Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-13 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості за договором позики, посилаючись на те, що 29 липня 2015 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір позики, відповідно до умов якого [PERSON] передав [PERSON] кошти в розмірі 560 684 грн. 88 коп., що на день підписання договору позики дорівнювало еквіваленту 25 440 доларів США за курсом НБУ, з терміном повернення у строк до 29.09.2015 року. В якості забезпечення виконання зобов'язань за договором позики, 29 липня 2015 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір іпотеки, згідно умов якого [PERSON] передав в іпотеку позивачу квартиру [ADDRESS]. Відповідач не повернув позику в строк. Рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 19.07.2016 року звернуто стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності за [PERSON] на квартиру під номером [ADDRESS] Продаж предмету іпотеки здійснено за ціною 196 209,10 грн., визначеною на підставі звіту про незалежну оцінку вартості житлового об'єкта. Позивач посилається на те, що оскільки рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 19.07.2016 року було встановлено загальну суму заборгованості станом на 14.04.2016 року в розмірі 695 621,64 грн., тому враховуючи часткове погашення суми заборгованості від продажу предмета іпотеки, заборгованість станом на 03.08.2017 рік, включаючи відсотки, складає - 656 401,07 грн. З урахуванням уточнених позовних вимог позивач просить вказану суму стягнути з [PERSON], а також витрати по оплаті судового збору - 6 564,11 грн. Представник позивача в судовому засіданні вимоги позову підтримав, просив його задовольнити. Представник відповідач в судовому засіданні позов не визнав, подав заперечення на позовну заяву в яких зазначив, що оскільки рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 19.07.2016 року встановлено заборгованість в сумі 695 621,64 грн., а згідно розписки від 21.04.2017 року директора ПП «Еркер» предмет застави - квартиру під номером [ADDRESS] продано за 23 000 доларів США, що станом на 20.04.2017 рік еквівалентно згідно курсу НБУ 616 102,89 грн., тому заборгованість станом на 21.04.2017 рік складає 79 518,75 грн., а станом на дату подання позову борг перед позивачем становить 83423,03 грн.. Крім того, просив суд встановити розстрочку виконання боргових зобов'язань перед позивачем рівними частками, терміном на 12 календарних місяців, а саме по 6 952 грн. Третя особа та його представник в судове засідання не з'явились, про час і місце розгляду справи повідомлялись належним чином, причини неявки суду не повідомили. Суд, вислухавши пояснення представників сторін, вивчивши письмові матеріали справи, дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, враховуючи наступне. Відповідно до вимог статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за сутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно частини 1 статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до частин 1, 3 статті 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої ї якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Судом встановлено, що 29 липня 2015 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір позики, відповідно до умов якого [PERSON] передав [PERSON] позику в розмірі 560 684 грн. 88 коп., що на день підписання договору позики, дорівнювало еквіваленту 25 440 доларів США за курсом НБУ, з терміном повернення у строк до 29.09.2015 року. В якості забезпечення виконання зобов'язань за договором позики, 29 липня 2015 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір іпотеки, згідно умов якого [PERSON] передав в іпотеку позивачу квартиру [ADDRESS]. Рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 19.07.2016 року звернуто стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності за [PERSON] на квартиру під номером [ADDRESS] Відповідно до нотаріально посвідченого договору купівлі - продажу від 21.04.2017 року [PERSON], яка діяла від імені [PERSON], продала, а [PERSON] купив трьохкімнатну квартиру під номером [ADDRESS], загальною площею 82,50 кв.м., житловою площею 45,80 кв.м., за домовленістю сторін ціна становила - 196 209,10 грн. Позивач посилається на те, що оскільки відповідач так борг і не сплатив, а коштів від продажу предмета іпотеки не вистачило для погашення боргу за договором позики від 29.07.2015 року, просить суд стягнути з відповідача на свою користь заборгованість, що станом на 03.08.2017 рік складає 656 401,07 грн., а саме: 632 562,14 грн. - сума заборгованості після часткового задоволення вимог за рахунок продажу предмета іпотеки; 18 470,81 грн. - сума збитків від інфляції; 5 368,12 грн. - заборгованість по процентам. Відповідно до ст. 610 ЦК України невиконання зобов'язання є порушенням зобов'язання. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст..612 ЦК України). Згідно із ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Частиною 1 ст. 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобовязаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Стаття 7 Закону України «Про іпотеку» закріплює, що за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки (пені, штрафу), основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання. Крім того, іпотекою також забезпечуються вимоги іпотекодержателя щодо відшкодування витрат, повязаних з пред'явленням вимоги за основним зобов'язанням і зверненням стягнення на предмет іпотеки, збитків, завданих порушенням основного зобов'язання чи умов іпотечного договору. Зазначене також передбачається п. 1.2. Договору іпотеки. Відповідно до ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 19.07.2016 року звернуто стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності та було встановлено загальну суму заборгованості станом на 14.04.2016 року в розмірі 695 621,64 грн., з яких: -560 684,88 грн. - сума основного боргу відповідно до умов договору позики; -117 346,01 грн. - інфляційне збільшення суми боргу відповідно до вимог ст. 625 ЦК України; -17 590,75 грн. - 3% річних відповідно до вимог ст. 625 ЦК України. Заставна вартість предмету іпотеки, відповідно до п. 1.3 договору іпотеки від 29.07.2015 року становить 560 684,88 грн. З аналізу ст.ст. 1, 36 Закону України «Про іпотеку» вбачається, що після передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання або продажу іпотекодержателем від свого імені предмета іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу, будь-які наступні вимоги іпотекодержателя щодо виконання боржником, іпотекодавцем або іншою особою, відповідальною перед іпотекодержателем за виконання основного зобов'язання, зобов'язання боржника за договором кредиту є недійсними. З урахуванням наведеного, в силу ч. 4 ст. 36 Закону України «Про іпотеку» вимоги позивача щодо виконання зобов'язання, забезпеченого іпотекою, після реєстрації за ним права власності на іпотечне майно є неправомірними, а тому відсутні підстави для стягнення заборгованості за договором позики. Таким чином, станом на момент визнання права власності за позивачем на предмет іпотеки, вартість якого за уомвами договору іпотеки дорівнювала сумі переданих за договором позики коштів, сума основного боргу за договором позики вважається погашеною. Разом з цим, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача відсотки та інфляційне збільшення за порушення строків виконання основного зобов'язання, які встановлені рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 19.07.2016 року та не входять до заставної вартості предмету іпотеки, а саме: 117 346,01 грн. - інфляційне збільшення суми боргу, 17 590,75 грн. - 3% річних. Зі змісту ст. 267 ЦПК України вбачається, що суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, надати відстрочку або розстрочити виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні. Виняткових випадків необхідності розстрочки виконання судового рішення з наведених відповідачем підстав судом не встановлено, тому в задоволенні клопотання про розстрочення суми боргу слід відмовити. Відповідно до статті 141 Цивільного процесуального кодексу України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, з відповідача підлягає стягненню судовий збір на користь позивача в розмірі 1 349,58 грн.

Outcome: partial