Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-19 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду з позовом до [PERSON] ( далі за текстом - відповідач) про стягнення заборгованості за кредитним договором, посилаючись на те, що 28.03.2016 року між позивачем та відповідачем було укладено кредитний договір КД4551. Відповідно до розділу 1 укладеного договору [PERSON] отримав кредит у розмірі 30000 гривень і зобовязався повернути одержаний кредит в повному обсязі, строк дії договору становить 12 календарних місяців, тобто до 27 березня 2017 року. Відповідно до п.2.5 Договору відсоткова ставка за користування кредитом становить 0,001% річних. Згідно п.2.7 Договору плата за супровід кредитного договору становить 40,999% щорічно. У порушення норм закону та умов договору відповідач свої зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконав. У зв'язку з порушеннями умов договору щодо несвоєчасного погашення кредиту згідно з графіком, на підставі п.6.3 Договору відповідачу було направлено лист-попередження про наявність заборгованості з вимогою погашення заборгованості по кредитному договору. Проте борг не погашено, спір не врегульовано. Відповідач станом на 31.03.2017 року має заборгованість 42724,18 грн., яка складається з наступного: 14986,84 грн. - заборгованість за кредитом; 0,30 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 23633,71 грн заборгованість по платі за супровід кредитного договору, а також 1168,15 грн. 3% річних згідно ч.2 ст.625 ЦК України, та 2935,18 грн. інфляційні нарахування. 15 травня 2017 року у судове засідання представником позивача було збільшено позовні вимоги та просять суд стягнути з відповідача заборгованість станом на 31.05.2017 року 52898,35 грн., яка складається з наступного: 14986,84 грн. - заборгованість за кредитом; 0,35 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 31856,17 грн заборгованість по платі за супровід кредитного договору, а також 1651,71 грн. 3% річних згідно ч.2 ст.625 ЦК України, та 4403,28 грн. інфляційні нарахування. Представник позивача надав заяву у судове засідання про слухання справи у його відсутність, наполягав на позовних вимогах та не заперечував проти ухвалення заочного рішення. Відповідач у судове засідання не зявився, про причини неявки не повідомив, заяв про відкладення розгляду справи не надавав. На адресу суду повернувся конверт в якому направлявся виклик до суду, з позначкою що адресат за зазначеною адресою не проживає. Відповідно до ч.5 ст.74 ЦПК України судова повістка разом з розпискою, а у випадках, встановлених цим кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається поштою рекомендованим листом із повідомленням або через курєра за адресою, зазначеною стороною чи іншою особою, яка бере участь у справі. Фізичним особам, що не мають статусу підприємця за адресою їх місця проживання чи перебування, зареєстрованого у встановленому законом порядку. У разі відсутності осіб, які беруть участь у справі за такою адресою, вважається , що судовий виклик або судове повідомлення вручене належним чином. Враховуючи вищевикладене, беручи до уваги, що виклики до суду направлялися за адресою за місцем реєстрації відповідача (згідно адресної довідки), а згідно позначки працівника поштового відділення відповідач за зазначеною адресою не проживає, тому у суду є підстави вважати, що відповідач повідомлений належним чином. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України, про що постановлено ухвалу суду. Дослідивши письмові матеріали справи та з урахуванням положень ст. 60 ЦПК України, де зазначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, та ст. 11 ЦПК України, згідно якої цивільні справи розглядаються в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, суд вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, розглянувши справу в межах заявлених вимог, приходить до висновку, що позов про стягнення заборгованості за кредитом підлягає задоволенню виходячи з наступного. Свій висновок суд мотивує тим, що 28.03.2016 року між позивачем та відповідачем було укладено кредитний договір КДК - 4551, що підтверджується копією договору. Відповідно до розділу 1 укладеного договору [PERSON] отримав кредит у розмірі 30000 гривень і зобовязався повернути одержаний кредит в повному обсязі, строк дії договору становить 12 календарних місяців, тобто до 27 березня 2017 року. Відповідно до п.2.5 Договору відсоткова ставка за користування кредитом становить 0,001% річних. Згідно п.2.7 Договору плата за супровід кредитного договору становить 40,999% щорічно. У порушення норм закону та умов договору відповідач свої зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконав. У зв'язку з порушеннями умов договору щодо несвоєчасного погашення кредиту згідно з графіком, на підставі п.6.3 Договору відповідачу було направлено лист-попередження про наявність заборгованості з вимогою погашення заборгованості по кредитному договору. Проте борг не погашено, спір не врегульовано. Відповідач станом на 31.05.2017 року заборгованість в розмірі 52898,35 грн., яка складається з наступного: 14986,84 грн. - заборгованість за кредитом; 0,35 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 31856,17 грн заборгованість по платі за супровід кредитного договору, а також 1651,71 грн. 3% річних згідно ч.2 ст.625 ЦК України, та 4403,28 грн. інфляційні нарахування. У порушення норм закону та умов договору відповідач зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконав. Відповідач не надавав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору, що має відображення у розрахунку заборгованості за договором. Таким чином, у порушення умов кредитного договору а також ст. ст. 509, 526, 1054 ЦК України, відповідач зобов'язання за вказаним договором не виконав. Суд застосовуючи норми матеріального права виходить з такого. Відповідно до ч. 1, 3 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК. Згідно п.1 ч.2 ст.11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Згідно із частинами першою, другою статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною ( сторонами). Відповідно до ч.І ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до ч.І ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ч.І ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли зголи з усіх істотних умов договору. Статтею 525 ЦК України передбачена недопустимість односторонньої відмови від зобов'язання. Згідно ч.1 ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Згідно зі ст. 610, 611 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання); у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором. Згідно ч.2 ст. 615 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов'язання. Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (ч. 1 ст. 1049 ЦК України). Згідно з ч.2 ст.1054 ЦК України за кредитним договором застосовуються положення щодо договору позики, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору, а відповідно до ст.1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики , при цьому розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Відповідно до ч.1 ст. 598 ЦК України, зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. В судовому засіданні встановлено, що між відповідачем та позивачем склалися договірні відносини, свої зобовязання відповідач перед позивачем порушив, та позивачем доведено в судовому засіданні право на позовні вимоги та порушення своїх прав. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Відповідно до матеріалів справи позивачем при подачі позову сплачено судовий збір за розгляд справи у розмірі 1600,00 гривень, що підтверджується платіжними дорученнями, доданими до матеріалів справи. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стягненню з відповідача на користь позивача підлягають судові витрати: судовий збір в розмірі 1600,00 грн. понесені позивачем при звернені до суду з даним позовом, що підтверджується платіжними дорученнями . Таким чином, суд приходить до висновку, що обставини, на які посилався позивач, обґрунтовуючи свої вимоги, доведені в судовому засіданні належними та допустимими доказами у відповідності до ст.ст. 10, 60 ЦПК України.

Outcome: approved