Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-23 00:00:00

Представник позивача звернувся з цим позовом інтересах [PERSON] до [PERSON] , третя особа приватний нотаріус Мукачівського міського нотаріального округу Олегаш Ванда Василівна про визнання недійсними свідоцтв про право на спадщину. В обґрунтування\~своїх вимог\~посилається на\~те,\~що [INFO] помер\~громадянин Австрії\~-\~ [PERSON] .\~Після смерті\~спадкодавця відкрилась\~спадщина на\~належне йому\~майно,\~а саме\~ 1/2\~частку нерухомого\~майна в\~будинку [ADDRESS] ;\~ 1/2\~частку земельної\~ділянки з\~кадастровим номером\~2110400000:01:004:0085,\~за адресою\~ [ADDRESS] ;\~ будівлю\~швейного цеху\~за адресою\~ [ADDRESS] ;\~земельну ділянку\~з кадастровим\~номером 2124082901:01:001:0009\~за адресою\~ [ADDRESS] \~;\~нежитлову будівлю\~за адресою\~ [ADDRESS] ;\~75%\~частки у\~ТОВ «Вілтекс\~Україна»,\~ЄДРПОУ 37358643\~та інше\~цінне рухоме\~майно передане\~даному підприємству,\~у тому\~числі обладнання. Спадкоємцем першої\~черги на належне померлому нерухоме майно є його син - [PERSON] , [INFO] , який проживає у Німеччині. Спадкоємець [PERSON] звернувся\~із заявою\~про прийняття\~спадщини всього належного спадкового майна померлому батькові [PERSON] за місцем смерті батька, тобто [PERSON] , місто Відень. Рішенням районного суду Внутрішнє Місто міста Відень від 12 липня 2016 року у справі № 59 А 189/15І - 16 про передачу спадщини спадкоємцям в судовому порядку вирішено, що спадщина, яка належала померлому [PERSON] , [INFO] , в повному обсязі передається спадкоємцю - сину, пану [PERSON] , [INFO] , [ADDRESS] , який у відповідності до закону надав заяву про прийняття спадщини. 17 листопада 2016 року спадкоємцеві [PERSON] видане офіційне Європейське свідоцтво про спадщину. Відповідно до пункту 8.1. зазначеного свідоцтва, право цієї країни має бути вживаним щодо правонаступництва на випадок смерті ( [PERSON] ). Згідно пункту 8.2., вживане право було визначено на підставі наступних обставин - звичайне місце знаходження спадкоємця на момент смерті було в цій країні (стаття 21 1 абзац розпорядження (ЄС) № 650/2012). Відповідно до пункту 2 Формуляру V - додатку IV, спадкоємець прийняв спадщину без застережень. Після прийняття спадщини та оформлення відповідного свідоцтва було встановлено, що на спадкове майно, що належало його батькові в Україні претендувала [PERSON] , хоча у будь яких родинних відносинах з [PERSON] не перебувала. Як повідомила остання, нею прийнято спадщину та оформлено свідоцтво про прийняття спадщини, проте надати їх вона відмовилася. Приватний нотаріус Олегаш В.В. відмовила листом № 5/01-16 у наданні документів спадкової справи для ознайомлення. Зазначає, що підставою для видачі свідоцтв про право на спадщину, згідно витягу № 57971018 зі Спадкового реєстру стало рішення Мукачівського міськрайонного оду Закарпатської області від 03 березня 2016 року у справі №\~303/1189/16-ц про\~встановлення факту\~проживання [PERSON] \~однією сім`єю\~без реєстрації\~шлюбу з\~ [PERSON] \~в період\~з 2002\~року по\~день його\~смерті [INFO] . Однак, Постановою Верховного Суду від 06 березня 2019 року у справі № 303/1189/16-ц скасовано ухвалу апеляційного суду Закарпатської області від 05 жовтня 2017 року на справу направлено на новий розгляд. 05 листопада 2019 року постановою Закарпатського апеляційного суду у справі № 303/1189/16-ц, рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 03 березня 2016 року у справі № 303/1189/16-ц - скасовано, в задоволенні заяви [PERSON] у встановленні факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу відмовлено. Таким чином, судом прийнято рішення, яке скасувало підставу для видачі свідоцтва [PERSON] . Враховуючи вищенаведене просить визнати недійсним та скасувати свідоцтва про право на спадщину № 133, № 134, №135 від 11.06.2016 року та № 140, № 141 від 16.06.2016 року, видані приватним нотаріусом Мукачівського міського нотаріального округу Олегаш Вандою Василівною у спадковій справі № 4/2016 та тягнути судовий збір. Ухвалою Мукачівського міськрайонного суду від 12 жовтня 2020 року прийнято до спільного розгляду зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] , третя особа приватний нотаріус Мукачівського міського нотаріального округу Олегаш Ванда Василівна про встановлення факту проживання та визначення частки у спільній сумісні власності. Зустрічний позов представник позивача обґрунтовує тим, що [PERSON] проживала разом з [PERSON] однією сім`єю без реєстрації шлюбу з 1999 року по грудень 2015\~року. [INFO] [PERSON] помер,\~що стверджується\~випискою із\~запису про\~смерть №\~057708/2015. Протягом шістнадцяти років вони проживали разом спочатку у с.Р.Комарівці, Ужгородського району, а пізніше з 2002 року за адресою: [ADDRESS] , вели спільне господарство, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки. Між [PERSON] та покійним [PERSON] за час спільного проживання склалися відносини притаманні подружжю, а саме вони спільно проживали, вели спільне господарство, спільно займалися підприємницькою діяльністю (отримували дохід). Також разом проводили свій відпочинок, відвідували гостей. За час спільного проживання [PERSON] та [PERSON] за спільні кошти у 2010 році заснували Товариство з обмеженою відповідальністю «Вілтекс Україна», код ЄДРПОУ 37358643 (частка у статутному капіталі [PERSON] - 30%, частка [ADDRESS] , придбали будівлю швейного цеху, загальною площею 1306,6 кв.м., що знаходиться по [ADDRESS] , та нежитлову будівлю швейної фабрики (літ.А), яка знаходиться в [ADDRESS] . Таким чином,\~за час\~спільного проживання\~ [PERSON] \~та [PERSON] набули\~у спільну\~сумісну власність\~корпоративні права\~у ТОВ\~«Вілтекс Україна»,\~будівлю швейного\~цеху,\~що знаходиться\~по [ADDRESS] \~та нежитлову\~будівлю швейної\~фабрики (літ.\~А),\~яка знаходиться\~в [ADDRESS] . На даний час, після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на належне йому майно і його спадкоємець син [PERSON] претендує також і на майно [PERSON] , тому виникла необхідність визначити частки у спільній сумісній власності чоловіка та жінки, що проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу. Вказує також, що корпоративні права у ТОВ «Вілтекс Україна», будівля швейного цеху, що знаходиться по [ADDRESS] та нежитлова будівля швейної фабрики (літ.А), яка знаходиться в [ADDRESS] є спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON] , частки яких у праві на таке майно складають по 1/2 частині. Таким чином просить встановити факт проживання [PERSON] , [INFO] однією сім`єю без реєстрації шлюбу з [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] , з 1999 року по день його смерті [INFO] та визнати право спільної сумісної власності на вказане майно, визначивши по1/2 частці за кожним. \~Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив позов задоволити. Проти задоволення зустрічного позову заперечив. Відповідач та представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення первісного позову заперечили. Зустрічний позов підтримали, просили його задоволити. \~ \~ \~ \~ \~ \~Заслухавши пояснення представника позивача, заперечення відповідача та його представника , показання свідків, дослідивши письмові докази, суд приходить до наступного висновку. Вирішуючи спір в частині первісного позову, суд приходить до наступного висновку. В судовому засіданні належними доказами встановлено, що [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть, видане бюро РАГС району Хітцінг міста Відень, номер запису № 057688/2015 (а.с. 18). Після його смерті відкрилась спадщина на належне йому майно. Рішенням районного суду Внутрішнього Міста Відень, 59 відділ Місто Відень від 12 липня 2016 року в справі № 59 а 189/15і - 16 передано спадщину, що належала [PERSON] , який помер [INFO] спадкоємцю - сину [PERSON] , [INFO] , який відповідно до закону подав заяву про прийняття спадщини (а.с. 19,том1). [INFO] [PERSON] , [INFO] , видано Європейське свідоцтво про право на спадщину після [PERSON] , який помер [INFO] (а. с. 20-21, том 1 ). Також судом встановлено, що рішенням Мукачівського міськрайоного суду від 03 березня 2016 року встановлено факт проживання [PERSON] , [INFO] однією сім`єю без реєстрації шлюбу з [PERSON] , [INFO] , з 2002 року по день його смерті [INFO] (а.с. 11). В подальшому на підставі вказаного рішення [PERSON] було подану заяву про прийняття спадщину, на підставі чого останній видано свідоцтва про право на спадщину № 133, № 134, №135 від 11.06.2016 року та № 140, № 141 від 16.06.2016 року, видані приватним нотаріусом\~Мукачівського міського\~нотаріального округу\~Олегаш Вандою\~Василівною у\~спадковій справі\~№ 4/2016 ( а.с. 9-10). 05 листопада 2019 року постановою Закарпатського апеляційного суду у справі № 303/1189/16-ц рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 03 березня 2016 року у справі № 303/1189/16-ц скасовано, в задоволенні заяви [PERSON] у встановленні факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу відмовлено. \~ \~ \~ \~Відповідно до положень ч. 4\~ст. 82 ЦПК України\~обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Згідно\~ст. 1301 ЦК України\~свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом. В постанові\~Верховного Суду\~від 01\~лютого 2018\~року (справа\~№167/281/16-ц) висловлена правова позиція з якої вбачається, що під час розгляду питання обґрунтованості вимог про визнання свідоцтва про право на спадщину недійсним, суд має встановити чи мали місце порушення у зв`язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб, чи уповноважений приватний нотаріус на вчинення такої нотаріальної дії, як видача свідоцтва про право на спадщину, а також чи мала особа право на спадкування, чи отримано спадкоємцем спадщину, чи стосується прав та інтересів третіх осіб видача спадкоємцю свідоцтва про право на спадщину. Відповідно до\~ст.\~16\~ЦК України одними із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання правочину недійсним та відновлення становища, яке існувало до порушення. Підставою для оспорювання свідоцтва про право на спадщину є порушення прав інших осіб у зв`язку з видачею такого свідоцтва. Таким чином, суд вважає обґрунтованим звернення до суду за захистом свого порушеного права у обраний спосіб, що повністю відповідає вимогам\~ст. 16 ЦК України\~та ст.\~13\~Конвенції про\~захист прав\~і основоположних\~свобод,\~відповідно до\~яких кожна\~особа має\~право на\~ефективний засіб\~правового захисту,\~не заборонений законом, у зв`язку із чим слід визнати недійсним оспорене свідоцтво про право на спадщину за законом та його державну реєстрацію. Таким чином у зв`язку з тим, що зазначене рішення суду, на підставі якого [PERSON] видано свідоцтво про право на спадщину за законом, скасовано. Іншого рішення суду щодо спадкових прав [PERSON] після смерті [PERSON] не ухвалювалось, тому вказані свідоцтва визнаються судом недійсним та підлягає скасуванню. Щодо зустрічного позову, суд виходить за наступного. Обґрунтовуючи зустрічний позов представник позивача вказує на те, що [PERSON] , [INFO] проживала разом з [PERSON] однією сім`єю без реєстрації шлюбу з 1999 року по грудень 2015\~року. [INFO] [PERSON] помер,\~що стверджується\~випискою із\~запису про\~смерть №\~057708/2015. Протягом шістнадцяти років вони проживали разом спочатку у с.Р.Комарівці, Ужгородського району, а пізніше з 2002 року за адресою: [ADDRESS] , вели спільне господарство, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки. За час\~спільного проживання\~ [PERSON] \~та [PERSON] набули\~у спільну\~сумісну власність\~корпоративні права\~у ТОВ\~«Вілтекс Україна»,\~будівлю швейного\~цеху,\~що знаходиться\~по [ADDRESS] \~та нежитлову\~будівлю швейної\~фабрики (літ.\~А),\~яка знаходиться\~в [ADDRESS] . Таким чином просить встановити факт проживання [PERSON] , [INFO] однією сім`єю без реєстрації шлюбу з [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] , з 1999 року по день його смерті [INFO] , визнати право спільної сумісної власності на вказане майно, визначивши по 1/2 частці за кожним. В судовому засіданні встановлено, що згідно виписки із запису про смерть № 057708/2015 [PERSON] помер [INFO] (а.с. 68-70). Відповідно до копії протоколу № 1 установчих зборів Учасників ТОВ «Вілтекс Україна» від 25.10.2010 року, засновниками товариства є Вальтер Стой та [PERSON] (п. 1 протоколу). Відповідно до п. 3 протоколу, частки [PERSON] та [PERSON] у вказаному товаристві становлять: 70,00 % статутного капіталу належать Вальтер Стою та 30,00 % статутного капіталу належать [PERSON] (а.с. 71). Відповідно до договору купівлі-продажу від 13.07.2012 року, будівля швейного цеху площею 1306,6 кв.м., що знаходиться по [ADDRESS] належить на праві власності [PERSON] (а.с. 73-76, том1). Також відповідно до договору купівлі-продажу нежитлової будівлі від 14.04.2015 року нежитлова будівля швейної фабрики (літ. А), яка знаходиться в [ADDRESS] належить на праві власності [PERSON] (а.с. 39, том 2). \~ \~ \~ \~Відповідно до витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 8998902 від 18.11.2005 року, домоволодіння за адресою: [ADDRESS] на праві спільної часткової власності належить [PERSON] та [PERSON] ( а.с. 51-55, том 2). Відповідно до довідки, виданої ТОВ «ІТВ Сервіс Плюс» від 29.02.2016 року № 2-017304, виданої [PERSON] , яка проживає та зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , вбачається, що на момент смерті [PERSON] , який помер [INFO] вони проживали разом за однією адресою згідно акту № 332 від 27.02.2015 року ( а.с. 77, том 1). Також відповідно до заяви від 03.06.2019 року [PERSON] , адреса проживання: [ADDRESS] , слідує, що такий з 01.07.2010 року по 28.10.2016 року працював у компанії «Walter Stoy Handelsagentur» на посаді водія. [PERSON] мешкав разом з [PERSON] в м.Мукачево. Вони проживали разом, разом відпочивали, разом проводили час як дружина та чоловік, у них була спільна [PERSON] . Вони вели спільне подружнє життя протягом багатьох років. (а.с. 79, том 1). На підтвердження факту спільного проживання сторін, як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу позивачем надано сімейні фотокартки ( а.с.80-83, том 1). Допитана у\~судовому засіданні\~свідок [PERSON] \~ пояснила,\~що [PERSON] \~ та\~ [PERSON] \~в 2002\~році купили\~будинок в\~ [ADDRESS] ,\~ в\~якому довгий\~час проживали\~разом.\~В них\~було хороші\~відносини,\~всі свята\~проводили разом,\~разом їздили\~відпочивати.\~ Коли\~ [PERSON] \~ захворів,\~то [PERSON] \~їздила з\~ним разом\~на лікування.\~Коли останній\~помер [PERSON] \~поховала його. Вони жили як чоловік та жінка, вона навіть не знала, що вони не одружені. Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що [PERSON] та [PERSON] знає дуже давно, вони проживали разом однією сім`єю, виховували дітей [PERSON] . Вони разом постійно святкували різні події. Також їй відомо, що в них був швейний цех, вони завжди були разом, оскільки їх також пов`язувала спільна підприємницька діяльність. Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що знає [PERSON] та [PERSON] з 2005 року. Вони їздили разом відпочивати, різні свята проводили разом. Вона також була на похоронах Вальтера у Австрії. Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що вона керівник цеху, який побудували та керували [PERSON] та [PERSON] . Зазначила, що вони жили як чоловік та жінка, вона навіть не знала, що вони не одружені. Крім того, вказала, що вона не знала про існування сина [PERSON] . На святкування 60-річчя батька, на якому були всі його друзі, знайомі, дружина, його сина не було. Як вбачається із позову, представник позивач просить встановити факт проживання [PERSON] однією сім`єю без реєстрації шлюбу з [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] , з 1999 року по день його смерті [INFO] . Інститут фактичних шлюбних відносин введений у національне законодавство\~Сімейним Кодексом України. Згідно пункту 1\~Розділу VII СК України\~цей Кодекс набирає чинності з набранням чинності\~Цивільним Кодексом України. Пунктом першим Прикінцевих і\~перехідних положень ЦК України\~встановлено,\~що цей\~Кодекс набирає\~чинності з\~01\~січня 2004\~року.\~Таким чином,\~норми\~СК України\~розповсюджуються на\~правовідносини,\~які виникли\~чи існували\~з січня\~2004\~року. \~Факт\~спільного проживання\~однією сім`єю\~без реєстрації\~шлюбу можна\~встановити лише\~після 1\~січня 2004\~року (після\~набуття чинності СК). (Постанова КЦС ВС від 24 січня 2020 року у справі № 546/912/16-ц). Згідно із частиною другою\~статті 3 СК України сім`ю\~складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. З урахуванням зазначеного, вирішуючи питання про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, суд має установити факти спільного проживання однією сім`єю; спільний побут; взаємні права та обов`язки (статті\~3,\~74 СК України). У постанові Великої палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 554/8023/15-ц (провадження № 14-130цс19) зроблено висновок, що вирішуючи питання про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, суд має установити факти: спільного проживання однією сім`єю; спільний побут; взаємні права та обов`язки». Обов`язковою умовою для визнання чоловіка та жінки такими, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, крім власне факту спільного проживання, є наявність спільного бюджету, спільного харчування, купівлі майна для спільного користування, участі у спільних витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних\~чи письмових\~домовленостей про\~порядок користування\~житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин. Таким чином, суд зважаючи на наведене, враховуючи докази наявні в матеріалах справи, покази свідків, приходить до висновку, що [PERSON] та [PERSON] проживали разом, вели спільне господарство, мали спільні витрати на домашнє господарство, вели спільну підприємницьку діяльність, тобто дійсно проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу. Однак при вирішенні питання про початок відліку строку проживання сторін однією сім`єю без реєстрації шлюбу суд зазначає, що оскільки інститут фактичних шлюбних відносин введений в національне законодавство\~Сімейним кодексом України, який набрав чинності з набранням чинності\~Цивільним кодексом України, а саме 01 січня\~\~2004 року, тому цей факт може бути встановлений лише з дня набрання чинності\~Сімейним кодексом України. Таким чином, позовну вимогу про встановлення факту проживання слід задоволити частково та встановити факт проживання [PERSON] , [INFO] однією сім`єю без реєстрації шлюбу з [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] , з 01 січня 2004 року по день його смерті [INFO] Щодо позовних вимог про визнання права спільної сумісної власності та визнання за позивачем 1/2 частки майна, суд виходить з наступного. Як вбачається з позову та матеріалів справи визнання права власності спільної сумісної власності та визначення 1/2 частки майна заявлено на підставі норм\~Сімейного кодексу України, які регулюють право на майно жінки та чоловіка, які проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою, оскільки дане майно набуто сторонами після січня 2004 року. Отже, на правовідносини, які виникли між сторонами з приводу набуття спільного майна й продовжили існувати після 01 січня 2004 року, поширюється дія\~СК України. Відповідно до\~ст.74 СК України\~якщо жінка\~та чоловік\~проживають однією\~сім`єю,\~але не\~перебувають у\~шлюбі між\~собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюється положення\~глави 8 цього Кодексу. Статтею 71 СК України\~встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в\~судовому порядку\~суд має\~виходити з\~презумпції рівності\~часток. При винесенні рішення суд має керуватися «обставинами, що мають істотне значення», якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна\~подружжя здійснюється\~з визначення\~кола об`єктів\~спільної сумісної\~власності подружжя\~і встановлення\~їхньої вартості.\~Вартість майна,\~що підлягає\~поділу,\~визначається за\~погодженням між\~подружжям,\~а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (абзац перший пункту 22\~постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 р. № 11). За змістом наведеної норми правовими наслідками встановлення факту проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без шлюбу є встановлення належності їм майна на праві спільної сумісної власності на підставі\~статті 74 СК України. Для визначення осіб як таких, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, з метою вирішення майнового спору на підставі\~статті 74 СК України\~суд повинен встановити факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу в період, упродовж якого було придбано спірне майно. Таким чином, дослідивши матеріали справи судом встановлено та не спростовано відповідачем, що за час спільного проживання [PERSON] та [PERSON] набули у спільну сумісну власність корпоративні права у ТОВ «Вілтекс Україна», будівлю швейного цеху, що знаходиться по [ADDRESS] та нежитлову будівлю швейної фабрики (літ. А), яка знаходиться в [ADDRESS] . Крім того \~ \~ \~ \~відповідно до витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 8998902 від 18.11.2005 року, домоволодіння за адресою: [ADDRESS] на праві спільної часткової власності належить [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до ст. 368 ЦК України, спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. За змістом\~статті 372 ЦК України\~майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Згідно з ч. 1 ст. 167 Господарського кодексу України корпоративні права - це права особи, частка якої визначається у статутному капіталі (майні) господарської організації, що включають правомочності на участь цієї особи в управлінні господарською організацією, отримання певної частки прибутку (дивідендів) даної організації та активів у разі ліквідації останньої відповідно до закону, а також інші правомочності, передбачені законом та статутними документами. З наведеного вище, суд дійшов висновку, що спірне майно було набуте [PERSON] та [PERSON] на час їх спільного проживання, є об`єктом спільної сумісної власності у зв`язку з чим, підлягає поділу між ними, виходячи з правил рівності часток подружжя в спільному майні, шляхом визнання за кожним із співвласників права власності на 1/2 частину. Згідно з частиною першою\~статті 81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до\~статті 76 ЦПК України\~доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1\~статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання виконання судом обов`язку щодо надання обґрунтування, яке випливає зі\~\~\~статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи. На підставі викладеного,

Outcome: approved