Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-11 00:00:00

Прокурор звернувся до суду з позовом в якому зазначає, що: 1) в результаті проведеної перевірки законності передачі відповідачу [PERSON] у власність земельної ділянки загальною площею 9,80 га, встановлено, що на території Микільської сільської ради Оріхівського району Запорізької області за 1 км на південь від південно-західної [ADDRESS]; 2) курганний могильник, який є об'єктом культурної спадщини, археологічною пам'яткою місцевого значення, взято під охорону відповідно до рішення виконкому Запорізької обласної ради народних депутатів від 26 жовтня 1985 року №434; 3) рішенням Микільської сільської ради Оріхівського району Запорізької області від 21 квітня 1998 року №2 в порушення вимог ст.ст.4, 33, 75 ЗК України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) та ст.4 ЗУ «Про охорону і використання пам'яток історії та культури» (який був чинний на момент виникнення спірних правовідносин) надано у приватну власність відповідачу [PERSON] земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва загальною площею 9,80 га, на якій розташований курган загальною площею 0,3353 га; 4) на підставі зазначеного рішення Микільської сільради Оріхівського району 27 серпня 1998 року [PERSON] видано Державний акт на право приватної власності на землю серії [NUMBER], який зареєстровано у Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №147; 5) у Державному акті на право власності на землю, виданому на ім'я [PERSON] курган [NUMBER] не зазначено; 6) посилаючись на незаконність рішення, на підставі якого надано у власність земельну ділянку відповідачу, прокурор просить суд: 1) визнати незаконним та скасувати рішення Микільської сільської ради Оріхівського району Запорізької області від 21 квітня 1998 року №2 «Про передачу земельних ділянок у власність громадян України» щодо надання у приватну власність [PERSON] земельної ділянки загальною площею 9,80 га в частині надання земельної ділянки, на якій розміщений курган [NUMBER] курганного могильника (охоронний [NUMBER]) загальною площею 0,3353 га, який знаходиться на території Микільської сільської ради Оріхівського району Запорізької області; 2) визнати недійсним державний акт серії [NUMBER], виданий 27 серпня 1998 року [PERSON] на право власності на земельну ділянку площею 9,80 га, в частині права власності на земельну ділянку, на якій розміщений курган [NUMBER] курганного могильника (охоронний [NUMBER]) загальною площею 0,3353 га вартістю 730205,72 грн.; 3) витребувати у [PERSON] із незаконного володіння земельну ділянку, на якій розміщений курган [NUMBER] курганного могильника (охоронний [NUMBER]) загальною площею 0,3353 га, грошова оцінка якого складає 730205,72 грн., що розташований в межах території Микільської сільської ради Оріхівського району Запорізької області на користь держави в особі Запорізької обласної державної адміністрації. У судовому засіданні прокурор підтримав позов, коротко виклавши обставини позову, на задоволенні позовних вимог наполягав. Представник позивача у судове засідання не з'явився, до суду надіслав заяву, в якій просить суд розглянути справу без його участі. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, до суду надіслав заяву, в якій просив справу розглянути без його участі, зазначивши, що позов визнає в повному обсязі. Належним чином повідомлений про час та місце проведення судового засідання представник відповідача Микільської сільради Оріхівського району Запорізької області у судове засідання не з'явився, про причину неявки суду не повідомив. Належним чином повідомлений про час та місце проведення судового засідання представник третьої особи у судове засідання не з'явився, про причину неявки суду не повідомив. Суд, заслухавши пояснення прокурора, дослідивши письмові докази, а саме: надані копії паспорта пам'ятника історії, звіту з незалежної оцінки об'єкта культурної спадщини пам'ятки археології - курганний могильник, охоронний номер 2379, Державного акту на право приватної власності на землю, акту технічного обстеження сучасного стану пам'ятки археології, фотоматеріалів обстеження курганного могильника, паспорту, рішення Микільської сільської ради Оріхівського району Запорізької області від 21 квітня 1998 року №2, повідомлення, пояснень, приходить до наступних висновків. У судовому засіданні встановлено, що відповідачу [PERSON] на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії [NUMBER], виданого 27 серпня 1998 року на підставі рішення Микільської сільради Оріхівського району Запорізької області від 21 квітня 1998 року №2 належить земельна ділянка площею 9,80 га, розташована на території Микільської сільської ради Оріхівського району Запорізької області з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, акт зареєстровано у Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №147. У зазначеному Державному акті на право приватної власності на землю курган не нанесено. Відповідно до відомостей акту технічного обстеження сучасного стану пам'ятки археології, складеному Комунальним закладом «Запорізький обласний центр охорони культурної спадщини» Запорізької обласної ради 12 лютого 2015 року, паспорта пам'ятника історії, звіту з незалежної оцінки об'єкта культурної спадщини пам'ятки археології - курганний могильник, охоронний номер 2379, встановлено, що на належній відповідачу [PERSON] земельній ділянці за 1 км на південь від південно-західної [ADDRESS], загальною площею 0,3353 га, який є об'єктом культурної спадщини, археологічною пам'яткою місцевого значення, вартість якого становить 7297917,51 грн. Відповідно до ст.75 Земельного кодексу України (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) до земель історико-культурного призначення належать землі історико-культурних заповідників, меморіальних парків, поховань, археологічних і архітектурних пам'яток та архітектурно-ландшафтних комплексів. На землях історико-культурного призначення забороняється будь-яка діяльність, що суперечить їх цільовому призначенню. Відповідно до ст.4 Земельного кодексу України (у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) землі історико-культурного призначення не можуть передаватись у приватну власність. Відповідно до ч.4 ст.48 Земельного кодексу України (у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) землі історико-культурного призначення не можуть передаватись у приватну власність. Стаття 33 Земельного кодексу України (у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) також забороняє вилучення земель поховань і археологічних пам'яток. Відповідно до ч.2 ст.84 ЗК України право державної власності на землю набувається і реалізується державою через органи виконавчої влади відповідно до повноважень, визначених цим Кодексом. Статтею 2 Закону України «Про охорону культурної спадщини» кургани віднесено до археологічних об'єктів культурної спадщини, які відповідно до положень ст.17 цього Закону, як пам'ятки археології, є державної власністю. Відповідно до п.7 ч.1 ст.13 ЗУ «Про місцеві державні адміністрації» до відання місцевих державних адміністрацій у межах і формах, визначених Конституцією і законами України, належить вирішення питань використання землі, природних ресурсів, охорони довкілля. Відповідно до п.3, п.4 ч.1 ст.16 ЗУ «Про місцеві державні адміністрації» місцеві державні адміністрації в межах, визначених Конституцією і законами України, здійснюють на відповідних територіях державний контроль за: використанням та охороною земель, лісів, надр, води, атмосферного повітря, рослинного і тваринного світу та інших природних ресурсів; охороною пам'яток історії та культури. Відповідно до п.2 ч.1 ст.21 ЗУ «Про місцеві державні адміністрації» місцева державна адміністрація розпоряджається землями державної власності відповідно до закону. Відповідно до п.10 ч.2 ст.16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути зокрема, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або орану місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Відповідно до ст.1212 ЦК України особа, яка набула майно без достатньої правової підстави, зобов'язана повернути це майно. Відповідно до ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ч.5 ст.267 ЦК України якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. Таким чином, застосовуючи положення ч.5 ст.267 ЦК України, враховуючи інтереси держави, суд вважає за необхідне поновити позивачу строк позовної давності. Рішення Микільської сільської ради Оріхівського району Запорізької області від 21 квітня 1998 року №2 в частині надання відповідачу [PERSON] земельної ділянки у власність видано в порушення вимог ч.4 ст.84, ст.75 Земельного кодексу України (у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин), ст.17 Закону України «Про охорону культурної спадщини», підлягає визнанню незаконним та скасуванню. Державний акт на право власності на землю, оформлений та виданий на ім'я відповідача, - виданий на підставі незаконного рішення, тому повинен бути визнаний недійсним а земельна ділянка підлягає поверненню власнику - державі.

Outcome: approved