Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-26 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду із позовом, у якому просить стягнути з відповідача заборгованість по кредитному договору № б/н від 16.02.2006 року в сумі 24 703 грн. 07 коп. та судові витрати. Свої вимоги мотивує тим, що відповідно до укладеного договору б/н від 16.02.2006 р. відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку у розмірі 15000 грн. 00 коп. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36.00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з умовами надання банківських послуг, правилами користування платіжного карткою складає між ним та банком договір приєднання. Проте відповідач взятих на себе зобов'язань перед банком не виконує, а тому просить стягнути з відповідача суму заборгованості за кредитним договором приєднання у розмірі 24 703 грн. 07 коп. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив суд такі задовольнити. Відповідач та його представник, будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду справи, у судове засідання не з'явилися, жодних документів до суду про причини неявки не надали, суд ухвалив справу розглядати без їх участі, оскільки матеріалів справи достатньо для прийняття рішення по суті. Крім того, 22.08.2018 року представник відповідача подав до суду письмові пояснення, у яких просить застосувати строки позовної давності та відмовити у задоволенні позову. 29.01.2018 року представник позивача подала до суду заяву, у якій просить проводити розгляд справи в порядку спрощеного провадження у відповідності до ч.1 ст. 276 ЦПК України. Згідно ст. 277 ЦПК України, питання про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження суд вирішує в ухвалі про відкриття провадження у справі. Ч.1 ст. 276 ЦПК України гласить, що клопотання позивача про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження подається у письмовій формі одночасно з поданням позовної заяви або може міститись у ній. Представник позивача звернувся до Залізничного районного суду м. Львова з позовною заявою 27.09.2017 року. Ухвалою суду від 23.10.2017 року провадження у справі за позовною заявою Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості відкрито, та призначено до розгляду на 12 год. 30 хв. 13.12.2017 року. Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 08.02.2018 року, з урахуванням положень ст. 277 ЦПК України, у задоволенні клопотання представника позивача про розгляд справи у порядку спрощеного провадження відмовлено, оскільки питання про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження суд вирішує в ухвалі про відкриття провадження у справі, а не на стадії розгляду справи по суті Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що у задоволенні позову слід відмовити, з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплачувати проценти. Згідно з ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Судом встановлено, що 16.02.2006 року між банком та відповідачем укладено кредитний договір приєднання /а.с.7-19/. Відповідно до заяви відповідача від 16.02.2006 р., йому видано кредитну карту з кредитним лімітом у сумі 15000 грн. 00 коп. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36.00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 08.02.2018 року, було витребувано в ПАТ КБ «Приватбанк» банківську виписку з рахунку [PERSON] у ПАТ КБ «Приватбанк» за період з 16.02.2006 року по 31.08.2017 року. /а.с. 47/ На виконання вказаної ухвали ПАТ КБ «Приватбанк» надав таку виписку /а.с. 54-60/, що була додана як додаток до листа ПАТ КБ «Приватбанк» від 02.03.2018 № 20552-ВБ /а.с. 51/. У розрахунку заборгованості за договором № б/н від 16.02.2016 року станом на 31.08.2017 /а.с. 4-6/, доданої як додаток до позовної заяви, відображено в остан\-ній колонці «Сума погашення за наданим кредитом», що останнє погашення у розмірі 53,21 грн. відбулося 13.02.2015 року /а.с. 6/. Проте, згідно банківської виписки, /а.с. 54-60/ а саме графи 3 «Деталі операції» та графи 5 «Сума в валюті карти», можна зрозуміти, коли кошти нараховувалися від Банку, тобто борг [PERSON] збільшувався. В такому разі перед сумою стоїть значок мінус «-». Якщо кошти погашалися, тобто борг зменшувався, у графі 5 «Сума в валюті карти» перед сумою ніякого значка не було. У графі 3 «Деталі операції» за 13.02.2015 /а.с. 59/ зазначено, що вказана сума 53,21 грн - це автоматичне погашення простроченої заборгованості, тоб\-то відповідач жодних коштів не перераховував, а банк самостійно списав ці кош\-ти. Як видно з граф 3 та 5 Виписки, останній раз [PERSON] самостійно вчиняв дії по перерахунку коштів - це 27.09.2009 року «возврат штрафа» у розмірі 685,92 грн /а.с. 58/, тобто останній платіж відповідачем було здійснено само\-стійно у вересні 2009 року. Підстави переривання строку позовної давності встановлені статтею 264 ЦК України, відповідно до якої перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Таким чином, оскільки останній платіж Відповідачем було здійснено у вересні 2009 року, автоматичне погашення банком частини кредиту в 2015 році з рахунку [PERSON] не свідчить про визнання Відповідачем свого боргу та не може слу\-гувати підставою для переривання позовної давності, оскільки Відповідач у 2015 році самостійно жодних дій не вчиняв. Згідно з ч. 1 ст. 12 ЦПК України, учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Відповідно до ч. 2 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Частиною 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У відповідності до вимог ст. 76, 77 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. У відповідності до вимог ст. 263 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Аналізуючи зібрані докази по справі в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що заперечення відповідача обґрунтовані, позивач пропустив строк звернення до суду, тому позов підлягає відмові у повному обсязі. Крім того, на сторону позивача також слід покласти обов'язок сплати судових витрат у відповідності до положень ст. 141 ЦПК України.

Outcome: dismissed