Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-22 00:00:00

Представник позивачки звернувся до суду з вищеназваним позовом, мотивуючи його тим, що 01 грудня 1992 року позивачка зареєструвала шлюб з відповідачем у Лучанській сільській раді Таращанського району Київської області, актовий запис № 18, від якого вони неповнолітніх дітей не мають. Крім того, позивачка зазначила, що сімейно-шлюбні стосунки та ведення спільного господарства вони припинили більше 10 років тому, їх шлюб існує лише формально, оскільки відповідач у 2005 році повідомив їй, що їде на заробітки до Російської Федерації і з того часу вони разом не проживають. Позивачка вважає що подальше спільне життя і збереження шлюбу неможливе та суперечить її інтересам, а тому її представник просить суд розірвати шлюб між подружжям. В судове засідання позивачка та її представник не з'явилися, про час, день розгляду справи повідомлені належно, проте позивачка подала до суду заяву, в якій просить справу розглянути без її участі та участі її представника, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить задовольнити позов, після розірвання шлюбу залишити їй прізвище «[PERSON]». Витрати понесені нею по сплаті судового збору залишити за нею. Відповідач в судове засідання повторно не з'явився, про день, час та місце розгляду справи належним чином повідомлений, про причини неявки суд не повідомив, заяви про розгляд справи у його відсутність суду не надав. На підставі ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Зі згоди позивачки суд проводить заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів, відповідно до ст. 224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, з'ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх наданими доказами, судом встановлено, що 01 грудня 1992 року між сторонами було зареєстровано шлюб у Лучанській сільській раді Таращанського району Київської області, актовий запис № 18, від якого вони неповнолітніх дітей не мають. Сімейно-шлюбні стосунки та ведення спільного господарства сторони припинили більше 10 років тому, їх шлюб існує лише формально, оскільки відповідач у 2005 році повідомив позивачці, що їде на заробітки до Російської Федерації і з того часу вони разом не проживають. Позивачка вважає що подальше спільне життя і збереження шлюбу неможливе та суперечить її інтересам, а тому її представник просить суд розірвати шлюб між подружжям. Указані обставини встановлено з матеріалів справи, вивчених в судовому засіданні. Частиною 4 ст. 56 Сімейного кодексу України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Відповідно до ст.ст. 21, 24 Сімейного кодексу України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. З'ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини подання позову про розірвання шлюбу, взявши до уваги обставини життя подружжя наведені в позовній заяві, судом встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити інтересам одного з подружжя. Відповідно до ч. 2 ст. 115 Сімейного кодексу України документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Витрати по сплаті судового збору в сумі 551,20 грн. суд вважає за необхідне залишити за позивачкою, оскільки вона про це просить суд. Враховуючи наведене,

Outcome: approved