Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-04 00:00:00

Представник позивача звернувся з даним позовом до відповідача, просить стягнути з відділення виконавчої дирекції фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в місті Брянка Луганської області 50000 гривень в рахунок компенсації моральної шкоди, понесеної внаслідок професійного захворювання. В обґрунтування заявлених вимог зазначив, що позивачу у 2005 році під час огляду МСЕК вперше встановлено 20% втрати професійної працездатності з 06.07.2005 року у зв'язку із професійним захворюванням. В подальшому, 22.06.2007 році діагноз та відсоток втрати працездатності підтверджено і визначено 20 % втрати професійної працездатності по пильовому бронхіту. Отримання даного професійного захворювання завдало йому моральних страждань, оскільки його працездатність суттєво обмежилася, доходи різко зменшилися та психологічна атмосфера в родині погіршилася. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив задовольнити їх у повному обсязі, надавши пояснення, аналогічні викладеним у позові. Представник відповідача ВВД ФССНВВПЗ України в м. Брянка у судовому засідання заперечувала проти задоволення позовних вимог, вважає їх безпідставними і такими, що не відповідають нормам законодавства. . Суд, вислухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав. Як встановлено у судовому засіданні, позивач з 1987 року працював на шахті «Вергулівська» слюсарем підземним з повним робочим днем під землею, а 12.06.2003 року був звільнений за власним бажанням, що підтверджується копією трудової книжки (а.с.8-16). З копії довідки МСЕК від 06.07.2005 року позивачу після проходження огляду в Луганській МСЕК первинно був визначений ступінь втрати професійної працездатності у відсотках, а саме 20% з 06.07.2005 року на підставі акту № 86-1251, дата переогляду 22.06.2007 року. (а.с. 7). Згідно копії довідки МСЕК від 30.05.2007 року позивачу після проходження огляду в Стахановській МСЕК повторно був визначений ступінь втрати професійної працездатності у відсотках, а саме 20% з 15.05.2007 року безстроково. (а.с. 6). З оглянутої в судовому засіданні медичної книжки на ім'я позивача вбачається,що останній протягом 2005-2007 р.р. неодноразово звертався до медичного закладу зі скаргами на стан здоров'я. Відповідно до ст. 9 ЗУ «Про охорону праці» відшкодування шкоди, заподіяної працівникові внаслідок ушкодження його здоров'я здійснюється Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України відповідно до ЗУ «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності». У відповідності до ст. 21 ЗУ «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» у разі настання страхового випадку Фонд соціального страхування від нещасних випадків зобов'язаний у встановленому законодавством порядку своєчасно та в повному обсязі відшкодовувати шкоду, заподіяну працівникові внаслідок ушкодження його здоров'я, виплачуючи йому, зокрема, грошову суму за моральну шкоду за наявності факту заподіяння цієї шкоди потерпілому. За змістом ст. 21, 28, 30, 34, 35 вищевказаного Закону та абзацу 3 п. 22 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди» право на отримання потерпілим страхових виплат у разі настання стійкої втрати працездатності, у тому числі виплати за моральну шкоду, виникає з дня встановлення особі такої стійкої втрати працездатності вперше висновком МСЕК. Згідно зі ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи. Відповідно до частин 1 та 2 ст. 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом'якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. В судовому засіданні встановлено, що внаслідок професійного захворювання пошкоджено здоров'я позивача, чим завдано моральну шкоду, яка обумовлена моральними та фізичними стражданнями з приводу пошкодження здоров'я, погіршення життєвих умов, що потребує від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Викладене є підставою для відшкодування позивачеві моральної шкоди відповідачем ФССНВ у відповідності до ст. 21 ЗУ. Враховуючи, що згідно з п. 3 ч. 1 ст. 268 ЦК України на вимогу про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я або смертю позовна давність не поширюється, правовідносини між сторонами продовжують існувати, а отже враховуючи п.2 ч.4 Прикінцевих та перехідних положень, до зазначених правовідносин застосовуються положення Цивільного кодексу України у редакції 2004р. Згідно ст. 1167 ч.1 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених ч. 2 цієї статті. Таким чином, ч.1 ст. 1167 ЦК України встановлює загальне правило, відповідно до якого відповідальність за заподіяння моральної шкоди настає за наявності загальної підстави - наявності моральної (немайнової) шкоди, а також за наявності всіх умов відповідальності, а саме: неправомірної поведінки, причинного зв'язку та вини заподіювача. Відповідно до ст. 23 ЦКУ та п. 3 Постанови Пленуму ВСУ від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом, залежно від характеру заподіяних фізичних та душевних страждань, їх глибини та погіршення здібностей потерпілого або позбавлення можливості їх реалізації, а також інших негативних наслідків, з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення, при визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності та справедливості, тому задовольнити вимоги позивача про стягнення з відповідача 50 000 грн. в порядку відшкодування моральної шкоди суд не знаходить можливим, оскільки така сума є завищеною та не відповідає глибині моральних та фізичних страждань позивача, ступеню втрати ним професійної працездатності. Тому суд, враховуючи вимоги розумності, справедливості та співмірності завданої моральної шкоди, з огляду на постійний характер негативних наслідків, обмеження життєдіяльності, порушення та зміну звичайного укладу життя і особистих зв'язків, з урахуванням судової практики, яка склалася на час винесення рішення, вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача 5000 грн. в порядку відшкодування моральної шкоди, що буде еквівалентним завданим моральним стражданням. За таких обставин позовні вимоги до ВВД ФССНВВПЗ України в м. Брянка про стягнення моральної шкоди підлягають задоволенню частково. Відповідно до п. 2 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір», від сплати судового збору звільняються, зокрема, позивачі - за подання позовів про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я. Питання про розподіл судових витрат вирішити відповідно до ст. 88 ЦПК України. На підставі викладеного та п. 3, 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»,, ст.5, 1167, ч.4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України,

Outcome: partial