по комісії за користування кредитом - 219, 63 грн., пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором - 48539, 57 грн., штраф (фіксована частина) - 500, 00 грн., штраф (процентна складова) - 3269, 94 грн. Відповідно до ч.1 ст 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. При цьому, відповідно до розрахунку ціни позову за кредитним договором № DXRRX05370110 від 14.02.2007 року щомісячні платежі відповідачем не було внесено жодного разу, що також підтвердила представник позивача Кашаєва О.Г. у відкритому судовому засіданні та не заперечує і сам відповідач у запереченні на позовну заяву (а.с. 32-34). В свою чергу 13.11.2008 року Роздільнянським районним судом Одеської області було винесено судовий наказ на ім'я [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором на суму 5647 грн. 72 коп. (а.с. 3). Зазначений судовий наказ набрав законної сили 02.12.2008 року, тобто з моменту винесення судового наказу - 13.11.2008 року, у кредитодавця виникло право звернення його до виконання шляхом подачі виконавчого листа до органу державної виконавчої служби для примусового стягнення коштів. Але заява про примусове виконання була подана до відділу державної виконавчої служби Роздільнянського міжрайонного управління юстиції Одеської області лише 08.07.2013 року, про що винесено постанову про відмову у відкритті виконавчого провадження (а.с. 56), отже відповідно до вимог ст. 253 ЦК України перебіг позовної давності для стягнення кредиту і процентів за користування кредитом починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок, тобто в даному випадку - 02 грудня 2008 року (дата набрання чинності судовим наказом). Разом з тим, відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Крім цього, відповідно до Умов надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт), зокрема п. 5.5., терміни позовної давності по вимогам про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди та неустойки - пені, штрафів за даним договором встановлюється сторонами тривалістю 5 років (а..с 9). Згідно ст. 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо). Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України). За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України), так як чергові щомісячні платежі відповідачем не вносилися взагалі, то перебіг позовної давності для стягнення кредиту починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок, тобто в даному випадку дата набрання законної сили судового наказу - 02 грудня 2008 року. При цьому, на підставі п.7 ч.13 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. Це ж правило відображене і у п.31 Постанови № 5 Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», де зазначено, що позовна давність за позовом про повернення споживчого кредиту застосовується незалежно від наявності заяви сторони у спорі. Крім цього, при розгляді та винесенні рішення по даній цивільній справі суд, також керувався правовою позицією викладеною в постанові Верховного Суду України від 06 листопада 2013 року № 6-116 цс 13. Так, відповідно до викладеної правової позиції в постанові ВСУ - аналізуючи умови договору сторін та зміст зазначених правових норм, слід дійти до висновку про те, що у випадку неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 214 ЦПК України при виборі правової норми, що підлягає застосуванню до спірних правовідносин, суд зобов'язаний враховувати висновки Верховного Суду України, викладені у рішеннях, прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 355 цього Кодексу. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 360-7 ЦПК України Рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України. Враховуючи викладене, та беручи до уваги, що відповідачем [PERSON] дійсно було допущено порушення своїх зобов'язань за вказаним вище кредитним договором, оскільки жоден щомісячний платіж не був ним сплачений, проте, позов поданий до суду після спливу позовної давності (23.12.2013 року позов підписаний представником позивача, а 15.01.2014 року отриманий судом), та враховуючи вимогу відповідача про застосування строків позовної давності , суд прийшов до переконання про відмову у задоволенні позову Публічного акціонерного товариства КБ «Приватбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості по кредитному договору у зв'язку зі спливом строку позовної давності. Відмовляючи в задоволенні позову Публічного акціонерного товариства КБ «Приватбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, суд виходить із засад справедливості, добросовісності, виваженості, розумності, відповідно до вимог п. п. 5, 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України та правової позиції викладеної в постанові Верховного Суду України від 06 листопада 2013 року № 6-116 цс 13. Судові витрати відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України позивачу не присуджуються. Враховуючи вище викладене,

Outcome: dismissed