Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-23 00:00:00

Представник позивача ТОВ «ОТП Факторинг Україна» звернувся до суду з вказаним позовом. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 13.08.2007 року між ЗАО «ОТП Банк» та відповідачем був укладений кредитний договір №CNL-502/028/2007, за умовами якого останній було надано кредит у розмірі 48 000,00 доларів США. З метою забезпечення виконання зобов`язань за вказаним Кредитним договором 13.08.2007 року між Банком та [PERSON] було укладено Договір іпотеки №PCL-502/028/2007, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Зезик В.А., зареєстрованого в реєстрі за №2-4368, відповідно до умов якого Іпотекодавець передав в іпотеку нерухоме майно - житловий будинок з надвірними спорудами, загальною площею 81,20 кв. м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Однак станом на теперішній час вимоги Кредитора відповідачем не виконано. Виходячи з вказаного вище, кредитор змушений звертатися до суду з позовом з метою реалізації своїх прав, як іпотекодержателя та просить суд звернути стягнення на предмет іпотеки у рамках суми заборгованості в розмірі 2 068 702,94 грн. та судові витрати. Представник позивача до судового засідання не з`явився, але на адресу суду надіслав заяву в якій наполягав на задоволенні позовних вимог і просив справу слухати у його відсутність (а.с. 102). Відповідач в судове засідання не з`явилася, повідомлялася належним чином шляхом надіслання судової повістки (а.с. 108, 119, 126, 132), крім того, судом було здійснено виклик відповідача до суду, шляхом створення оголошення про виклик на офіційному веб-сайті Судової влади (а.с. 129). Третя особа - [PERSON] в судове засідання не з`являвся, про дату, час та місце судових засідань повідомлявся шляхом надіслання ухвали та судової повістки на зареєстроване місце проживання (перебування), однак конверт повернувся до суду без вручення адресату (а.с. 120, 122, 133), тому судом було здійснено виклик третьої особи до суду, шляхом створення оголошення про виклик на офіційному веб-сайті Судової влади (а.с. 130). Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом було встановлено, що 13.08.2007 року між ЗАО «ОТП Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір №CNL-502/028/2007, згідно з умовами якого банк надав [PERSON] кредитні кошти в розмірі 48 000,00 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 5,99% річних з кінцевим терміном повернення 13.08.2022 року (а.с. 6-7). 13.08.2007 року між ЗАО «ОТП Банк» та [PERSON] було укладено договір іпотеки № PCL-502/028/2007, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Зезик В.А., зареєстрованого в реєстрі за №2-4368, відповідно до умов якого Іпотекодавець передає в іпотеку нерухоме майно - житловий будинок з надвірними спорудами, загальною площею 81,20 кв. м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] ( а.с. 14-21). Заочним рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 24.04.2013 р., було задоволено позов ТОВ «ОТП Факторинг Україна» до [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором та солідарно стягнуто заборгованість за кредитним договором № CNL-502/028/2007 від 13.08.2007 року у розмірі 258 814,33 дол. США, що еквівалентно 2 068 702, 94 грн. та суму витрат на сплату судового збору у розмірі 3 219, 00 грн. (а.с. 25-29). Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №154310537 від 29.01.2019 року, житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , на праві приватної власності належить [PERSON] (а.с. 22). На підставі постанови про арешт майна боржника та заборони на його відчуження, на вказаний житловий будинок було накладено обтяження у вигляді заборони на нерухоме майно, що підтверджується Відомостями з єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна (а.с. 23-24). 29.06.2010 року було між ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «ОТП Факторинг Україна» було укладено договір купівлі-продажу кредитного портфелю (а.с. 48-61). Крім того, 01.07.2010 року між сторонами було укладено договір про відступлення права вимоги, відповідно до якого ПАТ «ОТП Банк» передав ТОВ «ОТП Факторинг Україна» сукупність прав, за договорами забезпечення, включаючи, але не обмежуючись, правом звертати стягнення на заставлене майно (а.с. 62-67). Представником ТОВ «ОТП Факторинг Україна», було направлено листи-вимоги від 25.11.2019 року №123 та №124 на адресу [PERSON] та [PERSON] , щодо можливості врегулювання боргу та визнання відсутності претензій щодо спірного іпотечного майна (а.с. 38-39). Частиною 2 ст. 16 ЦК України передбачено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів судом може бути визнання права, в тому числі права власності на майно. Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Згідно зі ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що, звичайно, ставляться. Згідно ст. 575 ЦК України, іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи. Відповідно до частини першої ст. 590 ЦК України звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 6 ст. 3 Закону України «Про іпотеку» - У разі порушення боржником основного зобов`язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Якщо пріоритет окремого права чи вимоги на передане в іпотеку нерухоме майно виникає відповідно до закону, таке право чи вимога має пріоритет над вимогою іпотекодержателя лише у разі його/її виникнення та реєстрації до моменту державної реєстрації іпотеки. Статтею 12 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що у разі порушення іпотекодавцем обов`язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов`язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Відповідно до ст. 33 Закону України «;Про іпотеку» передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотеко держателя. Положеннями ст. 35 Закону України «Про іпотеку», визначається, що у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Відповідно до ч.1 ст. 37 Закону України «Про іпотеку», іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Пунктом 37,39 Постанови Пленуму ВССУ № 5 від 30.03.2012 р. № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» передбачено, що невиконання вимог ч. 1 ст. 35 Закону України «Про іпотеку» про надіслання іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги про усунення порушення зобов`язання не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутися у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду (на відміну від інших способів звернення стягнення (ч. 3 ст. 33 цього Закону), оскільки іпотекодавець у судовому засіданні має можливість заперечувати проти вимог іпотекодержателя, що відповідає ст. 124 Конституції України. Суди мають виходити з того, що з урахуванням цим норм права не виключається можливість звернення стягнення на предмет іпотеки в такий спосіб і набуття іпотекодержателем права власності на нього за рішенням суду, оскільки цими нормами передбачено задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, яке ототожнюється зі способом звернення стягнення, якщо його передбачено договором. Тому в разі встановлення такого способу звернення стягнення на предмет іпотеки в договорі іпотекодержатель на підставі частини другої статті 16 ЦК має право вимагати застосування його судом. Крім того, п. 38 вказаної Постанови, у випадку, якщо іпотекодержатель не реалізував способів позасудового врегулювання звернення стягнення на предмет іпотеки, зокрема, шляхом укладення договору про задоволення його вимог, який передбачав би передачу йому права власності на предмет іпотеки у рахунок виконання основного зобов`язання (ст. 37 Закону України «Про іпотеку») він має право звернутися до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до ст. 39 цього Закону, а не з позовом про визнання права власності на нерухоме майно. Наявність самого судового рішення про стягнення з боржника на користь кредитора заборгованості за кредитним договором - не є підставою для припинення грошового зобов`язання боржника і припинення іпотеки та не позбавляє кредитора права задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки у спосіб, передбачений законодавством, враховуючи, що вказане рішення суду боржниками виконане не було. З метою забезпечення однозначного розуміння ухваленого рішення у резолютивній частині слід зазначати, що звернення стягнення на предмет іпотеки відбувається в рахунок стягнення заборгованості за основним договором, а отже таке звернення стягнення не є додатковим стягненням, яке могло б розумітися як подвійне. Така думка висловлена у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 травня 2020 року у справі № 361/7543/17 (провадження № 14-546цс19). Виходячи з положень ч.2 ст.16 ЦК України, ч.3 ст. 33, ст. 36, ч. 1 ст. 37 Закону України «Про іпотеку», не виключається можливість звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов`язань за рішенням суду, оскільки цими нормами передбачено задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, яке ототожнюється зі способом звернення стягнення, якщо такий спосіб передбачено іпотечним договором. На момент розгляду справи, жодних доказів погашення боргу, відповідачем або третьою особою, суду не надано. За таких обставин суд вважає вимоги позивача про стягнення з відповідача суми заборгованості зі всіма складовими за рахунок реалізації предмету іпотеки з прилюдних торгів такими, що відповідають умовам кредитного та іпотечного договорів, Цивільному кодексу України та Закону України «Про іпотеку». На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що позов є обґрунтованим та таким що підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1921, 00 грн.

Outcome: approved