Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-01 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування збитків. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 19.12.2016 року між ПАТ «Страхове товариство «Гарантія» та [PERSON] було укладено договір (поліс) №АЕ/6661495 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, термін дії з 20.12.2016 року до 19.12.2017 року, згідно якого забезпеченим транспортним засобом визнано автомобіль «Daewoo Nexia», д.н.з. [NUMBER] . Згідно Постанови Херсонського міського суду Херсонської області від 21.03.2017 року, [PERSON] було визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення за ст. ст. 122-4, 124 КУпАП. Після скоєння ДТП відповідач самовільно залишив місце дорожньо-транспортної пригоди. 07.03.2017 року до ПрАТ «СТ «Гарантія» із заявою про страховий випадок звернувся [PERSON] . На підставі страхового акту №383-17 від 30.06.2017 року [PERSON] , Позивачем було виплачено страхове відшкодування в розмірі: 1715,68 грн. З огляду на вищезазначене у Відповідача виникло зобов`язання відшкодувати Позивачу завдані збитки в порядку регресу з розмірі сплаченого останнім страхового відшкодування за Полісом №АЕ/6661495. Просить стягнути з відповідача на свою користь страхове відшкодування за завданні збитки в порядку регресу в розмірі 1715,68 грн. та витрати по сплаченому судовому збору в розмірі 1921 грн. Ухвалою від 09.09.2019 року відкрито провадження по справі. Представник позивача в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи без його участі, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідач до суду не з`явився, відзив на позов не надав, причини неявки суду, не повідомив. Ухвалою від 02.06.2020 року постановлено провести заочний розгляд справи. За таких обставин, суд вважає можливим провести розгляд справи у відсутність сторін, враховуючи згоду позивача на заочний розгляд справи, ухвалити заочне рішення на підставі наявних у матеріалах справи доказів в порядку ст. ст. 280, 281 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст. 993 ЦК України, до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірним рішенням, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до ст. 1188 ЦК України, при взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки шкода, завдана одній із осіб з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Відповідно до ч. 1 ст. 25 Закону України «Про страхування», здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акту (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком. Судом встановлено, що 19.12.2016 року між ПАТ «Страхове товариство «Гарантія» та [PERSON] було укладено договір (поліс) № АЕ/6661495 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, термін дії з 20.12.2016 року до 19.12.2017 року, згідно якого забезпеченим транспортним засобом визнано автомобіль «Daewoo Nexia», д.н.з. [NUMBER] . Постановою Херсонського міського суду Херсонської області від 21.03.2017 року [PERSON] було визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення за ст. ст. 122-4, 124 КУпАП та встановлено, що [PERSON] 05.02.2017 року о 20 год. 30 хв. в м. Херсоні, по вул. Лавреньова, 26, керуючи автомобілем марки «Daewoo Nexia», д/з [NUMBER] , рухаючись заднім ходом не впевнився в безпечності маневру та здійснив наїзд на автомобіль марки «Mitsubishi Lancer», д/з [NUMBER] . В результаті ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження. Після чого місце ДТП самовільно залишив. Згідно з ч.6 ст.82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Отже, обставини дорожньо-транспортної пригоди та вина відповідача у її вчиненні не потребує доказування, оскільки встановлені судовим рішенням, яке набрало законної сили і має преюдиційне значення для спірних правовідносин. 07.03.2017 року до ПрАТ «СТ «Гарантія» із заявою про страховий випадок звернувся [PERSON] для виплати страхового відшкодування за Полісом №АЕ/6661495. Згідно звіту про оцінку № 2602 авто товарознавчого дослідження транспортного засобу від 18 березня 2017 року матеріальний збиток завданий власнику автомобіля марки «Mitsubishi Lancer», д.н.з. [NUMBER] , складає 2715 грн. 68 коп. Відповідно до заяви [PERSON] (власника ТЗ) від 14.06.2017 року, ПрАТ «СТ «Гарантія» перерахувала на вказаний картковий рахунок, 1715 грн. 68 коп. страхового відшкодування згідно страхового акту № 383-17 від 30.06.2017 року, що підтверджується платіжним дорученням № 1112 від 30.06.2017 року. Статтею 1191 ЦК України передбачено, що особа, яка відшкодувала шкоду завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Відповідно до п.п. 38.1.1 «в» п. 38.1 ст. 38 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо він після дорожньо-транспортної пригоди за його участю самовільно залишив місце пригоди З огляду на вищезазначене у Відповідача виникло зобов`язання відшкодувати Позивачу завдані збитки в порядку регресу з розмірі сплаченого останнім страхового відшкодування за Полісом №АЕ/6661495. Відповідно до ч.6 ст. 261 Цивільного кодексу України, за регресними зобов`язаннями перебіг позовної давності починається від дня виконання основного зобов`язання. Право регресної вимоги виникло у позивача з моменту виплати страхового відшкодування в повному обсязі. Позивачем вживались заходи досудового врегулювання спору, а саме 29.11.2018 року на ім`я відповідача ( [PERSON] ) скеровувався рекомендований лист про добровільне відшкодування шкоди. У зв`язку з закінченням терміну зберігання лист повернуто до ПрАТ «СТ «Гарантія». Оскільки, відповідачем не надано доказів добровільного виконання вимоги про відшкодування збитків страховій компанії, суд на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, дійшов висновку, що позов обґрунтований, підтверджений доказами та підлягає до задоволення повністю. Згідно вимог п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України в зв`язку з задоволенням позову з відповідача на користь позивача підлягає стягненню і сума судового збору сплаченого позивачем при зверненні з позовом до суду в розмірі 1921,00 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved