Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-24 00:00:00

Представник позивача звернувся з позовом до суду і просить стягнути із відповідача заборгованість за кредитним договором № 014/7686/82/73014/157-08 від 11 червня 2008 року в розмірі 15770,24 доларів США, що в еквіваленті станом на 14 квітня 2015 року становить 360855 грн. 15 коп., а саме : заборгованість по кредиту - 13055,35 доларів США, що в еквіваленті по курсу НБУ становить 298732 грн. 95 коп., в т.ч. прострочена заборгованість за кредитом 1318,38 доларів США, що в еквіваленті становить 30167 грн. 21 коп., заборгованість за відсотками 931,52 доларів США, що в еквіваленті становить 21315 грн. 07 коп., в т.ч. прострочена заборгованість за відсотками 916,50 доларів США, що в еквіваленті становить 20971 грн. 38 коп., розрахункова пеня 1783,37 доларів США, що в еквіваленті становить 40807 грн. 13 коп. Також просить стягнути судові витрати по справі в розмірі 3608 грн. 55 коп. Посилається на те, що 11 червня 2008 року між ВАТ „[PERSON] Аваль, яке змінило назву на ПАТ „[PERSON] Аваль, та відповідачем [PERSON] був укладений кредитний договір № 014/7686/82/73014/157-08. За даним договором відповідачу було надано кредит у сумі 30290,00 доларів США із сплатою 14,0 відсотків річних на строк до 11 червня 2018 року. Позивач здійснив видачу кредитних коштів в сумі, строки та на умовах, передбачених умовами кредитного договору. Відповідач свої зобовязання за кредитним договором належним чином не виконав, внаслідок чого утворилася вищезазначена заборгованість. Відповідач [PERSON] звернувся до суду із зустрічним позовом, просить визнати недійсним кредитний договір № 014/7686/82/73014, укладений між сторонами по справі, та застосувати наслідки недійсності правочину. Посилається на те, банком була не виконана переддоговірна робота з ним, а саме банк не повідомив його у письмовій формі про кредитні умови та орієнтовну сукупну вартість кредиту. Підставою для визнання кредитного договору недійсним вважає і відсутність у банку індивідуальної ліцензії на здійснення валютних операцій, що суперечить нормам Декрету Кабінету Міністрів України „Про систему валютного регулювання і валютного контролю, Постанови Національного банку України № 119 від 26 березня 1998 року. Умови та порядок розрахунків є суттєвими умовами кредитного договору. Крім того, умовами кредитного договору, укладеного між сторонами, було порушено принципи справедливості, поскільки його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обовязків на шкоду позивача споживача кредитних послуг. Крім того, зміст кредитного договору суперечить нормам чинного законодавства України, зокрема: умова про те, що позичальник зобовязується сплатити комісію; умови, що передбачають розірвання договору в односторонньому порядку і лише в інтересах банку; кредитний договір передбачає відповідальність лише споживача. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні підтримала позовні вимоги за первісним позовом, просить задовольнити в повному обсязі. Зустрічний позов [PERSON] не визнала, просить відмовити в задоволенні. Пояснила, що [PERSON] був ознайомлений з усіма умовами договору, в тому числі, і з валютою кредитування, ризиками знецінення гривні, сукупною вартістю кредиту тощо. Законом України «Про захист прав споживачів» закріплено право банку, а не його обовязок, проводити за погодженням із споживачем реструктуризацію заборгованості за кредитним договором. Банк при укладанні договору мав всі необхідні документи для здійснення операцій з валютними цінностями. Крім того, [PERSON] не надав жодного доказу наявності в діях банку умислу на введення його в оману, і взагалі на наявність обставин, які б свідчили про введення позичальника в оману. Відповідач [PERSON] первісний позов не визнав, зустрічний позов підтримав і просив його задовольнити в повному обсязі. Пояснив, що припинив сплату платежів, передбачених кредитним договором, в звязку із стрімким зростанням курсу долара, внаслідок чого він став неспроможний виконувати свої зобовязання за кредитним договором. При підписанні договору було погоджено і суму кредиту, і проценти, і комісію, однак його не ознайомили з тим, на скільки може піднятися курс долара США по відношенню до гривні. Якби він знав, що курс долара так різко підніметься, ніколи б не погодився. Третя особа [PERSON] вважає, що позов про визнання кредитного договору недійсним підлягає до задоволення, оскільки ними вже сплачено близько 37000 доларів США і банку вони вже нічого не винні. Суд, заслухавши пояснення сторін та дослідивши матеріали справи, встановив наступне. 11 червня 2008 між Відкритим акціонерним товариством „[PERSON] Аваль та відповідачем був укладений кредитний договір № 014/7686/82/73014/157-08, відповідно до якого відповідач отримав кредит на споживчі цілі у розмірі 30290,00 доларів США із сплатою 14,00 відсотків річних строком на 120 місяців до 11 червня 2018 року (а.с.11-18). Позивач на виконання умов договору здійснив видачу кредитних ресурсів, що підтверджується меморіальним валютним ордером № OLXJ87290 від 11 червня 2008 року (а.с.24). Відповідно до умов договору відповідач зобовязувався 11 числа кожного календарного місяця здійснювати погашення кредиту та процентів ануїтентними (однаковими) платежами згідно графіку погашення кредиту та інших платежів.. Однак порушив умови кредитного договору, укладеного між сторонами щодо своєчасної сплати коштів по кредиту, внаслідок чого станом на 14 квітня 2015 року утворилася заборгованість у розмірі 15770,24 доларів США, що в еквіваленті по курсу НБУ становить 360855 грн. 15 коп. , а саме : -заборгованість за кредитом 13055,35 доларів США, що становить в еквіваленті по курсу НБУ 298732 грн. 95 коп., в т.ч. прострочена заборгованість за кредитом 1318,38 доларів США, що в еквіваленті по курсу НБУ 30167 грн. 21 коп.; -заборгованість за відсотками 931,52 доларів США, що становить в еквіваленті по курсу НБУ 21315 грн. 07 коп. в т.ч. прострочена заборгованість по відсоткам 916,50 доларів США, що в еквіваленті по курсу НБУ становить 20971 грн. 38 коп.; -пеня 1783,37 доларів США, що становить в еквіваленті по курсу НБУ 40807 грн. 13 коп. Між сторонами виникли цивільно-правові відносини, що регулюються гл. 71 ЦК України. В силу укладеного кредитного договору відповідач повинен був щомісяця здійснювати погашення кредиту та процентів ануїтентними (однаковими) платежами в розмірі згідно з графіком погашення кредиту та інших платежів. Це передбачено п.п. 7.1, 7.2 кредитного договору, що укладений між сторонами, та врегульовано ст. 1054 ЦК України. Пунктом 9.1 укладеного договору передбачено право банку у разі невиконання або неналежного виконання грошових зобовязань Позичальником за кредитним договором вимагати дострокового погашення кредиту у повному обсязі разом із сплатою всіх сум, належних до сплати на дату предявлення вимоги, включаючи проценти за кредитом ( в тому числі, прострочені проценти), пеню та штрафи відповідно до кредитного договору. Відповідно до вимог ст. ст. 526 та 530 ЦК України зобовязання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору і в установлений строк. Відповідно до п.16.3 договору та вимог ст. 549 ЦК України за прострочення виконання будь-яких грошових зобовязань позичальник сплачує кредитору пеню в розмірі 1% від простроченої до оплати суми за кожен календарний день прострочення. При чому сплата пені не звільняє позичальника від виконання простроченого грошового зобовязання. Враховуючи, що відповідач з листопада 2014 року не виконує взятих на себе зобовязань за кредитним договором, 19 березня 2015 року представник позивача направив відповідачу вимогу про дострокове виконання грошових зобовязань за кредитним договором, якою було його зобовязано у 30-денний термін достроково повернути всю суму заборгованості. Проте в установлений строк заборгованість за кредитом повернута не була. Розмір заборгованості зроблений представником позивача згідно умов кредитного договору відповідно до виписок з особового рахунку боржника. Оскільки відповідач не виконує взятих на себе зобовязань за вказаним\~ кредитним договором, суд дійшов висновку, що позовні вимоги за первісним позовом підлягають задоволенню, поскільки ґрунтуються на законних підставах і підтверджені матеріалами справи. З правових позицій Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, що викладені в Постанові Пленуму Суду № 5 від 30 березня 2012 року вбачається, що у разі, якщо кредит правомірно наданий в іноземній валюті та кредитодавець (позивач) просить стягнути кошти в іноземній валюті, суд у резолютивній частині рішення зазначає про стягнення таких коштів саме в іноземній валюті, що відповідає вимогам частини третьої статті 533 ЦК України. Відповідно до копії Статуту ПАТ „[PERSON] Аваль протоколом Загальних Зборів акціонерів № 3б-45 від 14.10.2009 року було прийнято рішення про зміну найменування Відкритого акціонерного товариства „[PERSON] Аваль на Публічне акціонерне товариство „[PERSON] Аваль із переходом до нього усіх прав та обовязків попередника. Що стосується позовних вимог за зустрічним позовом [PERSON], то суд дійшов наступних висновків. Відповідно до ст.55 Закону України „Про банки і банківську діяльність відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом і банком. Договір є домовленість двох або більше осіб сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків ( ч.1 ст.626 ЦК України). Відповідно до ст.627 ЦК України сторони є вільні в укладенні договору та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Згідно ч.1 ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Перед укладення спірного кредитного договору відповідач ([PERSON]І.) був ознайомлений із сукупною вартістю кредиту та умовами кредитування по програмі „Кредит під заставу нерухомості, що підтверджується його власноручно зробленим підписом під відповідним документом. Кредитний договір був укладений та підписаний за згодою двох сторін, які досягли згоди щодо істотних умов договору. Відповідно до п. 1.1.1 Кредитного договору, валютою кредиту зазначено долар США в сумі 30290 доларів США (а.с.11). Валюта кредиту була зазначена самим [PERSON] і в заяві-анкеті на отримання кредиту під заставу. Відповідно до п.15. 4 кредитного договору позичальник усвідомлює та гарантує, що умови договору для нього зрозумілі, відповідають його інтересам (інтересам його сімї), є розумними та справедливими(а.с.17). Згідно п.15.5 кредитного договору у разі зміни курсу іноземної валюти (валюти кредиту) відносно національної грошової одиниці України, всі валютні ризики несе позичальник. Підписанням цього договору позичальник свідчить, що йому розтлумачено (зрозуміло) та він згоден, що зміна курсу іноземної валюти відносно національної грошової одиниці України може призвести до значних збитків та погіршення фінансового стану позичальника (а.с.17). Позичальник свідчить, що всі ризики, повязані з істотною зміною обставин, позичальник приймає на себе, і такі обставини не є підставою для зміни або розірвання кредитного договору та невиконання позичальником своїх зобовязань (п.15.6 кредитного договору) (а.с.17). Відповідно до п.15.7 кредитного договору позичальник підтверджує, що перед укладенням кредитного договору він був повідомлений в письмовій формі про всі умови споживчого кредитування в ВАТ „[PERSON] Аваль та орієнтовну сукупну вартість кредиту (відповідно до ст.11 Закону України „Про захист прав споживачів та Правил надання банками інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою НБУ № 168 від 10 травня 2007 року), що підтверджується повідомленням про Умови кредитування, які є невідємною частиною кредитного договору, та не має зауважень, претензій щодо наданої інформації. Надана позичальнику інформація є повною, необхідною, доступною, достовірною та своєчасною (а.с.17). Відповідно до абз. 3 ч. 1 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», в редакції станом на час розгляду даної справи в суді, надання (отримання) споживчих кредитів в іноземній валюті на території України забороняється. Дані зміни були внесенні до вищезазначеного Закону згідно Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо врегулювання відносин між кредиторами та споживачами фінансових послуг» від 22.09.2011 № 3795-УІ. Однак, кредитний договір було укладено у 2008 році, і станом на момент його укладання заборони на надання (отримання) споживчих кредитів в іноземній валюті на території України встановлено не було. Відповідно до ст. 5 ЦК України, акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він помякшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обовязків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Таким чином, [PERSON] був повідомлений про сукупну вартість кредиту, валюту кредитування та валютні ризики, крім того, він в судовому засіданні підтвердив, що підписи, які маються на кожній сторінці кредитного договору, Графіку погашення кредиту та Додатку № 2 до Кредитного договору (а.с.11-23), здійсненні ним особисто. За таких обставин суд не може взяти до уваги доводи [PERSON] щодо визнання недійсним кредитного договору з підстав невиконання банком переддоговірної роботи з ним ( не повідомлення сукупної вартості кредиту) та порушення принципу справедливості (надання кредиту в доларах США, що в свою чергу внаслідок значного зростання його курсу переклало всі ризики знецінення національної валюти на позивача). Крім того, [PERSON]І не доведено наявність невідповідності змісту кредитного договору нормам законодавства України. Зокрема, умови договору містять права і обовязки як кредитора (банка), так і позичальника (а.с.15-16); умови дострокового погашення кредиту за ініціативою позичальника і дострокове погашення кредиту на вимогу кредитора (а.с.14-15); стаття шоста договору (а.с.17) містить положення про відповідальність як боржника, так і кредитора. Також, посилаючись на п. 11.5 кредитного договору, [PERSON] зазначив, що внаслідок стрімкого зростання курсу долара США надсилав банку дві письмові пропозиції щодо реструктуризації договору, однак банк відмовився прийняти запропоновані ним умови, і тому, в силу ч.ч. 1, 4 ст. 613 ЦК України, оскільки відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником, вважається таким, що прострочив. Отже боржник не повинен сплачувати проценти за час прострочення кредитора. Разом з тим, відповідно до ч. 1 ст. 613 ЦК України, на яку посилається і сам боржник ([PERSON]І.), кредитор вважається таким, що прострочив, у випадках, встановлених ч. 4 ст. 545 цього Кодексу. Відповідно до ч. 4 ст. 545 ЦК України, у разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобовязання. У цьому разі настає прострочення кредитора. Частиною 12 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено право банку (кредитора), а не обовязок, проводити за погодженням із споживачем реструктуризацію заборгованості за договором про надання споживчого кредиту. Крім того, відповідно до п. 11.10 кредитного договору, на який посилається і сам позичальник, права і обовязки позичальника, викладені в цій статті, не заперечують наявність у позичальника прав і обовязків, обумовлених іншими положеннями цього договору та/або чинним законодавством України. Таким чином, відмова банку у прийнятті запропонованих позичальником умов реструктуризації заборгованості, не є підставою для визнання кредитора таким, що прострочив. Відповідно до копії банківської ліцензії № 10 від 11 жовтня 2006 року та копії дозволу від 11 жовтня 2006 року, виданих Національним банком України, ВАТ „[PERSON] Аваль, правонаступником якого є позивач, має право здійснювати банківські операції в іноземній валюті. (а.с.29-34). В силу ст. 99 Конституції України, грошовою одиницею України є гривня. Така ж норма встановлена і в ч. 1 ст. 192 ЦК України. Однак, при цьому нормами Конституції України не встановлено обмежень щодо можливості використання в Україні грошових одиниць іноземних держав. І відповідно до ч. 2 ст. 192 ЦК України, іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ст. 2 Закону України «Про банки та банківську діяльність», кошти це гроші у національній або іноземній валюті чи їх еквівалент. Відповідно до ч. 1 ст. 19 цього Закону банк має право здійснювати банківську діяльність тільки після отримання банківської ліцензії. У статтях 47 та 49 цього Закону визначені операції банків із розміщення залучених коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик як кредитні операції, незалежно від виду валюти, яка використовується. Ці операції здійснюються на підставі банківської ліцензії та письмового дозволу. Відповідно до ст. 5 Декрету КМУ від 19.02.1993 № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю»операції з валютними цінностями здійснюються на підставі генеральних та індивідуальних ліцензій Національного банку України. Операції з валютними цінностями банки мають право здійснювати на підставі генеральної ліцензії на здійснення операцій з валютними цінностями. З огляду на це уповноважені банки на підставі банківської ліцензії та письмового дозволу на здійснення операцій з валютними цінностями мають право здійснювати операції з надання кредитів в іноземній валюті. Підпунктом «в» п. 4 ст. 5 Декрету передбачена наявність індивідуальної ліцензії на надання та одержання резидентами кредитів в іноземній валюті, якщо терміни і суми таких кредитів перевищують встановлені законодавством межі. Однак на сьогодні законодавчо не визначено меж термінів і сум надання або одержання кредитів в іноземній валюті. Відповідно до п. 1.5 Положення про порядок видачі Національним банком України індивідуальних ліцензій на використання іноземної валюти на території України як засобу платежу, затв. постановою правління НБУ від 14.10.2004 № 483, використання іноземної валюти як засобу платежу без ліцензії дозволяється, якщо ініціатором або отримувачем за валютною операцією є уповноважений банк. Отже, за відсутності нормативних умов для застосування індивідуального ліцензування щодо зазначених операцій, єдиною правовою підставою для здійснення банком кредитування в іноземній валюті згідно з вимогами п. 5 Декрету є наявність у банку генеральної ліцензії на здійснення валютних операцій та письмового дозволу, отриманих у встановленому порядку. Враховуючи вищевикладене, суд не бере до уваги доводи [PERSON] щодо визнання кредитного договору недійсним з підстав відсутності у банка індивідуальної ліцензії на здійснення валютних операцій. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч. 3 ст. 10 цього Кодексу, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За таких обставин, оцінивши всі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог [PERSON] Враховуючи вищевикладене, відповідно до ст. 99 Конституції України, ст.ст. 5, 192, 526, 530, 545, 549, 613, 626, 627, 1054 ЦК України, ст.ст. 2, 19, 47, 49, 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність», ст. 5 Декрету КМУ від 19.02.1993 № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю», п. 1.5 Положення про порядок видачі Національним банком України індивідуальних ліцензій на використання іноземної валюти на території України як засобу платежу, затв. постановою правління НБУ від 14.10.2004 № 483,

Outcome: approved