Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-23 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду із зазначеним позовом. В обґрунтування вимог посилався на те, що 07.09. 2020 року Жовтневим районним судом м. Маріуполя за заявою [PERSON] про видачу судового наказу про стягнення аліментів з [PERSON] на утримання неповнолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] було видано судовий наказ та стягнуто з позивача ј частини всіх видів заробітку(доходу) платника податків щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення заяви про видачу судового наказу, тобто з 04.09.2020 року, і до повноліття дитини. Про ухвалення даного рішення позивачу стало відомо лише в кінці листопада 2020 року від бухгалтерії за місцем роботи. Позивач не уникає свого батьківського обов`язку та бажає утримувати їх з відповідачем спільну дитину. Проте на сьогоднішній день у нього інший сімейний стан, що в свою чергу вливає на матеріальну можливість позивача сплачувати аліменти у розмірі, заявленому відповідачем в заяві про видачу судового наказу. Позивач та [PERSON] одружились, від шлюбу мають спільну дитину - [PERSON] , на даний час позивач орендує квартиру та його середній дохід за останні шість місяців складає 18 266 грн.. У зв`язку з чим, просить суд зменшити розмір аліментів, які стягуються з нього, на підставі судового наказу з ј частини до 1/8 частини. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 10.12.2020 року по справі призначено підготовче судове засідання. 28.12.2020 року від відповідачки на адресу суду надійшов відзив, згідно якого остання з позовними вимогами позивача не погодилась, вважає їх необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню з наступних підстав. Стягуючи аліменти у визначеному розмірі, суд вірно врахував всі істотні обставини, що мають значення та виходячи із найкращих інтересів дитини стягнув аліменти в розмірі, що відповідає вимогам сімейного законодавства України та необхідному для належного забезпечення потреб дитини з боку батька. Крім того, позивач не надав доказів, які б свідчили про погіршення його матеріального становища та неспроможність сплачувати аліменти у визначеному судом розмірі. 03.02.2021 року від представника позивача до суду надійшла відповідь на відзив, згідно з якою вказав, що середньомісячний дохід позивача за останній рік складає 15 431 грн. Нерухомість яку має у власності позивач, непридатна до життя, через окупацію територій Донецької області. На підставі чого просив задовольнити позов у повному обсязі. 17.02.2021 року від відповідачки до суду надійшли заперечення проти позову, відповідно до якого остання просила відмовити у задоволенні позовних вимог через їх необґрунтованість. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 11.03.2021 року по справі закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду. Від представника позивача надійшла заява про розгляд справи за його відсутності та відсутності позивача, позовні вимоги підтримав, просив задовольнити у повному обсязі. Від відповідачка надійшла заява про розгляд справи за її відсутності, заперечувала проти задоволення позову у повному обсязі ,просила відмовити у задоволенні позовних вимог. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, які передбачають рівність прав сторін щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості та обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до статті 79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що сторони є батьками малолітньої дитини [PERSON] , на підставі свідоцтва про народження серія [NUMBER] , актовий запис № 1191. Відповідно до судового наказу Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 07.09.2020 року із [PERSON] стягнуто на користь [PERSON] аліменти на неповнолітню дитину - [PERSON] , [INFO] , у розмірі ј частини всіх видів заробітку (доходу) платника аліментів щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення заяви про видачу судового наказу, тобто з 04 вересня 2020 року, і до повноліття дитини. 29.10.2020 року Краматорським міським відділом державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) за місцем роботи позивача - Філія «Автоцентр на Столичному» ПАТ «Українська автомобільна корпорація» було спрямовано судовий наказ Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 07.09.2020 року для виконання. Відповідно до довідки від 24.11.2020 № 3003-5000325933 [PERSON] було взято на облік внутрішньо переміщеної особи. Відповідно до довідки від 03.12.2015 № 1411-30259 [PERSON] було взято на облік внутрішньо переміщеної особи. Відповідно до довідки від 06.10.20018 № 1411-50919 [PERSON] було взято на облік внутрішньо переміщеної особи 07.01.2017 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, від котрого останні мають спільну дитину - [PERSON] , [INFO] . Згідно з довідкою про доходи № 18 від 25.11.2020 року [PERSON] працює на посаді консультанта з продажу автомобілів в Філії «Автоцентр на Столичному» ПАТ «Українська автомобільна корпорація» та за період з 01.05.2020 року по 31.10.2020 року має середню суму нарахованого доходу у розмірі 22 691,13 грн. Згідно з довідкою про доходи № 1 від 18.01.2021 року [PERSON] працює на посаді консультанта з продажу автомобілів в Філії «Автоцентр на Столичному» ПАТ «Українська автомобільна корпорація» та за період з 01.01.2020 року по 31.12.2020 року має загальну суму нарахованого доходу у розмірі 229 789,13 коп. Відповідно до довідки лікаря педіатра [PERSON] перебуває під наглядом у лікаря з діагнозом алергічний риніт. Відповідачка у власності нерухомого майна не має, що підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно № 238885943 від 27.12.2020 року. [PERSON] має у власності два об`єкти нерухомості, а саме: кв. [ADDRESS] та Ѕ частку житлового будинку [ADDRESS] , що підтверджується відповідними витягами. Положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини та приписи ч. ч. 7, 8 ст. 7 СК України зобов`язують суд при вирішенні будь - яких питань щодо дітей виходити із якнайкращого забезпечення їх інтересів. Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч. ч. 2, 3 ст. 181 СК України, за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно ст. 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яку ратифіковано Постановою ВР України №789-ХІІ від 27.02.1991 року визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року № 2402-ІІІ з відповідними змінами та доповненнями кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789- XII і набула чинності для України 27 вересня 1991 року), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття визначено ст. 51 Конституції України та ст. 180 СК України. Обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька В даному випадку норми закону передбачають обов`язок батьків утримувати своїх неповнолітніх дітей. Частиною 2 ст. 182 СК України визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Згідно ч.1 ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Частиною 5 ст. 183 СК України встановлено, що той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Вказана норма узгоджується з положеннями, викладеними в п. 4 ч.1 ст. 161 ЦПК України Згідно ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Як встановлено під час судового розгляду, позивач має постійне місце роботи, за період з з 01.01.2020 року по 31.12.2020 року має загальну суму нарахованого доходу у розмірі 229 789,13 грн. грошового забезпечення. Наявність у позивача доньки від іншого шлюбу не свідчить про доцільність зменшення розміру аліментів на утримання [PERSON] . Позивачем не надано доказів на підтвердження погіршення свого матеріального стану чи стану здоров`я. Наявність змін у його сімейному стані не свідчать про відсутність у нього можливості сплачувати аліменти на утримання дитини від першого шлюбу у розмірі, визначеному судовим рішенням. Крім суд вважає, що зменшення розміру аліментів, які стягуються з позивача на його дитину, неодмінно потягне за собою погіршення матеріального стану дитини, що, з огляду на вищевказані судом норми Вітчизняного чи Європейського права, є неприпустимим. Слід зазначити, що відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції ООН «Про права дитини» від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789X11 (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Аліменти, у присудженому розмірі, які регулярно, без затримок сплачуються позивачем, дають змогу порівняно повноцінно забезпечувати та утримувати дитину, створити належні умови для її зростання та розвитку, а задоволення позову значно погіршить матеріальний стан дитини позивача, що є неприпустимим. Враховуючи викладене, суд вважає, позовні вимоги позивача безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed