Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-07 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду із позовом і просить стягнути із відповідача суму страхового відшкодування в розмірі 10029 грн. 00 коп. та судовий збір в розмірі 1921 грн. 00 коп. Посилається на те, що 21 січня 2019 року о 10 год. 40 хв. [PERSON] по вул.Cічових Стрільців, 45 в м. [ADDRESS] , керуючи транспортним засобом марки «Анатоль», державний номер [NUMBER] , не був уважний, не стежив за дорожньою обстановкою, не дотримався безпечного бокового інтервалу, внаслідок чого скоїв зіткнення із автомобілем марки «Skoda Octavia», державний номер [NUMBER] , під керуванням [PERSON] . Внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Вина відповідача у вчиненні даного адміністративного правопорушення встановлена постановою Шевченківського районного суду м.Києва від 18 квітня 2019 року. Цивільна відповідальність водія автомобіля марки «Анатоль», державний номер [NUMBER] , була застрахована ПрАТ «Київхліб» в ПрАТ СК «ПЗУ Україна», яке сплатило страхове відшкодування в розмірі 10029 грн. 00 коп. Вважає, що позивач має право регресної вимоги до відповідача, оскільки останній не повідомив страховика про настання страхової події своєчасно. Представником позивача до суду подано клопотання про розгляд справи в порядку спрощеного провадження. Ухвалою від 10 січня 2020 року відкрито провадження в даній справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. Відповідачу було запропоновано протягом п`ятнадцяти днів із дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі подати відзив на позовну заяву та роз`яснено, що розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін проводиться за його клопотанням, яке він може подати в строк для подання відзиву на позов. \~ \~ \~ \~Як вбачається із трекінгу відправлень поштовий лист, направлений на адресу відповідача, був отриманий членом його сім`ї. \~ \~ \~ \~Відповідно до ч.3 ст.130 ЦПК України, якщо особу, якій адресовано судову повістку, не виявлено в місці проживання, повістку під розписку вручають будь-кому з повнолітніх членів сім`ї, які проживають разом з нею. У такому випадку особа, якій адресовано повістку, вважається належним чином повідомленою про час, дату і місце судового засідання, вчинення іншої процесуальної дії. Відповідач у строк, зазначений в ухвалі про відкриття провадження у справі, відзиву на позов до суду не направив. Зважаючи на відсутність клопотань сторін щодо розгляду справи у судовому засіданні та незначну складність спору, суд не вбачає підстав для проведення судового засідання, а тому справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України. З`ясувавши фактичні обставини справи, судом встановлено наступне. 21 січня 2019 року о 10 год. 40 хв. [PERSON] , керуючи транспортним засобом марки «Анатоль», державний номер [NUMBER] , що належить ПАТ «Київхліб», не був уважний, не стежив за дорожньою обстановкою, не дотримався безпечного бокового інтервалу, внаслідок чого скоїв зіткнення із автомобілем марки «Skoda Octavia», державний номер [NUMBER] , під керуванням [PERSON] . Внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Своїми діями [PERSON] порушив п.п.2.3б, 13.1 ПДР України. Постановою Шевченківського районного суду м.Києва від 18 квітня 2019 року [PERSON] було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП (а.с.35). Цивільна відповідальність водія автомобіля марки « [INFO] », державний номер [NUMBER] , була застрахована ПрАТ «Київхліб» в ПрАТ СК «ПЗУ Україна» за полісом АМ/7714203. Повідомлення про дану дорожньо-транспортну пригоду (а.с.26-27) надійшло до страхової компанії 22 березня 2019 року. 29 січня 2019 року представник власника автомобіля марки «Анатоль», державний номер [NUMBER] , звернувся до ПАТ СК «ПЗУ Україна» із повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду (а.с.26-27). 03 червня 2019 року складений страховий акт № UA2019032200010/L01/01, відповідно до якого сума страхового відшкодування становить 10029 грн. 00 коп. (а.с.36). Копією платіжного доручення № 30806 від 03 червня 2019 року підтверджується факт перерахування страхового відшкодування в розмірі 10029 грн. 00 коп. за вищезазначеним страховим актом (а.с.43). 12 липня 2019 року на адресу відповідача була направлена регресна вимога про виплату страхового відшкодування Суд приймає до уваги подані позивачем докази, на підставі яких встановлені обставини справи, та вважає їх належними, допустимими, достовірними, а їх сукупність достатньою для встановлення обставин, що мають значення для справи. Зважаючи на те, що правовідносини, що виникли між сторонами по справі регулюються положеннями Цивільного кодексу України, Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», суд дійшов висновку про необхідність їх застосування. Відповідно до ст.979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Згідно ч.1 ст.988 ЦК України страховик зобов`язаний протягом двох робочих днів, як тільки стане відомо про настання страхового випадку, вжити заходів щодо оформлення всіх необхідних документів для своєчасного здійснення страхової виплати страхувальникові. Відповідно до ст.33 Закону України „Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов`язаний невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов`язок, він має підтвердити це документально. У підпункті «ґ» 38.1.1 пункту 38.1 статті 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо він не повідомив страховика у строки і за умов, визначених у підпункті 33.1.2 пункту 33.1 статті 33 цього Закону. Відповідно до підпункту 33.1.4 пункту 33.1 статті 33 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов`язаний невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов`язок, він має підтвердити це документально. Такий обов`язок встановлений законодавством для надання страховику можливості перевірити обставини ДТП власними силами і запобігти необґрунтованим виплатам. Як вбачається із правових позицій Верховного Суду, викладених у постанові від 16 січня 2019 року по справі № 208/7291/13-ц, факт неповідомлення страховика про ДТП є підставою для відшкодування страхувальником у порядку регресу сплаченого страховиком страхового відшкодування. Проте в разі, якщо факт настання страхового випадку зафіксований правоохоронними органами; відповідач як особа, винна в ДТП, притягнутий до адміністративної відповідальності; страховик сплатив страхове відшкодування, то сам по собі факт неповідомлення відповідачем страховика про настання страхового випадку не може братися за основу ухвалення рішення, яке повинно ґрунтуватись на загальних положеннях про відшкодування шкоди у недоговірних зобов`язаннях. Це узгоджується із висновками, викладеними у постановах Верховного Суду України від 16 вересня 2015 року у справі № 6-284цс15 та від 22 березня 2017 року у справі № 6-2011цс16. Отже, в даному випадку факт настання страхового випадку ніким не оспорюється, він зафіксований правоохоронними органами, вина відповідача у вчиненні даної дорожньо-транспортної пригоди встановлена постановою суду, яка набрала законної сили. Страхова компанія визнала цей факт, узгодила із потерпілим розмір страхового відшкодування та виплатила його. Тому невчасне повідомлення відповідачем страховика про настання страхового випадку не може бути взяте за основу ухвалення рішення про задоволення позову. Як вбачається із правових позицій Верховного Суду, викладених у постанові від 16 січня 2019 року по справі № 208/7291/13-ц, висновки судів про те, що неповідомлення страховика про настання страхового випадку є підставою для пред`явлення регресного позову, не ґрунтуються на правильному застосуванні підпункту 33.1.4 пункту 33.1 статті 33, підпункту «ґ» 38.1.1 пункту 38.1 статті 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Крім цього, як вбачається із поданих доказів, власником джерела підвищеної небезпеки (транспортного засобу марки є «Анатоль», державний номер [NUMBER] ) на момент дорожньо-транспортної пригоди було ПАТ «Київхліб». Дана обставина встановлена постановою Шевченківського районного суду м.Києва від 18 квітня 2019 року, що набрала законної сили (а.с.35). Відповідно до частини другої статті 1187 Цивільного кодексу України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Тобто нормами частини другої статті 1187 ЦК України визначено особливого суб`єкта, який несе відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, це є його законний володілець. Згідно з підпунктами «г» і «ґ» підпункту 38.1.1 пункту 38.1 статті 38 Закону України № 1961-IV від 01 липня 2004 року страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив ДТП, якщо ДТП визначено в установленому порядку безпосереднім наслідком невідповідності технічного стану та обладнання транспортного засобу існуючим вимогам ПДР; а також якщо він не повідомив страховика у строки і за умов, визначених у підпункті 33.1.2 пункту 33.1 статті 33 цього Закону. Таким чином, норми спеціального Закону № 1961-IV надають страховику, який виплатив страхове відшкодування, альтернативне право на звернення з позовом у порядку регресу до водія транспортного засобу, який спричинив ДТП, у визначених Законом випадках. Однак згідно із частиною першою статті 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків. Із правових позицій Великої Палати Верховного Суду, викладених у постанові від 05 грудня 2018 року по справі № 426/16825/16-ц, вбачається, що аналіз норм статей 1187 та 1172 ЦК України дає підстави стверджувати, що особа, яка керує транспортним засобом у зв`язку з виконанням своїх трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) з особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, не є суб`єктом, який несе відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки. У цьому випадку таким суб`єктом є законний володілець джерела підвищеної небезпеки - роботодавець. Отже, шкода, завдана внаслідок ДТП з вини водія, що на відповідній правовій підставі керував автомобілем, який перебуває у володінні роботодавця, відшкодовується саме володільцем цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм. Аналогічний правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду України від 06 листопада 2013 року (справа № 6-108цс13). Таким чином, альтернатива, визначена підпунктом 38.1.1 пункту 38.1 статті 38 Закону № 1961-IV, до спірних правовідносин не застосовується. Виняток із загального правила, визначеного частиною другою статті 1187 ЦК України, викладено у частинах третій та четвертій цієї статті, відповідно до яких особа, яка неправомірно заволоділа транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, завдала шкоди діяльністю щодо його використання, зберігання або утримання, зобов`язана відшкодувати її на загальних підставах; якщо неправомірному заволодінню іншою особою транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом сприяла недбалість її власника (володільця), шкода, завдана діяльністю щодо його використання, зберігання або утримання, відшкодовується ними спільно, у частці, яка визначається за рішенням суду з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Зі свого боку, фізична чи юридична особа, яка відшкодувала шкоду, завдану її працівником при виконанні трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) чи цивільно-правового договору, має право зворотної вимоги (регресу) до такого працівника - фактичного завдавача шкоди у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом (частина перша статті 1191 ЦК України). Враховуючи вищевикладене, проаналізувавши всі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову. На основі викладеного,

Outcome: dismissed