Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-04 00:00:00

Представник Харківської міської ради звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати в розмірі 39510,50 гривень, посилаючись на те, що згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 13.08.2019 р. № 177259095 право власності на 1/3 нежитлової будівлі літ. «М-7» загальною площею 1971,0 кв.м. по [ADDRESS] зареєстроване з 31.07.2013 р. за відповідачем на підставі договору дарування від 31.07.2013 р. № 4657. Крім того, відповідно до витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 13.08.2019 р. № НВ-0003583852019 земельна ділянка площею 0,0603 га з кадастровим номером 6310138800:02:009:0033 за вищезазначеною адресою знаходиться у комунальній власності, категорія земель - землі житлової та громадської забудови; вид використання - для експлуатації та обслуговування нежитлової будівлі літ. «М-7» (готель). Датою державної реєстрації вказаної земельної ділянки є 22.04.2013 р., на земельну ділянку не обліковуються правовстановлюючі документи на право власності або користування. Рішення Харківської міської ради щодо продажу та надання у користування відповідачу земельної ділянки по [ADDRESS] не приймалось. Враховуючи відсутність зареєстрованих за будь-якими юридичними або фізичними особами прав на вищезазначену земельну ділянку остання перебуває у власності територіальної громади міста Харкова в особі Харківської міської ради. Інформація щодо сплати відповідачем земельного податку або орендної плати за використання земельної ділянки відсутня. Тому відповідач у період з 01.08.2016 р. по 31.07.2019 р. не сплачував за користування спірною земельною ділянкою плату за землю у встановленому законодавчими актами розмірі, внаслідок чого зберіг за рахунок Харківської міської ради як власника земельної ділянки за вказаною адресою майно - грошові кошти у розмірі орендної плати. Ухвалою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 09.09.2019 р. провадження у даній справі відкрито та справу призначено до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. У відповідності до ст. 178 ЦПК України відповідач своїм правом подання до суду клопотань про розгляд справи з повідомленням сторін та відзиву на позовну заяву не скористався. Від сторін не надійшло заперечення проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження чи клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін. Розгляд справи проведено у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін у відповідності із ч. 5 ст. 279 ЦПК України за наявними у справі матеріалами. Зважаючи на те, що справа розглядалась за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Встановлено, що згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 13.08.2019 р. № 177259095 право власності на 1/3 нежитлової будівлі літ. «М-7» загальною площею 1971,0 кв.м. по [ADDRESS] зареєстроване з 31.07.2013 р. за відповідачем [PERSON] на підставі договору дарування від 31.07.2013 р. № 4657. Відповідно до витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 13.08.2019 р. № НВ-0003583852019 земельна ділянка площею 0,0603 га з кадастровим номером 6310138800:02:009:0033 по [ADDRESS] знаходиться у комунальній власності; категорія земель - землі житлової та громадської забудови; вид використання - для експлуатації та обслуговування нежитлової будівлі літ. «М-7» (готель). Датою державної реєстрації вказаної земельної ділянки є 22.04.2013. З листа відділу Головного управління Держгеокадастру у Харківській області від 19.07.2018 р. № 2405/116-18 убачається, що на земельну ділянку по [ADDRESS] не обліковуються правовстановлюючі документи на право власності або користування. Згідно інформації Департаменту земельних відносин Харківської міської ради від 17.07.2018 р. № 4886/0/225-18 рішення Харківської міської ради щодо продажу та надання у користування відповідачу [PERSON] земельної ділянки по [ADDRESS] не приймалось. Відповідно до інформації ГУ ДФС у Харківській області від 25.07.2018 р. № 18252/9/20-40-13-09-19 інформація щодо сплати відповідачем [PERSON] земельного податку або орендної плати за використання земельної ділянки відсутня. Відповідно до акту обстеження земельної ділянки [ADDRESS] від 13.08.2019 р. на сформованій земельній ділянці площею 0,0603 га за вищезазначеною адресою розташована одна нежитлова будівля літ. «М-7», право власності на яку зареєстроване за [PERSON] та [PERSON] Позивачем надано розрахунок безпідставно збережених відповідачем коштів у розмірі орендної плати за період з 01.08.2016 р. по 31.07.2019 р. на загальну суму 39510,50 гривень, а саме з 01.08.2016 р. по 31.12.2016 р. - 13911,35 гривень, з 01.01.2017 р. по 31.12.2017 р. - 9909,33 гривень, з 01.01.2018 р. по 31.07.2019 р. - 15689,82 гривень. Статтею 7 Конституції України встановлено, що в Україні визнається і гарантується місцеве самоврядування. Відповідно до ст. 2 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» місцеве самоврядування здійснюється територіальними громадами сіл, селищ, міст як безпосередньо, так і через сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи, а також через районні та обласні ради, які представляють спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ, міст. Згідно зі ст. 13 Конституції України земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією. Кожний громадянин має право користуватися природними об`єктами права власності народу відповідно до закону. До таких об`єктів належать, зокрема, земельні ділянки. Згідно до частини 3 статті 41 Конституції України громадяни для задоволення своїх потреб можуть користуватися об`єктами права державної та комунальної власності відповідно до закону. Частинами 1, 2 статті 93 ЗК України передбачено, що право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. Земельні ділянки можуть передаватися в оренду громадянам та юридичним особам України, іноземцям і особам без громадянства, іноземним юридичним особам, міжнародним об`єднанням і організаціям, а також іноземним державам. Згідно зі статтею 125 ЗК України право власності, право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Частина 2 статті 152 ЗК України передбачає, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Статтею 206 ЗК України передбачено, що використання землі в Україні є платним. Об`єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону. Згідно з положеннями частини першої статті 1214 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе без достатньої правової підстави, зобов`язана відшкодувати всі доходи, які вона одержала або могла одержати від цього майна з часу, коли ця особа дізналася або могла дізнатися про володіння цим майном без достатньої правової підстави. З цього часу вона відповідає також за допущене нею погіршення майна. Особа, яка набула майно або зберегла його у себе без достатньої правової підстави, має право вимагати відшкодування зроблених нею необхідних витрат на майно від часу, з якого вона зобов`язана повернути доходи. Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала. За змістом приписів глав 82 і 83 ЦК України для деліктних зобов`язань, які виникають із заподіяння шкоди майну, характерним є, зокрема, зменшення майна потерпілого, а для кондикційних - приріст майна у набувача без достатніх правових підстав. Вина заподіювача шкоди є обов`язковим елементом настання відповідальності у деліктних зобов`язаннях. Натомість, для кондикційних зобов`язань вина не має значення, оскільки важливим є факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої. Обов`язок набувача повернути потерпілому безпідставно набуте (збережене) майно чи відшкодувати його вартість не є заходом відповідальності, оскільки набувач зобов`язується повернути тільки майно, яке безпідставно набув (зберігав), або вартість цього майна. Аналогічний правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду від 23.05.2018 р. у справі 629/4628/16-ц (провадження № 14-77цс18). Враховуючи те, що відповідач є власником нерухомого майна - 1/3 нежитлової будівлі літ. «М-7» загальною площею 1971,0 кв.м. по [ADDRESS] , розташованого на відповідній земельній ділянці, на підставі договору дарування від 31.07.2013 р., речові права відповідача на частину земельної ділянки не реєструвались, в зв`язку з чим він не набув належних прав власності або користування щодо частини земельної ділянки та використовує таку частину земельної ділянки без достатніх правових підстав. Суд приходить до висновку, що відповідач без укладення договору оренди земельної ділянки за період із 01.08.2016 р. по 31.07.2019 р., як користувач земельної ділянки без достатньої правової підстави за рахунок власника цієї ділянки зберіг у себе кошти, які мав заплатити за користування нею, а тому зобов`язаний повернути ці кошти власнику земельної ділянки на підставі ч. 1 ст. 1212 ЦК України. Наданий позивачем розрахунок зроблено в частці, яка пропорційна площі зареєстрованого за відповідачем об`єкту нерухомості, тому він відповідає іншим доказам у справі та є правомірним. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: approved