Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-22 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду з позовом відповідно до якого просить визнати припиненою з 01.01.2012 року поруку, яка виникає на підставі договору поруки № 01-66-07/МБ від 11.05.2007 року, укладеного між ВАТ «Фінанси та Кредит» та [PERSON]. Свої вимоги мотивує наступним. 11.05.2007 р. з метою забезпечення виконання зобов»язань за кредитним договором № 66-07/МБ, укладеного між ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит», правонаступником якого є відповідач, та [PERSON], було укладено між банком і позивачем договір поруки. За умовами договору поруки позивач взяв на себе зобов»язання відповідати перед банком в повному обсязі за виконання зобов»язань за кредитним договором, як солідарний боржник. У зв»язку із порушенням позичальником умов кредитного договору, банк звернувся до позичальника 12.05.2011 р. з вимогою про повернення кредитних коштів в повному обсязі, а отже скористався правом на дострокове повернення кредиту, чим змінив дату виконання основного зобов»язання, який відповідно до вимоги банку настав 12.06.2011 р. В свою чергу рішенням Апеляційного суду м. Миколаївської області від 12.04.2012 р. встановлено, що письмову вимогу банк направив в адресу позичальника направлено належним чином і 01.06.2011 р., зважаючи на те, що вимоги повідомлення до позивача-поручителя не направлялися за положеннями чинного законодавства України поруки припинилась - 01.01.2012 року. Представник відповідача в судовому засіданні заперечував щодо задоволення позову. Зазначив, що на день розгляду справи існує рішення Апеляційного суду Одеської області від 17.03.2015 р. відповідно до якого стягнуто солідарно з позичальника та поручителя - позивача заборгованість за кредитним договором та договором поруки №01-66-07/МБ від 11.05.200 р. Тобто договір поруки є чинним та не підлягає припиненню. Також представник банку просить суд застосувати наслідки пропуску строку позовної давності, оскільки зважаючи, що порука припинилась у 2011 році, до суду поручитель звернувся лише у 2015 р. Третя особа в судове засідання не з»явилась, про день та час розгляду справи повідомлялась належним чином. Вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Встановлено, і не заперечується сторонами, що 11 травня 2007 р. між відкритим акціонерним товариством Банк «Фінанси та Кредит», правонаступником якого є відповідач, та [PERSON] було укладено кредитний договір № 66-07/БМ за умовами якого позичальник отримав грошові кошти у межах ліміту максимальної заборгованості у сумі 950 000,00 доларів США, строк повернення коштів сторони встановили - 10 травня 2022 року. З метою забезпечення виконання за кредитним договором 11.05.2007 р. між банком та [PERSON] було укладено договір поруки № 01-66-07/МБ, за умовами якого позивач взяв на себе зобов»язання відповідати перед відповідачем за виконання збоку позичальника умов кредитного договору. За приписами ч. ст.. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки. Як свідчать матеріали справи рішенням Апеляційного суду Одеської області від 17.03.2015 р. частково задоволено позов ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та стягнуто з солідарно з [PERSON] та [PERSON] заборгованість за кредитним договором від 11.05.2007 року в сумі 2 300 268 грн. 77 коп. В задоволенні зустрічного позову [PERSON] про визнання припиненою поруки відмовлено. За таких обставин представник відповідача зазначає, що договір поруки є дійсним і порука не може бути визнана недійсною. З іншого боку і це не заперечується представником банку, судовим рішенням задоволено вимоги ПАТ «Банк «фінанси та Кредит» в частині стягнення в тому числі і з поручителя, заборгованість по процентам та пені за період з 10.05.2011 р. по 28.01.2013 р. Крім того, як вбачається з тексту судового рішення, під час розгляду справи не досліджувались обставини, які стали підставою для звернення [PERSON] зданим позовом. За положеннями ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Як свідчить п. 6.1. кредитного договору, укладеного ВАТ Банк «Фінанси та Кредит» з [PERSON] встановлено, що банк має право вимагати повернення виданих кредитних коштів та сплати всіх процентів за весь період користування кредитом до настання строку, зазначеного в п. 2.5. договору, у т.ч. до настання строків, зазначених у додаткових угодах до цього договору, що укладаються між сторонами, а позичальник зобов»язаний повернути отримані кошти та сплатити усі проценти протягом одного дня з моменту одержання вимоги банку. Аналогічні умови викладені і в п. 2 договору поруки № 01-66-07/МБ від 11.05.2007 р. В матеріалах справи також мстяться докази, які свідчать про те, що позичальник належним чином отримував вимоги про усунення порушень по кредитному договору 12.05.2011 р. та 01.06.2011 р. р., місяця. Таким чином, зважаючи на положення чинного законодавства та умов кредитного договору банк змінив термін виконання основного зобов»язання - повернення кредитних коштів При цьому представником відповідача не надано доказів про те, що позичальник звернувся з вимогами до поручителя протягом 6 місяців від дня виконання основного зобов»язання, який був змінений відповідно до п. 6 кредитного договору. Установивши, що договором поруки не визначено строк, після закінчення якого порука припиняється, оскільки умовами цього договору встановлено, що він діє до моменту припинення дії основного договору, та що кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов»язання не пред»явив вимогу до поручителя про виконання зобов»язання, суд дійшов правильного висновку про те, що зобов»язання за договором поруки припинилися. Таку правову позицію виклав Верховний Суд України у справі 6-128цс 14. Згідно до приписів ст. 256 ЦК України Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ст. 257 ЦК України Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. При цьому перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила, відповідно до ст. 261 ЦК України ізгідно до ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Представник відповідача зробив заяву про застосування наслідків пропуску строку позовної давності, який скінчився у 2014 році, а саме відмовити у задоволенні заявлених вимог. Проте, суд вважає за можливе взяти до уваги твердження представника позивача, що перебіг строку позовної давності щодо вимог про визнання поруки припиненою розпочався з у січні 2013 р. з моменту пред»явлення вимоги банком до [PERSON], адже останній вважає зобов»язання припиненим з 01 січня 2011 року. За таких обставин, беручи до уваги вимоги чинного законодавства України, суд приходить до висновку про задоволення вимог позивача щодо визнання поруки припиненою. Розподіляючи судові витрати суд керується положеннями ст. 8 ЦПК України. Виходячи з наведеного,

Outcome: approved