Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-08 00:00:00

Представник позивачки [PERSON] - [PERSON] звернувся до суду з вказаним позовом в обгрунтування позовних вимог вказав, що сторони у справі перебували у зареєстрованому шлюбі з 06.08.2009 року. Від вказаного шлюбу у сторін народився син [PERSON] , [INFO] , що підтверджується Свідоцтвом про народження, видане Відділом реєстрації актів цивільного стану Сквирського районного управління юстиції Київської області, актовий запис №128. Рішенням Сквирського районного суду Київської області від 01.08.2013 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] - розірвано. Неповнолітній син [PERSON] , [INFO] після розірвання шлюбу між сторонами залишився проживати з позивачкою [PERSON] Відповідно до вимог ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Відповідач [PERSON] з часу розірвання шлюбу самоусунувся від виховання сина [PERSON] , має іншу сім`ю, не надає матеріальної та іншої допомоги на утримання сина. Посилаючись на все вищевикладене позивачка [PERSON] звертається до суду з позовом та просить суд: позбавити батьківських прав [PERSON] , [INFO] , громадянина України, проживаючого за адресою: [ADDRESS] , відносно малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Позивачка [PERSON] та її представник [PERSON] в судове засідання не з`явилися, представник позивачки звернувся до суду з заявою, просив провести розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити (а.с.35). Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, попередньо надав до канцелярії суду заяву, в якій зазначив, що позовні вимоги [PERSON] визнає в повному обсязі та просить не проводити фіксацію судового засідання (а. с. 40). Представник третьої особи Органу опіки та піклування Сквирської міської ради Київської області в судове засідання не з`явився, про слухання справи був повідомлений належним чином, надав до канцелярії суду заяву де просив провести розгляд справи без участі представника та просив провести розгляд справи без фіксації судового засідання, позовні вимоги підтримують в повному обсязі (а.с. 37). Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до вимог ч.3,4 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладання мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206,207 цього Кодексу. Частиною 1 ст. 206 ЦПК України передбачено, що позивач може відмовитись від позову, а відповідач - визнати позов на будь - якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Суд, вважає за необхідне ухвалити рішення при проведенні підготовчого судового засідання. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частиною 1 ст. 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до вимог ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з вимогами ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених ст. 82 ЦПК України. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 06.08.2009 року (а.с.13,14). Від спільного проживання в [PERSON] та [PERSON] народився син [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією Свідоцтва про народження Серія [NUMBER] видане Відділом реєстрації актів цивільного стану Сквирського районного управління юстиції Київської області 06.08.2009 року, актовий запис № 128 (а.с.12). 01.08.2013 року рішенням Сквирського районного суду Київської області шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано (а.с.13,14) Неповнолітній [PERSON] , [INFO] залишився на вихованні у позивачки [PERSON] , що підтверджується актом депутата Сквирської міської ради (а.с.15,16). Відповідач [PERSON] усунувся від виховання сина, не цікавляться його розвитком, здоров`ям, духовним та фізичним станом, не допомагає матеріально, що підтверджується інформаційною довідкою №366 від 27.11.2018 року виданою навчально-виховного комплексу «Сквирський ліцей-загальноосвітня школа 1-2 ступенів» Сквирської районної ради Київської області (а.с.23). Відповідно до висновку Органу опіки та піклування Виконавчого комітету Сквирської міської ради Київської області № 23 від 18 грудня 2018 року про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] вбачається, що орган опіки та піклування при виконавчому комітеті Сквирської міської ради вважає за доцільне позбавити [PERSON] батьківських прав, відносно малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] (а.с.18,19,20). В силу ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 року) в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до статті 8 Закону України « Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя , достатній для її фізичного , інтелектуального , морального , культурного , духовного і соціального розвитку . Батьки або особи , які їх заміняють , несуть відповідальність за створення умов , необхідних для всебічного розвитку дитини , відповідно до законів України . Відповідно до ч.8 ст.7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Відповідно до вимог ст.150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини. Забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини. Відповідно до ст.151 СК України, батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Батьки мають право залучати до виховання дитини інших осіб, передавати її на виховання фізичним та юридичним особам. Батьки мають право обирати форми та методи виховання, крім тих, які суперечать закону, моральним засадам суспільства. Статтею 155 СК України передбачено, що здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. У ч.1,2 ст.157 СК України вказано, що питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Відповідно до ст.141 СК України, мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Позбавлення батьківських прав є, з одного боку, засобом захисту прав дитини, а з другого - заходом впливу на батьків, які неналежним чином виконують свої батьківські обов`язки стосовно дитини. Позбавлення батьківських прав можливе виключно на підставі рішення суду. Частиною 1 ст.164 СК України встановлено вичерпний перелік підстав для позбавлення батьківських прав. В ч.1 п.2 ст.164 СК України вказано, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню дитини. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п.п.15, 16 постанови № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» із змінами, позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надаються дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, та і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Статтею 165 СК України визначено перелік осіб, які мають право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав. Такими особами є один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла 14 років. Суд з урахуванням вище наведеного та відповідно до вимог ст. 164 СК України, вважає за необхідне позбавити відповідача [PERSON] батьківських прав, щодо його неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , оскільки судом встановлено, що відповідач ухиляється без поважних причин від виконання своїх батьківських обов`язків, вихованням сина, піклуванням про його всебічний розвиток, про стан здоров`я не займається, свідомо нехтує своїми батьківськими обов`язками щодо дитини, про що відповідач також не заперечує в своїй заяві про визнання позову. На підставі викладеного та

Outcome: approved