Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-14 00:00:00

Представник позивачки [PERSON] подала до Кельменецького районного суду позовну заяву у якій, з врахуванням уточнених позовних вимог, просить визнати нежитлову будівлю літ „В, загальною площею 53,6 м2, що складається з наступних приміщень: вхід в підвал літ. 1-1 площею 1,8 м2, підвал літ. І-ІІ площею 20,0 м2, торговий зал літ. 1-1 площею 31,8 м2, навіс літ. „Г площею забудови 30,17 м2, склад літ. „Д загальною площею 11,85 м2, убиральню літ. „Е, колодязь № 1, огорожу № 2, частину вимощення № 1, що відноситься до нежитлової будівлі літ. „В, що розташовані за адресою вул. Л.Українки, 3 село Іванівці Кельменецького району Чернівецької області спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON]. Визнати за [PERSON] право власності на ? частку нежитлової будівлі літ „В, загальною площею 53,6 м2, що складається з наступних приміщень: вхід в підвал літ. 1-1 площею 1,8 м2, підвал літ. І-ІІ площею 20,0 м2, торговий зал літ. 1-1 площею 31,8 м2, навіс літ. „Г площею забудови 30,17 м2, склад літ. „Д загальною площею 11,85 м2, убиральні літ. „Д, колодязя № 1, огорожі № 2, частини вимощення № 1, що відноситься до нежитлової будівлі літ. „В, що розташовані за адресою вул. Л.Українки, 3 село Іванівці Кельменецького району Чернівецької області. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] [PERSON] підтримала позов. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні визнав позов. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні визнала позов. Згідно ч. 1 ст. 61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Суд вважає, що наявні законні підстави для ухвалення рішення про задоволення позову. Визнання відповідачем позову не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] одружились 01 червня 1986 року. Шлюб зареєстрований у виконкомі Івановецької сільської ради Кельменецького району Чернівецької області 01 червня 1986 року, актовий запис №13. 12 червня 2001 року [PERSON] та [PERSON] в рівних частках купили у [PERSON] житловий будинок з господарськими будівлями, який розташований в с. Іванівці Кельменецького району Чернівецької області вул. Л.Українки №3. В подальшому [PERSON] та [PERSON] спільно провели реконструкцію придбаного ними житлового будинку з господарськими будівлями під кафе-магазин. Згідно рішення Кельменецького районного суду Чернівецької області від 28 жовтня 2016 року по цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності та поділ майна та за зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності та поділ майна в натурі, визнано за [PERSON] право власності на нежитлову будівлю літ „В, загальною площею 53,6 м2, що складається з наступних приміщень: вхід в підвал літ. 1-1 площею 1,8 м2, підвал літ. І-ІІ площею 20,0 м2, торговий зал літ. 1-1 площею 31,8 м2, навіс літ. „Г площею забудови 30,17 м2, склад літ. „Д загальною площею 11,85 м2, убиральню літ. „Д, колодязь № 1, огорожу № 2, частину вимощення № 1, що відноситься до нежитлової будівлі літ. „В, що розташовані за адресою вул. Л.Українки, 3 село Іванівці Кельменецького району Чернівецької області і виділено йому це майно в натурі. Згідно до ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таким чином, спірне нерухоме майно є спільною сумісною власністю позивачки та відповідача. На підставі ст. 392 ЦК України власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно ст. 372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Відповідно до ст. 69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою. Статтею 70 СК передбачено, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. Враховуючи наведене, суд вважає, що позовні вимоги позивачки слід задовольнити повністю. На підставі ст. 372,392 ЦК України, ст. ст. 60,69,70,71 СК України,

Outcome: approved