Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-01 00:00:00

Представник позивача звернувся з позовом про стягнення інфляційних збитків. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що між позивачем та відповідачем було укладеного договори позики: від 28.11.2014 року на суму 5000 доларів США; від 28.12.2014 року на суму 3000 США та від 28.03.2015 року на суму 3000 доларів США. Рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 08.09.2016 року позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики задоволено, стягнуто з відповідача заборгованість за договорами позики в загальному розмірі 273205,04 грн. Сума боргу станом на 18.10.2018 року в розмірі 273205,04 грн. не повернута. Тому просить суд, стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON], грошові кошти з урахуванням індексу інфляції від суми заборгованості у розмірі 105297,74 грн.; грошові кошти з урахуванням 3% річних від суми заборгованості у розмірі 24633,36 грн., а також судові витрати. Представник позивача [PERSON] до судового не зявилась, до початку розгляду справи надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала та просила суд задовольнити в повному обсязі. Проти ухвалення заочного рішення не заперечувала. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином за зареєстрованим у встановленому порядку місцем проживання, про що свідчать матеріали справи. Причину неявки суду не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності чи про відкладення розгляду справи не надавав. Правом на відзив не скористався. Суд вважає за необхідне ухвалити заочне рішення у відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Враховуючи викладене, суд вважає, що судове засідання можливо провести без участі сторін, на підставі наявних у справі доказів, без фіксування судового засідання технічними засобами, що буде відповідати вимогам ст. 247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, доводи, викладені в позовній заяві, з'ясувавши повно та всебічно обставини, факти та відповідні їм правовідносини, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що заочним рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 08.09.2016 року з [PERSON] на користь [PERSON]\~стягнуто суму заборгованості за розпискою від 28.11.2014 року, за розпискою від 28.12.2014 року та за розпискою від 28.03.2015 року в загальному розмірі 273205,04 грн., а також судовий збір в розмірі 2732,06 грн. Рішення суду оскаржено не було та набрало законної сили 08.11.2016 року (а.с. 12-13). Згідно ч. 5 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи. Статтею 129-1 Конституції України визначено, що судове рішення є обовязковим до виконання. Відповідно ч. 1 ст. 18 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, обовязкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян. Постановою державного виконавця Металургійного відділу ДВС м. Кривого Рогу ГТУЮ у Дніпропетровській області від 01.02.2018 року відкрито виконавче провадження №55690707, з виконання виконавчого листа №210/3371/16-ц, 2/210/1466/16 виданого Дзержинським районним судом м. Кривого Рогу про стягнення боргу в сумі 275937,10 грн. з боржника [PERSON] на користь стягувача [PERSON] (а.с. 14). З Інформації про виконавче провадження від 11.10.2018 року слідує, що по виконавчому провадженні №55690707, 11.07.2018 року державним виконавцем винесено постанову про передачу ВД на виконання до ТОВ «Статус КВО КР» на якому працює боржник [PERSON], а також 11.07.2018 року винесено постанову про арешт майна боржника (а.с. 15-16). Проте, з листа Металургійного відділу ДВС м. Кривого Рогу ГТУЮ в Дніпропетровської області від 18.10.2018 року №36779 слідує, що станом на 16.10.2018 рок борг в розмірі 275937,10 грн. [PERSON] на користь [PERSON] не сплачується (а.с. 17). У частині першій\~статті 526 ЦК України\~визначено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зістаттею 610\~ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до\~частини першоїстатті 611 ЦК України\~у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно з\~приписами ч.\~2ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов'язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Правовий аналіз норм ст. ст.\~\~525,\~526,\~599,\~611,\~625 ЦК України\~дозволяє зробити висновок про те, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання, передбаченої\~статтею 625 цього Кодексу. Таким чином, підлягають задоволенню вимоги позивача [PERSON] щодо стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] інфляційні збитки 105297,74 грн. за період з листопада 2015 року по вересень 2018 року за наступним розрахунком (273205,04 грн. (сума боргу) х 138,542% (індекс інфляція)/100% - 273205,04 грн. (сума боргу); а також 3% річних в розмірі 24633,36 грн. за період з 18.10.2015 року по 18.10.2018 року за наступним розрахунком (273205,04 грн. (сума боргу) х 3% (процентна ставка)/100%/365 х 1097 (кількість днів). В частині стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] витрат на правову допомогу у розмірі 15000,00 грн. суд бере до уваги наступне. Право на професійну правничу допомогу гарантовано ст. 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України у рішеннях від 16 листопада 2000 року № 13-рп/2000, від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009. Так,\~урішенні Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009\~зазначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз'яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо. Згідно положеньст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»\~гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Відповідно до положень ч. 1, п. 1, 4 ч. 3 ст.\~133\~ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов'язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Згідно положень частин першої-четвертої\~статті 137\~ЦПК України витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Ті самі\~критерії застосовує\~ЄСПЛ,\~присуджуючи судові\~витрат на\~підставістатті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. Верховний Суд у своїй постанові від 03 травня 2018 року в справі №372/1010/16-ц дійшов висновку, що якщо стороною буде документально доведено, що нею понесені витрати на правову допомогу, а саме, надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат, стороні на користь якої ухвалено судове рішення. Судом встановлено, що правничу допомогу у справі позивачу [PERSON] надавала адвокат [PERSON] на підставі договору від 27.09.2018 року (а.с. 18, 19, 20). Відповідно до п. 2.3.1 Договору клієнт зобовязаний сплатити гонорар адвокату в розмірі та в строк окремо погоджені між ними. Під час розгляду справи представником позивача [PERSON] суду надано попередній розрахунок витрат, до якого включена сума витрат на комплексне супроводження судового процесу в розмірі 15000,00 грн. Відповідно до квитанції №729501 від 27.09.2018 року за надання правової допомоги [PERSON] сплатила адвокату [PERSON] 15000,00 грн. Проте, акт приймання-передачі наданих послуг та детальний розрахунок витрат виконаних робіт в матеріалах справи відсутній, що не дає суду можливість встановити фактично виконану адвокатом [PERSON] роботу під час надання правничої допомоги [PERSON] За урахуванням вище викладеного, та відповідно до положень ч. 4 ст. 263 ЦПК України, якою встановлено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин, суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду, а тому й відмовляє в задоволенні позову в частині стягнення витрат на правову допомогу, в наслідок не підтвердження їх документально. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1299,31 гривень.

Outcome: partial