Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-07 00:00:00

Представник позивача у судове засідання не зявився, надавши письмову заяву у якій підтримав предявлений позов, просив задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, справу розглянути без їх участі та проти ухвалення заочного рішення не заперечував . Відповідач в судове засідання не зявився, про час та дату розгляду справи був повідомлений належним чином. За таких обставин, зі згоди позивачки, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. Встановлено, що [PERSON], з 01 липня 2006 року працював у Приватному акціонерному товаристві «Вищий навчальний заклад «Міжрегіональної академії управління персоналом» на посаді доцента кафедри менеджменту, а з 01 листопада 2009 року - на посаді завідувача кафедри менеджменту, що підтверджується відповідними записами у трудовій книзі позивача. Згодом, 31 березня 2015 року [PERSON] було звільнено з роботи у зв'язку з виходом на пенсію і при звільненні з роботи відповідачем, на вимогу позивача, було надано трудову книжку, але довідку про його середній заробіток та копію наказу про звільнення з роботи не надано, чим порушено вимоги ст. 47 КЗпП України. Також, при звільненні з працівником було здійснено лише частковий розрахунок, в межах однієї тисячі гривень, проте до виплати було призначено 8218,46 грн., що підтверджуються карткою персоніфікованого обліку Пенсійного фонду України, тобто заборгованість становить у розмірі 7218,46 грн. Відповідно до положень ч.5 ст.97 КЗпП України оплата праці працівників здійснюється в першочерговому порядку. Всі інші платежі здійснюються власником або уповноваженим органом після виконання зобов'язань щодо оплати праці. Згідно з вимогами ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, проводиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільнення працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку (ст.117 КЗпП України). Таким чином, відповідач повинен був провести з [PERSON] кінцевий розрахунок саме 31 березня 2015 року, чого зроблено не було і з того моменту до моменту подання позову пройшов 131 робочий день. Крім того, оскільки представник відповідача у судове засідання не зявився та не надав довідку про середній заробіток позивача, суд розраховує його згідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року №100, тобто виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи (лютий та березень 2015 року). Зокрема, у лютому та березні 2015 року [PERSON] працював по 20 робочих днів у кожному місяці, тобто загалом за 2 місяці відпрацьовано 40 робочих днів і його заробітна плата за лютий 2015 року склала 2056,54 грн., а за березень 2015 року - 8218,46 грн., тобто загальна сума заробітної плати за вказаний період становить 10275,00 грн. і звідси його середній одноденний заробіток складає 256,88 грн. (10275 грн./40 робочих днів). Таким чином, відповідач на момент подання позову має сплатити позивачу 33651,28 грн. (256,88 грн. * 131 робочий день) за затримку розрахунку при звільненні. Відповідно до ст. 94 КЗпП України, заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Згідно до ст. 115 КЗпП України та ст. 24 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата виплачується робітникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів. Також, відповідно до ст. 233 КЗпП України, у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь - яким строком. Крім того, у відповідності до ст. 43 Конституції України, право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Згідно до ст. 34 Закону України «Про оплату праці», компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи (за винятком тих осіб, які не мають цивільної процесуальної дієздатності), в інтересах яких заявлено вимоги. Більше того, судом встановлено, що Рішенням Конституційного Суду України, від 22.02.2012 року, у справі за конституційним зверненням [PERSON] щодо офіційного тлумачення положень статті 233 Кодексу законів про працю України у взаємозв'язку з положеннями статей 117, 2371 цього кодексу, передбачено - «Установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, то працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення... суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника передній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. У разі не проведення розрахунку у зв'язку із виникненням спору про розмір належних до виплати сум вимоги про відповідальність за затримку розрахунку підлягають задоволенню повному обсязі, якщо спір вирішено на користь позивача або такого висновку дійде суд, що розглядає справу. При частковому задоволенні позову працівника суд визначає розмір відшкодування за час затримки розрахунку з урахуванням спірної суми, на яку той мав право, частки, яку вона становила у заявлених вимогах, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком та інших конкретних обставин справи.» З огляду на відсутність спору, щодо обсягу заборгованості, оскільки Відповідач сам надав довідку, щодо нарахованих сум, вище наведена сума середнього заробітку, має бути стягнута з Відповідача на користь Позивача, за весь проміжок часу до погашення суми боргу чи то проголошення Рішення суду. Нормою статті 83 КЗпП України встановлено, що «у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі невикористані ним дні щорічної відпустки... У разі переведення працівника на роботу на інше підприємство, в установу, організацію грошова компенсація за не використані ним дні щорічних відпусток повинна бути перерахована на рахунок підприємства, установи, організації, куди перейшов працівник». Враховуючи вищевказані обставини та норми чинного законодавства, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача про стягнення завданих йому відповідачем матеріальних збитків, тому вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Відповідно до вимог ст.ст.79,88 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь держави сума судового збору у розмірі 487 грн. 20 коп.

Outcome: approved