Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-19 00:00:00

Представник Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал Страхування» - адвокат Данилова Т. А., що діє на підставі довіреності № 100118-1/с від 10 січня 2018 року, звернулася до Нововодолазького районного суду Харківської області з позовом до [PERSON] , в якому просить стягнути з останньої відшкодування витрат, заподіяних позивачеві у розмірі 244020 гривень 35 копійок та судові витрати по справі. В обґрунтування позовних вимог позивачем в позові зазначено, що 09 вересня 2016 року по вулиці Сумській у місті Харкові відбулась дорожньо - транспортна пригода (зіткнення) між транспортним засобом марки/моделі «ВАЗ 21043», державний номерний знак [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , транспортним засобом марки/моделі «KIA Sportage», державний номерний знак [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , транспортним засобом марки/моделі «Honda CR-V», державний номерний знак [NUMBER] , під керуванням [PERSON] та транспортним засобом марки/моделі «Hyundai Tucson», державний номерний знак [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , в наслідок чого транспортний засіб під керуванням останньої отримав механічні пошкодження. Дорожньо-транспортна пригода відбулась внаслідок порушення водієм [PERSON] Правил дорожнього руху України. Як зазначив представник позивача, відповідно до постанови слідчого Слідчого управління Головного управління Національної поліції в Харківській області про закриття кримінального провадження дана дорожньо - транспортна пригода відбулась внаслідок порушення Правил дорожнього руху водієм автомобіля «Honda CR-V», державний номерний знак [NUMBER] , під керуванням [PERSON] . Згідно звіту про оцінку вартості матеріального збитку № 50/09/16 від 28 вересня 2016 року вартість матеріального збитку завданого власнику автомобіля «Hyundai Tucson», державний номерний знак [NUMBER] , в результаті його пошкодження в дорожньо - транспортній пригоді склала 728731 гривень 50 копійок, що перевищує 70 % дійсної вартості транспортного засобу на момент укладання договору (859 518 гривень 00 копійок). Представник позивача відмітив, що цивільно - правова відповідальність [PERSON] застрахована за договором, укладеним на підставі Закону України «Про обов`язкове страування цивільної відповідальності власників транспортних засобів» у Приватному акціонерному товаристві «Страхова компанія «НОВА», що підтверджено полісом № АЕ/2739939. Вказаним полісом передбачено ліміт відповідальності 50000 гривень, франшиза - 500 гривень 00 копійок. Відповідно до рішення Господарського суду міста Києва від 05 липня 2017 року по даній страховій події було прийнято рішення про стягнення з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «НОВА» 49500 гривень 00 копійок - розмір ліміту відповідно до полісу № АЕ/2739939, невідшкодованою залишилась частина збитку у розмірі 244020 гривень 35 копійок. Позивач здійснив виплату суми страхового відшкодування у розмірі 293520 гривень 35 копійок на рахунок вигодонабувача, що підтверджується платіжними дорученнями № 32819 від 20.10.2016 року на суму 145000 гривень 00 копійок та № 32827 від 21.10.2016 року на суму 148520 гривень 35 копійок. Представник позивача зазначила, що з метою досудового врегулювання спору на адресу відповідача 27 листопада 2017 року було направлено претензію з пропозицією добровільного відшкодування спричиненої шкоди у розмірі 244020 гривень 35 копійок. Проте пропозиція залишилась без реагування, у зв`язку з чим Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Арсенал Страхування» вимушене було звернутися до суду з даним позовомвідповідно до положень статей 993, 1188, 1194 Цивільного кодексу України, а також статті 27 Закону України «Про страхування». Ухвалою Нововодолазького районного суду Харківської області від 06 березня 2019 року позовну заяву Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал Страхування» до [PERSON] про стягнення заборгованості було залишено без руху. Ухвалою Нововодолазького районного суду Харківської області від 03 квітня 2019 року відкрито та прийнято до провадження позовну заяву Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал Страхування» до [PERSON] про стягнення заборгованості. 03 вересня 2019 року Нововодолазьким районним судом Харківської області постановлено ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначено справу № 631/1181/18 (провадження № 2/631/447/19) за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал Страхування» до [PERSON] про стягнення заборгованості до судового розгляду. Ухвалою Нововодолазького районного суду Харківської області від 20 січня 2020 року було визначено про заочний розгляд справи за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал Страхування» до [PERSON] про стягнення заборгованості. Інших процесуальних дій (забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження тощо) у справі за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал Страхування» до [PERSON] про стягнення заборгованості судом не вживалось. Представник Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал Страхування» у судове засіданняне прибув, про дату, час і місце розгляду справи був сповіщений завчасно відповідно до вимог статті 128 Цивільного процесуального кодексу України. На адресу суду представник позивача - Кузьмик І . П . , що діє на підставі довіреності № 211218 від 21 грудня 2018 року, направила заяву, що була зареєстрована за вхідним № 5889/19-вх. від 22 серпня 2019 року, відповідно до якої просила суд розглядати справу без участі позивача та його представника, зазначивши, що позовні вимоги підтримують у повному обсязі та не заперечують проти ухвалення у справі заочного рішення. Відповідач [PERSON] у судові засідання, що були призначені на 08 травня 2019 року, 14 червня 2019 року, 04 липня 2019 року, 15 серпня 2019 року, 03 вересня 2019 року та 12 грудня 2019 року не з`явилася, про день, час та місце розгляду справи повідомлялась за адресою, вказаною у позовній заяві, судові повістки були повернуті на адресу суду з відміткою відділення Укрпошти «за закінченням терміну зберігання». У судове засідання, що було призначено на 20 січня 2020 року [PERSON] також не з`явилась, про день, час та місце розгляду справи повідомлялась шляхом розміщення судового оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України від 03 січня 2020 року (https://nv.hr.court.gov.ua/sud2028/pres-centr/ 11/861432/). Причини неявки відповідача суду не відомі. Відзив на позовну заяву в порядку, передбаченому статтею 178 Цивільного процесуального кодексу України, відповідач не подала. З цього приводу слід зазначити, що відповідно до пунктів 2 та 7 частини 2 статті 43 Цивільного процесуального кодексу України учасники справи зобов`язані сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи та виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом. Частиною 3 статті 131 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що у разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин. Положеннями частини 1 статті 223 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. У разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення) (частина 4 статті 223 Цивільного процесуального кодексу України). Крім того, відповідно до частини 1 статті 280 Цивільного процесуального кодексу України у зв`язку із неявкою в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності, зі згоди позивача по справі, суд вирішив за можливе розглянути справу на підставі наявних в ній доказів та ухвалити заочне рішення. За таких обставин, приймаючи до уваги те, що відповідач будучи завчасно належним чином повідомленим про день, час та місце розгляду справи, повторно, без зазначення причин свого неприбуття, не з`явився у судове засідання, враховуючи те, що підстав для визнання явки учасників справи обов`язковою для надання особистих пояснень не має, суд вважає за можливе розглянути справу за їх відсутності, при цьому відповідно до частини 2 статті 247 Цивільного процесуального кодексу України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Вивчивши доводи позовної заяви, всебічно, повно та об`єктивно з`ясувавши всі обставини справи в межах заявлених вимог, перевіривши їх доказами, які були безпосередньо досліджені у судовому засіданні, проаналізувавши зміст норм матеріального права, які врегульовують спірні правовідносини, суд виходить з наступних підстав та мотивів. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина 1 статті 2 Цивільного процесуального кодексу України). Відповідно до положень частини 1 статті 4 Цивільного процесуального кодексу України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. При цьому, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках (частина 1 статті 13 Цивільного процесуального кодексу України). При цьому частиною 1 статті 77 вказаного нормативно - правового документа визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Частина 2 статті 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких згідно з пунктом 3 вказаної частини є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Аналогічні приписи передбачені частиною 3 статті 12 та частиною 1 статті 81 Цивільного процесуального кодексу України, відповідно до яких кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього кодексу. Частиною 2 статті 77 та частиною 1 статті 82 Цивільного процесуального кодексу України встановлено, що предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Судом встановлено, що між Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Арсенал Страхування» та [PERSON] було укладено договір добровільного страхування наземного транспорту № 162/16-Тз/Х/01 від 25 квітня 2016 року предметом страхування у вказаній угоді був автомобіль марки/моделі «Hyundai Tucson», державний номерний знак [NUMBER] , сірого кольору, 2016 року випуску, номер кузова [NUMBER] . З матеріалів справи вбачається, що 09 вересня 2016 року о 23 годині 30 хвилин в місті Харкові по вулиці Сумській на перехресті з вулицею Дерев`янко відбулась дорожньо-транспортна пригода (зіткнення) між транспортним засобом марки/моделі «ВАЗ 21043», державний номерний знак [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , транспортним засобом марки/моделі «KIA Sportage», державний номерний знак [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , транспортним засобом марки/моделі «Honda CR-V», державний номерний знак [NUMBER] , під керуванням [PERSON] та транспортним засобом марки/моделі «Hyundai Tucson», державний номерний знак [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , в наслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження, у тому числі транспортний засіб під керуванням [PERSON] отримав механічні пошкодження, що підтверджено довідкою № 101825927 складеної ВДАІ Харківського міського управління Головного управління МВС України. З копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] вбачається, що власником автомобіля марки «Hyundai Tucson», державний номерний знак [NUMBER] є [PERSON] . 12 вересня 2016 року [PERSON] подав до Приватного акціонерного товариством «Страхова компанія «Арсенал Страхування» заяву про настання події, що має ознаки страхового випадку за договором добровільного страхування транспортного засобу, відповідно до якої повідомив про дорожньо - транспортну пригоду, що мала місце 09 вересня 2016 року за адресою: місто Харків, вулиця Сумська - перехрестя вулиці Дерев`янко. Постановою слідчого Слідчого управління Головного управління Національної поліції в Харківській області лейтенанта поліції Цигульова Д. А. про закриття кримінального провадження від 24 жовтня 2016 року кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру судових розслідувань під № 12016220000000965 від 10 вересня 2016 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 286 Кримінального кодексу України закрито у зв`язку із відсутністю в діях [PERSON] складу кримінального правопорушення. Згідно змісту постанови слідчого в ході досудового розслідування в діях [PERSON] під час керування транспортним засобом «Honda CR-V», державний номерний знак [NUMBER] , встановлено порушення вимог пунктів 2.9, 12.3 та 13.1 Правил дорожнього руху України, які знаходяться в причинному зв`язку із виникненням дорожньо - транспортної пригоди, що відбулася 09 вересня 2016 року та вбачаються ознаки адміністративного правопорушення. Згідно із страхового акту № 162/16-Тз/Х/01-1-1 від 17 жовтня 2016 року, затвердженого головою Правління Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал Страхування» Авдєєвим С. О., та розрахунку суми страхового відшкодування було вирішено на виконання умов договору страхування № 162/16-Тз/Х/01 від 25 квітня 2016 року перерахувати страхове відшкодування власнику автомобіля марки «Hyundai Tucson», державний номерний знак [NUMBER] - [PERSON] . В свою чергу, підставою визначення розміру збитку відповідно до страхового акту № 162/16-Тз/Х/01-1-1 від 17 жовтня 2016 року є протокол огляду транспортного засобу № 50/09/16 від 19 вересня 2016 року та звіт про визначення вартості відновлювального ремонту з урахуванням фізичного зносу складових частин № 50/09/16 від 28 вересня 2016 року, складених Фізичною особою - підприємцем [PERSON] . Відповідно до зазначеного звіту вартість відновлювального ремонту з урахуванням фізичного зносу складових частин автомобіля «Hyundai Tucson», державний номерний знак [NUMBER] , 2016 року випуску, номер кузова [NUMBER] , пошкодженого в результаті дорожньо - транспортної пригоди 09 вересня 2016 року на дату складання звіту з урахуванням нормо - часу СТО ПАТ «Завод Фрунзе» складає 728731 гривень 50 копійок. Ринкова вартість автомобіля «Hyundai Tucson», державний номерний знак [NUMBER] , 2016 року випуску, номер кузова [NUMBER] складає 811736 гривень 64 копійки. З копій платіжних доручень № 32827 від 21 жовтня 2016 року та № 32819 від 20 жовтня 2016 року вбачається, що Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Арсенал Страхування» перерахувало [PERSON] страхове відшкодування згідно страхового акту № 162/16-Тз/Х/01-1-1 від 17 жовтня 2016 рокуу розмірі 148520 гривень 35 копійок та 145000 гривень 00 копійок відповідно. Також, із матеріалів справи встановлено, що цивільно - правова відповідальність власника наземного транспортного засобу марки/моделі «Honda CR-V», державний номерний знак [NUMBER] , що належить [PERSON] ,була застрахована згідно полісу обов`язкового страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АЕ/2739939 у Приватному акціонерному товаристві «Страхова компанія «Нова». Рішенням Господарського суду міста Києва від 05 липня 2017 року у справі з єдиним унікальним № 910/7029/17 позовні вимоги Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал Страхування» до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Нова» про відшкодування матеріальної шкоди задоволено, стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Нова» на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал Страхування» сплачене страхове відшкодування у розмірі 49500 гривень 00 копійок та судовий збір у розмірі 1600 гривень 00 копійок. 27 листопада 2017 року Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Арсенал Страхування» надіслало на адресу [PERSON] претензію про відшкодування витрат, заподіяних позивачеві у розмірі 244020 гривень 35 копійок, але досудовий порядок врегулювання спору не призвів до погашення суми заборгованості відповідачем. Надані позивачем у справі докази не містять суперечностей, очевидних ознак недопустимості, є належними у розумінні предмета доказування у даній справі, а тому приймаються до уваги судом у повному обсязі. При цьому, оцінка доказів судом відбувається з урахуванням вимог статті 89 Цивільного процесуального кодексу України. Доказів, наданих відповідачем, матеріали справи не містять. При вирішенні спірних правовідносин суд виходить з того, що за своїм правовим характером вони є деліктними, тобто такими, що виникли внаслідок заподіяння шкоди. Правове регулювання спірних правовідносин здійснюється нормами Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та Цивільного кодексу України. Пунктом 3 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є завдання майнової (матеріальної) шкоди іншій особі. Право особи, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, на їх відшкодування передбачене частиною 1 статті 22 Цивільного кодексу України. Під збитками розуміються втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки) (пункт 1 частини 2 статті 22 Цивільного кодексу України). Частиною 3 статті 22 Цивільного кодексу України встановлено, що збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Відповідно до статті 993 Цивільного кодексу України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Аналогічні норми містяться у статті 27 Закону України «Про страхування», якими передбачено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток. Приписами частини 2 статті 1187 Цивільного кодексу України передбачено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. При цьому, джерелом підвищеної небезпеки визнається діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб (частина 1 статті 1187 Цивільного кодексу України). Пленум Верховного Суду України у пункті 2 своєї Постанови № 6 від 27 березня 1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» роз`яснив, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини. З огляду на положення пункту 1 частини 1 статті 1188 Цивільного кодексу України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Відповідно до статті 1194 Цивільного кодексу України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Згідно з пункту 12.1 статті 12 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи. Даючи оцінку доводів позивача щодо обґрунтованості стягнення заборгованості з відповідача, суд враховує, що дорожньо - транспортна пригода відбулась внаслідок порушення водієм [PERSON] Правил дорожнього руху України, що вбачається із постанови слідчого Слідчого управління Головного управління Національної поліції в Харківській області лейтенанта поліції Цигульова Д. А. про закриття кримінального провадження від 24 жовтня 2016 року, відповідно до якої кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань під № 12016220000000965 від 10 вересня 2016 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 286 Кримінального кодексу України, закрито у зв`язку із відсутністю в діях [PERSON] складу кримінального правопорушення. При цьому, встановлено в діях останньої порушення вимог пунктів 2.9, 12.3 та 13.1 Правил дорожнього руху України, які знаходиться в причинному зв`язку із виникненням дорожньо - транспортної пригоди, що відбулася 09 вересня 2016 року та вбачаються ознаки адміністративного правопорушення. З цього приводу слід зазначити, що відсутність складу кримінального правопорушення (злочину), у разі, зокрема закриття кримінального провадження за правилами Кримінального процесуального кодексу України, не означає відсутності цивільно - правової відповідальності особи. При цьому постанова слідчого, прокурора про закриття кримінального провадження є доказом, який повинен досліджуватися та оцінюватися судом у конкретній справі. Приписами статтей 993, 1188 та 1194 Цивільного кодексу України, статті 27 Закону України «Про страхування» та статті 12 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини концепція «майна» не обмежувалась існуючим майном, але також могла охоплювати активи, включаючи вимоги, стосовно яких можна було б довести, що заявник принаймні мав «законні сподівання» щодо отримання можливості ефективного володіння правом на власність (рішення у справі «Принц Ліхтенштейну Ганс-Адам II проти Німеччини» (Prince Hans-Adam II of Liechtenstein v. Germany), заява № 42527/98, пункт 83, ЕСПЛ 2001-VIII). При цьому, враховуючи відсутність у судовому засіданні відповідача та ненадання останньої відзиву на позовну заяву, спір вирішується за наявними в матеріалах справи доказами. З огляду на вказане, позовні вимоги Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал Страхування» до [PERSON] про стягнення заборгованості належить задовольнити в повному обсязі. Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал Страхування»суд відповідно до пункту 6 частини 1 статті 264 Цивільного процесуального кодексу України вважає за необхідне вирішити питання щодо розподілу між сторонами справи судових витрат. Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом (частини 1 та 2 статті 133 Цивільного процесуального кодексу України). Відповідно до частини 1, підпункту 1 пункту 1 частини 2 статті 4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі. За подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана юридичною особою, ставка судового збору встановлюється у розмірі 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. З матеріалів справи вбачається, що позивачем при подачі позовної заяви до суду було сплачено судовий збір у розмірі 3660 гривень 00 копійок, що підтверджено платіжним дорученням № 9733203 від 28 вересня 2018 року. Частиною 1 статті 141 Цивільного процесуального кодексу України встановлено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача (пункту 1 частини 2 статті 141 Цивільного процесуального кодексу України). Суд дійшов до висновку про повне задоволення позовних вимог Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал Страхування»,у зв`язку з чим необхідно стягнути з [PERSON] судові витрати по сплаті судового збору в сумі 3660 гривні 00 копійок. На підставі викладеного,

Outcome: approved