Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-29 00:00:00

Представник позивача ТОВ « Експлуатаційна компанія» звернуся до суду з позовом, в якому просить суд стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача заборгованість, з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми в розмірі 41 762,27 грн., яка складається з: 25 640,01грн. основного боргу; 14 621,94грн. інфляційного збільшення боргу; 1500,32грн. трьох відсотків річних. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що згідно довідки № 8112 особистий рахунок на двохкімнатну квартиру за адресою [ADDRESS] значиться на відповідачеві . Даний будинок згідно розпорядження Оболонської районної у м. Києві державної адміністрації від 17.07.2009р. № 514 знаходиться на балансі позивача. 20.01.2009р. між сторонами виникли договірні правовідносини на підставі укладеного договору про участь у витратах на утримання будинку та прибудинкової території. В зв'язку з невиконанням своїх зобов'язань за укладеним договором, а саме невчасне та не в повному обсязі здійснення оплат, у відповідача виникла перед позивачем заборгованість на загальну суму 25 640,01грн. Від відповідача не надходило до товариства жодних претензій щодо ненадання або надання послуг не в повному розмірі чи невідповідної якості, послуги надавались вчасно та в повному обсязі. Товариство неодноразово нагадувало відповідачу про оплату заборгованості за послуги. Розмір заборгованості зазначається у квитанціях (рахунках) на оплату послуг, які щомісячно надходять па адресу відповідача. Також відповідачу надсилались разом з листом вимогою про припинення порушення умов договору, проте відповідач на листи не реагував. Загальний розмір заборгованості з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також трьох процентів річних від простроченої суми становить 41 762,27грн., стягнення яких є предметом позову. Представник позивача в судове засідання не з»явився надав суду заяву якою позовні вимоги підтримав повністю, просив позов задовольнити в повному обсязі та розглядати справу у його відсутності та надав зменшення розміру позовних вимог відповідно до яких просив суд постановити рішення, яким стягнути з відповідача на користь позивача 25 146,67грн. основного боргу, 686грн. 35 річних; 5173,47грн.- інфляційних витрат та судовий збір. Представник відповідача в судове засідання не з»явився про дату, місце та час повідомлявся належним чином шляхом направлення поштової кореспонденції про причини неявки суд не повідомили. Суд вважає можливим розглядати справу у відсутності представника відповідача. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази в їх сукупності, суд приходить до наступного. Закон України «Про житлово-комунальні послуги» (далі - Закон № 1875 - IV від 24 червня 2004 року) визначає основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов'язки. Аналіз цього Закону дає підстави для висновку, що він належить до нормативного акта спеціальної дії, який регулює відносини, що виникають між виробниками, виконавцями, споживачами у процесі створення, надання та споживання житлово-комунальних послуг. Разом з тим ст. 4 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачає, що законодавство України у сфері житлово-комунальних послуг, крім цього Закону, базується на Конституції України і складається з нормативно-правових актів у галузі цивільного, житлового законодавства та інших нормативно-правових актів, що регулюють відносини у сфері житлово-комунальних послуг. Згідно статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», балансоутримувач будинку, споруди, житлового комплексу або комплексу будинків і споруд - власник або юридична особа, яка за договором з власником утримує на балансі відповідне майно, а також веде бухгалтерську, статистичну та іншу передбачену законодавством звітність, здійснює розрахунки коштів, необхідних для своєчасного проведення капітального і поточного ремонтів та утримання, а також забезпечує управління цим майном і несе відповідальність за його експлуатацію згідно з законом. Згідно положень частин 2, 3, 4 статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник. Виробник послуг може бути їх виконавцем. Особливими учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є балансоутримувач та управитель, які залежно від цивільно-правових угод можуть бути споживачем, виконавцем або виробником. Відповідно до статті 24 цього Закону балансоутримувач має право звертатися до суду про звернення стягнення на майно осіб, які відмовляються оплачувати рахунки за споживання житлово-комунальних послуг або відшкодовувати завдані збитки майну, що перебуває в нього на балансі. Отже, слід зазначити, що балансоутримувач житлової будівлі має законне право на звернення до суду в разі несплати особами, що проживають в даній будівлі, кошів за споживання ними житлово-комунальних послуг. Даний будинок згідно розпорядження Оболонської районної у м. Києві державної адміністрації від 17.07.2009р. № 514 знаходиться на балансі ТОВ « Експлуатаційна компанія» ( а.с. 7). 20.01.2009р. між сторонами виникли договірні правовідносини на підставі укладеного договору про участь у витратах на утримання будинку та прибудинкової території. В зв'язку з невиконанням своїх зобов'язань за укладеним договором, а саме невчасне та не в повному обсязі здійснення оплат, у відповідача виникла перед позивачем заборгованість на загальну суму 25 146,67грн. Згідно з ч. 2 ст. 7 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» кожний співвласник несе зобов'язання щодо належного утримання, експлуатації, реконструкції, реставрації, поточного і капітального ремонтів, технічного переоснащення спільного майна багатоквартирного будинку пропорційно до його частки співвласника. Згідно п. 10 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» співвласники зобов'язані своєчасно сплачувати за спожиті житлово-комунальні послуги. У відповідності до п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», встановлення цін/тарифів на жилого-комунальні послуги належить виключно до повноважень органів місцевого самоврядування. Частиною. 1 ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Статті 20, 21 цього Закону визначають обов'язки споживача та виконавця житлово-комунальних послуг. Пунктом 1 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» у передбачений обов'язок споживача укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору. Цей обов'язок відповідає зустрічному обов'язку виконавця, визначеному п. 3 ч. 2 ст. 21 цього Закону, підготувати та укласти зі споживачем договір на надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором. Відповідно до ст. 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», розмір плати за комунальні послуги розраховується щомісячно, виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або формами, затвердженими в установленому порядку. Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 610 Цивільного кодексу України визначено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Правовими наслідками порушення зобов'язання за положенням статті 611 Цивільного кодексу України є серед іншого відшкодування збитків. Відповідно до положення ст. 614, ч. 2 ст. 615 Цивільного кодексу України особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Одностороння відмова від зобов'язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов'язання. Стаття 322 Цивільного кодексу України встановлює обов'язок власника утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно наданих стороною позивача розрахунків, відповідач заборгував товариству по сплаті за житлово-комунальні послуги суму в розмірі 25 146,67 грн. Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином, ураховуючи порушення відповідачем виконання зобов'язань по сплаті за житлово-комунальні послуги, суд визнає правомірною вимогу позивача щодо стягнення з відповідача на його користь 3 % річних від простроченої суми заборгованості у розмірі 686,00 грн. та суми інфляційної складової боргу у розмірі 5173,47грн., розрахунок яких перевірено судом та не оспорено відповідачем. На підставі вищевикладеного, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, щодо правомірності заявлених позовних вимог, а отже наявності підстав для задоволення позову. Відповідно до ч. 2 ст. 99 Цивільного процесуального кодексу України, у разі відмови в прийнятті заяви про видачу судового наказу або в разі скасування судового наказу внесена сума судового збору стягувачу не повертається. У разі пред'явлення стягувачем позову до боржника у порядку позовного провадження сума судового збору сплаченого за подання заяви про видачу судового наказу зараховується до суми судового збору, встановленої за позовну заяву. Відповідно до ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України, з урахуванням вимог статті 99 Цивільного процесуального кодексу України, суд присуджує до стягнення з відповідача на користь позивача сплачену суму судового збору у розмірі 1378,00грн.

Outcome: approved