Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-29 00:00:00

Представник позивачки звернулася до суду з вказаним позовом в обгрунтування якого зазначила, що з 12.07.1975 року вона перебувала у шлюбі з [PERSON], з яким вони проживали у житловому будинку чоловіка по вул.Червоноармійській, тепер вулиця Пашкевича, 9, в м. Баранівка Житомирської області, розташованому на земельній ділянці площею 0,0780 га, яка виділялася для будівництва і обслуговування житлового будинку. Спільних дітей вони не мали. В звязку з тим, що вони з чоловіком мали похилий вік і потребували стороннього догляду та допомоги, доглядати їх погодилася сестра позивачки, відповідачка по справі, з умовою, що житловий будинок залишиться їй у власність. А тому, 01.04.2011 року її чоловік [PERSON] склав заповіт на користь її сестри [PERSON], а позивачка після смерті свого чоловіка [PERSON], в свою чергу 10.01.2012 року відмовилася від прийняття спадщини, на обовязкову частку якої вона мала право, подавши про це заяву до нотаріальної контори. Після цього [PERSON] отримала свідоцтво про право на спадщину за заповітом на житловий будинок за адресою м. Баранівка, вул.. Пашкевича,7, Житомирської області, та на земельну ділянку загальною площею 0,0780 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, а у серпні 2013 року [PERSON] поїхала проживати в Росію, залишивши її одну без догляду та без прав на житловий будинок. 21.10.2013 року позивачка вже зверталася до суду із позовною заявою про визнання заповіту [PERSON] від 01.04.2011 року нікчемним, визнання її відмови від спадщини недійсною та застосування правових наслідків нікчемності заповіту шляхом визнання недійсними свідоцтв про право на спадщину за заповітом від 16.02.2012 року, та визнання за нею, як спадкоємцем першої черги за законом, права власності на вищевказаний житловий будинок, але суд першої інстанції, суди апеляційної та касаційної інстанцій її позовні вимоги залишили без задоволення, хоча [PERSON] підтверджувала ту обставину, що визнає за нею право власності на 1/2 частину житлового будинку та 1/2 частину земельної ділянки. Просить суд винести рішення, яким визнати житловий будинок №9 по вулиці Пашкевича в м. Баранівка та надвірні будівлі, огорожу та земельну ділянку площею 0,0780 га спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON], визнати за нею право власності на 1/2 частину житлового будинку, надвірних будівель, огорожі та 1/2 частину земельної ділянки, в звязку з чим, визнати частково недійсними, а саме в 1/2 частині свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 16.02.2012 року з подальшим внесенням змін до Державного реєстру щодо права власності [PERSON] на це майно. В судове засідання представник позивачки [PERSON] не явилася, надіслала заяву в якій просить відкласти розгляд справи в звязку з тим, що 30.09.2015 року буде перебувати за межами області. Відповідно до п.2 ч.1 ст.169 ЦПК України, суд ухвалив визнати неявку в судове засідання представника позивача не поважною та проводити розгляд справи на підставі наданих представником документів. В судове засідання відповідач [PERSON] не явилася, будучи належним чином повідомлена про що свідчить поштове повідомлення ( а.с.28). На адресу суду від відповідачки надійшли письмові заперечення в яких остання зазначає, що позов не визнає, оскільки він безпідставний. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що даний позов задоволенню не підлягає. В судовому засіданні встановлено, що згідно копії свідоцтва про укладення шлюбу позивачка [PERSON] зареєструвала шлюб з [PERSON] 12 липня 1975 року (а.с.4). Згідно копії свідоцтва про право на спадщину за заповітом, [PERSON], який помер 16 липня 2011 року, житловий будинок, який належав останньому по вул. Пашкевича (Червоноармійська),7 в м. Баранівка, заповів відповідачці [PERSON] (а.с.5). Відповідно до копії свідоцтва про право на спадщину за заповітом, [PERSON], земельну ділянку, яка належала останньому по вул. Червоноармійська,9 в м. Баранівка, заповів відповідачці [PERSON] В своєму позові представник позивача просить визнати будинок по вул. Пашкевича,9 в м. Баранівка та земельну ділянку по вул. Пашкевича,9 в м. Баранівка спільною сумісною власністю подружжя посилаючись на ст.62 СК України в обгрунтування якої зазначає, що під час спільного проживання вона з померлим чоловіком повністю перебудували тамбур , добудували веренду в будинку, розширили кухню за рахунок кімнати, поміняли всі вікна та двері у будинку, встановили газове опалення, придбали котла, батареї, труби. Протягом усього спільного життя проводили необхідні ремонтні роботи. На підтвердження зазначених обставин надала технічну документацію на будинок за 1960 рік та 2010 рік та зазначила, що сестра позивачки відповідач [PERSON] не змінить свою позицію та підтвердить, що [PERSON]має право на 1/2 частину житлового будинку та на 1/2частину земельної ділянки. Судом встановлено, що дані правовідносини щодо визнання спільної сумісної власності подружжя регулюються Кодексом про шлюб та сімю України, який діяв на час винекнення спірних правовідносин, майно, яке є власністю одного з подружжя, може бути визнане судом спільною сумісною власністю за умови, якщо за час шлюбу воно істотно збільшилося у своїй цінності в наслідок трудових та грошових затрат другого з подружжя чи їх обох.(ст.25 КпШС). Отже представник позивача звернувшись з даним позовом не зазначає його підстав тобто не посилається на ст.25 КпШС України, та не просить визнання судом спільною сумісною власністю за умови, якщо за час шлюбу воно істотно збільшилося у своїй цінності, а лише посилається на визнання відповідачем позову, оскільки остання є рідною сестрою позивачки. Оскільки в позові не зазначені підстави з яких звертається представник до суду, тому і відсутні обставини які потрібно досліджувати в судовому засіданні, суд вваажає що даний позов є безпідставним і відмовляє в його задоволенні. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed