Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-15 00:00:00

Представник позивача свої вимоги мотивує тим, що позивач [PERSON] на підставі свідоцтв про право на спадщину за заповітом та за законом є власником житлового будинку з прибудовами, які розташовані за адресою: [ADDRESS] , та згідно державних актів на право власності на земельні ділянки є власником земельних ділянок площею 0,0463 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та площею 0,3595 га для ведення особистого селянського господарства, розташовані в [ADDRESS] . Суміжними землевласниками за адресою: [ADDRESS] , є відповідачі [PERSON] та [PERSON] . Представник позивача зазначає, що відповідачі без згоди позивача висадили на належній йому земельній ділянці фруктові дерева в кількості 9 штук (8 слив та 1 грушу), чим створюють перешкоди в користуванні житловим будинком з господарськими будівлями та спорудами та у використанні земельної ділянки за цільовим призначенням, не дають можливості встановити огорожу на земельній ділянці позивача. Оскільки відповідачі ігнорують вимоги позивача щодо усунення порушень правил добросусідства та не бажають в добровільному порядку викорчовувати насадження дерев на його земельній ділянці та забруднюють його подвір`я, а також перешкоджають встановити огорожу між земельними ділянками та вчиняють сварки, представник позивача просить суд зобов`язати відповідачів ліквідувати фруктові дерева, які насаджені ними на земельній ділянці позивача та зобов`язати їх не чинити перешкоди у встановленні огорожі на його земельній ділянці. У судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник [PERSON] позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили їх задовольнити. Відповідачка [PERSON] в судовому засіданні проти позову заперечувала в повному обсязі, вказала, що дерева посадив ще її дід, якому належала земельна ділянка на підставі державного акту, а позивач змістив межу. Зазначила, що вона та відповідач [PERSON] прийняли спадщину, проте не оформили право власності на земельну ділянку і за садом доглядають вони та збирають урожай. Також пояснила, що спір з позивачем виник, коли він добудував свій будинок на їх земельну ділянку. Відповідачка [PERSON] суду пояснила, що земельна ділянка ніким із спадкоємців не оформлена. Вважає себе і [PERSON] не належними відповідачами, оскільки вони спірні дерева не садили і будь-яких перешкод у користуванні земельною ділянкою позивачу не створюють. Представник відповідачів [PERSON] суду пояснив, що проти позову заперечує, зазначив, що йому не зрозумілі позовні вимоги, оскільки позивач вказує, що дерева ростуть на його земельній ділянці, то як відповідачі будуть їх ліквідовувати. Суд, заслухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому досліджених наявні у справі докази вважає, позов такими, що не підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що [PERSON] є власником житлового будинку в [ADDRESS] , що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с. 7). Згідно державних актів на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ №2090061 та серії ЯЕ № 209062 від 03.08.2009 року [PERSON] є власником земельних ділянок площею 0,0463 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та площею 0,3595 га для ведення особистого селянського господарства, які розташовані в [ADDRESS] (а.с. 8,9). Відповідно до державного акту на право приватної власності на землю серії І-СМ № 043138 від 28.02.2002 року власником сусідньої суміжної земельної ділянки площею 0,76 га для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель та ведення особистого підсобного господарства, яка розташована в [ADDRESS] , є [PERSON] (а.с. 73). Як вбачається з довідки виконкому Кровненської сільської ради Сумського району № 251/02-39 від 26.04.2017 року, [PERSON] рішенням № 5 17 сесії 21 скликання від 27.08.1993 року передана земельна ділянка для ведення особистого підсобного господарства загальною площею 0,51 га, в тому числі під забудовою 0,06 га за адресою [ADDRESS] . За даними книги № 2 «Технічний звіт по складанню державних актів на право приватної власності на землю для будівництва та обслуговування житлових будинків, господарських будівель та ведення особистого підсобного господарства» на виконання рішення 17 сесії 21 скликання від 27.08.1993 року проведено в натурі погодження та закріплення існуючих меж земельної ділянки загальною площею 0,76 га (кількість ділянок 4 - 0,28 га, 0,12 га, 0,19 га, 0,17 га), переданої [PERSON] в приватну власність, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (а.с. 74). Згідно висновку земельно-технічної експертизи № 45 від 15.11.2018 року (а.с. 139-164) відображені контури земельної ділянки [ADDRESS] , які виходять за межі своєї території, визначеної в плані земельної ділянки, розробленої в технічному звіті ДП «Сумигеодезкартографія» в 2001 році, яка стала підставою для отримання державного акту на право власності на землю серії І-СМ № 043138 від 28.02.2002 року площею 92 м2 на територію земельної ділянки [ADDRESS] . Згідно листа Сумської районної державної нотаріальної контори № 2349/01-16 від 20.11.2019 року після померлого [INFO] [PERSON] спадкова справа не заводилася (а.с. 226). Відповідно до ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. В силу ч. 1 ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ч. 1 ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Таким чином, суд вважає, що суміжна земельна ділянка за адресою:[ADDRESS] , належить відповідачам, оскільки, як вбачається з матеріалів справи, вона була у власності [PERSON] , після смерті якого спадкова справа не заводилася, тобто спадкоємці не зверталися до нотаріальної контори з заявами про відмову у прийнятті спадщини, та відповідно прийняли спадщину шляхом сумісного проживання зі спадкодавцем. Відповідно до ст. 41 Конституції України, та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, Протоколів № 2,4,7 та 11 до Конвенції, закріплено принцип непорушності права приватної власності, а саме право особи на безперешкодне користування, володіння і розпорядження своїм майном, право на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно з положеннями ст. 55 Конституції України права та свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч.1 ст. 3 ЦПК України в чинній на момент звернення до суду редакції). Кожна особа має право на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання (ч.1 ст. 15 ЦК України). У судовому засіданні встановлено, що сторони є суміжними землекористувачами. Відповідно до ст. 152 ч. 2, ч. 3 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів. Суд повинен установити: чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цієї особи; у чому полягає таке порушення прав; якими доказами воно підтверджується. Залежно від установленого суд повинен вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні (постанова Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 18 травня 2016 р. у справі N 6-658цс15). У відповідності до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь - які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. У відповідності до ч. 1 ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмету доказування. Згідно вимог ч. ч. 1, 5, 6, 7 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Сторонам надано можливість повно реалізувати процесуальні права, надані їм законом, в тому числі надати докази. Проте, всупереч цим вимогам позивачем та його представником не надано жодного доказу на підтвердження того факту, що саме відповідачі [PERSON] та [PERSON] висадили дерева на його земельній ділянці і не дають встановити огорожі. Натомість в судовому засіданні було встановлено, що дані дерева були посаджені колишнім власником земельної ділянки [ADDRESS] , і власник суміжної земельної ділянки [ADDRESS] не заперечував. Сам факт звернення до Сумського РВП ГУНП в Сумській області, лист № 5640 від 29.05.2017 року (а.с. 16) ніяким чином не підтверджує порушення права користування земельною ділянкою відповідачами, які акт обстеження земельної ділянки, складений 01.08.2017 року комісією в складі [PERSON] , [PERSON] та [PERSON]. (а.с. 17). Суд звертає увагу позивача, що згідно ч. 1 ст. 78 ЗК України право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Відповідно до ч. 2 ст. 79 ЗК України, право власності на земельну ділянку поширюється в її межах на поверхневий (ґрунтовий) шар, а також на водні об`єкти, ліси і багаторічні насадження, які на ній знаходяться. Як вбачається зі ст. 125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки, виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Згідно ч. 2 ст. 22 та ст. 19 ЗК України, багаторічні насадження це різновид сільськогосподарських угідь, що відносяться до земель сільськогосподарського призначення. Відповідно до ч. 3 ст. 373 ЦК України право власності на земельну ділянку поширюється на поверхневий (ґрунтовий) шар у межах ділянки, на водні об`єкти, ліси, багаторічні насадження, які на ній знаходяться, також на простір, що є над і під поверхнею ділянки, висотою та глибиною, які необхідні для зведення житлових, виробничих та інших будівель і споруд. Враховуючи викладене, багаторічні насадження не можуть розглядатися, як окремий об`єкт права власності без земельної ділянки, на якій вони знаходяться, оскільки є складовою частиною земельної ділянки. Отже, суд вважає, що позивач не позбавлений можливості самостійно ліквідувати фруктові дерева. Враховуючи вище викладене, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити у зв`язку з недоведеністю позовних вимог. Відповідно до ст. 141 ЦПК України в разі відмови у задоволенні позову судові витрати покладаються на позивача.

Outcome: dismissed