Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-29 00:00:00

Представник позивачки [PERSON] - [PERSON] звернулася до суду з зазначеним позовом, посилаючись на те, що на підставі рішення Святошинського районного суду м. Києва від 12.09.2011 р. по справі № 2-4838/11, з ТОВ «Форум-Інвест», на користь позивача стягнуто грошові кошти у сумі - 1 582 746 грн. 65 коп., у зв'язку з чим 01.11.2011 р. був виданий виконавчий лист та пред'явлений до виконання до ВДВС Печерського РУЮ у м. Києві, яка постановою від 29.11.2011 р. відкрила виконавче провадження. Відповідно до вказаної вище постанови державного виконавця, ТОВ «Форум-Інвест» надано строк до 5 днів з моменту винесення постанови добровільно сплатити вищезазначені кошти, проте, до теперішнього часу відповідач в добровільному порядку заборгованість не погашає, рішення суду не виконує, у зв'язку з чим, представник позивача просить суд стягнути з відповідача на користь [PERSON] індекс інфляції за час прострочення виконання грошового зобов'язання в розмірі 341 117,31 грн., 3 % штрафна санкція згідно цивільного законодавства України в розмірі 79 310,51 грн., моральну шкоду в розмірі 10 000 грн. та судовий збір. Представник позивача в судове засідання не з'явилась, подала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити в повному обсязі (а.с. 26). Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про час та місце слухання справи повідомлявся судом належним чином (а.с. 20, 24), а тому суд, на підставі ст. 224-226 ЦПК України, вважає можливим розглянути справу у відсутності останнього за наявними матеріалами справи. Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до рішення Святошинського районного суду м. Києва від 12.09.2011 р. по справі № 2-4838/11, з ТОВ «Форум-Інвест», на користь позивача [PERSON] стягнуто грошові кошти у сумі - 1 582 746,65 грн., у зв'язку з чим 01.11.2011р. був виданий виконавчий лист. Встановлено, що відповідно до постанови ВДВС Печерського РУЮ у м. Києві від 29.11.2011 р. відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа Святошинського районного суду м. Києва № 2-4838/11 від 01.11.2011 р. щодо стягнення з ТОВ «Форум-Інвест», на користь позивачки [PERSON] кошти в сумі - 1 582 746,65 грн. При цьому, державним виконавцем надано строк до 5 днів з моменту винесення постанови добровільно сплатити вказані кошти. Також, встановлено, що 02 грудня 2015 року Святошинський районний суд м. Києва постановив рішення по справі № 759/14851/15-ц, яким на користь [PERSON] стягнуто з ТОВ «Форум-Інвест», у зв'язку з невиконанням судового рішення кошти 761 835,38 грн. Вказане вище рішення набуло чинності 05 січня 2016 р., у зв'язку з чим 11.02.2016 р. був виданий виконавчий лист (а.с. 8-13, 14-15). В судовому засіданні встановлено, що відповідач до теперішнього часу в добровільному порядку заборгованість не погашає, рішення суду не виконує, грошові зобов'язання перед позивачкою не виконанні. Згідно ч. 1 ст. 14 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Основними засадами судочинства є обов'язковість рішень суду (ч. 3 ст. 129 Конституції України). Згідно ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Суд вважає, що чинне законодавство не пов'язує припинення зобов'язання з постановленням судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання, а наявність судових актів про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов'язань боржника та не виключає його відповідальності за порушення строків розрахунків. Згідно правової позиції, висловленої в постанові Верховного Суду України від 30.10.2013 року у справі N 6-59цс13, інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов'язання, вираженого в національній валюті, і трьох процентів річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, тому ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов'язання. В силу ст. 360-7 ЦПК України, зазначене рішення є обов'язковим для всіх судів України, які зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішенням ВС України. Таким чином, суд приходить до висновку, що оскільки відповідач не виконав свої зобов'язання з виконання судового рішення на загальну суму 1 582 746,65 грн., внаслідок чого заборгованість істотно не зменшується, а грошові кошти знецінюються внаслідок інфляційних процесів, а тому суд приймає до уваги наданий представником позивача розрахунок індексу інфляції та трьох відсотків річних, оскільки, відповідач, який повідомлявся судом належним чином про слухання справи, свої заперечення на позов, у разі їх наявності, не надав. Суд виходячи із засад розумності та справедливості, оцінюючи докази, надані представником позивачки, обґрунтованість спричинення останній моральних страждань, вважає суму 10 000 грн., яку просить стягнути представник позивача, завищеною та не доведеною, а тому вимоги в цій частині такими, що задоволенню не підлягають. За таких обставин суд дійшов висновку, що представник позивача відповідно до ст. 60 ЦПК України частково довела ті обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, а тому позов підлягає частковому задоволенню . На підставі вищевикладеного, відповідно ст. ст. 526, 530, 625 ЦК України та

Outcome: partial