Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-27 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду з позовом до Акціонерного товариства «Альфа-Банк» (далі - АТ «Альфа-Банк»), державного реєстратора виконавчого комітету Петрівської сільської ради Генічеського району Херсонської області Мустафаєва Фаріта Анваровича (далі - держаний реєстратор), в якому просив визнання протиправним та скасувати рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер запису 47320697 від 12 червня 2019 року, скасувати, внесений на підставі цього рішення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, запис про право власності за №31968807 від 10 червня 2019 року за АТ «Укрсоцбанк». Позов обґрунтовано тим, що 13 березня 2007 року між [PERSON] та АТ «Укрсоцбанк» укладено кредитний договір, відповідно до якого [PERSON] отримала в банку кредит в сумі 24900 доларів США. З метою забезпечення виконання зобов`язання, між сторонами укладено договір іпотеки. Предметом іпотеки був житловий будинок [ADDRESS] . 10 червня 2019 року право власності на вказане іпотечне майно зареєстровано за АТ «Укрсоцбанк». Підставою для реєстрації права власності був зазначений іпотечний договір та повідомлення про звернення стягнення на предмет іпотеки від 5 березня 2019 року. Разом з цим, вважає дії державного реєстратора незаконними оскільки повідомлення про звернення стягнення на предмет іпотеки позивач не отримувала. Крім того, в супереч ст.35 Закону України «Про іпотеку» АТ «Укрсоцбанк» не направляв відповідачу вимогу про виконання зобов`язання за договором та попередження про наслідки невиконання такої вимоги в 30 денний строк. Просив визнати протиправними та скасувати рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер запису 47320697, від 12 червня 2019 року, скасувати внесений на підставі цього рішення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запис про право власності за №31968807 від 10 червня 2020 року за АТ «Укрсоцбанк». Вирішити питання щодо розподілу судових витрат. У відзиві на позов, представник відповідача вказує на безпідставність доводів позивача, оскільки повідомлення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору, останній було направлено за зазначеною нею адресою рекомендованим листом з повідомленням, відповідно до умов п.6.2 Іпотечного договору. Разом з цим, позивач не виявила бажання отримати таке повідомлення. Просив відмовити у позові. 9 січня 2020 року відкрито провадження у справі. Справу призначено до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. 22 січня 2020 року постановлено ухвалу про розгляд справи в порядку загального позовного провадження. Ухвалою Білозерського районного суду Херсонської області від 15 січня 2020 року, задоволено заяву про забезпечення позову, заборонено вчиняти будь-які реєстраційні дії відносно будинку [ADDRESS] . Ухвалою Білозерського районного суду Херсонської області від 20 лютого 2020 року, за клопотанням представника позивача, витребувано реєстраційну справу щодо будинку [ADDRESS] . В судове засідання представник позивача не з`явився, про дату, час та місце судового розгляду повідомлений належним чином, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позов підтримує, з підстав викладених у позовній заяві. Представник АТ «Альфа-Банк» та державний реєстратор в судове засідання не з`явилися, надали заяви про розгляд справи за їх відсутності, просили відмовити у позові. Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Суд установив, що 13 березня 2007 року між [PERSON] та АТ «Укрсоцбанк» укладено кредитний договір, відповідно до якого, [PERSON] отримала кредит в сумі 24900 доларів США, зі сплатою процентів за користування кредитом в розмірі 13% річних, з кінцевим терміном повернення всієї заборгованості за кредитом - 12 березня 2022 року. З метою забезпечення виконання зобов`язання за вказаним кредитним договором, 13 березня 2007 року між сторонами укладено договір іпотеки №02-23-Ф070162П-374, відповідно до якого, [PERSON] передала в іпотеку АТ «Укрсоцбанк» належний їй житловий будинок [ADDRESS] . Вказані обставини підтверджуються зазначеним кредитним договором та договором іпотеки та сторонами не заперечується. Пунктом 4.1 Договору іпотеки передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання іпотекодавцем основного зобов`язання, іпотекодержатель має право задовольнити свої забезпеченні іпотекою вимоги шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Відповідно до п.4.5 Договору іпотеки, сторони узгодили, що іпотекодержатель звертає стягнення на предмет іпотеки за своїм вибором в один із визначених договором способів. Зокрема, шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов`язань, в порядку передбаченому ст.37 Закону України «Про іпотеку» (п.4.5.3 Договору іпотеки) 10 червня 2019 року представник АТ «Укрсоцбанк» звернувся до державного реєстратора виконавчого комітету Петрівської сільської ради Генічеського району Херсонської області Мустафаєва Фаріта Анваровича із заявою про реєстрацію права власності на будинок [ADDRESS] зареєстровано за АТ «Украсоцбанк». До заяви додано іпотечний договір, договір кредиту, повідомлення про звернення стягнення, поштове повідомлення. 12 червня 2019 року державний реєстратор прийняв рішенням №47320697 про проведення державної реєстрації прав власності на вказаний будинок за АТ «Украсоцбанк». Номер запису про право власності 31968807. Підставою виникнення права власності зазначено повідомлення про звернення стягнення на предмет іпотеки, серія та номер К/И/УСБ/ Б , виданий 5 березня 2019 року АТ «Укрсоцбанк»; іпотечний договір №02-23-Ф070162П-374 від 13 березня 2007 року. Зазначене підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за №170471018 від 14 червня 2019 року, рішенням державного реєстратора №47320697 від 12 червня 2019 року. Відповідно до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, Акціонерне товариство «Альфа Банк» є правонаступником Акціонерного товариства «Укрсоцбанк». Відповідно до статті 1 Закону України № 898-IV «Про іпотеку» від 5 червня 2003 року (далі - Закон № 898-IV) іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Згідно до ч.1 ст.3 Закону № 898-IV іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. До іпотеки, яка виникає на підставі закону або рішення суду, застосовуються правила щодо іпотеки, яка виникає на підставі договору, якщо інше не встановлено законом. Зі змісту частини першої статті 35 Закону № 898-IV вбачається, що у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Частиною першою статті 37 Закону № 898-IV (в редакції, чинній на час укладення договору іпотеки) визначено, що іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, який передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання, є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки. Приписами статті 36 Закону № 898-IV (в редакції, яка діяла на час укладення договору іпотеки) передбачено, що сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, який підлягає нотаріальному посвідченню і може бути укладений в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки. Разом з тим, відповідно до пункту 61 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127 (далі - Порядок) (в редакції, яка діяла на час прийняття оскарженого рішення) для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, також подаються: 1) копія письмової вимоги про усунення порушень, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця; 2) документ, що підтверджує наявність факту завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у відповідній письмовій вимозі; 3) заставна (якщо іпотечним договором передбачено її видачу). Таким чином, для задоволення вимог іпотекодержателя шляхом позасудового врегулювання обов`язковим є надсилання іпотекодавцю та боржнику письмової вимоги про дострокове виконання зобов`язання за кредитним договором. 5 березня 2019 року АТ «Укрсоцбанк» направив [PERSON] повідомлення відповідно до якого, вимагав сплатити борг за кредитним договором від 13 березня 2007 року, який станом на 1 березня 2019 року становив 43485,15 доларів США. Позичальник попереджена, що в разі невиконання вказаної вимоги протягом 30 денного строку, банк має намір звернути стягнення на предмет іпотеки в порядку передбаченому ст.37 Закону України «Про іпотеку». Вказане повідомлення було направлено [PERSON] рекомендованим листом з повідомленням про вручення. Зазначене повідомлення [PERSON] не отримала, повернуто відправнику у зв`язку з закінченням строку зберігання. Пунктом 6.1 Договору іпотеки передбачено, що усі повідомлення за цим договором будуть вважатися зробленими належним чином, у випадку, якщо вони здійснені у письмовій формі та надіслані рекомендованим листом, кур`єром, телеграфом, або вручені особисто за зазначеними адресами сторін. Датою отримання таких повідомлень буде вважатися дата їх особистого вручення або дата поштового штемпеля відділення зв`язку одержувача. Суд не погоджується з доводами представника відповідача, що [PERSON] була належним чином повідомлена про необхідність усунення порушення за кредитним договором, оскільки вказане повідомлення їй направлено відповідно до п.6.1 Договору іпотеки. З договору вбачається, що [PERSON] зазначила своєю адресою: [ADDRESS] . Разом з цим, з матеріалів реєстраційної справи, зокрема поштового конверту, вбачається, що зазначена вимога була направлена їй за адресою: [ADDRESS] . Враховуючи, вказане, суд дійшов висновку, що фактично вимога від про необхідність усунення порушення за кредитним договором [PERSON] не направлялася, а отже, державний реєстратор дійшов помилкового висновку, щодо наявності підстав для прийняття оскарженого ним рішення. Разом з цим, вимога позивача про визнання протиправним та скасування рішення державного реєстратора, індексний номер запису 47320697, від 12 червня 2019 року задоволенню не підлягає, оскільки рішення суб`єкта державної реєстрації прав про державну реєстрацію прав із внесенням відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вичерпує свою дію. Тому належним способом захисту права або інтересу позивача у такому разі є не скасування рішення суб`єкта державної реєстрації прав про державну реєстрацію прав, а скасування запису про проведену державну реєстрацію права власності (частина друга статті 26 Закону України від 1 липня 2004 року № 1952-IV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). Така правова позиція викладена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2019 року, у справі № 802/1340/18-а, та від 4 вересня 2018 року, у справі № 915/127/18. Згідно до ч. 6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права. За таких обставин, позов підлягає задоволенню частково. Вирішуючи питання щодо стягнення з відповідачів судових витрат, суд зазначає, що такі вимоги також підлягають задоволенню частково. Відповідно до ч. 1, п.1 ч.3 ст.133 ЦПК судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких належать зокрема витрати на професійну правничу допомогу. Зі змісту п.3 ч.2 ст.141 ЦПК вбачається, що судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Відповідно до ч.1, 2 ст.134 ЦПК разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. З матеріалів цивільної справи вбачається, що представником позивача, разом з позовною заявою, надано орієнтовний розрахунок суми судових витрат на суму 4908 грн. 30 коп.. Разом з цим, з вказаного розрахунку вбачається, що він містить перелік дій, вчинених представником позивача, які не мають відношення до даної справи. Таким чином, фактично позивачем не подано до суду попереднього розрахунку судових витрат у даній справі. Згідно до матеріалів справи, позивачем понесені судові витрати за сплачений судовий збір в сумі 1152 грн. 62 коп., а саме за подання до суду позовної заяви в сумі 768 грн. 40 коп. та подання заяви про забезпечення позову в сумі 384 грн. 20 коп.. Враховуючи положення ч.2 ст.134 ЦПК, з відповідачів має бути стягнуті судові витрати за сплачений позивачем судовий збір. На підставі Закону України № 898-IV «Про іпотеку» від 5 червня 2003 року, Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127, Закону України№ 1952-IV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 1 липня 2004 року, суд,

Outcome: partial