Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-08 00:00:00

Представник ПрАТ «Страхова компанія «Саламандра Україна» 12 липня 2016 року звернувся до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська з позовом до [PERSON] про відшкодування шкоди в порядку регресу, в обґрунтування якого посилався на те, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що мала місце 23 лютого 2013 року, винуватцем якої було визнано [PERSON], позивачем було виплачене страхове відшкодування у розмірі 19428,24 грн. У звязку із зазначеним, а також через неповідомлення відповідачем позивача про дорожньо-транспортну пригоду позивач просив суд стягнути на його користь з відповідача 19\~428,24 грн., а також витрати по сплаті судового збору у розмірі 1\~378,00 грн. (а. с. 2-3). Представник позивача у судове засідання не зявився, про час, дату та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, надіслав на адресу суду клопотання про розгляд даної цивільної справи за відсутності представника позивача (а. с. 99, 103). Відповідач та представник його інтересів у судовому засіданні позовні вимоги не визнали, заперечували проти їх задоволення, посилаючись на безпідставність та необґрунтованість позову. Відповідач пояснив суду, що 23 лютого 2013 року автомобіль під керуванням останнього виїхав скоїв наїзд на огорожу, внаслідок чого автомобіль зупинився на узбіччі дороги та вже в автомобіль, який перебував на узбіччі і не рухався, вїхав автомобіль [NUMBER] під керування водія [PERSON], внаслідок чого автомобіль під керуванням [PERSON] зазнав додаткових пошкоджень, тобто вина відповідача у скоєнні ДТП, яка мала місце 23 лютого 2013 року, відсутня. Вислухавши пояснення сторони відповідача, дослідивши матеріали даної цивільної справи, судом були встановлені наступні факти. 23 лютого 2013 року о 18 год. 00 хв. [PERSON] на автодорозі Київ-Чоп на 103 км керуючи автомобілем [NUMBER] АН не вибрав безпечної швидкості, не врахував дорожньої обстановки, внаслідок чого, здійснив зіткнення з автомобілем [NUMBER] під керуванням водія [PERSON], який стояв на узбіччі, внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Своїми діями [PERSON] порушив п.12.1 ПДР України, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст.124 КУпАП. Викладені обставини підтверджуються постановою Коростишівського районного суду від 25 лютого 2013 року про визнання [PERSON] винним у скоєнні ДТП, копія постанови наявна в матеріалах справи (а. с. 11). В тексті зазначеної постанови також зазначено, що «В суді [PERSON] свою вину визнав, щиро розкаявся, пояснив, що керуючи автомобілем Mitsubishi Nativa на 103 км. та рухаючись в напрямку м.Києва через ожеледицю не впорався з керуванням автомобіля, внаслідок чого, здійснив зіткнення в автомобіль Chevrolet Epica.». В матеріалах справи міститься постанова Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 12 квітня 2013 року про притягнення до адміністративної відповідальності [PERSON], в якій йдеться про те, що [PERSON] 23 лютого 2013 року о 18 годині 00 хвилин, керуючи транспортним засобом «Шевроле Епіка» д/н АЕ 8340, рухаючись на 103 км. а/д «Київ-ЧОП», не врахувавши дорожньої обстановки та не обравши безпечної швидкості руху, скоїв наїзд на огорожу, від якого автомобіль викинуло на узбіччя, де відбулось зіткнення з автомобілем [NUMBER], під керуванням водія [PERSON] Своїми діями [PERSON] порушив п.п. 1.4, 13.1 Правил дорожнього руху України, спричинивши матеріальний збиток та механічні пошкодження транспортним засобам (а. с. 12). В тексті даної постанови вказано, що винність правопорушника підтверджується протоколом огляду місця ДТП та схемою до нього від 23 лютого 2013 року, поясненнями водія [PERSON], протокол про адміністративне правопорушення серії АГ2 № 885703 відносно останнього, а також власними поясненнями [PERSON], відповідно до яких останній дійсно вчинив правопорушення за зазначених обставин. Судом встановлено, що на виконання рішення Господарського суду Полтавської області від 14 квітня 2016 року у справі № 917/136/16 за позовом ПрАТ «СК «Українська страхова група» до ПАТ «СК «Саламандра-Україна» останнім було виплачене страхове відшкодування у розмірі 19\~428,24 грн. (а. с. 48-50, 54). Звертаючись до суду з даним позовом позивач обґрунтовує позовні вимоги ст до ст. 33.1.4 ЗУ «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», якою визначено, що у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов'язаний невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов'язок, він має підтвердити це документально. Згідно з до ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ч. 1 ст. 1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Статтею 6 ЗУ «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоровю та/або майну потерпілого. Між тим, ч. 5 ст. 1187 ЦК України передбачено, що особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст.ст. 10, 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Статтями 27, 46 ЦПК України передбачено, що обов'язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси. Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні, так і обов'язок із доказування обставин при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, що випливає зі змісту ст. 27 ЦПК України. Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв'язок доказів у їх сукупності. Аналізуючи виниклі між сторонами правовідносини суд приходить до висновку щодо недоведеності позовних вимог, у звязку з чим вважає за необхідне відмовити у задоволенні даного позову у повному обсязі. Роблячи такий висновок суд виходить з того, що фактичними обставинами спростовуються твердження про винуватість [PERSON] в дорожньо-транспортній пригоді, яка мала місце 23 лютого 2013 року та в якій був пошкоджений автомобіль [NUMBER] під керуванням водія [PERSON], оскільки як зазначає відповідач, а також як пояснив сам [PERSON] у судовому засіданні 25 лютого 2013 року в Коростишівському районному суді він вїхав в автомобіль [NUMBER], який стояв на узбіччі дороги, та оскільки відомостей щодо неправомірності зупинення [PERSON] на тій ділянці узбіччя дороги, на якій в його автомобіль вїхав водій [PERSON], відсутні, можливо дійти висновку щодо відсутності вини відповідача в даній ДТП, а отже спростовуються й посилання сторони позивача на порушення відповідачем ст. 33.1.4 ЗУ «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Вирішуючи питання розподілу судових витрат, враховуючи результат розгляду справи, у відповідності до ст. 88 ЦПК України судові витрати, понесені позивачем при зверненні до суду з даним позовом не підлягають відшкодуванню. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed