Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-11 00:00:00

Представник ПП «ТВЦ «Олеся» Гриценко Д.В. звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Житомирська міська рада про припинення права користування земельними ділянками, в якій вказує, що рішенням Житомирської міської ради від 16.09.2001р. № 560 [PERSON] передано в постійне користування земельна ділянка площею 0,0114 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд за адресою: [ADDRESS] , та видано державний акт на право постійного користування земельною ділянкою від 21.09.2001р. № 2773. Однак, рішенням сесії Житомирської міської ради від 28.12.2007р. № 511 «Про приватизацію, передачу в оренду, надання дозволу на складання проектів із землеустрою щодо відведення земельних ділянок громадян м. Житомира» були відмінено: - п. 106.1 додатку 1 до рішення міської ради від 16.09.2001р. № 560 «Про інвентаризацію земельних ділянок, надання їх в користування та передачу в приватну власність громадянам м. Житомира» в частині надання в постійне користування [PERSON] земельної ділянки площею 0,0114 га для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель за адресою: [ADDRESS] ; Вважає, що рішення міської ради винесено із грубим порушенням та просить визнати недійсним державний акт на право постійного користування земельною ділянкою від 21.09.2001р. №2773, оформлений на ім`я [PERSON] . Представник позивача в судове засідання надав заяву про розгляд справи у його відсутність, наполягав на заочному розгляді справи. Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, хоча був належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи, про що свідчить поштове повідомлення , її неявка не перешкоджає розгляду справи по суті відповідно ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України. Представник третьої особи: Житомирської міської ради в судове засідання не зявився, був належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи, однак причини неявки не повідомив. Суд, дослідивши матеріали справи приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно рішення Житомирської міської ради від 16.09.2001р. № 560 [PERSON] передано в постійне користування земельна ділянка площею 0,0114 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд за адресою: [ADDRESS] , та видано державний акт на право постійного користування земельною ділянкою від 21.09.2001р. № 2773. Відповідно до ст. 31 Земельного кодексу України від 18.12.1990р, в редакції, яка діяла на момент прийняття рішень про передачу у постійне користування [PERSON] , земельної ділянки, вилучення (викуп) земельної ділянки з метою передачі її у власність або надання у користування громадянам, підприємствам, установам і організаціям провадиться за згодою власників землі і землекористувачів на підставі рішення Верховної Ради України, місцевих Рад народних депутатів. У разі відмови власника землі землекористувача дати згоду на вилучення (викуп) земельної ділянки або у разі відмови місцевої Ради народних депутатів у її вилученні ці питання можуть бути вирішені у судовому порядку. При задоволенні позову рішення суду, арбітражного суду є підставою для відведення ділянки в натурі (на місцевості) і видачі документа, що посвідчує право власності або право користування землею. Однак підприємство згоду на вилучення земельної ділянки на користь [PERSON] не надавало. Як вбачається з матеріалів справи, рішення сесії Житомирської міської ради від 28.12.2007р. № 511 «Про приватизацію, передачу в оренду, надання дозволу на складання проектів із землеустрою щодо відведення земельних ділянок громадян м. Житомира» було відмінено. Відповідно до ч. 1 ст. 116 ЗК України, громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Як вбачається з ч.ч. 1, 2 ст. 118 ЗК України, громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. Рішення органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо приватизації земельних ділянок приймається у місячний строк на підставі технічних матеріалів та документів, що підтверджують розмір земельної ділянки. Згідно ч. 1 ст. 125 Земельного Кодексу України, право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою та його державної реєстрації, а тому визнання недійсним державного акту обумовлюється даною нормою закону. Відповідно до ч. 2 ст. 152 Земельного Кодексу України, власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Статтею 154 Земельного Кодексу України передбачено, що органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування без рішення суду не мають права втручатись у здійснення власником повноважень щодо володіння, користування і розпорядження належною йому земельною ділянкою або встановлювати непередбачені законодавчими актами додаткові обов`язки чи обмеження. У відповідності до норм ч. 1 ст. 155 Земельного Кодексу України, у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. Згідно ч. 2 ст. 158 Земельного Кодексу України, виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, а також спори щодо розмежування територій сіл, селищ, міст, районів та областей. Пунктом 2 ст. 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень», передбачено, що державна реєстрація речових прав скасовується в разі винесення судом відповідного рішення. За вищенаведених обставин, є достатні підстави для задоволення позовних вимог про визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку. Відповідно до п.3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню на користь позивача понесені ним і документально підтверджені судові витрати,

Outcome: approved