Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-21 00:00:00

Представник позивачів, [PERSON], звернулась до суду із позовом до відповідачів про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, посилаючись на те, що 13 липня 2013 року [PERSON], керуючи автомобілем «ДЕУ Нексія» державний номерний знак [NUMBER], що належить [PERSON], рухалась в м. Маріуполі по вул. Пашковського та скоїла ДТП із автомобілем «Фольксваген» державний номерний знак [NUMBER] під керуванням [PERSON], який після цього зіткнувся з автомобілем «Рено» державний номерний знак [NUMBER] під керуванням [PERSON], який належить [PERSON], внаслідок чого було завдано шкоди автомобілю позивачів. Провина [PERSON] у скоєнні вказаного ДТП була встановлена постановою суду від 21 серпня 2013 року, за якою відповідачку було притягнуто до відповідальності за ст. 124 КУпАП. Цивільно-правова відповідальність [PERSON] застрахована ПАТ «СК «Країна». Оскільки [PERSON] є інвалідом 3 групи, то відсутність транспортного засобу, яким би користувалась позивачка, змусило нести [PERSON] додаткові витрати на послуги таксі. Вона пережила сильне потрясіння внаслідок таких дій відповідачів. Внаслідок душевних переживань остання захворіла на невроз, від якого лікується. До теперішнього часу [PERSON] відчуває дискомфорт, бо був порушений її життєвий уклад, а також переживає подію, що сталась. Окрім цього з 18 липня 2013 року по 26 липня 2013 року та з 21 вересня 2013 року по 24 вересня 2013 року [PERSON], яка мешкає за межами країни, орендувала автомобіль, на що нею було витрачено 3974,40 грн. та 2430 грн. відповідно. Вказувала, що позивачка має право на відшкодування вказаних витрат, як збитків завданих відповідачами. При цьому зазначає, що спільними діями автомобілів відповідачів було завдано шкоди автомобілю [PERSON], тому обидва відповідачі повинні відшкодувати завдану ДТП матеріальну шкоду. На підставі огляду автомобіля позивачів, «Рено» н/з [NUMBER], від 25 липня 2013 року та від 18 вересня 2013 року за наслідками ДТП від 13 липня 2013 року вбачається, що зазначений транспортний засіб отримав ушкодження, та на відновлення якого позивачами було сплачено 20 833,46 грн. На підставі переліченого представник позивачів просила суд відповідно до уточнених позовних вимог стягнути з відповідачів солідарно на користь [PERSON] збитки за оренду транспортного засобу в сумі 6454,13 грн., стягнути на користь [PERSON] завдану шкоду на відновлення пошкодженого транспортного засобу в сумі 20 833,46 грн., а також просила стягнути на користь [PERSON] завдану останній моральну шкоду в сумі 5000 грн. та судові витрати. Позивачі до суду не з'явились, надавши заяви з проханням вирішити вказаний спір у їх відсутність за присутності їх представника, [PERSON] Представник позивачів, яка діє на підставі договорів, [PERSON], у судове засідання, будучи належним чином повідомленою, також не з'явилась, надавши суду заяву з проханням розглянути вказану справу в її відсутність, наполягаючи при цьому на задоволенні уточнених позовних вимог у повному обсязі. Представник третьої особи, який діє на підставі довіреності, до суду не з'явився, надавши заяву з проханням провести розгляд справи за відсутності представника ПАТ «СК «Країна». Відповідачі, [PERSON] та [PERSON], до суду не з'явились повторно за невідомих суду причин, будучи про день та час розгляду справи повідомленими належним чином, які не надали суду заяв про можливість розгляду справи у їх відсутність. Зі згоди представника позивача суд ухвалює заочне рішення, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає заявлені позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного вмотивування. Згідно до ст. 1166 Цивільного кодексу України (далі за текстом - ЦК) майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Закон України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі за текстом рішення - Закон) регулює відносини у сфері обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів та спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України. Відповідно до ч. 3 ст. 1 Закону потерпілими за цим законом є юридичні та фізичні особи, життю, здоров'ю та/або майну яких заподіяна шкода внаслідок ДТП з використанням транспортного засобу. На підставі ч. 4 ст. 1 Закону особи, відповідальність яких застрахована, є страхувальник та інші особи, які правомірно володіють забезпеченим транспортним засобом. При цьому володіння забезпеченим транспортним засобом вважається правомірним, якщо інше не встановлено законом або рішенням суду. Відповідно ч. 7 ст. 1 Закону забезпечений транспортний засіб - транспортний засіб, зазначений у чинному договорі обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, за умови його експлуатації особами, відповідальність яких застрахована. За ч. 1 ст. 2 Закону відносини у сфері обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Конституцією України, Цивільним кодексом України, Законом України «Про страхування», цим та іншими законами України і нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них. При цьому якщо норми цього Закону передбачають інше, ніж положення інших актів цивільного законодавства України, то застосовуються норми саме Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Згідно до ст. 6 Закону страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого. Відповідно до ст. 9 Закону страховою сумою є грошова сума, у межах якої страховик зобов'язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування. Розмір страхової суми за шкоду, заподіяну майну потерпілих, становить 50000 грн. на одного потерпілого. На підставі ч. 1 ст. 12 Закону розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2% від страхової суми, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих. Страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи. За ч. 1 ст. 22 Закону в разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. На підставі п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, тобто шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Відповідно до ст. 1187 ЦК джерелом підвищеної небезпеки є, крім іншого, діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до п. 6 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 1 березня 2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» (далі за текстом рішення - Постанова Пленуму), якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання шкоди (п. 2.2. Правил дорожнього руху України). Автомобіль «Рено Лагуна» н/з [NUMBER] згідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] належить [PERSON] (а. с. 6). [PERSON] на підставі посвідчення водія [NUMBER] від 16 січня 2009 року застрахувала цивільно-правову відповідальність застрахованого транспортного засобу «Рено Лагуна» н/з [NUMBER], що вбачається з полісу № АС / 2971510, на період з 4 травня 2013 року по 3 травня 2014 року (а. с. 7, 49). Відповідно до постанови від 21 серпня 2013 року, що набула чинності, Орджонікідзевським районним судом міста Маріуполя [PERSON] було визнано винною у спричиненні ДТП, що сталась 13 липня 2013 року в м. Маріуполі по вулиці Пашковського в районі будинку № 16 між транспортним засобом «ДЕУ Нексія» н/з [NUMBER], яким керувала [PERSON], що належить [PERSON], та транспортним засобом «Фольксваген» н/з [NUMBER] під керуванням [PERSON], транспортний засіб якого після цього зіткнувся із автомобілем «Рено» н/з [NUMBER]. На підставі наведеного [PERSON] було притягнуто до відповідальності за ст. 124 КУпАП України в вигляді штрафу у розмірі 340 грн. (а. с. 11). За свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] вбачається, що автомобіль «ДЕУ Нексія» н/з [NUMBER] належить [PERSON] (а. с. 114). Відповідно до посвідчення водія [NUMBER] вбачається, що [PERSON] має право на керування транспортними засобами категорії «В» (а. с. 114). Таким чином суд встановив, що [PERSON] на законних підставах керувала транспортним засобом «ДЕУ Нексія» н/з [NUMBER] на момент ДТП, що сталась 13 липня 2013 року. Однак відповідно до складеного адміністративного протоколу вбачається, що [PERSON] керувала 13 липня 2013 року об 12-20 год. автомобілем «ДЕУ Нексія» н/з [NUMBER] в місті Маріуполі по вулиці Пашковського без полісу або договору про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів, в чому відповідачка зізналась, що вбачається з наданих нею в протоколі пояснень, зазначивши, що строк дії такого полісу минув (а. с. 115). На підставі п. 16 Постанови Пленуму зазначено, що за ст. 21 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» на території України забороняється експлуатація транспортного засобу без поліса обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, тобто володільці транспортних засобів, за винятком осіб, звільнених від обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності згідно з пунктом 13.1 статті 13 цього Закону, зобов'язані застрахувати ризик своєї цивільної відповідальності, яка може настати внаслідок завдання шкоди життю, здоров'ю або майну інших осіб при використанні транспортних засобів. Відповідно до п. 17 Постанови Пленуму необхідною умовою виникнення обов'язку страховика за договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності осіб, які на відповідній правовій підставі володіють транспортними засобами, є настання страхового випадку (події, внаслідок якої завдано шкоди третім особам під час дорожньо-транспортної пригоди, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, цивільно-правова відповідальність якої застрахована за договором). Враховуючи, що цивільно-правова відповідальність власника автомобіля «ДЕУ Нексія» н/з [NUMBER] не була застрахована, то відповідальність за завдану внаслідок ДТП шкоду третім особам 13 липня 2013 року повинна нести відповідачка, [PERSON] За ч. 2 ст. 1188 ЦК, якщо внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки було завдано шкоди іншим особам, особи, які спільно завдали шкоди, зобов'язані її відшкодувати незалежно від їхньої вини. Згідно до п. 8 Постанови Пленуму зазначено, що особи, які спільно завдали шкоди, тобто завдали неподільної шкоди взаємопов'язаними, сукупними діями, або діями з єдністю наміру, несуть солідарну відповідальність перед потерпілими (статті 543, 1190 ЦК). У такому самому порядку відповідають особи, які здійснюють діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, за шкоду, завдану внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки іншим особам. Спір про відшкодування шкоди, завданої при цьому самим джерелам підвищеної небезпеки кожним із їх володільців перед іншим із них, вирішується за правилами статті 1188 ЦК, а саме: шкода, завдана одному з володільців із вини іншого, відшкодовується винним; не відшкодовується шкода, завдана володільцю лише з його вини; за наявності вини всіх володільців розмір відшкодування визначається судом у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення (тобто залежно від ступеня вини кожного); у разі відсутності вини володільців у взаємному завданні шкоди жоден із них не має права на відшкодування. При цьому суди мають розрізняти випадки, коли внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки шкоди завдано самим володільцям цих джерел, від випадків, коли шкоди завдано іншим особам (наприклад, пасажирам, пішоходам). У цьому випадку особи, які спільно завдали шкоди, зобов'язані її відшкодувати незалежно від їхньої вини (частина друга статті 1188 ЦК). При цьому в постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 6 листопада 2013 року по справі № 6-108цс133 була викладена правова позиція за якою вбачається, що за змістом ч. 2 ст. 1188 ЦК обов'язок відшкодувати шкоду, завдану іншим особам (які не є власниками або володільцями транспортного засобу, наприклад, пасажир транспортного засобу), покладається на власників (володільців) джерел підвищеної небезпеки, незалежно від їхньої вини. За таких обставин та на підставі наведених доводів суд вважає, що позовні вимоги, адресовані позивачами [PERSON] не можуть бути задоволенні, оскільки не ґрунтуються на законі, бо відповідач не був винним у ДТП від 13 липня 2013 року, а [PERSON] та [PERSON] у розумінні ч. 2 ст. 1188 ЦК не відносяться до інших осіб, яким внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки було завдано шкоди. На підставі проведеного огляду транспортного засобу «Рено Лагуна» н/з [NUMBER] від 25 липня 2013 року та від 18 вересня 2013 року було виявлено численні пошкодження зазначеного автомобіля, що вбачається з копій відповідних дефектних актів (а. с. 48-52). З урахуванням наведеного суд встановив, що [PERSON] та [PERSON] сплатили на відновлення пошкодженого 13 липня 2013 року транспортного засобу «Рено Лагуна» н/з [NUMBER] загалом 20833,46 грн., що вбачається з наданих суду копій рахунків-фактури, актів виконаних робіт, квитанцій та чеків (а. с. 54, 55, 56, 57, 58). На підставі переліченого суд дійшов висновку, що розмір матеріального збитку, завданого позивачу в результаті ДТП від 13 липня 2013 року складає 20833,46 грн. Таким чином суд встановив, що з [PERSON] підлягає стягненню на користь [PERSON] завдана внаслідок ДТП від 13 липня 2013 року автомобілю позивачки, «Рено Лагуна» н/з [NUMBER], матеріальна шкода в сумі 20833,46 грн. Витрати [PERSON] в сумі 3974,40 грн. за період з 18 липня 2013 року по 26 липня 2013 року, а також в сумі 2430 грн. за період з 21 вересня 2013 року по 24 вересня 2013 року підтверджуються договорами про оренду останньою транспортного засобу від 18 липня 2013 року та від 21 вересня 2013 року, а також копіями квитанцій про сплату такої оренди відповідно (а. с. 13, 14-15, 16, 17). При цьому суд не приймає посилання позивачки на ст. 22 ЦК в обґрунтування заявлених [PERSON] вимог про стягнення витрат останньої на оренду автомобіля з відповідачів, виходячи наступного вмотивування. Так відповідно до ст. 22 ЦК особі, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, крім іншого, втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). За правовою позицією Верхового Суду України, викладеної у постанові від 4 липня 2011 року по справі № 3-59гс11, вбачається, що за ст. 22 ЦК для застосування такої міри відповідальності як стягнення збитків потрібна наявність всіх чотирьох елементів складу цивільного правопорушення: протиправної поведінки, збитків, причинного зв'язку між протиправною поведінкою боржника та збитками, вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає. На підставі ст. 22 ЦК таким чином до збитків, яких зазнала особа у зв'язку з пошкодженням речі, та які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права, тобто реальні збитки, не можна віднести витрати [PERSON] на оренду автомобіля у липні 2013 року та у вересні 2013 року, оскільки відсутній прямий причинний зв'язок між діями [PERSON] та вказаними витратами позивачки. Таким чином заявлені позовні вимоги [PERSON] про стягнення з відповідачів витрат на оренду транспортних засобів в сумі 6454,13 грн. не підлягають задоволенню. На підставі ст. 1167 ЦК моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 23 ЦК моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Відповідно до довідки МСЕК від 14 квітня 2005 року вбачається, що [PERSON] отримала 3-ю групу інвалідності безстроково, внаслідок чого останній заборонена важка фізична праця (а. с. 10). Лікування [PERSON] після ДТП, що сталась 13 липня 2013 року, в медичній установі 15 липня 2013 року, 25 липня 2013 року та 17 вересня 2013 року, підтверджується медичною картою позивачки та копією квитанції про придбання ліків (а. с. 18-20, 21). Враховуючи тривалість ухилення [PERSON] від відновлення порушених прав позивачів, порушення сталого порядку життя позивачів, характер моральних страждань [PERSON] внаслідок ДТП, порушення стану здоров'я останньої, суд вважає за можливе позовні вимоги [PERSON] в частині стягнення моральної шкоди задовольнити повністю. Таким чином з [PERSON] на користь [PERSON] підлягає стягненню моральна шкода в сумі 5000 грн., завдана останній внаслідок ДТП від 13 липня 2013 року. Однак позовні вимоги позивачів, адресовані [PERSON], не підлягають задоволенню на підставі наведених вище доводів, оскільки [PERSON] не відповідає за завдану позивачам внаслідок ДТП майнову та немайнову шкоду. Згідно ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, до яких відноситься також судовий збір. Позивачами при поданні до суду вказаного позову було сплачено судовий збір в загальному розмірі 458,82 грн. в частині заявлених вимог матеріального та морального плану. Однак у подальшому позовні вимоги позивачів були збільшені, тому у кінцевій редакції позовних вимог позивачі повинні були сплатити судовий збір за вимоги майнового характеру в сумі 272,88 грн. ((20833,46 + 6454,13) / 100 = 272,88), а моральної шкоди - 243,60 грн. Натомість позивачами з урахуванням доплат судового збору загалом було сплачено судовий збір на суму 702,42 грн., внаслідок чого переплата судового збору становила 185,94 грн. (458,82 + 243,60) - (272,88 + 243,60) = 185,94). Внаслідок часткового задоволення заявлених [PERSON] вимог останньої майнового характеру за змістом ст. 88 ЦПК України з [PERSON] підлягає відшкодуванню на користь [PERSON] витрати по сплаті судового збору в сумі 243,60 грн. (мінімально передбачений платіж щодо вимог майнового характеру). Натомість з [PERSON] на користь [PERSON] підлягає стягненню витрати по сплаті судового збору в розмірі 243,60 грн. щодо вимог немайнового характеру.

Outcome: partial