Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-25 00:00:00

Прокурор Підволочиського району Тернопільської області звернувся в суд в порядку ст. 45 ЦПК України в інтересах неповнолітнього [PERSON] з позовом до Підволочиської державної нотаріальної контори Тернопільської області, треті особи - [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], Служба у справах дітей Підволочиської районної державної адміністрації Тернопільської області, Бюро технічної інвентаризації Підволочиського району Тернопільської області, про визнання свідоцтва про право на спадщину за законом недійсним. Обґрунтовуючи позовні вимоги, прокурор посилався на те, що у ході проведення перевірки у діяльності служби у справах дітей Підволочиської районної державної адміністрації встановлено, що на обліку у них перебуває дитина-сирота [PERSON], [INFO]. Після смерті [PERSON], [INFO], який був його батьком, відкрилася спадщина, що складається з житлового будинку по [ADDRESS]. Відповідно до норм Цивільного кодексу Української РСР від 18.07.1963 р. (чинного на час смерті [PERSON]), у зв'язку з відсутністю заповіту, право на спадщину мали всі живі на час смерті [PERSON] діти та дружина: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], а також померлі на даний час дружина [PERSON], [INFO], та син [PERSON], [INFO]. Згідно з архівною довідкою за 2001 рік разом з [PERSON] (голова сім'ї) проживали дружина [PERSON] та діти: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], тобто останні вважаються такими що фактично вступили в управління або володіння спадковим майном. Таким чином, встановлено, що при оформленні свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] від 27 березня 2002 року, нотаріусом порушено права 5-х неповнолітніх на той час дітей на отримання належної їм частини спадщини, у тому числі [PERSON], а саме, з незрозумілих причин, житловий будинок, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] в порядку спадкування за законом успадковано його дружиною [PERSON] та старшим сином [PERSON], відповідно ? частина кожним. З огляду на вказане, прокурор просить винести рішення про визнання свідоцтва про право спадщину за законом від 27 березня 2002 року на спадкове майно вартістю 35749 грн. у спадковій справі №202, зареєстрованому в реєстрі за №954 недійсним. В судовому засіданні прокурор прокуратури Підволочиського району Тернопільської області позов підтримала, дала пояснення аналогічні викладеним у позовній заяві, просить задовольнити. Представник відповідача - Підволочиської державної нотаріальної контори Тернопільської області, в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечив, пояснивши, що на його думку при вчиненні нотаріусом нотаріальної дії - видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON] жодних порушень закону допущено не було. Крім того вважає, що позивачем пропущений строк позовної давності, так як з моменту вчинення нотаріальної дії пройшло більше 10 років. Треті особи - [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], будучи належним чином повідомленими про дату і час розгляду справи, в суд не з'явилися, подали заяви з проханням справу слухати без їх участі позовні вимоги підтримали повністю, просять задовольнити. Третя особа - [PERSON], позов підтримала, просить його задовольнити, оскільки на час смерті спадкодавця крім дружини і сина [PERSON] було ще п'ятеро неповнолітніх дітей, які постійно проживали в будинку. В тому числі і її підопічний, який і в даний час є неповнолітнім. Представник третьої особи - Служби у справах дітей Підволочиської районної державної адміністрації Тернопільської області Карпець У.Ю. в судовому засідання позов підтримала, просить задовольнити, оскільки законні інтереси неповнолітнього [PERSON] були порушені. Представник третьої особи - Бюро технічної інвентаризації Підволочиського району Тернопільської області Грабовська Ж. В. позов підтримала. Вислухавши пояснення сторін і третіх осіб, дослідивши та оцінивши докази по справі, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення, виходячи з таких міркувань. Згідно зі ст.. 121 Конституції України на органи прокуратури покладено функцію представництва інтересів громадянина або держави в суді у випадках визначених законом. Частиною 2 ст. 45 ЦПК України передбачено, що з метою представництва інтересів громадянина або держави в суді прокурор в межах повноважень, визначених законом, звертається до суду з позовною заявою (заявою), бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом інших осіб, на будь-якій стадії її розгляду, подає апеляційну, касаційну скарги, заяву про перегляд судового рішення Верховним Судом України, про перегляд судового рішення за ново виявленими обставинами. При цьому прокурор повинен надати суду документи, які підтверджують неможливість громадянина самостійно здійснювати представництво своїх інтересів. Згідно ч.2 ст. 36-1 Закону України «Про прокуратуру» підставою для представництва в суді інтересів громадянина є його неспроможність через фізичний стан, недосягнення повноліття, похилий вік, недієздатність або обмежена дієздатність самостійно захистити свої порушені чи оспорювані права або реалізувати процесуальні повноваження. Відповідно до свідоцтва про народження серія [NUMBER], виданого Іванівською сільською радою 18 лютого 2000 року, [INFO] в сім'ї [PERSON] та [PERSON] народився [PERSON], про що в книзі актів громадянського стану про народження 18 лютого 2000 року зроблено відповідний запис №2. Рішеннями опікунської ради при виконкомі Іванівської сільської ради б/н від 15 квітня 2008 року «Про призначення опікуна і піклувальника на неповнолітніми» та виконавчого комітету Іванівської сільської ради Підволочиського району Тернопільської області №9 від 15 квітня 2008 року, у відповідності до Закону України «Про охорону дитинства» та ст.. 76 Кодексу про шлюб та сім'ю, згідно поданої заяви [PERSON] про згоду бути опікуном над неповнолітніми опікунською радою, встановлено статус круглої сироти та призначено опікуном [PERSON], [INFO], жительку с. Іванівка, пенсіонерку, над неповнолітнім [PERSON], [INFO] народження; зобов'язано опікуна встановити контроль над майном неповнолітніх. Таким чином, суд приходить до висновку про наявність правових підстав представництва прокурором Підволочиського району Тернопільської області інтересів неповнолітнього [PERSON] в суді. З свідоцтва про смерть серія [NUMBER] від 31 березня 2001 року, вбачається, що [INFO] помер [PERSON] (батько неповнолітнього [PERSON] свідоцтво про народження серія [NUMBER]). Відповідно до рішення виконавчого комітету Іванівської сільської ради №7 від 21 березня 2001 року «Про порядок оформлення права власності на об'єкти нерухомого майна» за [PERSON] встановлено факт права власності на житловий будинок по [ADDRESS]. В ст.525 Цивільного кодексу Української PCP від 18.07.1963 року № 1540-VI (чинного на смерті спадкодавця [PERSON]) зазначено, що часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим - день, зазначений в статті 21 цього Кодексу. Відповідно до ст.526 Цивільного кодексу Української PCP від 18.07.1963 року № 1540-VI місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця (стаття 17 цього Кодексу), а якщо воно невідоме, - місцезнаходження майна або його основної частини. Згідно ст.527 Цивільного кодексу Української PCP від 18.07.1963 року № 1540-VI спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця, а також діти померлого, зачаті при його житті і народжені після його смерті. В ч.1, 2 ст. 524 Цивільного кодексу Української PCP від 18.07.1963 року № 1540-VІ вказано, що спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Відповідно до ч.1 ст. 529 Цивільного кодексу Української PCP від 18.07.1963 року № 1540-VI при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. З копії рішення Підволочиського районного суду №2-327/1999 від 08 грудня 1999 року (що міститься в матеріалах спадкової справи №202 від 27 лютого 2002 року) вбачається, що шлюб між [PERSON] і [PERSON], зареєстрований 30 січня 1982 року в Хоростківській міській раді Гусятинського рай бюро ЗАГСу, актовий запис №4. Таким чином, у зв'язку з відсутністю заповіту право на спадщину мали всі живі на час смерті [PERSON] [INFO] діти: [PERSON], [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] від 18.02.2000 року), [PERSON], [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] від 25.05.1991року), [PERSON], [INFO], (свідоцтво про народження серії [NUMBER] від 03.11.1989 року), [PERSON], [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] від 12.02.1985 року), [PERSON], [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] від 03.12.1993 року), [PERSON], [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] від 28.03.1986 року) та [PERSON], [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] від 31.01.1983 року), який помер [INFO] (свідоцтво про смерть серії [NUMBER] від 12.09.2008 року). Згідно ч.2 ст.548 Цивільного кодексу Української PCP від 18.07.1963 року № 1540-VI прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Відповідно до п.1 ч.1 ст.549 Цивільного кодексу Української PCP від 18.07.1963 року № 1540-VI визнається, що спадкоємець прийняв спадщину якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Згідно п.113 Наказу Міністерства юстиції України від 14.06.1994 року № 18/5 «Про затвердження Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» (чинного на час правовідносин) свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям, що прийняли спадщину, тобто таким, які фактично вступили в управління або володіння спадковим майном чи подали заяву в державну нотаріальну контору про прийняття спадщини (ст.549 Цивільного кодексу). Доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном можуть бути: довідка виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів чи відповідної місцевої державної адміністрації про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним. Відповідно до архівної довідки №39 від 15 травня 2014 року, виданої начальником архівного відділу Підволочиської РДА, по документах архівного фонду «Іванівська сільська рада» у погосподорській книзі Іванівської сільської ради за 2001 рік значиться господарство [PERSON] - 1958 р.н. - голова сім'ї, разом з яким проживали: дружина [PERSON], 1958 року народження, син [PERSON], 1982 року народження, син [PERSON], 1986 року народження, син [PERSON], 1989 року народження, дочка [PERSON], 1991 року народження, син [PERSON], 1993 року народження, син [PERSON], 2000 року народження. Отже, [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], а також померлий на даний час син [PERSON], [INFO] вважаються такими, які фактично вступили в управління або володіння спадковим майном після смерті [PERSON]. Дружина [PERSON], [INFO], померла на даний час (свідоцтво про смерть серія [NUMBER], видане Іванівською сільською радою Підволочиського району Тернопільської області 11 квітня 2008 року) у зв'язку із розірванням шлюбу 09 грудня 1999 року спадкоємцем за законом першої черги не являється. Крім того, згідно п.97 Наказу Міністерства юстиції України від 14.06.1994 № 18/5 «Про затвердження Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» державний нотаріус, який одержав від спадкоємців повідомлення про відкриття спадщини, зобов'язаний повідомити про це тих спадкоємців, місце проживання або роботи яких йому відоме. Державний нотаріус може також зробити виклик спадкоємців шляхом публічного оголошення або повідомлення про це у пресі. Таким чином судом встановлено, що при оформленні свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] від 27 березня 2002 року, нотаріусом порушено права 5 неповнолітніх на той час дітей, у тому числі [PERSON], який на даний момент досяг лише 14- річного віку та не в змозі захистити свої права самостійно. Так, з незрозумілих причин, без повідомлення інших спадкоємців, нерухоме майно, а саме житловий будинок, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] в порядку спадкування за законом успадковано [PERSON] (у якої право на спадщину за законом відсутнє) та старшим сином [PERSON], відповідно ? частина кожним, чим порушено права 5-х неповнолітніх осіб на отримання належної їм частини спадщини. Відповідно до ст. 50 Закону України «Про нотаріат» нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. Згідно п. 16 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 року № 3 «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» спори між боржниками і стягувачами, а також спори за позовами інших осіб, прав та інтересів яких стосуються нотаріальні дії чи акт, у тому числі про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, про повернення стягнутого за виконавчим написом вирішуються судом у порядку цивільного судочинства за позовами боржників або зазначених осіб до стягувачів, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа. Згідно ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється - тривалістю у три роки. Відповідно до ч.4 ст.261 ЦК України у разі порушення цивільного права або інтересу неповнолітньої особи позовна давність починається від дня досягнення нею повноліття. Враховуючи той факт, що [PERSON], цивільне право якого на спадщину порушено, є неповнолітнім, строки позовної давності не порушено. На підставі наведеного,

Outcome: approved