Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-22 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду із вказаним позовом посилаючись на те, що між позивачем та ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» 20.02.2014 укладено договір страхування №DNHSIV127758, згідно якого позивач зобов»язався у разі настання страхового випадку сплатити страхове відшкодування у межах страхової суми у порядку та на умовах, передбачених договором. Предметом страхування за договором є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов»язані з володінням, користуванням і розпорядженням автомобілем «Volkswagen Transporter Kasten», державний номерний знак [NUMBER]. Згідно з умовами договору страхування страховим випадком є пошкодження транспортного засобу внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та за інших обставин, що підтверджується договором. 29.09.2014 о 18 год. 45 хв. на нерегульованому перехресті пр.Маяковського-вул.Драйзера у м.Києві відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю застрахованого автомобіля «Volkswagen Transporter Kasten», д.н.з. [NUMBER] під керуванням водія [PERSON], відповідача по справі та автомобіля [NUMBER] під керуванням водія [PERSON]. У відповідності до постанови судді Деснянського районного суду м.Києва від 07.11.2014 винним у спричиннені даної ДТП визнаний водій автомобіля «Volkswagen Transporter Kasten», д.н.з. [NUMBER] [PERSON]. В результаті ДТП власнику застрахованого автомобіля (власник ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК») заподіяно матеріальну шкоду, яка згідно до звіту № 133-2014 від 06.10.2014 склала 55073,73 грн.. Сума страхового відшкодування до сплати страхувальнику з урахуванням визначеної договором страхування франшизи на підставі страхового акту №И-2308 від 16.10.2014 складає 43177,80 грн., яка виплачена страхувальнику в повному обсязі, що підтверджено платіжним дорученням від 17.10.2014 №4396. Отже, виходячи із викладеного, свої зобов»язання за договором майнового страхування страховик (позивач) виконав в повному обсязі, виплативши страхувальнику суму страхового відшкодування і з цього моменту та в межах фактичних затрат, тобто, в межах виплаченої суми страхового відшкодування, має право вимоги до відповідальної особи, якою є відповідач. Просить стягнути з відповідача заподіяну позивачу шкоду в розмірі 43177,80 грн., так як у відповідності до ст.27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяні збитки. В судове засідання представник позивача, будучи належним чином повідомленим, не з»явився, подав заяву, в якій просить слухати справу за його відсутності. Відповідач подав відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити в задоволенні позову посилаючись на: 1) що він не є належним відповідачем, так як на час спричинення шкоди позивачу він знаходився у трудових відносинах із ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» і у відповідності до ч.1 ст.1172 ЦК України шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов»язків, відшкодовує юридична або фізична особа; 2) в даному випадку вбачається договір суброгації, передбачений ст.993 ЦК України і перебіг позовної давності починає обчислюватися з моменту виникнення страхового випадку, тобто з 29.09.2014 і тому позивач пропустив строк звернення до суду, так як він звернувся із позовною заявою до Рокитнянського районного суду 17.10.2017; 3) позивач не залучив до участі у справі страхову компанію ТДВ «СК «Кредо», з якою укладений договір страхування цивільно-правової відповідальності на автомобіль «Volkswagen Transporter Kasten», д.н.з. [NUMBER]. У відповіді на відзив представник позивача заперечує пропуск строку позовної давності звернення до суду, так як у встановлений законом срок - 06.09.2017 позивач звернувся із позовною заявою до відповідача до Деснянського районного суду м.Києва за вказаним у протоколі про адміністративне правопорушення місцем проживання відповідача. Вказаний позов ухвалою судді Деснянського райсуду м.Києва від 27.09.2017 повернутий позивачу для подачі до належного суду, так як відповідач [PERSON] за відомостями адресно-довідкового центру зареєстрований в [ADDRESS]. По отриманні вказаної ухвали позивач 10.10.2017 направив позовну заяву до Рокитнянського райсуду. За даних обставин причина пропуску позивачем позовної давності є поважиною і його порушене право підлягає захисту в порядку ч.5 ст.267 ЦК України. У другій відповіді на відзив представник позивача вказує, що підстав для залучення страхової компанії, де застрахована цивільно-правова відповідальність власника застрахованого автомобіля немає, так як договір між позивачем та ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» укладений не про відшкодування шкоди третім особам, яку міг би відшкодувати роботодавець за свого працівника, а мова йде про відшкодування шкоди самому роботодавцю. Така шкода відшкодована страховою компанією, саме тому право вимоги роботодавця до свого працівника перейшло до позивача. В даному випадку підлягає застосуванню норма ст.1191 ЦК України, а положення ч.1 ст.1172 ЦК України, яка передбачає, що юридична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових обов»язків не можуть застосовуватися до даних правовідносин. Позивач плутає правовідносини, які виникли згідно Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та ст.27 Закону України «Про страхування». У спорі, що виник між позивачем та відповідачем, мова йде не про заподіяння шкоди третім особам, яку могла б відшкодувати страхова компанія за полісом обов»язкового страхування цивільно-правової відповідальності, мова йде про відшкодування шкоди, яка завдана безпосередньо забезпеченому транспортному засобу, який зазначений у полісі. Це чітко визначено у Законі України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»: Стаття 32. Випадки, коли шкода не відшкодовується. Відповідно до цього Закону страховик або МТСБУ не відшкодовує: 32.1. шкоду, заподіяну при експлуатації забезпеченого транспортного засобу, але за спричинення якої не виникає цивільно-правової відповідальності відповідно до закону; 32.2. шкоду, заподіяну забезпеченому транспортному засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду. Дослідивши надані матеріали справи, відзив на позов та відповіді на відзив, суд вважає, що позов підлягає до задоволення в повному обсязі. В судовому засіданні встановлено, що між позивачем та ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» 20.02.2014 укладено договір страхування №DNHSIV127758, згідно якого позивач зобов»язався у разі настання страхового випадку сплатити страхове відшкодування у межах страхової суми у порядку та на умовах, передбачених договором. Предметом страхування за договором є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов»язані з володінням, користуванням і розпорядженням автомобілем «Volkswagen Transporter Kasten», державний номерний знак [NUMBER]. Згідно з умовами договору страхування страховим випадком є пошкодження транспортного засобу внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та за інших обставин, що підтверджується договором. 29.09.2014 о 18 год. 45 хв. на нерегульованому перехресті пр.Маяковського-вул.Драйзера у м.Києві відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю застрахованого автомобіля «Volkswagen Transporter Kasten» д.н.з. [NUMBER] під керуванням водія [PERSON], відповідача по справі та автомобіля [NUMBER] під керуванням водія [PERSON]. У відповідності до постанови судді Деснянського районного суду м.Києва від 07.11.2014 винним у спричиннені даної ДТП визнаний водій автомобіля «Volkswagen Transporter Kasten», д.н.з. [NUMBER] [PERSON]. В результаті ДТП власнику застрахованого автомобіля (власник ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК») заподіяно матеріальну шкоду, яка згідно до звіту № 133-2014 від 06.10.2014 склала 55073,73 грн.. Сума страхового відшкодування до сплати страхувальнику з урахуванням визначеної договором страхування франшизи на підставі страхового акту №И-2308 від 16.10.2014 складає 43177,80 грн., яка виплачена страхувальнику в повному обсязі, що підтверджено платіжним дорученням від 17.10.2014 № 4396. Отже, виходячи із викладеного, свої зобов»язання за договором майнового страхування страховик (позивач) виконав в повному обсязі, виплативши страхувальнику суму страхового відшкодування і з цього моменту та в межах фактичних затрат, тобто, в межах виплаченої суми страхового відшкодування, має право вимоги до відповідальної особи, якою є відповідач. Просить стягнути з відповідача заподіяну позивачу шкоду в розмірі 43177,80 грн.. У відповідності до ст.27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяні збитки. Аналогічне положення міститься у ст.993 ЦК України, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Згідно до ч.1 ст.1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Суд вважає, що вимоги позивача про стягнення з відповідача в рахунок відшкодування витрат, пов»язаних зі сплатою страхового відшкодування суми страхового відшкодування правомірні, так як вказані вимоги передбачені ст.27 Закону України «Про стахування» та ст.993 ЦК України і не пов»язані з правовідносинами, які виникли згідно Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». У спорі, що виник між позивачем та відповідачем, мова йде не про заподіяння шкоди третім особам, яку могла б відшкодувати страхова компанія за полісом обов»язкового страхування цивільно-правової відповідальності, мова йде про відшкодування шкоди, яка завдана безпосередньо забезпеченому транспортному засобу, який зазначений у полісі. До даних правідносин також не може бути застосованим положення ч.1 ст.1172 ЦК України, яка передбачає, що юридична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових обов»язків, так як це буде нелогічно - працівник спричинив шкоду транспортному засобу власника і сам же власник, як хоче того відповідач у відзиві на позов, повинен відшкодувати спричинену йому шкоду у вигляді пошкодженого транспортного засобу. Тому і був укладний 20.02.2014 між позивачем та ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» договір страхування №DNHSIV127758, згідно якого позивач зобов»язався у разі настання страхового випадку сплатити страхове відшкодування у межах страхової суми у порядку та на умовах, передбачених договором. Предметом страхування за договором є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов»язані з володінням, користуванням і розпорядженням автомобілем «Volkswagen Transporter Kasten», державний номерний знак [NUMBER]. Згідно з умовами договору страхування страховим випадком є пошкодження транспортного засобу внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що підтверджується договором, тобто страховик відшкодовує матеріальну шкоду, заподіяну страхувальнику незалежно від вини страхувальника та інтересів третіх осіб, відносно спричиненої яким шкоди діє інший договір (поліс), укладений 29.11.2013 між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та ТДВ «СК «Кредо», згідно полісу №АС/ 5948417 якого страховим випадком є подія, внаслідок якої заподіяна шкода третім особам під час дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася за участю забезпечного транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована за договором (полісом). Тому вимогу відповідача про залучення до участі у справі страхової компанії ТДВ «СК «Кредо», яка повинна відшкодувати спричинену позивачу шкоду та перекладання вини з відповідача на його роботодавця ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» суд до уваги не приймає і вважає, що вони направлені на звільнення відповідача від відшкодування заподіяної шкоди, а не на досягнення істини по справі. В даному вппадку до вказаних правовідносин можливо застосувати регресний позов, який витікає із ст.27 Закону України «Про страхування», а не із ст.38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», підставою якого є настання певних умов і згідно якого: 38.1. Страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов: 38.1.1. до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду: а) якщо він керував транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції; б) якщо він керував транспортним засобом без права на керування транспортним засобом відповідної категорії; в) якщо він після дорожньо-транспортної пригоди за його участю самовільно залишив місце пригоди чи відмовився від проходження відповідно до встановленого порядку огляду щодо стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, або вжив алкоголь, наркотики чи лікарські препарати, виготовлені на їх основі (крім тих, що входять до офіційно затвердженого складу аптечки або призначені медичним працівником); г) якщо дорожньо-транспортна пригода визначена в установленому порядку безпосереднім наслідком невідповідності технічного стану та обладнання транспортного засобу існуючим вимогам Правил дорожнього руху; ґ) якщо він не повідомив страховика у строки і за умов, визначених у підпункті 33.1.2 пункту 33.1 статті 33 цього Закону; д) якщо страховий випадок настав з використанням забезпеченого транспортного засобу в період, не передбачений договором внутрішнього страхування (при укладенні договору страхування з умовою використання транспортного засобу в період, передбачений договором страхування); 38.1.2. до підприємства, установи, організації, що відповідає за стан дороги, якщо заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди шкода виникла з їх вини; 38.1.3. до особи, яка заподіяла шкоду навмисно. В той час як до застосування ст.27 Закону України «Про страхування» та ст.993 ЦК України є не настання певних умов його застосування, а пошкодження забезпечного страховкою транспортного засобу, які обумовлені в п.7 Договору: п.7.1.1 «ДТП» - Пошкодження застрахованого ТЗ внаслідок ДТП за його участю без вини водія; п.7.1.2 «ДТП» - Пошкодження застрахованого ТЗ внаслідок ДТП за його участю за вини водія; п.7.1.3 «НЗ» - Незаконне заволодіння ТЗ (угон); п.7.1.4 «ПДТО» -пошкодження ТЗ внаслідок протиправних дій третіх осіб; п.7.1.5 «СЛ» - пошкодження ТЗ внаслідок стихійних явищ, падіння предметів, нападу тварин; п.7.1.6 «ПС» - пошкодження ТЗ внаслідок пожежі, самозаймання. Статтею 257 ЦК України встановлена загальна позовна давність тривалістю у три роки. У відповідності до п.27 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 №4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки»: « При вирішенні спорів про право зворотної вимоги страховика суди повинні розрізняти поняття «регрес» та «суброгація». Наприклад, у випадку суброгації відбувається лише заміна осіб у вже наявному зобов'язанні (заміна активного суб'єкта) зі збереженням самого зобов'язання. У такому разі страхувальник передає свої права страховикові на підставі договору і сприяє реалізації останнім прийнятих суброгаційних прав. У випадку регресу одне зобов'язання замінює собою інше, але переходу прав від одного кредитора до іншого не відбувається. При цьому регрес регулюється загальними нормами цивільного права (зокрема, статтею 1191 ЦК), а також статтею 38 Закону № 1961-IV, а для суброгації відповідно до статті 993 ЦК і статті 27 Закону України «Про страхування» встановлено особливий правовий режим. При суброгації перебіг строку позовної давності починає обчислюватися з моменту виникнення страхового випадку, а при регресі - з того моменту, коли страховик виплатив страхове відшкодування. Розмір страхового відшкодування визначається за правилами, встановленими у договорі страхування. Страховик не має права вимагати від завдавача шкоди суму, яку він виплатив страхувальнику у зв'язку з порушенням умов договору страхування. Проценти, неустойка виплачуються страховиком через несвоєчасне виконання ним власного зобов'язання перед страхувальником (стаття 992 ЦК) і не можуть бути стягнуті у порядку суброгації з особи, винної в завданні шкоди. Також у порядку суброгації страховик може стягнути із завдавача шкоди лише ту суму, яку він сам виплатив страхувальнику. Оскільки при суброгації відбувається заміна особи в зобов'язанні, тому з урахуванням положення статті 515 ЦК суброгація застосовується лише до майнового страхування». В даному спорі строк давності почав обчислюватися, як вбачається із постанови Пленуму та Закону з моменту виникнення страхового випадку, тобто з 29.09.2014 і закінчувався 29.09.2017. Суд вважає, що позивач не порушив строку давності звернення до суду, так як він в установлений строк звернувся 06.09.2017 до Деснянського районного суду м.Києва з аналогічним позовом не маючи достовірної адреси місця проживання відповідача і не його вина, що суддя своєю ухвалою від 27.09.2017 по закінченні строку позовної давності повернув позовну заяву для направлення за підсудністю, після чого позивач направив позов до належного суду. В Цивільному Кодексі немає градації, до якого суду необхідно своєчасно звернутися за захистом своїх прав - належного чи ні, основне - своєчасне звернення, що і було зроблено позивачем. Тому суд вважає, що позивач хоч і пропустив строк звернення до Рокитнянського районного суду за захистом своїх прав, але з поважних причин і тому є підстави для поновлення строку звернення до суду.

Outcome: approved