Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-31 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду із зазначеною позовною заявою та в обґрунтування позовних вимог вказував на те, що 23.12.2010 року між сторонами укладений договір про надання банківських послуг № б/н, відповідно до умов якого позивач надав відповідачу кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку в розмірі 15000,00 грн., в обмін на зобов`язання відповідача погашати кредит у строки та порядку, передбаченими Договором зі сплатою відсотків за користування кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом. Вказаний договір складається із Анкети - Заяви, Умов і Правил надання банківських послуг, а також Правил користування платіжною карткою та фактично є договором приєднання до умов встановлених банком, згоду на укладення якого відповідач підтвердив своїм підписом у Заяві. В порушення умов зазначеного договору та ст.ст. 526, 530 ЦК України відповідач належним чином не виконав покладених на нього зобов`язань по погашенню кредиту, у зв`язку з чим, станом на 28.02.2014 утворилася заборгованість в загальному розмірі 24701,85 грн., яка стягнута з відповідача на користь позивача рішенням Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 25 вересня 2014 року. Винесення рішення Криворізьким районним судом Дніпропетровської області від 25.09.2014 року не свідчить про припинення договірних правовідносин сторін, оскільки договір діє до повного виконання сторонами зобов`язань та не звільняє боржника від відповідальності за невиконання ним грошового зобов`язання. Відповідач належним чином не виконує рішення суду та станом на 31.01.2021 має прострочену заборгованість в розмірі 13208,96 грн. Оскільки з відповідача було стягнено зобов`язання за період дати укладення кредитного договору до дати поточної заборгованості, яка вказана в рішенні суду від 25.09.2014, тобто за період з 23.12.2010 по 28.02.2014, то за період після подання позовної заяви від 28.05.2014, з 29.05.2014 по 31.01.2021 відповідач має заборгованість у розмірі 22641,97 грн., яка складається з індексу інфляції за прострочення виконання зобов`язання в розмірі 19995,11 грн. та 3% річних від простроченої суми - 2646,86 грн., яку представник позивача просив стягнути з відповідача на користь позивача, а також витрати по оплаті судового збору в розмірі 2270,00 грн. Представник позивача - АТ КБ «Приватбанк» в судове засідання не з`явився, але надав клопотання в якому просив справу розглянути за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Проти винесення заочного рішення не заперечував (а.с. 4 зворот). Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, причини неявки суду не повідомив про час та місце розгляду справи повідомлений у встановленому законом порядку (а.с. 63,64). Заяв про розгляд справи за його відсутності до суду не надходило, відзиву не подано. Справу розглянуто в порядку спрощеного позовного провадження за правилами глави 10 розділу ІІІ ЦПК України. Зі згоди представника позивача, який не заперечує проти заочного розгляду справи, суд на місці постановив ухвалити по справі заочне рішення, на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. В зв`язку з неявкою в судове засіданні всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», правонаступником якого є АТ КБ «ПРИВАТБАНК» (а.с. 6-7) та відповідачем укладений договір про надання банківських послуг без номеру від 23.12.2010 (далі, - Договір), який складається із Заяви, Умов і Правил надання банківських послуг (далі, - Умови), Правил користування платіжною карткою та Тарифів (а.с. 13,14,15-38), згоду на укладення якого відповідач підтвердив своїм підписом у Заяві. Відповідно до умов договору позивач надав відповідачу кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку в розмірі 15000,00 грн., в обмін на зобов`язання відповідача погашати кредит у строки та порядку, передбаченими Договором зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом По суті вказаний Договір є договором приєднання в розумінні ч.1 ст. 634 ЦК України, якою визначено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Всупереч умовам спірного кредитного договору відповідач взяті на себе зобов`язання по поверненню кредиту належним чином не виконав, в результаті чого станом на 28.02.2014, утворилася кредитна заборгованість у розмірі 24701,85 грн. Рішенням Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 25 вересня 2014 року з відповідача на користь позивача стягнута заборгованість за кредитним договором № б/н від 23.12.2010 станом на 28.02.2014 у загальному розмірі 24701,85 грн. (а.с. 40-41). Відповідач належним чином не виконує рішення суду та станом на 31.01.2021 має прострочену заборгованість в розмірі 13208,96 грн., про що зазначав позивач та не заперечив відповідач. Відповідно до ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. За змістом статей 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Правовий аналіз положень статей 526, 599, 611, 625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судових рішень про стягнення суми боргу за кредитним договором та звернення стягнення на предмет іпотеки, які боржники не виконали, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржників від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу. Зазначена позиція підтверджена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі №310/11534/13-ц (провадження №14-154цс18), від 04 червня 2019 року у справі №916/190/18 (провадження № 12-302гс18). Отже, наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє боржника та поручителя від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання й не позбавляє кредитора права на отримання штрафних санкцій, передбачених умовами договору та ЦК України, а також процентів, належних кредитору відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Статті 526, 527, 530 ЦК України передбачають, що зобов`язання повинні виконуватись належним чином та в установлений термін. У відповідності до положень ст. 623 ЦК України боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. У випадках, коли боржник порушив умови договору, прострочивши виконання грошового зобов`язання, за ч. 1ст. 1050 ЦК України застосуванню у таких правовідносинах підлягає положення ст. 625 цього Кодексу. Згідно з ч. 2ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. З постанов Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справах №703/2718/16-ц та №646/14523/15-цвбачається, що за змістом частини другої статті 625 ЦК України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за неналежне виконання зобов`язання. Судом встановлено, що позивач скористався правом звернення з вимогою про повернення кредиту, звернувшись у 2014 році до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за кредитом, вимоги якого задоволено рішенням Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 25 вересня 2014 року (а.с. 40-41), але відповідач рішення суду не виконав., у зв`язку з чим має заборгованість за період з 29.05.2014 по 31.01.2021 у розмірі 22641,97 грн., яка складається з індексу інфляції за прострочення виконання зобов`язання в розмірі 19995,11 грн. та 3% річних від простроченої суми - 2646,86 грн. що підтверджується розрахунком заборгованості (а.с. 43-44), про що також вказував позивач та не заперечив відповідач. Згідно з правовим висновком, викладеним Верховним Судом в постанові від 14 лютого 2018 року по справі № 564/2199/15-ц, наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора надає кредитору право лише на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК України. З правової позиції, викладеній в постанові Верховного Суду від 16 січня 2019 року по справі № 373/2054/16-ц вбачається, що оскільки стаття 625 ЦК України розміщена в розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України, то вона поширює свою дію на всі зобов`язання, якщо інше не передбачено в спеціальних нормах, які регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань. Передбачене частиною другою статті 625 ЦК України нарахування 3 % річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації від боржника. У частині другій статті 625 ЦК України прямо зазначено, що 3 % річних визначаються від простроченої суми за весь час прострочення. Тому при обрахунку 3 % річних за основу має братися прострочена сума, визначена у договорі чи судовому рішенні, а не її еквівалент у національній валюті України. На підставі викладеного, суд вважає за необхідне позов задовольнити та стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором № б/н від 23.12.2010 за період з 29.05.2014 по 31.01.2021 року у розмірі 22641,97 грн., яка складається з індексу інфляції за прострочення виконання зобов`язання в розмірі 19995,11 грн. та 3% річних від простроченої суми - 2646,86 грн. Крім того відповідно до положення п.1 ч.2 ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений та документально підтверджений судовий збір в розмірі 2270,00 гривень (а.с. 5).

Outcome: approved