Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-03 00:00:00

Представник позивачів [PERSON] , який діє на підставі договору про надання правової допомоги від 07.08.2020 в інтересах та від імені [PERSON] , [PERSON] звернувся до Нововодолазького районного суду Харківської області з позовом до [PERSON] , третя особа: Нововодолазька селищна рада, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Свої вимоги обґрунтував наступним. Позивачам належить на праві приватної власності житловий будинок, з надвірними будівлями, що розташований за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копіями свідоцтв про право на спадщину за законом від 16 липня 2010 року, копіями витягів про реєстрацію права власності № 26906166 від 03.08.2010 року, №26906193 від 03.08.2010. Відповідач [PERSON] з дня реєстрації та по теперішній час не проживав та не проживає за місцем своєї реєстрації, даний факт можуть підтвердити свідки. Відповідач, будучи зареєстрований у вищевказаному житловому будинку, створює позивачу перешкоди у здійсненні ним права користування будинком. Просив суд визнати [PERSON] [INFO] , втратившим право користування житловим приміщенням у будинку [ADDRESS] . Позивачі [PERSON] , [PERSON] у судове засідання не з?явились, належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, заяв про відкладення судового засідання не надали. Представник позивачів [PERSON] , [PERSON] адвокат Мезін В. В. у судовому засіданні позов підтримав у повному обсязі, надав пояснення, аналгічні викладеному у позові. Також зазначив, що проти заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з?явився, належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, про причини неявки суд не повідомив, заяв про відкладення судового засідання не надавав. Третя особа не направила свого представника для участі у судовому засіданні, через електронну пошту суд надала клопотання, відповідно до якого просять розглянути справу за відсутності її представника. Свідок [PERSON] суду показав, що за його проханням батько позивачів прописав відповідача усвоєму будинку. Проте [PERSON] у будинку не мешкав, його речі у помешканні відсутні. Свідок [PERSON] суду показав, що за час реєстрації відповідача у будинку позивачів він бул сільським головою і за родом діяльності знав що [PERSON] у будинку за місцем реєстрації не мешкав. Зі згоди позивача, суд вважає за можливе ухвалити рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, проаналізувавши положення чинного законодавства, суд дійшов наступного. За свідоцтвом про право на спадщину за законом від 16.07.2010, зареєстрованим у реєстрі за № 1320, спадкова справа № 229/2009, [PERSON] , яка є донькою померлого [PERSON] , належить 1/2 частка спадкового майна, яке складається з житлового будинку [ADDRESS] (а. с. 9). За свідоцтвом про право на спадщину за законом від 16.07.2010, зареєстрованим у реєстрі за № 1322, спадкова справа № 229/2009, [PERSON] , який є сином померлого [PERSON] , належить 1/2 частка спадкового майна, яке складається з житлового будинку [ADDRESS] (а. с. 10). Відповідно до витягів про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 26906166 та № 26906193 від 03.08.2010 [PERSON] та [PERSON] є власниками житлового будинку [ADDRESS] частки кожен (а. с. 11-12). Згідно з довідкою про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб № 20-39/97 від 14.07.2021, виданої Федорівським старостинським округом № 7 Нововодолазької селищної ради Харківського району Харківської області у житловому будинку [ADDRESS] , зареєстровані: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] (а. с. 58). Таким чином, судом встановлено, що виник спір щодо визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням і позивачі звернулись до суду за захистом свого порушеного права. Завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК України). Відповідач не скористався процесуальним правом подачі відзиву на позовну заяву у встановлений строк, а також доказів, на підтвердження своїх заперечень, та за відсутності доказів поважності причин неподання учасниками розгляду заяв по суті справи, суд вирішив справу за наявними письмовими матеріалами, що відповідає приписам ч. 8 ст. 178 ЦПК України. Статтею 41 Конституції України закріплено право кожного володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого Протоколу та протоколів № № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Приписами ст. 150 ЖК України встановлено, що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Згідно зі ст. 316 ЦК України передбачено, що право власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Стаття 317 ЦК України визначила, що власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Частиною 1 ст. 383 ЦК України передбачено право власника житлового будинку, квартири на використання помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Приписами ст. 391 ЦК України визначено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно з п. 33 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» відповідно до положень статей 391, 396 ЦК позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою. Відповідно до ст. 405 ЦК України визначено, що члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Разом з тим, згідно зі ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється, зокрема на підставі остаточного рішення суду про позбавлення права користування житловим приміщенням. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] не є власником будинку [ADDRESS] , у помешканні не проживає, за призначенням не використовує, договору найму з позивачами не укладав. [PERSON] , [PERSON] навпаки, є власниками спірного житлового приміщення, користуються ним за призначенням, приймають заходи для належного утримання житла й несуть витрати щодо сплати комунальних послуг, а отже, реєстрація відповідача обмежує позивачів у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном. Заперечень проти зазначеного матеріали справи не містять. Доказів на підтвердження обставин, що мають бути враховані при вирішенні спору, відповідачем не надано. Також відсутні докази на підтвердження будь-яких намірів відповідача щодо користування будинком [ADDRESS] . Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: припинення дії, яка порушує право (ч. ч. 1, 2 ст. 16 ЦК України). Згідно зі змістом ч. ч. 1, 2 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов?язків, передбачених законом. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Стаття 76 ЦПК України, передбачає, що доказами у справі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Приписами частин 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Таким чином, зібрані по справі докази та їх належна оцінка свідчать про наявність підстав для задоволення вимог позивачів, оскільки відповідач, який не є власником житлового приміщення за адресою: [ADDRESS] , не мешкає у ньому, а тільки є зареєстрованим, участі в утриманні житла не приймає, ніякого інтересу до житлового приміщення не виказує, а відтак, обмежує позивачів у здійсненні права користування та розпорядження власністю. Враховуючи викладене, суд доходить висновку, що позовні вимоги [PERSON] , [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Нововодолазька селищна рада, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved