Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-27 00:00:00

Представник позивача звернулась до суду з позовом про стягнення заборгованості з [PERSON] за кредитним договором № 114#00017751207 від 13.09.2013 року по нарахованим процентам за період з 28.11.2014р. по 04.04.2018р. в сумі 69 322,12 грн. В обгрунтування позовних вимог посилалась на те, що 13.09.2013р. між ПАТ «Дочірній Сбербанк Росії», правонаступником якого є АТ «Сбербанк» був укладений кредитний договір № 114#00017751207 від 13.09.2013 року, відповідно до якого банк надав, а відповідач отримав кредитні кошти у загальній сумі 59 100,00 грн. під 33% річних. У зв`язку з невиконанням зобов`язань по кредитному договору банк звернувся до Святошинського районного суду м.Києва з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором. Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 22.12.2014р. позовні вимоги задоволено повністю та стягнуто заборгованість у розмірі 113 131,49 грн. 09.02.2016р. відкрито виконавче провадження. Станом на поточну дату рішення суду не виконане в повному обсязі. Має місце часткове надходження грошових коштів, які утримуються з заробітної плати боржника в ході виконавчого провадження з погашення заборгованості згідно черговості встановленої кредитним договором. Станом на 05.04.2018р. заборгованість по кредитному договору по процентах, нарахованих за період з 28.11.2014р. по 04.04.2018р. становить 69 322,12 грн. Представник позивача вважає, що ухвалення судом рішення про стягнення заборгованості за кредитним договором, виконання якого не здійснено, не припиняє зобов`язальних правовідносин та не позбавляє кредитора на отримання відсотків. Ухвалою Святошинського районного суду від 18.06.2018р. відкрито провадження у справі за вказаним позовом у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Заочним рішенням Святошинського районного суду м.Києва задоволено позовні вимоги АТ «Сбербанк»/а.с.64/. Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 06.03.2019р. скасовано вищевказане рішення суду та призначено до судового розгляду/а.с.99/. 28.05.2019р. закрито підготовче провадження та призначено до судового розгляду. Представник АТ «Сбербанк» в судовому засіданні позов підтримав та просив задовольнити. Зазначив, що 22.12.2014р. за рішенням суду з [PERSON] стянуто на користь АТ «Сбербанк» кредитну заборгованість у сумі 113 131,49 грн. 09.02.2016р. відкрито виконавче провадження та рішення суду виконано частково Відповідач у судовому засіданні заперечувала проти позову та пояснила, що з її заробітної плати стягуюється заборгованість за кредитом відповідно до рішення суду від 22.12.2014р. На даний час погашено заборгованість на суму 60 000,00 грн. Вважає, вимоги позивача незаконними, оскільки з моменту ухвалення кредитний договір припинив свою дію та позивач втратив можливість стягнення відсотків. Суд, вислухавши думку сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, прийшов до наступного висновку. 13.09.2013р. між ПАТ «Дочірній банк Сбербанк», правонаступником якого є АТ «Сбербанк» та [PERSON] був укладений кредитний договір № 114#0017751207 від 13.09.2013року відповідно до якого банк надав кредитні кошти у сумі 59 100 грн. під 33% річних./а.с.4-6/. Рішенням Святошинського районного суду м.Києва від 22.12.2014р. стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ «Дочірній банк Сбербанк Росії» борг у розмірі 113 131,49 грн., сплачений судовий збір 805,14 грн., а всього 113 936,63 грн/а.с.13/. Ухвалою Апеляційного суду м.Києва від 16.06.2015р. апеляційну скаргу [PERSON] відхилено, заочне рішення Святошинського районного суду м.Києва від 22.12.2014р. залишити без змін./а.с. 15/. Відповідно розрахунку заборгованості [PERSON] перед банком за кредитним договором №114#00017751207 від 13.09.2013 року по процентам за користування кредитом за період з 28.11.2014р. по 04.04.2018р. сума процентів за користування кредитом, які нараховані, але не сплачені позичальником складає 69 322,12 грн./а.с.21/. Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із частиною першою статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України) Відповідно до ч. 1 ст. 1048 та ч. 1 ст. 1054 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюється договром. Отже , припис абзацу 2 частини першої ст. 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Велика Палата Верховного суду у постанові від 28.03.2018р. у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18) дійшла висновку, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другої статті 1050 ЦК України. У відповідності до правового висновку, викладеного у постанові Великої Палати ВС від 04.07.2018 у справі № 310/11534/13-ц (провадження 14-154цс18), наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник не виконав, не є підставою для нарахування процентів та пені за кредитним договором, а кредитор в цьому випадку має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України а не у вигляді стягнення процентів та пені. Отже, кредитодавець має право нараховувати передбачені договором проценти лише впродовж строку дії кредитного договору або до звернення кредитора до суду з вимогою про дострокове стягнення заборгованості, після спливу такого строку нарахування відсотків є безпідставним. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що посилання представника позивача на те, що наявність судового рішення про стягнення заборгованості про задоволення вимог кредитора не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не грунтуються на вимогах закону. Судом встановлено, що з [PERSON] за рішенням суду вже стягується заборгованість, а тому банк втратив можливість нараховувати та стягувати з неї відсотки за кредитним договором, позов не підлягає задоволенню. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: dismissed