Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-08 00:00:00

Представник позивача звернулась до суду із позовною заявою до [PERSON], в якій просить встановити для подружжя [PERSON] та [PERSON], шлюб між якими зареєстрований 10.08.2008 року Міським відділом реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції (актовий запис № 2049), режим окремого проживання. Свої вимоги мотивує, тим що 10.08.2008 року між сторонами зареєстровано шлюб. 10.08.2010 року у сторін народився син [PERSON], який проживає з позивачем. Також позивач очікує на появу ще одної дитини та перебуває на 8 місяці вагітності. Проте за період шлюбу склалися обставини, які призвели до неможливості спільного проживання подружжя. А протягом останнього року подружене життя стало для позивача нестерпне. Відповідач нехтує сімейними цінностями, з його ініціативи між подружжям постійно виникають сварки, свідком яких нерідко стає їх неповнолітня дитина. Постійні непорозуміння спричиняються систематичним зловживанням відповідачем алкогольними напоями, що унеможливлює нормальне спілкування, а тим більше спільне проживання подружжя. Позивач зверталась до органів поліції, що стверджується висновком Залізничного відділу поліції Головного управління національної поліції у Львівській області від 18.01.2016 року. Окрім того, від постійних суперечок і скандалів погіршилось самопочуття позивача, що значним чином впливає не лише на здоровя самої жінки, а й на здоровя їх майбутньої дитини. Позивач змушена систематично звертатися за кваліфікованою медичною допомогою. З 05.08.2016 року по 12.08.2016 року позивач перебувала на стаціонарному лікуванні у Міському комунальному клінічному пологовому будинку. На даний час сторони проживають окремо. Володіючи правом на особисту сепарацію позивач може вимагати сепарацію. На підставі наведеного просить позовні вимоги задовольнити. Позивач [PERSON] та її представник [PERSON] в судове засідання не зявилися, однак представник подала на адресу заяву в якій просить позовні вимоги задовольнити, розгляд справи проводити у її відсутності, щодо заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не зявився, не повідомив суд про причини своєї неявки, хоч про час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений. Проаналізувавши матеріали цивільної справи, суд вважає, що існує достатньо підстав визначених ст. 224 ЦПК України для проведення судового розгляду справи, без участі відповідача, та ухвалення за його результатом заочного рішення, у відповідності до вимог ст. 226 ЦПК України. Відповідно до вимог ст.197 ч.2 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання або за розпорядженням головуючого інший працівник апарату суду. У разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши матеріали справи та докази в їх сукупності, враховуючи те, позовні вимоги позивача є законними та обґрунтованими, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 119 СК України подружжя або один з них вправі звернутися до суду із заявою про встановлення режиму окремого проживання. Згідно із вказаною правовою нормою за заявою подружжя або позовом одного з них суд може постановити рішення про встановлення для подружжя режиму окремого проживання у разі неможливості чи не бажання когось із них проживати спільно. Режим окремого проживання припиняється у разі поновлення сімейних відносин або за рішенням суду на підставі заяви одного з подружжя. Статтею 120 СК України встановлено, що режим окремого проживання не припиняє прав та обов'язків подружжя, які встановлені цим Кодексом і які дружина та чоловік мали до встановлення цього режиму. У разі встановлення режиму окремого проживання майно, набуте в майбутньому дружиною та чоловіком, не вважатиметься набутим у шлюбі; дитина, народжена дружиною після спливу десяти місяців, не вважатиметься такою, що походить від її чоловіка. Встановлення режиму окремого проживання не суперечить Конституції України, чинному сімейному законодавству, не порушує права подружжя. Дружина, чоловік мають право вибору місця проживання і в результаті можуть жити окремо без встановлення режиму окремого проживання. Однак у цьому разі не зупиняється дія презумпції права спільної сумісної власності та презумпції батьківства, а отже, у конфліктних ситуаціях може виникнути потреба судового захисту прав одного з подружжя. Встановлення режиму окремого проживання може відповідати інтересам одного з подружжя, який, не бажає продовжувати спільне життя. Встановлення режиму окремого проживання подружжя не припиняє їх батьківських прав та обов'язків. Відповідно до п. 12 постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», при застосуванні положень статей 119,120 СК України судам необхідно враховувати, що інститути окремого проживання та розірвання шлюбу мають самостійний характер. Рішення про розірвання шлюбу суд приймає, якщо його подальше збереження є неможливим, суперечить інтересам одного з подружжя чи їхніх дітей, у той час як підставою для встановлення режиму окремого проживання подружжя є неможливість чи небажання дружини і (або) чоловіка проживати спільно. За відсутності взаємної згоди подружжя на встановлення сепарації волевиявлення одного з них має бути обґрунтованим. Режим окремого проживання може встановлюватися судом не тільки за позовом одного з подружжя, а й за заявою подружжя, яке досягло спільної згоди. Вирішуючи заяву в порядку ст. 119 СК, суд повинен встановити фактичні взаємини сторін і переконатися в доцільності сепарації для того, щоб узаконений спосіб окремого проживання не був формальним засобом вирішення спірних майнових питань. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, який зареєстрований 10.08.2008 року, актовий запис № 2049, що стверджується копією свідоцтва про шлюб серії І-СГ № 094357 виданим 10.08.2008 року міським відділом реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції. Від шлюбу у сторін народився син [PERSON], [INFO], що стверджується копією свідоцтва про народження, серії І-СГ № 246791 виданим Залізничним відділом реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції 26.08.2010 року. Судом встановлено, що позивач 24.09.2016 року народила дитину, що стверджується обмінною картою пологового відділення від 27.09.2016 року. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] вчиняв неодноразово сімені сварки в результаті чого викликалися працівники поліції, та з останнім проведено профілактичну бесіду, що стверджується висновком начальника Залізничного відділу поліції ГУ НП у Львівській області [PERSON] від 18.01.2016 року, висновком начальника відділу Залізничного відділу поліції ГУ НП у Львівській області [PERSON] від 07.05.2016 року та спеціальною карткою факту скоєння насильства в сім»ї від 07.06.2016 року. Згідно ч. 2 ст. 11 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. За змістом з ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. За правилами ч. 1 ст. 20 ЦК України право на захист особа здійснює на свій розсуд. Таким чином, законодавством України кожній особі гарантовано та закріплено право на судовий захист своїх прав та вільний вибір способів такого захисту. В п. 27 постанови №2 Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» роз'яснено, що виходячи з принципу процесуального рівноправ'я сторін та враховуючи обов'язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів. Сімейно-шлюбні відносини сторони припинили по причині різних характерів, відмінностей поглядів на життя, на вирішення сімейно-побутових проблем, у зв'язку з чим в сім'ї виникали сварки, суперечки, внаслідок чого були втрачені почуття любові та поваги один до одного. Станом на день розгляду справи сторони проживають окремо. Відповідач, не з'явившись до суду, не повідомивши суд про причини неявки,\~\~будь-яких доказів, які б спростовували твердження позивача та надані нею докази, не надав. На підставі встановлених фактів, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, необхідно встановити для подружжя [PERSON] та [PERSON], шлюб між якими зареєстрований 10.08.2008 року у міському відділі реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції, актовий запис № 2049, режим окремого проживання.

Outcome: approved