Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-24 00:00:00

представник позивача просить суд визнати за [PERSON] право власності на її 1/3 частину земельної ділянки площею 1,6350 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Слобідської сільської ради Кагарлицького району Київської області, кадастровий номер земельної ділянки [NUMBER], визнати за [PERSON] в порядку спадкування після смерті [PERSON] право власності на 2/3 частини земельної ділянки площею 1,6350 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Слобідської сільської ради Кагарлицького району Київської області, кадастровий земельної ділянки [NUMBER], посилаючись на те, що [INFO] помер [PERSON]. За життя [PERSON] належала земельна ділянка на підставі державного акту на земельну ділянку серія [NUMBER] від 16.04.2004 року площею 2,18 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва що розташована на території Слобідської сільської ради Кагарлицького району Київської області. Згідно ч. 1 ст. 1223 Цивільного кодексу України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. 03.07.1996 р. [PERSON] було складено заповіт посвідчений секретарем виконавчого комітету Слобідської сільської ради та зареєстрований в реєстрі за № 57. Відповідно до вказаного заповіту [PERSON] заповів свою спадщину, а саме: на частину земельної ділянки площею 2,18 га [PERSON] та [PERSON]. Згідно ч. 2 ст. 1223 Цивільного кодексу України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені ст. ст. 1261-1265 цього Кодексу. Згідно ст. 1261 Цивільного кодексу України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Після [PERSON] із спадкоємців першої черги залишилась також його дружина [PERSON]. У зв'язку з відкриттям спадщини [PERSON] його дружина [PERSON], [PERSON] та [PERSON] звернулась до Кагарлицької районної державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини [PERSON] Державним нотаріусом Кагарлицької районної державної нотаріальної контори 13.04.2011 року [PERSON], [PERSON] та [PERSON] були видані свідоцтва про право на спадщину на вищезазначену земельну ділянку площею 2,18 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Зокрема, дружині [PERSON] було видано свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/2 частину земельної ділянки, а [PERSON] та [PERSON] були видані свідоцтва про право на спадщину за заповітом на 1/4 частину земельної ділянки кожній. На підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 13.04.2011 року [PERSON] отримала державний акт на право власності на земельну ділянку серія [NUMBER] від 07.12.2011 р. в рахунок своє 1/4 частки у земельній ділянці. Відповідно до державного акту [PERSON] отримала у власність земельну ділянку площею 0,5451 га (2,18/4=0,545). [PERSON] та [PERSON] також в рахунок своїх 3/4 частин земельної ділянки (1/2+1/4=3/4) отримали державний акт на право власності на земельну ділянку серія [NUMBER] від 03.11.2011 р. Відповідно до державного акту [PERSON] та [PERSON] отримали у власність земельну ділянку площею 1,6350 га (2,18/4*3=1,635). Однак, під час виготовлення [PERSON] та [PERSON] державного акту розробником технічної документації ТОВ «Кагарлицький земельно - кадастровий центр» було допущено помилку в частках земельної ділянки. А саме, в додатку до державного акту на серія [NUMBER] від 03.11.2011 р. було зазначено, що частка у земельній ділянці площею 1,6350 га [PERSON] становить 1/2 частина, а частка [PERSON] становить 1/4 частина. Хоча такі частки вони отримали у спадщину не від земельної ділянки площею 1,6350 га, а від земельної ділянки 2,18 га. Тому при виготовленні технічної документації та отриманні державного акту частки [PERSON] та [PERSON] мали становити 2/3 та 1/3 від земельної ділянки площею 1,6350 га. На даний час [PERSON] померла. Після [PERSON] до складу спадщину увійшли її 2/3 частини земельної ділянку площею 1,6350 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Слобідської сільської ради Кагарлицького району Київської області, яку вона успадкувала від свого чоловіка [PERSON] За життя [PERSON] було складено заповіт, відповідно до якого [PERSON] заповіла свою спадщину, а саме: частину земельної ділянки площею 1,6350 га [PERSON]. Інших спадкоємців першої черги не залишилось. У зв'язку з відкриттям спадщини [PERSON] вона у встановлений ст. 1270 Цивільного кодексу України шестимісячний строк звернулась із заявою до нотаріальної контори про прийняття спадщини після [PERSON] Проте нотаріальна контора повідомила про неможливість видачі свідоцтва про право на спадщину на 2/3 частини земельної ділянки площею 1,6350 га, в зв'язку з тим, в державному акті на земельну ділянку допущено помилку та невірно визначена частка [PERSON] у земельній ділянці. У зв'язку з чим їй було запропоновано звернутися до суду про визнання права власності в порядку спадкування на 2/3 частини земельної ділянки [PERSON] Таким чином, у зв'язку з тим, що в державному акті на земельну ділянку допущено помилку та невірно визначена частка [PERSON] у земельній ділянці, вона не може оформити через нотаріальну контору свої спадкові права на вказану частину земельної ділянки. Згідно ст. 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Згідно ч. 2 ст. 158 Земельного кодексу України, виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, також спори щодо розмежування територій сіл, селищ, міст, районів та областей. Представник відповідача в особі Слобідської сільської ради Кагарлицького району Київської області в судове засідання не з'явився, подавши до суду заяву, в якій просить справу слухати без участі представника сільської ради. Просять позовні вимоги позивача задовольнити. Представник третьої особи в особі - Управління Держгеокадастру у Кагарлицькому районі в судове засідання не з'явився, подавши до суду заяву, в якій просять справу розглянути без участі представника Управління. Представник третьої особи в особі - Відділу державної реєстрації Кагарлицької РДА в судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи був повідомлений завчасно, про що свідчить розписка про отримання судової повістки, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене йому належним чином, а тому суд вважає ухвалити рішення на підставі наявних в справі матеріалів. Суд, вислухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку про задоволення позовних вимог, виходячи з наступних підстав. В судовому засіданні суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносин, що виникають у державі. У відповідності з п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов'язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Відповідно до ст. 55 Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Згідно зі ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 10 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності. Згідно зі ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних та юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. ст. 57, 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко - і відеозаписів, висновків експертів. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 346 ЦК України право власності припиняється у разі смерті власника. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб спадкоємців). Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч. 1 ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. [INFO] помер [PERSON]. За життя [PERSON] належала земельна ділянка на підставі державного акту на земельну ділянку серія [NUMBER] від 16.04.2004 року площею 2,18 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва що розташована на території Слобідської сільської ради Кагарлицького району Київської області. Згідно ч. 1 ст. 1223 Цивільного кодексу України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. 03.07.1996 р. [PERSON] було складено заповіт посвідчений секретарем виконавчого комітету Слобідської сільської ради та зареєстрований в реєстрі за № 57. Відповідно до вказаного заповіту [PERSON] заповів свою спадщину, а саме: частину земельної ділянки площею 2,18 га [PERSON] та [PERSON]. Згідно ч. 2 ст. 1223 Цивільного кодексу України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені ст. ст. 1261-1265 цього Кодексу. Згідно ст. 1261 Цивільного кодексу України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Після [PERSON] із спадкоємців першої черги залишилась також його дружина [PERSON]. У зв'язку з відкриттям спадщини [PERSON] його дружина [PERSON], [PERSON] та [PERSON] звернулась до Кагарлицької районної державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини [PERSON] Державним нотаріусом Кагарлицької районної державної нотаріальної контори 13.04.2011 року [PERSON], [PERSON] та [PERSON] були видані свідоцтва про право на спадщину на вищезазначену земельну ділянку площею 2,18 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Зокрема, дружині [PERSON] було видано свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/2 частину земельної ділянки, а [PERSON] та [PERSON] були видані свідоцтва про право на спадщину за заповітом на 1/4 частину земельної ділянки кожній. На підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 13.04.2011 року [PERSON] отримала державний акт на право власності на земельну ділянку серія [NUMBER] від 07.12.2011 р. в рахунок своє 1/4 частки у земельній ділянці. Відповідно до державного акту [PERSON] отримала у власність земельну ділянку площею 0,5451 га (2,18/4=0,545). [PERSON] та [PERSON] також в рахунок своїх 3/4 частин земельної ділянки (1/2+1/4=3/4) отримали державний акт на право власності на земельну ділянку серія [NUMBER] від 03.11.2011 р. Відповідно до державного акту [PERSON] та [PERSON] отримали у власність земельну ділянку площею 1,6350 га (2,18/4*3=1,635). Однак, під час виготовлення [PERSON] та [PERSON] державного акту розробником технічної документації ТОВ «Кагарлицький земельно - кадастровий центр» було допущено помилку в частках земельної ділянки. А саме, в додатку до державного акту на серія [NUMBER] від 03.11.2011 р. було зазначено, що частка у земельній ділянці площею 1,6350 га [PERSON] становить 1/2 частина, а частка [PERSON] становить 1/4 частина. Хоча такі частки вони отримали у спадщину не від земельної ділянки площею 1,6350 га, а від земельної ділянки 2,18 га. Тому при виготовленні технічної документації та отриманні державного акту частки [PERSON] та [PERSON] мали становити 2/3 та 1/3 від земельної ділянки площею 1,6350 га. На даний час [PERSON] померла. Після [PERSON] до складу спадщину увійшли її 2/3 частини земельної ділянку площею 1,6350 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Слобідської сільської ради Кагарлицького району Київської області, яку вона успадкувала від свого чоловіка [PERSON] За життя [PERSON] було складено заповіт, відповідно до якого [PERSON] заповіла свою спадщину, а саме: частину земельної ділянки площею 1,6350 га [PERSON]. Інших спадкоємців першої черги не залишилось. У зв'язку з відкриттям спадщини [PERSON] позивач [PERSON] у встановлений ст. 1270 Цивільного кодексу України шестимісячний строк звернулась із заявою до нотаріальної контори про прийняття спадщини після [PERSON] Проте нотаріальна контора повідомила про неможливість видачі свідоцтва про право на спадщину на 2/3 частини земельної ділянки площею 1,6350 га, в зв'язку з тим, в державному акті на земельну ділянку допущено помилку та невірно визначена частка [PERSON] у земельній ділянці. У зв'язку з чим їй було запропоновано звернутися до суду про визнання права власності в порядку спадкування на 2/3 частини земельної ділянки [PERSON] Таким чином, у зв'язку з тим, що в державному акті на земельну ділянку допущено помилку та невірно визначена частка [PERSON] у земельній ділянці, позивач не може оформити через нотаріальну контору свої спадкові права на вказану частину земельної ділянки. Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності у разі втрати документу, що засвідчує його право власності. Відповідно до ст. 41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку визначеному законом. Відповідно до ст. 1217 ч. 1 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. У відповідності ч. 1 ст. 1225 ЦК України, право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Враховуючи вищевикладене, відсутність заперечень з боку відповідача, а також те, що позивачка є єдиною спадкоємицею після смерті [PERSON] та яка бажає прийняти спадщину, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: approved