Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-17 00:00:00

При ухвалені рішення, враховуючи, що його виготовлення у повному обсязі може зайняти тривалий час, суд вважає за необхідне у відповідності до вимог ч.3 ст.209 ЦПК України відкласти складення повного рішення суду на п'ять днів з дня закінчення розгляду справи, проголосивши вступну і резолютивну частину рішення. З повним рішенням суду особи, які беруть участь у справі зможуть ознайомитися 23.09.2014 року в канцелярії Заставнівського районного суду Чернівецької області. В И Р І Ш И В : В задоволенні позовних вимог [PERSON] до Юрковецької сільської ради Заставнівського району Чернівецької області, [PERSON], [PERSON] про визнання недійсним рішення сільської ради, визнання недійсним договору купівлі-продажу, визнання права власності на будинок - відмовити. Рішення набирає законної сили через 10 днів з часу проголошення, якщо сторони не подадуть апеляційну скаргу на рішення суду. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом. Апеляційна скарга подається до апеляційного суду Чернівецької області через Заставнівський районний суд протягом 10 днів з дня проголошення рішення суду. У разі, якщо рішення суду було проголошено у відсутність особи, яка його оскаржує, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії даного рішення. Суддя О.Пухарєва Справа №716/2202/13-ц РІШЕННЯ Іменем України 18 вересня 2014 р. Заставнівський районний суд Чернівецької області в складі: головуючого судді - Пухарєвої О.В. при секретарі - Климус Г.В., за участю позивача - [PERSON], представника позивача - [PERSON], відповідача - [PERSON], представника відповідача - [PERSON], розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Заставна Чернівецької області цивільну справу за позовом [PERSON] до Юрковецької сільської ради Заставнівського району Чернівецької області, [PERSON], [PERSON] про визнання недійсним рішення сільської ради, визнання недійсним договору купівлі-продажу, визнання права власності на будинок, - в с т а н о в и в: Позивач [PERSON] звернувся до Заставнівського районного суду із даним позовом до Юрковецької сільської ради Заставнівського району Чернівецької області, [PERSON], [PERSON] Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що під час шлюбу. 25.01.1951 р. його батькам рішенням виконкому Юрковецької сільської ради було виділено під забудову земельну ділянку у с.Юрківці, на якій до 1955 р. його батьки побудували житловий будинок, де вони постійно проживали разом однією сім'єю. Дане будинковолодіння відносилось до колгоспного двору, оскільки і батьки, і, пізніше, я працювали у колгоспі. У 1975-1976 роках батьки виїхали в м. Овідіополь Одеської області, а він залишився проживати у будинку один. У 1980 р. батьки записали його головою їхнього колгоспного двору. Починаючи із 1979 р. по 1993 р. він працював як в Чернівецькій області, так і в Одеській області, але постійно проживав у своєму будинку в с.Юрківці, іншого житла у нього не було. Проте, у 1989 р. без його згоди в погосподарській книзі замість нього безпідставно було записано спочатку його мати, а потім замість матері тітку - відповідачку по справі [PERSON]. В подальшому, рішенням виконавчого комітету Юрковецької сільської ради Заставнівського району Чернівецької області від 19.08.2004 р. №30 було передано у власність його житловий будинок тітці [PERSON], яка зареєструвала за собою право власності на спірний житловий будинок 31.08.2004 р., а вже 28.09.2004 р. вона продала його згідно договору купівлі-продажу [PERSON], який 29.09.2004 р. зареєстрував своє право власності на будинок в Заставнівському РБТІ. У зв'язку з цим позивач вважає незаконним і просить визнати недійсними: рішення сільської ради від 19.08.2004 р. №30 про оформлення права власності [PERSON] на житловий будинок [ADDRESS] та державну реєстрацію права власності на [PERSON] на цей будинок, договір купівлі-продажу цього будинку від 28.09.2004 р. укладений між [PERSON] та [PERSON]., оскільки [PERSON] не мала права його продавати. Також позивач просить визнати за ним право власності на спірне домогосподарство. В судовому засіданні позивач та його представник підтримали заявлені позовні вимоги в повному обсязі, обґрунтувавши вищенаведеним, просили задовольнити позов. Представник позивача пояснила, що рішення сільської ради про передачу у власність [PERSON] будинку позивача є незаконними, оскільки вона не була членом його сім'ї, не працювала в колгоспі, проживала в будинку без його згоди та згоди членів його сім'ї. Відповідно [PERSON] не мала права відчужувати даний будинок [PERSON], оскільки незаконно набула на нього право власності. Оскільки позивач вважає себе єдиним власником будинку, тому просить суд визнати за ним право власності на спірне нерухоме майно. Представник відповідача Юрковецької сільської ради Смеречанська М.Д. в судовому засіданні позовні вимоги визнала, вважає, що оскільки голову домогосподарства [PERSON] було безпідставно та незаконно замінено на [PERSON], а в подальшому на [PERSON] то є підстави вважати незаконним оскаржуване рішення Юрковецької сільської ради та всі подальші дії, які було у зв'язку з цим вчинено. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні заявлені до неї позовні вимоги не визнала, пояснила, що в с. Юрківці Заставнівського району залишилося без догляду господарство, в якому раніше проживала її сестра [PERSON], яка виїхала із своєю сім'єю на постійне проживання в м. Овідіополь. Сестра повернулася в село в кінці восьмидесятих років та переписала хату на неї, оскільки ніхто із її родичів не бажав в ній проживати. Вона переїхала із Чернівців в с.Юрківці, зробила ремонт в будинку, встановила нову калитку, перекрила сарай, відновила криницю, вивезла сміття з городу, викорчувала старий та посадила новий сад. Відповідач повідомила, що прожила в даному господарстві більше п'ятнадцяти років, за цей час позивач [PERSON] якщо приїзджав в с. Юрківці, то ніколи до неї не заходив, хоча знав, що його мама розпорядилася даним будинком. Відповідач [PERSON] до суду не з'явився, його представник в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просив суд відмовити у задоволенні позову, посилаючись на те, що позивач вибув із членів спірного колгоспного двору, коли виїхав на проживання до м. Овідіополь та працював в іншому колгоспі, отже втратив право на частку в майні колгоспного двору. Докази підтвердження факту набуття права власності на даний будинок суду не надані. При цьому представник відповідача заявив про застосування до позовних вимог строк позовної давності, оскільки позивач дізнався про порушення його права ще у 2004 році. Суд, заслухавши пояснення сторін, їх представників, показання свідків, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов не підлягає до задоволення, виходячи з наступних підстав. Приписами ч.4 ст.174 ЦПК України встановлено, що у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Проте, суд відмовляє у прийнятті визнання відповідачем Юрківецькою сільською радою позову, оскільки це визнання суперечить закону і порушує інтереси інших відповідачів у справі. Допитаний в судовому засіданні, як свідок позивач [PERSON] показав суду, що його батьки [PERSON] та [PERSON] з 1951 р. по 1955 р. побудували будинок, який знаходиться за адресою [ADDRESS]. В даному будинку він разом із батьками проживали до 1976 року, головою двору був батько. В 1976 році батько виїхав на заробітки в м. Овідіополь, там залишився, і до нього переїхала мати. За спільною згодою батьки вирішили визначити його головою двору. З 1976 року він їздив на сезонні роботи до м. Овідіополь, а в 1979 році із своєю сім'єю виїхав в Одеську область на постійне проживання. Мамина сестра відповідач [PERSON] попросилася проживати в будинку через два роки після цього. Він погодився пустити її в будинок як квартирантку, але дозволу на реєстрацію у своєму будинку та на визнання її головою двору не надавав. В подальшому в 2004 році йому стало відомо, що тітка без його дозволу продала його будинок. Так, звертаючись до суду із заявленими позовними вимогами позивач [PERSON] вважає, що оскаржуваним рішенням Юрковецької сільської ради порушено його право власності на спірний будинок, яке він набув від своїх батьків, ставши головою колгоспного двору. Проте суд не погоджується з таким обґрунтуванням порушеного права позивача, з огляду на наступне. Судом встановлено, що спірний будинок з погосподарськими спорудами, який знаходиться за адресою [ADDRESS] побудований батьками позивача [PERSON] та [PERSON] на відведеній під забудову земельній ділянці згідно рішення виконкому Юрковецької сільської ради від 25.01.1951 року (а.с. 7, 8-11). Визначення суспільної групи господарства урегульовано Технічними вказівками по веденню книжок погосподарського обліку в сільських радах, затвердженими Центральним статистичним управлінням при Раді Міністрів СРСР 27 червня 1972 року, Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням при Раді Міністрів СРСР 13 квітня 1979 року №112/5, Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських радах народних депутатів, затверджених Центральним статистичним управлінням при Раді Міністрів СРСР 12 травня 1985 року № 5-24/26. За змістом п.20 Вказівок суспільна група господарства переважно встановлюється залежно від роду занять глави сім'ї. Глава сім'ї визначається в кожному конкретному випадку повнолітніми членами сім'ї за їх взаємною згодою. Залежно від роду занять глави сім'ї господарство відноситься до суспільної групи колгоспників, робочих, службовців, кустарів чи селян - одноосібників. Виняток із загального правила складають господарства, в яких проживають працюючі члени колгоспу. Такі господарства, незалежно від роду занять глави сім'ї, відносяться до господарств колгоспників. Господарства пенсіонерів, які не мають працюючих членів сім'ї відносяться до тієї суспільної групи, до якої ці особи відносилися до переходу на пенсію. Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку господарств, що здійснюється в сільських радах народних депутатів. Як вбачається із досліджених в судовому засіданні погосподарських книг Юрковецької сільської ради, копії яких містяться в матеріалах справи, з 1956 року під особистими рахунками [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER] обліковано господарство, яке перебувало в колгоспі «Заповіт Ілліча» с. Юрківці Заставнівського району, в якому були зареєстровані [PERSON], [PERSON], які працювали в даному колгоспі та їх син [PERSON] [INFO], главою сім'ї зазначено [PERSON] (а.с. 129 - 133, 160, 162-165). Отже суспільна група господарства належала до колгоспного двору. Згідно вимог ст.120 ЦК УРСР 1963 року в редакції чинній на період виникнення спірних правовідносин, майно колгоспного двору належить його членам на праві спільної сумісної власності. Згідно ч.1 ст.121 цього ж Кодексу володіння, користування і розпорядження майном колгоспного двору здійснюється за згодою всіх членів двору. Відповідно до ст.123 даного Кодексу розмір частки члена колгоспного двору встановлюється, виходячи із рівності часток всіх членів двору, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Згідно ст.126 цього ж Кодексу працездатний член колгоспного двору втрачає право на частку у майні двору, якщо він не менше трьох років підряд не приймав участі своєю працею і коштами у ведені спільного господарства двору. Це правило не застосовується, якщо член колгоспного двору не приймав участі у ведені господарства у звязку з призивом на строкову військову службу, навчанням в учбовому закладі або хворобою. Із досліджених в судовому засіданні погосподарських книг за 1974-1979 р.р. вбачається, що батьки позивача вибули із спірного домогосподарства 06.12.1976 року в Одеську область. В даному колгоспному дворі залишилися зареєстрованими позивач [PERSON] з дружиною та чотирма дітьми (а.с.133-135). Відповідно до трудової книжки колгоспника № [NUMBER] позивач з 1967 року працював в колгоспі « Заповіт Ілліча» с. Юрківці, 19.04.1979 року його звільнено з роботи у зв'язку з переїздом в Одеську область (а.с.97). З 05.12.1979 року по 16.05.1990 року [PERSON] працював в колгоспі ім. Дзержинського Овідіопольського району (а.с.97 звор. бік). З погосподарської книги за 1980-1982 р.р. вбачається, що главою сім'ї визначено [PERSON], який 15.05.1979 року вибув в Одеську область (а.с.137). Отже, встановлено, що позивач виїхав на постійне місце проживання в м. Овідіополь Одеської області, та до даного господарства не повертався, що підтверджується записами в погосподарських книгах з 1980 року по 1990 рік ( а.с.137-139). Крім цього, як вбачається з погосподарських книг дане господарство продовжувало існувати, однак з 15.05.1979 р. по 19.06.1989 р. в ньому ніхто не був зареєстрованим та не проживав. Таким чином, дослідивши в судовому засіданні письмові докази, суд встановив, що станом на 1989 рік позивач [PERSON], будучи у працездатному віці, більше трьох років підряд (з 1979 року по 1989 рік) не приймав участі своєю працею і коштами у веденні господарства спірного колгоспного двору в с. Юрківці Заставнівського району. За таких обставин, враховуючи, що позивач втратив зв'язок із даним колгоспним двором суд вважає, що у відповідності до ст.126 ЦК УРСР 1963 року, [PERSON] втратив право на частку у його майні. При цьому, судом встановлено, що 19.06.1989 року мати позивача [PERSON], будучи на той час непрацездатною (до переходу на пенсію була колгоспницею (а.с. 160-161)), повернулася до даного господарства, відновила із ним зв'язок, що підтверджується записом про її реєстрацію в погосподарській книзі (а.с.139). Будучи єдиним членом спірного колгоспного двору, оскільки інших членів двору (членів сім'ї) та той час не проживало та не було зареєстровано, вона одноособово, у відповідності до вимог ч.1 ст.121 ЦК УРСР 1963 року, розпорядилася даним нерухомим майном колгоспного двору, зареєструвавши в ньому 13.01.1990 р. свою рідну сестру [PERSON] При цьому мати позивача [PERSON] 13.01.1990 р. вибула із даного господарства, а її сестра залишилася там проживати. Зазначене підтверджується записами в погосподарських книгах (а.с.139-140), а також показами свідків. Так, свідок [PERSON] колишній голова Юрковецької сільської ради показав суду, що батьки позивача [PERSON] та [PERSON] в семидесятих роках виїхали по переселенню в Одеську область. [PERSON] із своєю сім'єю залишилися проживати в спірному будинку. Іван за згодою батьків став головою колгоспного двору, проте через деякий час сам виїхав в Одеську область разом із дружиною та дітьми. З цього часу в господарстві ніхто не проживав, що призвело до його занепаду. В кінці восьмидесятих років до господарства повернулася мати позивача [PERSON], зареєструвалася в будинку та деякий час проживала в ньому, а в подальшому прописала до будинку свою сестру [PERSON], оскільки ніхто із членів її сім'ї не бажав проживати в будинку та доглядати за ним. [PERSON] тривалий час проживала в будинку, привела його в порядок, обробляла город. Позивач [PERSON] ніколи спірним будинком не цікавився і до нього не повертався проживати, лише один раз за весь цей час приїзджав у село Юрківці. Свідок [PERSON], колишній секретар Юрковецької сільської ради, надала суду аналогічні показання, при цьому повідомила суду, що після того як мати позивача [PERSON] повернулася із Одеської області, вона деякий час проживала в спірному будинку, в подальшому до неї приїхала сестра, яку вона особисто просила зареєструвати у даному господарстві. На її усне звернення було внесено запис в погосподарську книгу даного господарства про реєстрацію в ньому [PERSON] Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON], які проживають по сусідству із спірним господарством, суду показали, що будинок будували [PERSON] та [PERSON], які виїхали в подальшому в Одеську область, а їх син із своєю сім'єю залишився. Потім [PERSON] також виїхав до батьків. Будинок залишився без догляду, в ньому ніхто тривалий час не проживав. [PERSON] не повертався проживати у даний будинок, проте декілька раз приїзджав в село Юрківці, коли в ньому проживала сестра його матері [PERSON], яка зробила в будинку ремонт. Свідок [PERSON], допитаний в судовому засіданні показав, що в спірному будинку в с. Юрківці проживала із своєю сім'єю сестра його мами [PERSON], яка переїхала на постійне проживання до м. Овідіополь, а будинок зареєстрували на її сина [PERSON], який в 1979 році також виїхав із своєю сім'єю в Одеську область. Тривалий час в будинку ніхто не проживав. В сільській раді занепокоїлися, оскільки будинок знаходився у занедбаному стані. Його тітка [PERSON] приїхала з м. Овідіополя, запропонувала дружині сина проживати в будинку, але вона не погодилася. Його мама [PERSON] погодилася проживати в даному будинку, переїхала з м. Чернівці в с. Юрківці, зробила в ньому ремонт, придатний до проживання, а у 1990 році [PERSON] зареєструвала її місце проживання в даному будинку. В подальшому мама отримала свідоцтво про право власності на даний будинок та продала його [PERSON] Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] була зареєстрована та проживала в даному господарстві з 1990 по 2004 рік. (а.с.140) Судом встановлено, що на підставі заяви [PERSON] виконавчим комітетом Юрковецької сільської ради 19.08.2004 року прийнято рішення №30 про оформлення права власності на житловий будинок [ADDRESS] та видачу свідоцтва про право власності на нього ( а.с. 12 звор. бік, а.с.20). Згідно договору купівлі-продажу, посвідченого державним нотаріусом Заставнівської державної нотаріальної контори 28.09.2004 року зазначений житловий будинок з належними йому погосподарськими будівлями [PERSON] продала [PERSON] (а.с.21). Відповідно до ст.13 ЦК України цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. Відповідно до ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорення. Приписами ч.1 ст. 3 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Одним із способів захисту цивільних прав, передбачених п.10 ч.2 ст. 16 ЦК України може бути визнання незаконним рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових та службових осіб. Згідно ч.1 ст.393 ЦК України правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується. Для визнання незаконними та скасування такого правового акту суду необхідно по-перше встановити невідповідність рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, органу АРК або органу місцевого самоврядування вимогам закону чи іншим правовим актам, по-друге встановити чи порушуються цим рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єктивні цивільні права й охоронювані законом інтереси фізичної чи юридичної особи. Відповідно до приписів ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Враховуючи вищенаведене, оскільки в даних правовідносинах позивач [PERSON] втратив право власності на майно, яке належало колгоспному двору, суд вважає, що його право в контексті заявлених позовних вимог не порушено, а отже не підлягає захисту судом шляхом визнання незаконним та скасування оскаржуваного рішення Юрковецької сільської ради. Відповідно не підлягають задоволенню похідні позовні вимоги . На підставі викладеного, ст. ст. 120,121,123, 126 ЦК УРСР (1963 р.),

Outcome: approved