Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-01 00:00:00

Представник Публічного акціонерного товариства «Дельта-Банк» Духота І.Е. 27.08.2015 року звернувся до суду із вказаним позовом. В обгрунтування позовних вимог зазначив, що 10.05.2008 року, між ПАТ «Дельта Банка» (далі - позивач), та [PERSON] (далі - відповідач) укладено договір на відкриття карткового рахунку та обслуговування платіжної картки, за умовами якого банк надав відповідачу кредит шляхом відкриття відновлювальної відкличної кредитної лінії із лімітом кредитної лінії на рахунку в сумі 30 000 грн., на день укладення кредитного договору встановлено ліміт кредитної лінії на рахунку в сумі 3 000,00 грн. Договір укладено шляхом акцептування банком пропозиції клієнта щодо укладення кредитної угоди. Банк свої обов'язки, передбачені договором, належним чином виконав. У подальшому кредитний ліміт на рахунку відповідача було збільшено до 6 000 грн. відповідно до умов п. 1.3 кредитного договору. Відповідач свої зобов'язання належним чином не виконав, в результаті чого має заборгованість за кредитом у загальному розмірі 8 204,22 грн., яку позивач просить стягнути з відповідача на свою користь та вирішити питання про розподіл судових витрат. Представник позивача у судове засідання не з'явився, звернувшись до суду з заявою, у якій просить слухати справу за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач у судовому засіданні позов визнав частково у сумі 6 000 грн., зауважив, що користувався кредитною карткою впродовж тривалого часу, регулярно здійснював платежі в рахунок погашення тіла кредиту та процентів, однак коли отримав тілесне ушкодження, не зміг працювати та не мав коштів на погашення заборгованості за кредитом. Відповідач надав суду квитанції про сплату заборгованості за кредитом та наполягав, що виходячи із його розрахунків та наданих доказів, вимоги банку не відповідають реальному стану його заборгованості за кредитним договором. Дослідивши та проаналізувавши докази, які містяться в матеріалах справи, суд на основі повно та всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог та заперечень, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що між позивачем - Публічним акціонерним товариством «Дельта-Банк» та відповідачем - [PERSON] 10.05.2008 року укладено кредитну угоду відповідно до умов заяви №003-28992-100508. Згідно з п. 1.2 вищевказаної угоди (Договору), позивач відкриває відповідачеві картковий рахунок [NUMBER] в національній валюті України - гривні, випускає та надає держателю платіжну картку, а також ПІН-код до картки, здійснює обслуговування держателя на умовах, викладених в тарифному пакеті Visa класичний, що міститься в додатку №1 до договору, - викладених в правилах здійснення операцій за картковими рахунками. Відповідно до п. 1.3 договору, банк відкриває держателю кредитну лінію на загальну суму 30 000, 00 грн., та на день укладення кредитного договору встановлює ліміт кредитної лінії у розмірі 3 000,00 грн. Банк самостійно один раз на місяць може змінювати розмір ліміту кредитної лінії в межах кредитної лінії, при цьому сторони погодили, що у даному випадку додаткова угода не складається. Як вбачається з додатку до позовної заяви /а.с.6-7/, позивач скористався своїм правом та самостійно один раз збільшив ліміт кредитної лінії відповідача в межах кредитної лінії до 6 000 грн. Згідно зі п. 5.2 договору договір набуває чинності з дати його укладення та діє до повного виконання зобов'язань за цим договором. Відповідно до п. 3.4 договору держатель доручає банку здійснювати з рахунку договірне списання грошових коштів. Згідно із п. 3.6 договору держатель зобов'язаний щомісяця в строки, визначені правилами, здійснювати погашення заборгованості у вигляді обов'язкового мінімального платежу, складові якого зазначаються у тарифах обов'язковими складовими ОМП є частка погашення заборгованості, овердрафт та прострочена заборгованість попередніх періодів. В залежності від умов тарифів до складу ОМП включаються інші платежі. Відповідно до п. 3.7 у разі порушення клієнтом строків сплати заборгованості за кредитною лінією та/або овердрафтом, процентів за користування кредитною лінією та/або овердрафтом, а також інших платежів, що є складовими ОМП, клієнт сплачує банку пеню в розмірі, в строки та порядку, які визначені правилами та тарифами. Позивач виконав взяті на себе зобов'язання, відкривши відповідачу картковий рахунок [NUMBER], в національній валюті України - гривні, та встановив ліміт кредитної лінії у розмірі 3 000,00 грн., згодом збільшив вказаний ліміт до 6 000 грн. Відповідач скористався кредитною лінією, і належним чином до 01.04.2014 року виконував взяті на себе зобовязання але як вбачається із додатку до позовної заяви (а.с. 6,7) з вказаної дати відповідач належним чином свої зобов'язання за договором не виконує у зв'язку із чим станом на 31.07.2015 року виникла прострочена заборгованість на загальну суму 8 204,22 грн. Вказана заборгованість складається із: -тіла кредиту: 3 896,22 грн.; -простроченого тіла кредиту: 2 058,26 грн.; -заборгованості за відсотками: 2 249,74 грн. Як вбачається із означеного розрахунку банк, починаючи з 01.04.2014 року, на умовах вищеназваного договору здійснював погашення усіх належних йому платежів від відповідача перераховуючи кошти із балансу платіжної картки на свій рахунок. Також банк прийняв від відповідача впродовж часу з 01.04.2015 по день звернення до суду: 400 грн. -29.05.2014, 400 грн. -19.09.2014, 200 грн. -16.10.2014 та 400 грн. -08.12.2014., які також були зараховані, як платіж за вказаним кредитним договором, однак в погашенні заборгованості невідображені. За допомогою вищевказаних дій банком з кредитної картки відповідача було перераховано суму у розмірі 2 058,26 грн., яка відображена у розрахунку, як «прострочене тіла кредиту». Усі вищевказані дії банку (підтверджені власне самим розрахунком заборгованості, наданим позивачем, та копіями квитанцій про оплату кредиту, наданими відповідачем) свідчать про відсутність реальних збитків у позивача на суму 2 058,26 грн., яка зазначена позивачем як «прострочене тіло кредиту». Правовідносини, які виникли між сторонами, регулюються нормами цивільного законодавства у сфері кредитних зобов'язань. Судом об'єктивно встановлено, що між сторонами у справі на підставі укладеного договору виникли зобов'язання, за якими позивач надав відповідачу послуги, а відповідач зобов'язався їх оплатити на визначених умовах та у відповідний строк. Проте, всупереч взятим на себе зобов'язанням по виплаті кредитних коштів у визначені договором строки, відповідач їх належним чином не виконав. Однак, судом також встановлено, що позивачем заявлено розмір вимог, які явно не відповідають реальним збиткам, а саме у суму 2058,26 грн. вказана вимога належними та допустимими доказами підтверджена не була. Статтями 1049, 1054 Цивільного кодексу України передбачено, що позичальник зобов'язаний повернути кредитору надані грошові кошти (кредит) та сплатити проценти у строки та на умовах, встановлених договором. Згідно ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог-відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Статтею 610 ЦК України під порушенням зобов'язання передбачено його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). За змістом ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов'язання. Згідно з ст. 599 ЦК України, зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до ч. ч. 1, 4 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Повно та всебічно з'ясувавши обставини справи, оцінивши зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за кредитом та відсотками за користування кредитом ґрунтуються на вимогах закону, а в частині стягнення суми 2058,26 грн. заявлені безпідставно. Згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підставі викладеного,

Outcome: partial