Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-18 00:00:00

представник позивача звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за договором позики посилаючись на те, що 03 листопада 2017 року позивач [PERSON] позичив [PERSON] згідно усного договору позики, кошти в розмірі 18 тис. гривень, що еквівалентні 670 доларам США, про що [PERSON] власноручно склав розписку, в якій підтвердив факт отримання ним коштів та зазначив про обов`язок повернути дані кошти не пізніше двох років з дня їх отримання, тобто до 03.11.2019 року. Проте, відповідач не виконав своїх зобов`язань та грошові кошти не повернув. Враховуючи наведене, представник позивача просив стягнути на користь позивача з відповідача грошові кошти в розмірі 19748,40 гривень, які складаються з суми основного боргу у розмірі 18981 грн., 521.45 грн. відсотків за прострочення строку повернення боргу за період з 03.11.2019 року по 02.10.2020 року, 246.75 грн. інфляційні збитки та судові витрати. Ухвалою судді Ульяновського районного суду районного суду Кіровоградської області від 09.10.2020 року справу прийнято до розгляду та відкрито спрощене провадження у справі. Позивач в судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи без його участі позовні вимоги визнає у повному обсязі. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги у їх сукупності та взаємозв`язку, об`єктивно оцінивши усі наявні докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення заяв по суті, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню з огляду на наступне. Згідно з ч. 3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно дост.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи, або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Суд встановив, що згідно копії розписки від 03.11.2017 року, [PERSON] отримав від [PERSON] грошові кошти у сумі 18 тис. грн., що еквівалентно 670 доларам США, які зобов`язався повернути не пізніше двох років в еквіваленті до ста доларів США. ( а.с.13). Згідно ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того є роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ч. 1ст. 1049 ЦК України Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем)у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. У відповідності ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. На підтвердження укладення договору позики та його умов представлена розписка яка посвідчує передання визначеної грошової суми, що відповідає положенням ст. 1047 ЦК України. Як свідчить копія розписки, договір позики був укладений між фізичними особами. Відповідно до ч. 1 ст.625ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Згідно положень ст. 545 ЦК України, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути борговий документ (розписку) боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає на вимогу боржника. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого боргу. Суд вважає встановленим, що [PERSON] позичив зазначену у розписці суму у [PERSON] , а не повернувши її в повному обсязі, порушив свої зобов`язання. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Враховуючи, що відповідачем не виконано зобов`язання за договором позики, з нього на корить позивача окрім суми основного боргу, також підлягають стягненню індексу інфляції за весь час прострочення та три проценти річних від простроченої суми. Окрім того, згідно ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. В договорі позики, відповідно до розписки від 03.11.2017 року, не зазначено розмір процентів, а також не зазначено, що позика є безпроцентною, таким чином з відповідача підлягають стягненню також проценти на рівні облікової ставки Національного банку України. Позивачем здійснено розрахунок інфляційних витрат та процентів на рівні облікової ставки НБУ. При цьому, відповідачем не оспорювався надані позивачем розрахунки та не надано інших розрахунків, тому суд приходить до висновку, що відповідачем не погашено заборгованості по договору позики. Враховуючи викладене, дослідивши надані позивачем розрахунки, суд вважає, що його проведено вірно, з урахуванням положень ст.ст.1048,1050 ЦК України та висновку Великої Палати Верховного Суду викладеному в постанові від 16.01.2019 року у справі № 464/3790/16-ц, у зв`язку з чим суд приходить до висновку, що в цій частині позовні вимоги [PERSON] теж підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Підстав звільнення від доказування, визначених ст.82ЦПК України судом не встановлено. Позицію відповідача суд розцінює як ухилення від виконання свого обов`язку щодо повернення боргу за договором позики. Таким чином, оцінивши докази у їх сукупності, оскільки відповідач не повернув взяті нею у позику грошові кошти, тобто не виконала зобов`язання належним чином, відповідно до умов договору позики, суд прийшов до висновку про обґрунтованість пред`явленого позову та необхідності його задоволення. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача пропорційно задоволеним вимогам, підлягають стягненню судові витрати, а саме: сплачений судовий збір у розмірі 840 грн. 80 коп. Відповідно до ч. 1 - ч. 3 ст. 83 ЦПК України, сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви, а відповідач - разом з поданням відзиву. Статтею 137 ЦПК України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Як вбачається з матеріалів справи позивачем та його представником на підтвердження відшкодування судових витрат за надання правових послуг адвоката було надано ордер серії ВЕ №1022921 адвоката Волощука В.В. від 05.10.2020 року укладений між позивачем [PERSON] та адвокатом Волощук В.В. ( а.с.15), угода про надання правової допомоги адвоката Волощука В.В. від 28.02.2019 ( а.с.14), попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат ( а.с.12). Однак, позивачем та його представником не було надано до позову акту приймання-передачі наданих правових послуг адвоката, не надано доказів сплати коштів на правничу допомогу (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки). Позивачем не виконано приписи ст. 137 ЦПК України, не надано доказів сплати вказаних витрат або обґрунтованості необхідності їх сплати зважаючи на опис робіт (наданих послуг), здійснення ним витрат необхідних для надання правничої допомоги, що не дає суду підстав для стягнення вказаної у позові суми. Як передбачено ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 ЗУ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність») або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору (статті 12, 46, 56 ЦПК України). Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Таку правову позицію щодо застосування норм права висловив Верховний Суд у постанові від 23 січня 2019 року по справі № 552/2145/16-ц. За таких обставин, оцінюючи надані докази, суд вважає, що підстави для задоволення позову в частині стягнення витрати на оплату правових послуг адвоката відсутні.

Outcome: approved