Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-26 00:00:00

Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» (далі - ПрАТ «СК «ПЗУ Україна», позивач)звернулось до суду з позовом до [PERSON] (далі - [PERSON] , відповідач), де третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, є Публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» (далі - ПАТ «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта», третя особа), в якому просить стягнути з [PERSON] на користь позивача страхове відшкодування в розмірі 13 991 грн 87 к. та витрати на оплату судового збору. В обґрунтування позову зазначено, що між позивачем та [PERSON] 06.11.2015 укладено договір комплексного добровільного страхування приватного майна загальної цивільно-правової відповідальності перед третіми особами, транспортного засобу та багажу, що ним перевозиться (серія RZ № 3988 ), за яким страховик застрахував майнові інтереси страхувальника, пов`язані з експлуатацією наземного транспортного засобу, а саме - автомобіля Ford Fiesta, державний номер [NUMBER] (далі - застрахований автомобіль). 09.09.2016 в місті Харкові сталася дорожньо-транспортна пригода за участі застрахованого автомобіля під управлінням [PERSON] та автомобіля Samand EI, державний номер [NUMBER] , під управлінням водія [PERSON] . В результаті ДТП було пошкоджено застрахований в ПрАТ СК «ПЗУ Україна» автомобіль. Постановою Дзержинського районного суду м. Харкова від 23.12.2016 особою винною в настанні ДТП визнано [PERSON] та притягнено останнього до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП. Вартість відновлювального ремонту відповідно до звіту № PZU/3018/16-171835 від 10.10.2016 складає 26 657 грн 08 к. За умовами договору страхування ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» сплатило страхувальнику суму страхового відшкодування в розмірі 13 991 грн 87 к.. Після виплати страхового відшкодування у ПрАТ СК «ПЗУ Україна» виникло право вимоги до [PERSON] про відшкодування завданої шкоди в розмірі 13 991 грн 87 к.. ПАТ «НАСК «Оранта», в якому була застрахована цивільно-правова відповідальність відповідача, відмовила у здійсненні страхового відшкодування на підставі п. 37.1.4. ст. 37 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». 03.05.2019 [PERSON] було направлено вимогу про відшкодування завданої шкоди, яка була отримана 07.05.2019.У зв`язку з чим звернулись до суду за захистом прав. Представник позивача [PERSON] в судове засідання не з`явився, в своїй заяві від 31.10.2019 просив розглядати справу без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та не заперечує проти ухвалення по справі заочного рішення. У відповіді на відзив зазначив, що у позивача виникло право вимоги до відповідача як до особи винної в настанні ДТП, яка мала місце 09.09.2016 з огляду на наступне. Цивільно-правова відповідальність відповідача на момент настання страхової події була забезпечена в ПАТ «НАСК «Оранта» за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АК/325458. Відповідно до п. 37.1.4 ст. 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого. Саме на підставі вказаної норми спеціального закону ПАТ «НАСК «Оранта» відмовило у здійсненні страхового відшкодування. У постанові від 05.06.2018 по справі № 910/7449/17 Велика палата ВС дійшла до висновку, що закріплене в положеннях підпункту 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» право страховика за договором (полісом) ОСЦПВВНТЗ відмовити у здійсненні виплати страхового відшкодування у випадку пропуску встановленого строку на звернення до нього із заявою про його виплату не залежить від суб`єкта звернення з відповідною заявою та підлягає застосуванню, в тому числі у випадку, коли з такою заявою звертається не безпосередньо потерпілий, а особа, яка здійснила відшкодування потерпілому завданого внаслідок пошкодження належного йому транспортного засобу збитку на підставі договору добровільного майнового страхування. Таким чином, відповідно до вказаного висновку річним строком обмежено звернення лише до страховика договором (полісом) ОСЦПВВНТЗ, тобто до ПАТ «НАСК «Оранта». На вимоги, що випливають із договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, поширюється загальний строк позовної давності, встановлений тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК), що обчислюється із дня закінчення дії договору. У п. 56 Постанови Великої палати Верховного Суду від 04.07.2018 зазначено, що відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Отже, Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 04.07.2018 дійшла до висновку, що покладання обов`язку з відшкодування шкоди на особу, винну в завданні шкоди все ж таки можливе у випадку, коли страховик відмовив у здійсненні страхової виплати (зокрема з підстав неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого). В матеріалах справи наявний лист від ПАТ «НАСК «Оранта», в якому страховик відмовив у здійсненні страхової виплати на підставі п. 37.1.4 ст. 37 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». З цього випливає, що у страховика ПАТ «НАСК «Оранта» не виник обов`язок виплати страхового відшкодування, а отже завдана шкода повинна бути відшкодована страхувальником за полісом № АК/325458, як особою, з вини якої сталось ДТП. Тому вважає, що на відповідача повинен бути покладений обов`язок відшкодування шкоди, завданої внаслідок ДТП, яка мала місце 09.09.2016, як на особу винну в настанні ДТП (а.с. 76-78). Відповідач [PERSON] в судове засідання 26.11.2019 не з`явився та подав до суду відзив, в якому зазначив, що на момент ДТП його автомобіль був забезпечений полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АК/325458, виданий ПАТ «НАСК «Оранта». Відповідно до умов договору страхова сума (ліміт відповідальності) на одного потерпілого за шкоду заподіяну майну становить 100000 грн. Згідно із змістом позовної заяви ці обставини також визнаються і позивачем. У п. 57 постанови від 04.07.2018 по справі № 755/18006/15-ц Велика Палата Верховного Суду зробила наступний правовий висновок: покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Враховуючи, що сума збитку (13 991,87 грн) не перевищує страхову суму за шкоду майну (100 000 грн), що передбачена договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, зазначену суму повинна відшкодувати страхова компанія ПАТ «НАСК «Оранта», де була застрахована цивільно-правова відповідальність відповідача на випадок ДТП, а не безпосередньо відповідач. Згідно із п. 22.1 ст. 22 згаданого Закону у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Як вбачається у цьому випадку, ДТП, що мала місце 09.09.2016, є страховим випадком, а тому у ПАТ «НАСК «Оранта» виникає обов`язок здійснити страхове відшкодування на користь позивача. Вважає необґрунтованим посилання позивача у позові на те, що причиною звернення з позовом безпосередньо до нього, а не до ПАТ «НАСК «Оранта», є те, що ПАТ «НАСК «Оранта» відмовила у здійсненні страхового відшкодування на підставі п. 37.1.4 ст 37 Закону. На його думку, така відмова є незаконною і позивачу необхідно оскаржити її у судовому порядку. Так, згідно із ст. 36.7 Закону рішення страховика про здійснення або відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) може бути оскаржено страхувальником чи особою, яка має право на відшкодування у судовому порядку. Разом з тим, зі свого боку він зробив все необхідне для безперешкодного отримання потерпілим страхового відшкодування. Одразу після ДТП він відвідав страхову компанію ПАТ «НАСК «Оранта» та повідомив її про настання ДТП і надав необхідні для проведення страхового розслідування документи. На підставі викладеного просить відмовити у задоволенні позову в повному обсязі (а.с. 59-61). Представник третьої особи ПАТ «НАСК «Оранта» в судове засідання не з`явився, подав до суду клопотання, в якому просив розглянути справу за його відсутності, долучив до матеріалів справи ухвалу по справі №910/3287/18, якою залишено без розгляду позов ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» до ПАТ «НАСК «Оранта» (а.с. 65-68). Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, докази, надані учасниками, суд встановив наступні обставини і визначені відповідно до них правовідносини. Між ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» та [PERSON] укладено договір комплексного добровільного страхування приватного майна, загальної цивільно-правової відповідальності перед третіми особами, транспортного засобу та багажу, що ним перевозиться, за № RZ 003988 від 06.11.2015. Застраховано автомобіль Ford Fiesta, д.н. [NUMBER] (а.с. 6-9). З довідки Управління патрульної поліції у м. Харкові від 09.11.2016 № 3016294458325539 вбачається, що 09.09.2016 в м. Харкові сталося зіткнення автомобілів Ford Fiesta, державний номер [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , та Samand EI, державний номер [NUMBER] , під управлінням водія [PERSON] . ДТП сталася внаслідок порушення [PERSON] п. 8.7.3.е ПДР ( а.с.10-11). Постановою Дзержинського районного суду м. Харкова провадження по адміністративній справі про притягнення до адміністративної відповдіальності [PERSON] за ст. 124 КУпАП закрите у зв`язку із закінченням строку притягнення до адміністративної відповідальності, передбаченого ст. 38 КУпАП (а.с. 12). Вартість майнової шкоди, заподіяної власнику транспортного засобу Ford Fiesta, державний номер [NUMBER] , 16 862 грн 90 к. згідно із звітом № PZU/3018/16-171835 від 10.10.2016 (а.с. 17-22). З розрахунку страхового відшкодування до страхового акту № UA 2016090900045/L02/04 від 09.12.2016 страхувальнику [PERSON] виплачено 13 991 грн 87 к. (а.с.31-32). У листі ПАТ «НАСК «Оранта» від 22.04.2019 № 09-02-07/3603 зазначено, що згідно із наданими документами 09.12.2016 ПрАТ СК «ПЗУ Україна» сплатила страхове відшкодування власнику пошкодженого транспортного засобу Ford Fiesta, державний номер [NUMBER] , якого визнано потерпілим внаслідок події від 09.09.2016. Відповідно до п. 37.1.4. ст. 37 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди. Враховуючи вищевикладене та приймаючи до уваги судову практику, а саме постанову Верховного Суду № 910/7449/17 у НАСК «Оранта» відсутні правові підстави для здійснення виплати страхового відшкодування ПрАТ СК «ПЗУ Україна» за заявою № 473/19 від 10.04.2019 (а.с. 33) 03.05.2019 ПрАТ СК «ПЗУ Україна» зверталося до [PERSON] з вимогою про відшкодування завданої майнової шкоди (а.с. 35-36). Згідно з вимогами ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов`язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань чи мали місце та чи вчинені вони цією особою. Страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів (стаття 1 Закону України «Про страхування»). За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (стаття 979 Цивільного кодексу (далі - ЦК) України). Згідно із ч. 22.1 ст. 22 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Види обов`язкового страхування в Україні визначені у статті 7 Закону України «Про страхування». До них пункт 9 частини першої вказаної статті відносить страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Відносини у цій сфері регламентує, зокрема, Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Відповідно до частини першої статті 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Згідно зі статтею 27 Закону України «Про страхування» та статтею 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Стаття 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» також передбачає право страховика подати після виплати страхового відшкодування регресний позов до страхувальника за наявності певних умов. Обмеження набуття страховиком завдавача шкоди права зворотної вимоги (регресу) випадками, які визначені у статті 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», зумовлене тим, що набуття вказаного права щоразу після відшкодування цим страховиком шкоди потерпілому суперечило би меті страхування цивільно-правової відповідальності, об`єктом якого є майнові інтереси завдавача шкоди та яке забезпечує, зокрема, їх захист. Передбачене ст. 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» право страховика на регресну вимогу до страхувальника є винятком як із загальних правил страхування, так і з правил регресу та стосується тих випадків, коли вина страхувальника у заподіянні шкоди має найбільш грубі і виразні форми. Реалізація принципу змагальності в цивільному процесі та доведення сторонами перед судом переконливості поданих доказів є конституційною гарантією (стаття 129 Конституції України). За правилами ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Отже, сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. В іншому разі, за умови недоведеності тих чи інших обставин суд вправі винести рішення по справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі. Частиною другою статті 78 ЦПК України встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. В Постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 по справі № 755/18006/15-ц вимога позивача (страховика потерпілої) до завдавача шкоди не є регресною та заснована на інших приписах законодавства. Відповідно до пункту четвертого частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок виконання обов`язку боржника третьою особою. Отже, кредитор у деліктному зобов`язанні (потерпіла) може бути замінений його страховиком (позивачем) внаслідок виконання ним обов`язку завдавача шкоди (відповідача) з відшкодування останньої. Згідно зі статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування» до страховика потерпілого переходить право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Після такої виплати деліктне зобов`язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому у деліктному зобов`язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування. Такий перехід права вимоги є суброгацією. Враховуючи викладене, правовідносини, що виникли між позивачем і відповідачем у зв`язку з виплатою першим на користь потерпілої страхового відшкодування, є засновані на суброгації - переході до позивача права вимоги потерпілої у деліктному зобов'язанні. (п. 40-44). В зазначеній же постанові вказано, що відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди. А тому страховик, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, згідно зі статтями 3 і 5 вказаного Закону реалізує право вимоги, передбачене статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування», шляхом звернення з позовом до страховика, в якого завдавач шкоди застрахував свою цивільно-правову відповідальність (п.п. 72-74). Отже, позивачу для реалізації свого права на стягнення суми страхового відшкодування необхідно було вчасно звернутися до страховика завдавача шкоди - ПАТ «НАСК «Оранта», а не безпосередньо до завдавача шкоди - [PERSON] , який виконав всі вимоги, покладені на нього договором про страхування цивільно-правової відповідальності. З урахуванням викладеного, в позові ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» до [PERSON] слід відмовити. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed