Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-07 00:00:00

представник ТОВ «ВЕЛЛФІН» звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. У позовній заяві позивач вказує, що ТОВ «ВЕЛЛФІН» є фінансовою установою, яка надає фінансові послуги по наданню у позику грошових коштів на умовах строковості, зворотності, платності (розпорядженням Нацкомфінпослуг № 2606 від 27.10.2015 зареєстровано в реєстрі фінансових установ за № 16103225). 16.11.2016, між позивачем та [PERSON] , укладено Договір позики № 93141 в електронній формі (надалі - Договір позики). За умовами п. 1.1. укладеного між позивачем та відповідачем Договору позики, Позикодавець надає Позичальникові грошові кошти в сумі 1201,00 грн на умовах строковості, зворотності, платності, а Позичальник зобов`язується повернути позику та сплатити проценти за користування позикою. Пунктом 1.3. Договору позики встановлено, що позика надається строком на 30 днів. Відповідно до п. 1.4., дата перерахування суми позики на банківський рахунок вказаний заявником, за домовленістю сторін вважається датою укладення Договору позики між Позичальником і Позикодавцем. Позивачем у порядку встановленому п. 1.4. Договору позики на картковий рахунок відповідача перерахована сума позики в розмірі 1201 грн, що підтверджується повідомленням від 02.12.2019 ТОВ ФК «ВЕЙ ФОР ПЕЙ», яке надає ТОВ «ВЕЛЛФІН» технічну можливість для проведення операцій, по якій банк-еквайер здійснює зарахування коштів, згідно Договору про організацію переказу грошових коштів № ВП-180516-3 від 18.05.2016. Таким чином, Позивачем належним чином виконані умови Договору позики, у той час, як Відповідачем, отримані грошові кошти в передбачені строки не повернуто, внаслідок чого в останнього утворилась заборгованість за Договором позики зі сплати основного боргу, процентів та прострочених процентів. Згідно п. 1.5. Договору позики нарахування процентів за користування позикою проводиться у відповідності до наступних умов: -1,9 процента від суми позики, але не менше ніж 30 грн за перший день користування позикою; -1,9 процента від суми позики, щоденно, за кожен день користування позикою, починаючи з другого дня в межах строку позики, зазначеного в п.1.2 цього Договору; -3,8 процента від суми позики, що не була повернута своєчасно, за кожен день користування позикою понад строк зазначений в п.1.2 цього Договору, у разі невиконання, неналежного виконання Позичальником своїх зобов`язань за цим Договором. Відповідно п. 1.1, 1.5 Договору позики, загальний розмір заборгованості [PERSON] перед Позивачем, станом на 12.12.2019, становить 51 706,63 грн, з яких: 1\~201 грн - основний борг; 25 610,10 грн - заборгованість по відсоткам; 24 895,53 грн - заборгованість за простроченими відсотками. З цих\~підстав,\~ТОВ «ВЕЛЛФІН» звернулося до суду з даним позовом до відповідача про стягнення заборгованості та судових витрат, пов`язаних зі сплатою судового збору. 15 січня 2020 року відкрито провадження та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Відповідачу надано строк для подання відзиву на позов протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі. Представник позивача\~ТОВ «ВЕЛЛФІН»\~направив клопотання\~про розгляд\~справи за\~його відсутності,\~позовні вимоги\~підтримує у\~повному обсязі. Відповідач [PERSON] у встановлений судом строк відзиву не надав. Клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін не заявляв. Зважаючи на вищевикладене, суд вважає за можливе, відповідно до ст. 279 ЦПК України, розглянути справу за наявними у ній матеріалами. Неявка сторін та ненадання відзиву на позов відповідачем не перешкоджає розгляду справи. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги ТОВ «ВЕЛЛФІН» до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики підлягають до часткового задоволення, з таких підстав. Судом встановлено, що 16 листопада 2016 року, між ТОВ «Веллфін» та\~\~ [PERSON] , укладено договір позики № 93141 в електронній формі. Відповідно до умов вказаного договору позики ТОВ «Веллфін» надало [PERSON] грошові кошти в сумі 1201 грн на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути позику та сплатити проценти за користування позикою. Позика надається строком на 30 днів. Згідно повідомлення\~№ 5233-ВП\~від 02.12.2019,\~ТОВ ФК\~«ВЕЙ ФОР\~ПЕЙ» надає послуги з переказу коштів в національній валюті без відкриття рахунків. Підприємство внесене в державний реєстр фінансових установ (свідоцтво серія ФК № 593 від 02.07.2015) та отримало Ліцензію Національного банку України № 35 від 31.12.2015. Між ТОВ «Веллфін» та ТОВ ФК «ВЕЙ ФОР ПЕЙ» укладено договір ВП -180516-3 від 18.05.2016 про організацію переказу грошових коштів. Відповідно до договору ВП -180516-3 від 18.05.2016 здійснено за дорученням ТОВ «ВЕЛЛФІН» успішні переказ коштів на картку клієнта: 16.11.2016 на суму 1201 грн, код авторизації 254427, номер транзакції в системі WayForPay а_453324_93141. Таким чином,\~судом встановлено,\~що на\~ картковий рахунок відповідача перерахована сума позики в розмірі 1201 грн, що підтверджується повідомленням від 02.12.2019 ТОВ ФК «ВЕЙ ФОР ПЕЙ», яке надає ТОВ «ВЕЛЛФІН» технічну можливість для проведення операцій, по якій банк-еквайер здійснює зарахування коштів, згідно Договору про організацію переказу грошових коштів № ВП-180516-3 від 18.05.2016. Відповідно до довідки щодо заборгованості за договором № 93141 від 16.11.2016, станом на 12.12.2019 загальна сума заборгованості [PERSON] за вказаним договором позики та всіма нарахованими відсотками становить 51706,63 грн: заборгованість за основною сумою позики складає 1201 грн; заборгованість за відсотками складає 25610,10 грн; заборгованість за простроченими відсотками складає 24895,53 грн. Згідно ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу та інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. ст. 525, 526 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом, а зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України. Статтею 1046\~ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем. Згідно ч. 1 ст. 527 ЦК України, боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Відповідно до ч. 1ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Відповідно до ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до положень ст. ст. 1046, 1049 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (ст. 1047 ЦК України). Із прийняттям Закону України «Про електронну комерцію» № 675-VIII від 03 вересня 2015 року, який набрав чинності 30 вересня 2015 року, на законодавчому рівні встановлено порядок укладення договорів в мережі, спрощено процедуру підписання договору та надання згоди на обробку персональних даних. Стаття 3 цього Закону визначає, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до ст.11Закону України «Про електронну комерцію», пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (ч. 12 ст. 11 Закону «Про електронну комерцію»). Положення Закону «Про електронну\~комерцію» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору - пункт 5 частини 1 статті 3 Закону № 675-VIII. Таким чином, 16 листопада 2016 року [PERSON] , оформивши у встановленому п. п. 4.1, 4.2. Правил надання грошових коштів у вигляді позики на сайті ТОВ «ВЕЛЛФІН» заявку для отримання позики у розмірі 1201 грн на строк 30 днів, шляхом заповнення всіх полів заявки із зазначенням даних банківської картки, на яку просив перерахувати кошти, що підтверджується роздруківкою заявки з офіційного веб-сайта товариства, погодився з умовами договору позики, оформленому сторонами в електронній формі, з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Отже, між сторонами було досягнуто згоди щодо всіх істотних умов договору позики. У п. 3.1 Договору позики сторони погодили, що повернення позики та сплата процентів за користування позикою здійснюватиметься відповідно до графіку розрахунків. Відповідно до графіку розрахунку за договором позики № 93141 від 16.11.2016 року, сума по договору становить 1201 грн, сума до сплати процентів 691,75 грн. Таким чином, вимоги позивача в частині стягнення суми позики в розмірі 1201 грн та нарахованих відсотків, за період кредитування у розмірі 691,75 грн, є обґрунтованими, доведеними та такими, що підлягають задоволенню. Щодо заявлених вимог в частині стягнення заборгованості за відсотками та простроченими відсотками за період з 17.12.2016 по 12.12.2019, суд виходить з наступного. За положеннями ч. 1 ст. 1048 та ч. 1 ст. 1049ЦК\~України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Вимоги ч. 1 ст. 1048\~ЦК України про виплату процентів до дня повернення позики можуть бути застосованими лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Аналіз зазначених норм права дозволяє дійти висновку про те, що після спливу визначеного договором строку кредитування, чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Зазначена правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постановах: від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, провадження № 14-10цс18, від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц, провадження №4-154цс18, від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц, провадження № 14-318цс18. Встановлені фактичні обставини у справі свідчать про те, що за умовами укладеного сторонами договору позики № 93141 від 16.11.2016 ТОВ «ВЕЛЛФІН», як фінансова установа, надало позичальнику суму позики, а останній зобов`язувався повернути надану позику у повному обсязі 16.12.2016 . Таким чином, позикодавець ТОВ «ВЕЛЛФІН» відповідно до ст.1048\~ЦК України має право стягнути заборгованість за нарахованими та несплаченими процентами за користування кредитними коштами у межах погодженого сторонами строку кредитування, тобто до 16.12.2016. Після закінчення строку його дії, у позикодавця відсутні правові підстави нараховувати передбачені договором відсотки. З огляду на викладене, суд вважає вимоги ТОВ «Веллфін» в частині стягнення заборгованості за відсотками за межами строку кредитування безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню. Крім того, на підставі ч.1 ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати, а саме, судовий збір в розмірі 1 921,00 грн. Враховуючи,\~що ТОВ\~«ВЕЛЛФІН» при\~подачі позовної\~заяви сплатив\~судовий збір\~у розмірі\~1921\~(одна\~тисяча дев`ятсот\~двадцять одна)\~грн,\~що підтверджується\~платіжним дорученням\~від 21.02.2020,\~що є\~мінімальним розміром\~судового збору\~для позовної заяви майнового характеру, яка подана юридичною особою у 2019 році, тому згідно ст. 141 ЦПК України, сплачена позивачем сума судових витрат, підлягає стягненню з відповідача.

Outcome: partial