Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-18 00:00:00

Представник Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» м.Дніпро звернувся в суд із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Обгрунтовуючи свої позовні вимоги, позивач мотивує їх тим, що відповідачка, відповідно до укладеного договору від 31 січня 2014 року, отримала кредит у розмірі 3190 грн. 00 коп. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 27,60 %, на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки, у зв»язку чим підписала заяву від 31 січня 2014 року. Відповідачка підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та Правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами Банку» складає між нею та Банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Підписання даного договору було прямою і безумовною згодою відповідачки щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком, відповідно до п.2.1.1.2.4 «Умов та Правил надання банківських послуг». При укладенні Договору сторони досягли усіх істотних домовленостей щодо порядку та умов виконання кредитного зобов»язання. В ст. 599 ЦК України зазначено, що зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Згідно статей 526, 527, 530 Цивільного Кодексу України зобовязання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. У порушення зазначених норм закону та умов договору відповідачка зобовязання за вказаним договором належним чином не виконала, у звязку з чим, станом на 31 травня 2017 року має заборгованість у розмірі 27624 грн.,48 коп. яка складається з: 2663 грн. 06 коп. заборгованість за кредитом; 20269 грн. 78 коп. заборгованість по процентах за користування кредитом; 2900 грн. 00 коп. заборгованість за пенею та комісією; 500 грн. штраф (фіксована частина); 1291 грн. 64 коп. штраф (процентна складова). У судове засідання представник позивача, будучи вчасно та належним чином повідомленим, не з»явився. В матеріалах справи наявне клопотання від 08 червня 2017 року про розгляд справи у його відсутності, в якому зазначив що позовні вимоги підтримує у повному обсязі та не заперечив проти винесення судом заочного рішення. Відповідачка [PERSON] у судове засідання на розгляд справи не зявилася по невідомій суду причині, хоча про час і місце судового засідання повідомлялася належним чином, про що свідчать рекомендовані повідомлення про вручення поштових відправлень від 15 червня 2017 року за №1950201527947, від 26 червня 2017 року за №1950201540200 та оголошення про виклик до суду на розгляд справи, яке було розміщено в газеті «Урядовий кур»єр» від 30 червня 2017 року № 119, причину своєї неявки суду не повідомила, як і не надіслала заяв чи то клопотань про розгляд справи у її відсутність або перенесення розгляду. На виконання вимог ч. 3 ст. 122 ЦПК України, судом було направлено запит до В»язівської сільської ради Городищенського району Черкаській області щодо реєстрації місця проживання відповідачки по справі. Згідно отриманої відповіді від 22 червня 2017 року за №3700, відповідачка [PERSON] з 25 грудня 2006 року знята з реєстрації за адресою, яка вказана в позовній заяві. Згідно ст. 74 ЦПК України, судові повістки про виклик зі зворотнім повідомленням направлялись за зареєстрованим у вставленому законом порядку місцем проживання фізичної особи - відповідача. У разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за такою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином. У разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Як вбачається з клопотання від 08 червня 2017 року, представник позивача не заперечує проти винесення заочного рішення по справі. З огляду на вище викладене, дослідивши клопотання представника позивача, поштові повідомлення надіслані на адресу відповідачки, суд визнав за можливе розглянути справу за відсутності представника позивача та відповідача на підставі наявних у ній доказів, ухваливши рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, враховуючи клопотання позивача, відсутність належним чином повідомленої про час та місце судового засідання відповідачки, дослідивши та оцінивши докази у справі, приходить до висновку про задоволення позову в силу наступного. Як вбачається та підтверджено матеріалами справи, [PERSON], відповідачка по справі, звернулася 31 січня 2014 року із заявою до ПАТ КБ «ПриватБанк» м.Дніпропетровськ, позивача по справі, про надання банківських послуг та отримала кредит у розмірі 3190 грн. 00 коп. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 27,60 %, на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки (а.с.4). Відповідно до «Умов і Правил надання банківських послуг», де передбачено термін дії даного договору, сплату відсотків за користування кредитом, позивачем виконано всі зобов»язання (а.с.8-31). Відповідачка зобовязання щодо повернення кредиту належним чином не виконує і відповідно до розрахунку заборгованості, станом на 31 травня 2017 року має заборгованість у розмірі 27624 грн.,48 коп. яка складається з: 2663 грн. 06 коп. заборгованість за кредитом; 20269 грн. 78 коп. заборгованість по процентах за користування кредитом; 2900 грн. 00 коп. заборгованість за пенею та комісією; 500 грн. штраф (фіксована частина); 1291 грн. 64 коп. штраф (процентна складова) (а.с.5). Предметом вимоги позивача є порушення відповідачкою у справі вимог ст.ст.509, 526, 530, 527, 610,611,1054 ЦК України та відшкодування понесених судових витрат. Правові відносини, які склалися між позивачем та відповідачкою, на думку суду, підпадають під вид цивільно-правових відносин зобов»язання і є зобов'язальними та регулюються нормами ЦК України. Зобовязання, згідно до ст. 509 Цивільного Кодексу України, є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, сплатити гроші) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку, що ґрунтується на засадах добровільності, розумності та справедливості. При цьому, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться ст. 526 ЦК України, в строки, що вказані у зобовязанні ст. 530 ЦК України. Боржник зобовязаний виконати свій обовязок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобовязання чи звичаїв ділового обороту, ст. 527 ЦК України. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Статті 610, 611 ЦК України, зазначають, що порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання, і за порушення зобовязання настають правові наслідки встановлені договором або законом. Згідно ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Відповідно до ст. 599 ЦК України, зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до змісту ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом; розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У відповідності до ч.1 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов»язання. Згідно до положень ч.1,2 ст.614 ЦК України особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом; особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання; відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов'язання. Відповідно до ч. 1 ст. 546 ЦК України та ч. 3 ст. 549 ЦК України виконання зобов'язання забезпечується, зокрема, неустойкою, яка визначається, як пеня та штраф, і є грошовою сумою чи іншим майном, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Згідно до п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України плата неустойки є правовим наслідком у разі порушення зобов'язання. Із досліджених судом доказів вбачається, що на підставі заяви від 31 січня 2014 року, відповідачка отримала кредит у розмірі 3190 грн. 00 коп. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 27,60 %, на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки (а.с.4). Відповідачка підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та Правилами надання банківських послуг» «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами Банку» складає між нею та Банком Договір, що підтверджується підписом у заяві (а.с.4). Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту [PERSON] керується п.2.1.1.2.3. та п.2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг де зазначено, що клієнт дає свою згоду на те, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням Банку і в будь-який момент [PERSON] може змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт. Відповідачка підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами банку» складає між нею та Банком Договір, що підтверджується підписом у заяві (а.с.4). Відповідно до п. 2.1.1.5.5 «Умов та Правил надання банківських послуг» відповідачка зобов»язалася погашати заборгованість за кредитом, відсотками користування, по перевитраті платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених договором. Згідно п.2.1.1.5.7, п.2.1.1.5.6, п.2.1.1.7.6 «Умов та Правил надання банківських послуг», у випадку невиконання зобов»язань за договором, на вимогу банку виконати зобов»язання по поверненню кредиту, в тому числі і простроченого кредиту та овердрафту, оплати винагороди банку; власник карти зобов»язаний слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання виникнення Овердрафту; при порушенні строків платежів по кожному із грошових зобов»язань, передбачених цим договором більше ніж на 30 днів, сплатити банку штраф у розмірі 500 грн. + 5% від суми позову; за несвоєчасне виконання боргових зобов»язань (користування простроченим кредитом і овердрафтом) боржник сплачує відсотки по підвищеній відсотковій ставці або додаткову комісію, розміри яких встановлені «Тарифами банку». Відповідно до п.2.1.1.12.9 «Правил користування платіжною карткою», боржник доручає списувати з будь-якого рахунку відкритого в банку, а саме з карткового рахунку грошові кошти для здійснення платежу з ціллю повного або часткового погашення боргових зобов»язань. Згідно п.2.1.1.12.11 «Правил користування платіжною карткою», банк має право вимагати дострокового виконання боргових зобов»язань в цілому або у встановленої банком долі в разі невиконання боржником своїх зобов»язань. Пунктом 1.1.7.12 «Умов та правил надання банківських послуг» передбачено, що договір діє напротязі 12 місяців з моменту його підписання. Якщо напротязі цього строку жодна зі сторін не проінформує другу сторону про розірвання даного договору, він автоматично лонгується на той же самий строк. Як вбачається з матеріалів справи, своїм правом відповідачка не скористалася. До початку розгляду справи по суті позивач не змінив предмет або підставу позову та протягом усього часу розгляду справи не збільшив та не зменшив розмір позовних вимог, а тому суд розглянув цивільну справу в межах пред'явлених вимог і на підставі поданих сторонами доказів. Оцінивши надані суду докази, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог, остільки позивач довів суду не виконання відповідачкою зобов»язань за кредитним договором. Заходи забезпечення позову судом не вживалися. Враховуючи те, що у звязку із розглядом справи в суді позивач, поніс судові витрати в розмірі 1600,00 грн., а саме, сплатив судовий збір та витрати пов»язані із розміщенням оголошення в газеті «Урядовий кур»єр» в сумі 280 грн. 00 коп., суд стягує вищенаведені витрати у повному обсязі, на користь позивача, згідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, так як, вважає їх підтвердженими у відповідності із цивільно процесуальним законодавством України. Позов підтверджується: копією заяви [PERSON] від 31 січня 2014 року, копією витягу з тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», розрахунком заборгованості за кредитним договором станом на 31 травня 2017 року, копією витягу умов та правил надання банківських послуг, копією довідки відомостей з Єдиного Державного реєстру підприємств та організацій України від 27 грудня 2016 року, копією свідоцтва про державну реєстрацію юридичної особи серії А01 №054809, копією статуту ПАТ КБ «ПриватБанк» м.Дніпро, копією банківської ліцензії №22 від 05.10.2011 року, платіжним дорученням №PROM8B1МGC від 08 червня 2016 року, платіжним дорученням №ІНВ97В1JZC від 27 червня 2017 року. На підставі наведеного та

Outcome: approved