Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-30 00:00:00

Представник позивача звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення з відповідача на користь позивача матеріальної шкоди в сумі 3342 грн., моральної шкоди в сумі 10000 грн., та юридичні послуги в сумі 1000 грн. В обґрунтування своїх вимог представник позивача зазначила, що 20.05.2015 року близько 2 години 30 хвилин [PERSON], перебуваючи у стані алкогольного спяніння, на подвірї домоволодіння, розташованого в с. Микільське Олександрівського району Донецької області по вул.. 40 років Перемоги, образившись на позивача з приводу відмови поспілкуватися з ним, наніс їй удар кулаком в обличчя справа, завдавши легкі тілесні ушкодження у вигляді рани правої скулової ділянки. Згодом у позивача почалися головні болі, зниження памяті, проблеми з зором, тому вона звернулася за допомогою 03.06.2015 року до офтальмолога, який пояснив, що це в неї наслідки побиття і призначив ліки. Але поліпшення не настало, тому позивач з 13.07.2015 по 25.07.2015 року лікувалася на денному стаціонарі в міській лікарні № 3 м. Краматорська, пройшла обстеження 11.06.2015 року у невропатолога, сплатила 150 грн., в лікувально-діагностичному центрі 15.07.2015 року, сплатила 225 грн. Крім того, за призначенням лікарів, позивач придбала лікарські засоби на суму 2967 грн. Позивач вважає, що своїми діями відповідач спричинив їй матеріальну шкоду в розмірі 3342 грн. та вона має право на відшкодування моральної шкоди, яку оцінила в 10000 грн., і вона полягає в перенесених фізичних стражданнях, тривалому лікуванні у звязку з тим, що побиття загострило ранішні хвороби, зміненому в звязку з цим розпорядку її життя, їй важко пробачити таке приниження, адже це сталося в присутності сторонніх осіб, і його дії принизили її честь та гідність, позивач ще й зараз почуває себе нездоровою, продовжує лікуватися. Відповідача визнано винним у скоєнні кримінального правопорушення і він засуджений за ч. 1 ст. 125 КК України. В судовому засіданні позивач та його представник підтримали позовні вимоги та наполягали на їх задоволені. Позивач надала суду покази, відповідні викладеному в позовній заяві. Відповідач в судовому засіданні визнав вимоги про відшкодування матеріальної шкоди та згодився їх відшкодувати, вимоги про відшкодування моральної шкоди не визнав та просив суд відмовити в їх задоволені. Суд, вислухавши позивача, її представника, відповідача, дослідивши матеріали справи вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. За вимогами ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Відповідно до ст. 23 ЦК України: особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав; моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сімї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи; моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб; розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до вимог постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року в редакції постанови № 5 від 25.05.2001 року, розмір\~відшкодування моральної (немайнової) шкоди\~суд визначає \~залежно \~від \~характеру \~та \~обсягу страждань (фізичних, душевних, \~психічних \~тощо), \~яких \~ зазнав \~ позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. \~Зокрема, \~враховуються стан \~здоров'я потерпілого, \~тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, \~ступінь зниження престижу, ділової репутації,\~час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. В судовому засіданні було встановлено, що 20 травня 2015 року близько 2 години 30 хвилин відповідач в стані алкогольного спяніння на подвірї домоволодіння, розташованого в с. Микільське Олександрівського району Донецької області по вул. 40 років Перемоги, що належить [PERSON], де на той час проводилися заходи з приводу проводів до армії [PERSON], в присутності інших осіб, образившись на позивача на ґрунті раптово виниклих неприязних стосунків, наніс їй один удар кулаком в праву ділянку обличчя, завдавши тілесних ушкоджень у виді рани правої виличної ділянки обличчя. Вироком Олександрівського районного суду від 24 червня 2015 року відповідача за вчинення цих дій було засуджено за ст. 125 ч. 1 КК України до 200 годин громадських робіт (а.с.5). Як зазначено у вироку, час завдання тілесних ушкоджень, їх тяжкість та обставини підтверджено висновком експерта № 56 від 20 травня 2015 року під час проведення судово-медичної експертизи, за яким [PERSON] отримала рану виличної області, що спричинена ударом тупого предмету в строк та при обставинах, вказаних слідчим та відносяться до легких тілесних ушкоджень. Відповідно до посвідчення серії ВК № 451999 [PERSON] є інвалідом 3-ї групи з загального захворювання, термін дії якого 01.05.2015 року був продовжений по 31.05.2017 року (а.с.4). З 13.07.2015 по 24.07.2015 року позивач перебувала на лікуванні у відділені денного стаціонару поліклініки міської лікарні № 3 м. Краматорська де скаржилася на головні болі, тримтіння правого ока, зниження памяті, почуття важкості, розпирання в голові, головокружіння, віддишку при ходьбі, перебої в роботі серця, часте серцебиття, тривалі колючі болі в області серця, скарги на набряклість обличчя, рук, ніг, болі в колінних суглобах, загальну слабкість, порушення сну, судороги в ікро-ножних мязах, пальцях рук. Погіршення стану після закритої черепно-мозкової травми 20.05.2015 року в побуті. Діагноз при виписці: ХРБС: А/Ф Акт. 1 ст. сочетанний мінтрально-аортальний порок, відносна трискупідальна недостатність ІІ ст.. СН2А, ФК Ш. Ускладнення: церебральний нермоваскуліт в виді глазорухальних порушень, 2-х сторонній рефлекторно-пірамідної недостатності с вестибулопатією, стадія декомпенсації. Супутний: антено-невротичний синдром (а.с.6-7). 03.06.2015 року позивач зверталася за консультацією до офтальмолога (а.с.8), 11.06.2015 року до невропатолога (а.с.9). 15.07.2015 року в Лікувально-діагностичному центрі пройшла дуплексне ультразвукове сканування брахіоцефальних сосудів і транс краніального відділу (а.с.11). Відповідно до медичного висновку Лікувально-діагностичного центру «Альянс» від 24.07.2015 року, після отриманої травми позивач відмітила погіршення стану у вигляді посилення головноїго болю, «двоїння» в очах, «мелькання мушок» перед очима (а.с.12). Відповідно до наданих позивачем квитанцій, нею на лікування та обстеження, в період з 12.07.2015 року по 4.08.2015 року, було витрачено 3317,41 грн. (а.с.10-11, 13-15). Позивач працює в ТОВ «Краматорський ювелірний завод» «Імперія Злата» розподілювачем робіт з 17.02.2014 року (а.с.54-55). За клопотанням представника позивача, ухвалою суду від 20.10.2015 року було призначено судово-медичну експертизу (а.с.39). Відповідно до Висновку експерта від 18.11.2015 року за № 247, у [PERSON] виявлений рубець виличної області обличчя справа, котрий має давнину декількох місяців. Експерт дійшов до висновку, що виявлений рубець вилиці справа виник по загоєнню рани, спричиненої 20.05.2015 року. Ця рана спричинена від ударної дії тупого предмету з обмеженою травмуючою поверхнею та відноситься до легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоровя, котра не є небезпечною для життя під час спричинення та потребує для свого лікування часу більше шести, але менше 21-ї доби. Також експерт зазначив, що на 03.06.2015 року у [PERSON] мали місце ознаки тупої травми правого ока, яка відноситься до легких тілесних ушкоджень та спричинена від ударної дії тупого предмета. Після травми вилиці порушення зору не погіршилося (залишилось в межах 0,3 діоптрії на праве око). Стан хронічних захворювань не має прямого звязку з причиненою травмою вилиці та не погіршився після травми обличчя. Лікування [PERSON] зумовлено проявами хронічних захворювань, котрі не мають причинного звязку з отриманою травмою обличчя (а.с.47-48). Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Підставами для звільнення від доказування, за ст. 61 ЦПК України, є: 1. Обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. 2. Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування. 3. Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. 4. Вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Вирішуючи питання, щодо заявлених позовних вимог, суд на підставі вироку Олександрівського районного суду від 24.06.2015 року дійшов до висновку про наявність протиправних та винних дій відповідача, який 20.05.2015 року наніс позивачу один удар кулаком в праву ділянку обличчя, причино-наслідковим звязком якого є отримання позивачем рани виличної області справа, яка відповідно до Висновку експерта від 18.11.2015 року за № 247 відноситься до легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоровя, котра не є небезпечною для життя під час спричинення та потребує для свого лікування часу більше шести, але менше 21-ї доби. При цьому, суд відхиляє доводи позивача, про завдання відповідачем рани правої скулової ділянки та тупої травми правого ока, оскільки отримання зазначених травм від протиправних дій відповідача спростовуються вироком Олександрівського районного суду від 24.06.2015 року. Крім цього, відповідно до Висновку експерта від 18.11.2015 року за № 247, наявна на 03.06.2015 року тупа травма, контузія правого ока, відноситься до легких тілесних ушкоджень, а тому на думку суду не може бути наслідком удару відповідача, що було спричинено 20.05.2015 року, у звязку з тим, що легкі тілесні ушкодження потребують для свого загоєння строк не більше 6 днів. Суд також відхиляє доводи позивача про погіршення її здоровя в наслідок отриманої травми, на підставі Висновку експерта від 18.11.2015 року за № 247, відповідно до якого стан хронічних захворювань не має прямого звязку з причиненою травмою вилиці та не погіршився після травми обличчя. Лікування [PERSON] зумовлено проявами хронічних захворювань, котрі не мають причинного звязку з отриманою травмою обличчя. З урахуванням викладеного, суд дійшов до висновку про необхідність відмовити позивачу у відшкодуванні майнової шкоди, оскільки надані позивачем письмові докази на підтвердження понесених на лікування грошових витрат (а.с.10-11,13-14) стосуються періоду з 12.07.2015 по 4.08.2015 року, який виходить за межі визначеного Висновком експерта від 18.11.2015 року за № 247, строку в 21 добу, що потрібен для лікування легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоровя, котрі не є небезпечними для життя під час спричинення, та який закінчився 10.06.2015 року. Вирішуючи питання про відшкодування моральної шкоди суд приймає до уваги, що позивачу в наслідок протиправної поведінки відповідача були завдані легкі тілесні ушкодження з короткочасним розладом здоровя, які не є небезпечними для життя під час спричинення та потребують для свого лікування часу більше шести, але менше 21-ї доби, в присутності сторонніх осіб, при цьому вона відчула фізичного болю, сором, приниження. Наслідки отриманої травми в вигляді рубця залишилися на обличчі позивача на момент проведення експертизи 18.11.2015 року. Тому суд вважає, що фізична біль та страждання, які позивач зазнала у звязку з ушкодженням здоровя, її душевні страждання, яких вона зазнала у звязку з протиправною поведінкою щодо неї, є підставою для відшкодування моральної шкоди, відповідно до вимог ст. 23 ЦК України. При цьому суд вважає, що позивач не довела в судовому засіданні ту обставину, що подальше погіршення здоровя було повязано з отриманою 20.05.2015 року травмою. Посилання позивача та її представника на зазначення про це в наданих медичних документах, суд відхиляє, оскільки записи про погіршення стану здоровя після травми 20.05.2015 року були зроблені в медичних документах зі слів позивача. Крім цього, у виписці № 1651 (а.с.6) міститься запис про погіршення стану після Закритої черепно-мозкової травми 20.05.2015 року. Належних доказів про те, що ЗЧМТ завдав відповідач, позивач суду не надала, її завдання відповідачем спростовується вироком (а.с.5) в якому зазначено, що від дій відповідача, позивач отримала легкі тілесні ушкодження у виді рани правої виличної ділянки обличчя, та Висновком експерта від 18.11.2015 року за № 247 (47-48). При визначені розміру грошового відшкодування моральної шкоди, суд враховує характер протиправних дій відповідача, обставини за якими вони відбулися, їх публічність, глибину душевних страждань позивача, яких вона зазнала в наслідок ушкодження здоровя під час отримання легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоровя. За вказаних обставин з урахуванням вимог розумності і справедливості суд вважає, що позивач має право на відшкодування моральної шкоди в розмірі 3000 гривень. Витрати на юридичні послуги в суді, що підтверджені розрахунком, квитанцією та договором (а.с.15-16), відповідно до ст. 22 ЦК України, не є шкодою, що підлягає відшкодуванню, а відповідно до ст. 79 ЦПК є судовими витратами, що підлягають відшкодуванню, відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України, пропорційно задоволених вимог. Розглядаючи питання відшкодування судових витрат позивача з оплати витрат на правову допомогу, суд вважає, що вони підлягають відшкодуванню частково в розмірі 224,85 грн, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, з розрахунку: 3000 : 13342 х 1000 = 224,85 грн., де 3000 розмір задоволених позовних вимог, 13342 розмір позовних вимог, 1000 оплата правової допомоги. Відповідно до вимог п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», позивач звільнена від сплати судового збору, тому згідно з ч. 3 ст. 88 ЦПК України, судовий збір у розмірі 487,20 грн. підлягає стягненню з відповідача на користь держави.

Outcome: partial