Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-20 00:00:00

Представник Приватного акціонерного товариства „Страхове товариство „Гарантія звернувся до суду з позовом і просив стягнути з [PERSON] на користь Приватного акціонерного товариства ‹‹Страхове товариство ‹‹Гарантія››, страхове відшкодування в сумі 10000,00 грн, 153,62 грн. інфляційних та 46,44 грн. як три відсотки річних, а також судовий збір в сумі 1378 грн 00 коп. Заявлені вимоги мотивовані тим, що між сторонами укладено угоду, згідно якої відповідач зобов`язався сплатити позивачу страхове відшкодування в розмірі 10000 гривень у строк до 31 січня 2016 року шляхом внесення в касу позивача щомісячно, не пізніше останнього робочого дня місяця, коштів в сумі 2500 гривень. Законом України від 18.11.2003 року „Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень положення пункту 5 ст. 3 Закону України „Про виконавче провадження мирову угоду виключено серед рішень, які підлягають виконанню державною виконавчою службою. Через відсутність механізмів примусового виконання раніше укладеної угоди у позивача виникло право на позов до суду про спонукання виконання мирової угоди. Підставою нового позову є невиконання відповідачем умов мирової угоди в частині обов`язку сплатити 10000 гривень. Відповідач прострочив грошове зобов`язання, а тому позивач нараховує інфляційні в сумі 153 гривні 62 копійки та три відсотки річних в сумі 46 грн 44 коп. У судовому засіданні позивач вимоги позову підтримав і просив їх задовольнити з підстав викладених у позові, надав згоду на заочний розгляд справи. У судове засідання відповідач не з`явився, про час та місце судового засідання повідомлявся належним чином, про що на а.с.22 міститься повідомлення про вручення йому поштового відправлення повістки з викликом до суду. Про причини своєї неявки відповідач суд не повідомив. Відповідно до ч.4 ст.169 ЦПК України, якщо суд не має відомостей про причину неявки відповідача, повідомленого належним чином, або причину неявки буде визнано неповажною, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Згідно вимог ст.224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи, що відповідач у судове засідання не зявився, а позивач не заперечує проти ухвалення заочного рішення по справі, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи у відсутність відповідача, на підставі наявних у справі даних та доказів. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги обґрунтовані і підлягають задоволенню. Судом встановлено, що сторони 22 жовтня 2015 року уклали угоду за умовами якої відповідач зобов`язався сплатити позивачу страхове відшкодування в розмірі 10000 гривень у строк до 31 січня 2016 року шляхом внесення в касу позивача щомісячно, не пізніше останнього робочого дня місяця, коштів в сумі 2500 гривень. Однак свої зобовязання не виконав і жодної гривні в касу позивача не перерахував. У відповідності до Постанови Верховного суду України від 11.11.2015 року по справі № 6-342цс/15 у разі невиконання однією із сторін зобовязань за умовами мирової угоди інша сторона не позбавлена можливості звернутись до суду з позовом про спонукання виконання мирової угоди. При цьому звернення заінтересованої особи до суду із зазначеним позовом без попереднього отримання постанови державного виконавця про відмову у відкритті виконавчого провадження не є підставою для відмови в задоволенні вказаного позову. Відповідно до ч.1 та 2 статті 11 Цивільного кодексу України права та обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обовязки; підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є договори та інші правочини. Згідно з частиною 1 та 2 статті 509 ЦК України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (сплатити кошти), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку; зобовязання виникають з підстав встановлених статтею 11 ЦК України. Відповідно до статті 525 ЦК України одностороння відмова від зобовязання не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору або вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із частиною 1 статті 530 ЦК України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Оскільки відповідач порушив взяті на себе зобовязання та фактично ухилився від виконання виниклого у нього обовязку, суд дійшов висновку, що вимоги позову підлягають задоволенню, а сума страхового відшкодування підлягає примусовому стягненню. Крім того, згідно з частиною 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Нараховані позивачем інфляційні виплати в сумі 153 грн 62 коп та три відсотки річних в сумі 46 грн 44 коп також підлягають стягненню з відповідача. У відповідності до ст. 88 ЦПК України стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, тому сплачений при подачі позову до суду позивачем судовий збір підлягає стягненню з відповідача.

Outcome: approved