Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-15 00:00:00

Представник позивача звернулася до суду із позовом, у якому просить стягнути з відповідача заборгованість по кредитному договору № б/н від 02 грудня 2013 року в розмірі 12838,96 грн., з яких: 96,42 грн. заборгованість за тілом кредиту, 2740,83 грн. заборгованість за простроченим тілом кредиту, 7264,14 грн. нараховану пеню за прострочене зобов`язання, 1650,00 грн. нараховану пеню за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн., 500 грн. штрафу (фіксована частина), 587,57 грн. штраф (процентна складова). Також просить стягнути 1921 грн. судових витрат. Свої вимоги мотивує тим, що відповідно до укладеного між сторонами кредитного договору відповідач отримав кредит в розмірі 1000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. При укладанні договору відповідач дав свою згоду щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою банку. Крім того, умовами договору була передбачена відповідальність за порушення строків платежів по грошових зобов`язаннях, передбачених кредитним договором у вигляді сплати пені та штрафу. Відповідач взятих на себе зобов`язань перед банком не виконує, суму кредиту не повертає. В зв`язку з наведеним, просить стягнути з відповідача вказану суму заборгованості. Суд ухвалив розглядати справу без участі представника позивача, яка у судове засідання не з`явилася, проте у прохальній частині позову зазначила, що в разі неявки в судове засідання відповідача не заперечує проти розгляду справи за її відсутності та винесення заочного рішення. Суд ухвалив проводити заочний розгляд справи без участі відповідача, який відзиву суду не подав, до суду не з`явився, будучи належним чином повідомлений про час і місце судового засідання повісткою на 20.09.2019 року, 19.11.2019 року та на 16.12.2019 року, які направлялися рекомендованим листом, які були повернуті поштовим відділенням у зв`язку із закінченням терміну зберігання, що свідчить про те, що відповідач не бажає їх отримувати, а представник позивача не заперечує відносно такого розгляду. 20 серпня 2019 року ухвалою суду у справі відкрито спрощене позовне провадження з викликом сторін. Ухвалою суду, що занесена у протокол судового засідання від 20 вересня 2019 року ПАТ КБ «Приватбанк» зобов`язано надати докази відкриття на ім`я відповідача рахунку, належним чином завірені виписки по даному рахунку, що підтверджують рух грошових коштів та наявність чи відсутність заборгованості. 21 листопада 2019 року позивач подав до суду виписку з картки [PERSON] за період з 01 січня 1999 року по 04 листопада 2019 року. Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 02 грудня 2013 року між позивачем ПАТ КБ «Приватбанк» та відповідачем [PERSON] укладено кредитний договір, шляхом підписання анкети-заяви та приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку, в яких зазначено, що вони разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складають між сторонами договір про надання банківських послуг /а.с.8-24/. Позивач зазначає, що відповідач, підписавши заяву підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua складає між ним та банком договір, що підтверджується підписом у заяві. На підтвердження своїх вимог позивач до матеріалів позовної заяви надав витяг з Умов та Правил надання банківських послуг /а.с.10-24/, витяг з тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» /а.с.9 і зворот/, розрахунок заборгованості за договором №б/н від 02 грудня 2013 року станом на 26 жовтня 2015 року та 23 травня 2019 року /а.с.5-7/, копію анкети-заяви позичальника від 02 грудня 2013 року /а.с.8/ та копію паспорту відповідача [PERSON] /а.с.25/. Відповідно до пункту 2.1.1. Умов та Правил надання банківських послуг, вказані Умови використання кредитних карт ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», пам`ятка клієнта/довідка про умови кредитування, тарифи на випуск і обслуговування кредитних карт (Тарифи), а також заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, встановлюють правила випуску, обслуговування та використання кредитних карт банку. Дані Умови регулюють відносини між банком та клієнтом по випуску і обслуговуванню карт. Банк випускає клієнту картку на підставі заяви, належним чином заповненої і підписаної клієнтом. Випуск картки і відкриття рахунку картки здійснюється у випадку прийняття банком позитивного рішення щодо можливості випуску клієнту картки. Клієнт зобов`язаний виконувати правила випуску, обслуговування і використання карт банку і за наявності додаткових карт забезпечити виконання правил утримувачами додаткових карт. Згідно з пунктом 2.1.1.2. вказаних Умов та Правил надання банківських послуг для надання послуг банк видає клієнту картку, її вид визначений у пам`ятці клієнта/довідці про умови кредитування і заяві, підписанням якої клієнт і банк укладають договір про надання банківських послуг. Датою укладання договору є дата отримання картки, вказана у заяві. Разом з тим, як убачається з долученої до матеріалів справи анкети-заяви позичальника від 02 грудня 2013 року в ній зазначено, що банк надає позичальнику карту «Універсальна». Позивачем не надано інших документів, які б містили підпис відповідача, в яких би були зазначені дані про умови кредитування, в тому числі про кредитний ліміт, які проценти встановлено за користування кредитом, строк договору, які штрафні санкції передбачені за несвоєчасне погашення кредиту, розмір комісії. Відповідно до пункту 5 частини 1\~статті 3 ЦК України\~однією із засад цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність. В Україні визнається і діє принцип верховенства права (частина перша\~статті 8 Конституції України). Суди здійснюють правосуддя на основі\~Конституції\~і законів України, забезпечуючи при цьому верховенство права. Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих\~Конституцією\~і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.\~Одним з елементів верховенства права є дотримання прав людини, зокрема права сторони спору на представлення її позиції та права на справедливий судовий розгляд. Згідно з пунктом 1\~статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~кожен має право на справедливий розгляд його справи судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Ідея справедливого судового розгляду передбачає здійснення судочинства на засадах рівності та змагальності сторін. Згідно зі\~статтею 12 ЦПК України\~цивільне судочинство здійснюється\~\~засадах змагальності. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Рівність сторін передбачає, що кожній стороні має бути надана можливість представляти справу та докази в умовах, що не є суттєво гіршими за умови опонента. Згідно з частиною 1\~статті 81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до частин 1, 2 статті 207\~ЦК України\~правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей\~626,\~628 ЦК України\~договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою\~статті 638 ЦК України\~встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно із частиною першою\~статті 633 ЦК України\~публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом\~статті 634 цього Кодексу\~договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПРИВАТБАНК»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці Умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей\~633,\~634 ЦК України\~можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За змістом\~статті 549 ЦК України\~неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Частинами першою, другою\~статті 551 ЦК України\~визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Згідно із частиною першою\~статті 1050 ЦК України\~якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до\~статті 625 цього Кодексу. Таким чином, в разі укладення договору кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). У заяві позичальника від 02 грудня 2013 року відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру. Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема, пеню і штрафи за несвоєчасну сплату кредиту. Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором, посилався на витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку як невід`ємні частини спірного договору. Витягом з Умов та Правил надання банківських послуг в Приватбанку, що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, в тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки\~\~клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування, а також містяться додаткові положення, в яких зокрема визначено дію договору (12 місяців з моменту підписання), позовну давність щодо вимог банку - 50 років (пункт 1.1.7.31 згаданих Умов), та інші умови. При цьому, позивачем не надано належних та допустимих доказів, які б свідчили про те, що саме ці Умови розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг Приватбанку, а також те, що вказаний документ на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містив умови, зокрема й щодо сплати пені, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування. Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування. Аналогічні висновки містяться у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження №6-16цс15). Отже в даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої\~статті 634 ЦК України\~за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви витяг з Тарифів та витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та Правила банківських послуг, відсутність у заяві домовленості сторін про розмір та умови сплати пені, неустойки та штрафів, наданий банком витяг з Умов не може розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Вказаний правовий висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17. З урахуванням зазначеного, суд приходить до висновку, що\~відсутні підстави вважати, що при укладенні договору АТ КБ «ПриватБанк» дотримався вимог, передбачених частиною 2\~статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» \~про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов,\~\~які вважав узгодженими банк. Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону - споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору. За таких обставин, суд вважає, що відсутні правові підстави для задоволення позову щодо вимог про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості по пені та штрафів за період невиконання\~\~зобов`язань за договором. Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача 96,42 грн. заборгованість за тілом кредиту, 2740,83 грн. заборгованість за простроченим тілом кредиту, суд приходить до наступних висновків. Пунктом 62 \~Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою правління Національного банку України від 04 липня 2018 року\~ № 75 передбачено, що \~виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. З виписки з особового рахунку відповідача [PERSON] убачається, що він отримав у банку кредит у розмірі 1000 грн. /а.с.57-62/. При укладанні договору відповідач дав свою згоду щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою банку /пп. 2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4/. Зі змісту позову ПАТ КБ «Приватбанк» убачається, що заборгованість відповідача за тілом кредиту становить 96,42 грн., а за простроченим тілом кредиту становить 2740,83 грн., які у добровільному порядку відповідач банку не повертає. Зазначена обставина підтверджується долученою випискою. Відповідач [PERSON] не надав суду належних та допустимих доказів, які б спростовували вищевказані твердження позивача. Беручи до уваги, що фактично отримані та використані позичальником кошти в розмірі 2837 грн. 25 коп. (96,42 грн. тіло кредиту та 2740,83 грн. прострочене тіло кредиту) в добровільному порядку ПАТ КБ «Приватбанк» не повернуті, що свідчить про порушення прав банку, суд вважає, що на користь позивача з відповідача підлягає стягненню зазначена сума заборгованості. Враховуючи наведене, суд, дослідивши докази по справі в їх сукупності, прийшов до висновку, що позов в частині стягнення з відповідача тіла кредиту та простроченого тіла кредиту підлягає задоволенню. Крім того, на користь позивача слід стягнути з відповідача сплачений судовий збір за подачу позову до суду.

Outcome: partial