Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-07 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду із вищевказаним позовом до відповідача, підставність якого обґрунтував тим, що 06.06.2017 помер брат позивача [PERSON]. Після його смерті відкрилась спадщина. За життя, 29.05.2013 [PERSON] на випадок своєї смерті вчинив особисте розпорядження, відповідно до якого заповів житловий будинок, сарай та земельні ділянки згідно державних актів, земельний пай і все майно, що знаходиться за адресою: с. Костянтинівка, вул. Миру, 86, своєму брату позивачеві [PERSON]. Останній спадщину в установленому законом порядку прийняв. Також прийняв спадщину син спадкодавця відповідач у справі [PERSON], оскільки, будучи неповнолітнім на час відкриття спадщини, набув права на спадкування обовязкової частки за наявності заповіту. Постановою нотаріуса позивачу було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії та видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельні ділянки, що увійшли до його складу, оскільки згідно заповіту спадкодавець заповів земельні ділянки згідно державних актів, утім їх не конкретизовано (серія, номер відсутній, площа та кадастрові номера), а також вказано про земельний пай, який знаходиться поза межами населеного пункту села Костянтинівка. Вказане стало підставою для звернення до суду із даним позовом в якому позивач просив суд визнати за ним право власності на Ѕ частку земельних ділянок згідно Державного акту на право приватної власності на землю серії ВН №04981, а також Ѕ частку земельної ділянки згідно державного акту на право приватної власності на землю серії ВН №07814. 22.01.2019 законний представник відповідача [PERSON] подала до суду зустрічну позовну заяву до позивача, в якій просила суд визнати за неповнолітнім [PERSON] право власності на Ѕ частку земельних ділянок згідно Державного акту на право приватної власності на землю серії ВН №04981, а також на цілу земельну ділянку згідно державного акту на право приватної власності на землю серії ВН №07814, обґрунтовуючи підставність позову тим, що її син [PERSON], будучи неповнолітнім на час відкриття спадщини набув права на спадкування обовязкової частки у спадщині, у тому числі згідно заповіту від 29.05.2013 вчиненого спадкодавцем на імя позивача, на частину майна нотаріус видав нотаріальні акти, утім на земельні ділянки та земельний пай, що згідно наведених вище державних актів реалізувати свої права в нотаріальному порядку позбавлений можливості, оскільки згідно заповіту спадкодавець заповів земельні ділянки згідно державних актів, утім їх не конкретизовано (серія та номер відсутній, площа та кадастрові номера не зазначені). Також, представник вважає, що відповідач має право на спадкування усієї земельної ділянки згідно державного акту на право приватної власності на землю серії ВН №07814, так як ця земельна ділянка не увійшла до складу жодного із заповітів вчинених спадкодавцем, оскільки знаходиться поза межами населеного пункту села Костянтинівка, отож має наступати право на спадкування її за законом, яке її син має, будучи спадкоємцем першої черги спадкування за законом та за відсутності інших спадкоємців цієї черги. Ухвалою суду від 23.01.2019 зустрічний позов було прийнято до розгляду та обєднано із первісним для їх спільного розгляду. У визначений судом строк відповідач не подав до суду відзиву. Представник позивача в межах визначеного судом строку подав до суду відзив на зустрічний позов, відповідно до якого позовні вимоги визнав частково, вказуючи, що відповідач набув права на спадкування на Ѕ частку майна, що увійшло до складу заповіту вчиненого спадкодавцем 29.05.2013 на імя позивача, тому не може претендувати на спадкування усієї земельної ділянки згідно державного акту\~на право\~приватної власності\~на землю\~серії ВН\~№07814,\~яка також\~є обєктом\~спадкування за\~заповітом,\~оскільки іншої\~земельної ділянки\~яка б\~мала статус\~земельного паю\~спадкодавець не\~мав,\~незважаючи на\~те,\~що в\~заповіті така\~земля не\~конкретизована. Ухвалою суду від 19.12.2018 за клопотанням представника позивачф було витребувано матеріали спадкової справи після смерті [PERSON] У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги за первісним позовом підтримав, просив суд їх задовольнити у повному обсязі, зустрічний позов визнав частково, зіславшись на обставини викладені у відзиві на зустрічний позов. Також просив суд вирішити питання судових витрат у справі. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги за первісним позовом визнала частково, а зустрічний позов підтримала у повному обсязі просила суд його задовольнити за обставин наведених у зустрічній позовній заяві. Суд, вислухавши пояснення представників сторін, вивчивши та дослідивши матеріали цивільної справи, повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши усі зібрані у справі докази, встановив, що 06.06.2017 в смт. Турбів Липовецького району Вінницької області помер [PERSON], на що вказує свідоцтво про смерть серія І-АМ №381539. Після його смерті відкрилась спадщина. Із матеріалів спадкової справи №102/2017 до майна померлого [PERSON], суд встановив, що своїм правом на спадкування скористались сторони цього спору, а також [PERSON]. Позивач, [PERSON], будучи спадкоємцем за заповітом вчиненим 29.05.2013 спадкодавцем, який був посвідчений секретарем Новоприлуцької сільської ради Липовецького району Вінницької області та зареєстрованим в реєстрі за №27. Відповідно до вказаного правочину [PERSON] заповів житловий будинок, сарай, земельні ділянки згідно державних актів, земельний пай і все майно, що знаходиться за адресою с. Костянтинівка, вул.. Миру, 86, своєму брату [PERSON] Відповідач, [PERSON], як спадкоємець, який будучи неповнолітнім на час відкриття спадщини, набув права на спадкування обовязкової частки у спадщини незалежно від змісту заповітів. [PERSON] як спадкоємець за іншим заповітом від 29.05.2013 зареєстрованим в реєстрі за №28. Встановлені судом обставини свідчать про те, що після смерті [PERSON], спадщину прийняли три особи, у тому числі сторони цього спору. Утім постановою державного нотаріуса Липовецької державної нотаріальної контори від 22.08.2018 було відмовлено позивачеві [PERSON] у вчиненні нотаріальної дії та видачі на його імя свідоцтва про право на спадщину за заповітом, який посвідчений секретарем Новоприлуцької сільської ради Липовецького району 29.05.2013 за реєстровим №27 на земельні ділянки, які належали померлому 06.06.2017 [PERSON] Відмова мотивована тим, що із змісту заповіту не зрозуміло, які саме земельні ділянки заповів спадкодавець [PERSON], оскільки не зазначено серії та номера державних актів, площі земельних ділянок та кадастрові номера, а ще одна земельна ділянка зазначена як земельний пай та розташована поза межами населеного пункту с. Костянтинівка (а.с.22). У п.23 постанови ПВС України від 30.05.2008 за №7, зазначено, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. [PERSON] державного акту про право приватної власності на землю серія ВН №04981 [PERSON] є власником земельної ділянки, площею 0,36 га, яка розташована на території с. Костянтинівка Костянтинівської сільської ради, цільове призначення землі для обслуговування житлового будинку та ведення особистого підсобного господарства. Нормативна грошова оцінка земельної ділянки згідно витягу із технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки від 11.09.2018 за №638 становить 61\~763, 19 грн. Із державного акту та Витягів з Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку (а.с.86-88) встановлено, що вищевказана земельна ділянка складається із трьох земельних ділянок: - земельної ділянки №1 площею 0,17 га, кадастровий номер 0522282800:01:001:0217, цільове призначення для обслуговування житлового будинку господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), розташованої по вул. Миру, 86, с. Костянтинівка, Липовецького району Вінницької області; - земельної ділянки №2 площею 0,10 га, кадастровий номер 0522282800:01:001:0222, цільове призначення для ведення особистого селянського господарства, розташованої по вул. Миру, б/н, с. Костянтинівка, Липовецького району Вінницької області; - земельної ділянки №3 площею 0,09 га, кадастровий номер 0522282800:01:001:0216, цільове призначення для ведення особистого селянського господарства, розташованої по вул. Л. Українки, б/н, с. Костянтинівка, Липовецького району Вінницької області. Факт належності [PERSON] земельної ділянки, площею 4,2985 га, що розташована на території Костянтинівської сільської ради Липовецького району, цільове призначення землі - для ведення особистого селянського господарства, підтверджено державним актом на право приватної власності на землю серії ВН №07814, виданого 25.02.2002 на підставі рішення 26 сесії 23 скликання Костянтинівської сільської Ради народних депутатів від 01.12.2002 (а.с. 15, 16). [PERSON] з Державного земельного кадастру про земельну ділянку, кадастровий номер земельної ділянки, площею 4,2985 га 0522282800:04:000:0409, її розташування Костянтинівська сільська рада ЛОиповецького району, Вінницької області; цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва; нормативна грошова оцінка земельної ділянки становить 109392, 06 грн.; документ, що є підставою для виникнення права рішення органу місцевого самоврядування Костянтиніської сільської ради від 25.02.2002 26 сесія 23 скликання. Із змісту заповіту вчиненого 29.05.2013 та зареєстрованого в реєстрі за №27, [PERSON], окрім іншого майна, розпорядився земельними ділянками згідно державних актів, земельним паєм і всім майном, що знаходиться за адресою с. Костянтинівка, вул.. Миру, 86. Вказаний заповіт не змінено та не скасовано за життя спадкодавця. Позивач є спадкоємцем за вказаним заповітом, який спадщину прийняв у порядку та строки визначені діючим законодавством, що підтверджено матеріалами спадкової справи. Відповідач є сином спадкодавця, що підтверджується свідоцтвом про його народження (а.с.55), який на момент смерті батька [PERSON] був неповнолітнім. Відповідно до ст.1241 ЦК України неповнолітні спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за\~законом (обов'язкова частка). Із матеріалів спадкової справи та матеріалів цивільної справи встановлено, що відповідач є єдиним спадкоємцем першої черги спадкування за законом, спадщину прийняв у межах визначеного законодавцем строку та порядку, отож набув права на спадкування обовязкової частки незалежно від змісту заповітів, які за життя вчинив його батько [PERSON], що складає Ѕ частки. Судом встановлено, що сторонами визнавались обставини щодо справжньої волі [PERSON] у заповіті від 29.05.2013 зареєстрованого в реєстрі за №27 на розпорядження земельною ділянкою, площею 0,36\~га,\~яка складається\~із трьох\~земельних ділянок\~та розташована\~на території\~с.\~Костянтинівка Костянтинівської\~сільської ради. Зважаючи на те, що у суду не має обґрунтованого сумніву щодо добровільності їх визнання, тому відповідно до ст.82 ч.1 ЦПК України, такі обставини доказуванню не підлягають, отож суд вважає, що за кожною із сторін слід визнати право власності на Ѕ частку земельної ділянки, площею 0,36\~га,\~яка складається\~із трьох\~земельних ділянок\~та розташовані\~на території\~с.\~Костянтинівка Костянтинівської\~сільської ради,\~згідно державного\~акту про\~право приватної\~власності на\~землю серія\~ВН №04981. Вирішуючи спір між сторонами щодо обєкта спадкування, якою є земельна ділянка, площею 4,2985 га, що розташована на території Костянтинівської сільської ради Липовецького району, суд встановив із матеріалів справи, що на день складення заповіту спадкодавцем, земельна ділянка, яка підпадає під статус земельної частки (паю), тобто її цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, була лише одна, яка належала спадкодавцеві згідно державного акту на право приватної власності на землю серії ВН №07814, виданого 25.02.2002 на підставі рішення 26 сесії 23 скликання Костянтинівської сільської Ради народних депутатів від 01.12.2002. [PERSON] витягу із Державного земельного кадастру, вказаній земельній ділянці присвоєно кадастровий номер 0522282800:04:000:0409. Зважаючи на вищевикладене, суд вважає, що [PERSON], складаючи заповіт самостійно та вільно виявив волю щодо настання реальних наслідків вчиненого ним правочину, що в разі його смерті позивач успадкує земельну ділянку,\~яка має\~статус земельний пай або цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, належну йому згідно державного акту серії ВН №07814, виданого 25.02.2002, оскільки іншої за таким статусом не мав. [PERSON]\~ст. 1225 ЦК України\~право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах із збереженням цільового призначення. Аналізуючи зібрані у справі докази судом встановлено належність майна спадкодавцеві, майно конкретизовано, отож суд вважає, що воно було охоплене заповітом від 29.05.2013 зареєстрованому в реєстрі за №27, відтак доводи відповідача та його представника наведені у зустрічному позові та у судовому засіданні в цій частині щодо того, що така земельна ділянка не є земельним паєм, а її місце розташування не узгоджується із зазначеним місцемзнаходження у заповіті суперечать встановленим судом обставинам справи та зібраним і перевіреним судом у справі доказам, а також волі спадкодавця, оскільки розпоряджаючись усім свіоїм майном у заповітах на користь своїх братів, суд вважає, що він таким чином мав намір обмежити сина [PERSON] у спадкуванні належного йому майна. За встановлених обставин та у контексті наведених правових норм регулювання предмета спору, суд дійшов висновку, що сторони набули права на спадкування вказаної земельної ділянки у рівних частках, тобто по Ѕ частці кожному в залежності від набутого ними права на спадкування після смерті [PERSON]. Зважаючи на викладене, суд задовольняє первісний позов у повному обсязі, а зустрічний позов задовольняє частково, оскільки наявність порушених прав сторін було встановлено в ході судового розгляду справи, отож вони підлягають захисту судом у спосіб, що ними обраний. Питання судових витрат суд вирішує відповідно до Глави 8 ЦПК України. Судом встановлено, що позивачем при предявленні позову було сплачено судовий збір у розмірі 1711, 56 гривень, у той час як ціна позову 85\~577, 62 грн., отож позивач сплатив судовий збір в більшому розмірі, ніж встановлено законом, отож розмір в сумі 855, 78 грн. підлягає поверненню позивачеві у відповідності до ст.7 Закону України «Про судовий збір». Також суд\~вважає за\~доцільне звільнити\~сторони від\~обовязку сплачувати\~одна одній\~ судові\~витрати у\~вигляді судового\~збору,\~оскільки судові\~витрати покладено на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, які є однаковими, а в тій частині що відмовлено відповідачеві їх слід покласти на відповідача. Вирішуючи питання витрат на професійну правничу допомогу, які представник позивача просить суд стягнути із відповідача, суд вважає, що підстав для задоволення таких вимог не встановлено, оскільки згідно договору про надання правової допомоги від 16.11.2018 у п.4 «Оплата та порядок розрахунків» сторони узгодили, що клієнт сплачує адвокату винагороду визначену у додатку до договору, утім додатку не було додано до матеріалів справи. В ході судового розгляду представник позивача надав квитанцію від 08.04.2019 та розмір витрат навів у розрахунку додатково, у той час як розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною, однак судом перевірено, що договір не містить таких умов, отож в їх стягненні слід відмовити. На підставі викладеного та

Outcome: partial