Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-31 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду із зазначеним позовом, покликаючись на те, що 11.03.2016року померла [PERSON], якій належала земельна ділянка площею 0,16484га, що розташована на території Раденицької сільської ради Мостиського району Львівської області, відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку. Стверджує, що позивач спадщину фактично прийняв, однак, через відсутність оригіналів правовстановлюючих документів на право власності на зазначену земельну ділянку (оригіналу Державного акту) та неможливість отримання його дублікату, позивач не може в позасудовому порядку оформити свої спадкові права у нотаріуса, у звязку із чим змушений звертатися до суду із даним позовом. З огляду на наведене, просить суд визнати за позивачем право власності на вищевказану земельну ділянку в порядку спадкування після смерті [PERSON] В судове засідання позивач не зявився, проте подав заяву, в якій просить суд справу розглянути у його відсутності та зазначає, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] міської ради Львівської області у судове засідання не зявився, а подав заяву, в якій просить суд розглянути справу без його участі та зазначає, що не заперечує проти позову. Представник третьої особи [PERSON] державної нотаріальної контори у судове засідання не зявився, проте подав до суду заяву, в якій просить справу розглядати у його відсутності. Представник третьої особи [PERSON] районної державної адміністрації Львівської області у судове засідання не зявився, проте подав до суду заяву, в якій просить справу розглядати у його відсутності. Представник третьої особи Відділу у Мостиському районі Головного управління Держгеокадастру у Львівській області, в судове засідання не зявився та не повідомив про причини своєї неявки, а також не надіслав до суду клопотання про розгляд справи у їх відсутності чи відкладення справи. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини справи, суд вважає, що у справі можливо ухвалити рішення про задоволення позову. Судом встановлено, що 11.03.2016року відкрилась спадщина внаслідок смерті [PERSON] (матері позивача). До складу даної спадщини входить: житловий будинок №33 по вул Зелена в с. Раденичі Мостиського району Львівської області; приватизована земельна ділянка площею 0,7229 га розташована на території Раденицької сільської ради Мостиського району Львівської області, передана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва; приватизована земельна ділянка площею 0,1648 га розташована на території Раденицької сільської ради Мостиського району Львівської області, передана для ведення селянського товарного сільськогосподарського виробництва, що належала спадкодавцю [PERSON] на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЛВ №048501 від 06.08.2004року; право на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності ТзОВ «Явір» с. Раденичі Мостиського району Львівської області розміром 0,91 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості). Як вбачається із матеріалів спадкової справи №353/2016, заведеної у приватного нотаріуса Мостиського районного нотаріального округу Львівської області [PERSON], за життя спадкодавець [PERSON] склала заповіт від 25.09.2015 року, посвідчений секретарем виконкому Раденицької сільської ради Мостиського району Львівської області [PERSON], згідно з яким все своє майно заповіла [PERSON] (сестрі позивача). Як встановлено судом та підтверджено матеріалами спадкової справи, спадкоємцями, які мають право на обовязкову частку у спадщині є сини померлої [PERSON] та [PERSON] (позивач). Отже, спадщину після смерті [PERSON] прийняли її діти [PERSON] (сестра позивача у справі), [PERSON] (брат позивача) та [PERSON] (позивач), які у відповідності до ч.1 ст.1269 ЦК України до закінчення шестимісячного терміну з дня смерті спадкодавця подали нотаріусу заяви про прийняття спадщини та протягом встановленого законодавством строку не заявили про відмову від спадщини. Згідно Договору про розподіл спадкового майна від 10.10.2016 року, позивачу [PERSON] перейшло на праві особистої власності приватизована земельна ділянка площею 0,1648 га розташована на території Раденицької сільської ради Мостиського району Львівської області, передана для ведення селянського товарного сільськогосподарського виробництва, що належала спадкодавцю [PERSON] на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЛВ №048501 від 06.08.2004року. Спадкоємцям [PERSON] та [PERSON] перейшла інша частина спадкового майна, яке належало спадкодавцю [PERSON] відповідно до вищевказаного Договору. В той же час, через відсутність правовстановлюючих документів на спірну земельну ділянку (оригіналу вищевказаного Державного акту) позивач [PERSON] не може в позасудовому порядку в повній мірі оформити свої спадкові права та одержати в нотаріальній конторі свідоцтво про право на спадщину на дане спадкове майно, у звязку із чим звернувся до суду із зазначеним позовом. Вказані обставини сторонами не оспорюються та підтверджуються наявними у справі письмовими доказами, а саме: копією Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЛВ №048501 від 06.08.2004року; копією заяви позивача про видачу свідоцтва про право на спадщину від 10.10.2016 року; копією повідомлення приватного нотаріуса Мостиського районного нотаріального округу Львівської області [PERSON] вих. 1140/02-14 від 10.10.2016 року; копією спадкової справи №353/2016, заведеної у приватного нотаріуса Мостиського районного нотаріального округу Львівської області [PERSON]; інформаційними довідками зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину; заповіти/спадкові договори) щодо спадкодавця [PERSON] та іншими матеріалами справи. Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до іншої особи (спадкоємця). Відповідно до ст.1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Згідно ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу (спадкоємці за законом). У відповідності\~до статті\~1241\~ЦК України\~малолітні,\~неповнолітні,\~повнолітні непрацездатні\~діти спадкодавця,\~непрацездатна вдова\~(вдівець)\~та непрацездатні\~батьки спадкують,\~незалежно від\~змісту заповіту,\~половину частки,\~яка належала\~б кожному\~з них\~у разі\~спадкування за\~законом (обов'язкова\~частка). Розмір обов'язкової частки у спадщині може бути зменшений судом з урахуванням відносин між цими спадкоємцями та спадкодавцем, а також інших обставин, які мають істотне значення. У відповідності до статті 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до\~ч.1\~ст.1270\~ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Згідно вимог ч.1 ст.1273 ЦК України спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Правилами ст.1268 ЦК України встановлено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається\~прийняття спадщини\~з умовою\~чи із\~застереженням. Спадкоємець,\~який постійно\~проживав разом\~із спадкодавцем\~на час\~відкриття спадщини,\~вважається таким,\~що прийняв\~спадщину,\~якщо протягом\~строку,\~встановленого статтею\~1270\~цього Кодексу,\~він не\~заявив про\~відмову від\~неї. Малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених частинами другою - четвертою статті 1273 цього Кодексу. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Частиною 1 ст.1267 ЦК України передбачено, що частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними. Спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно (ч. 1 ст. 1297 ЦК України). Практика Верхового Суду України (п. 23 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30.05.2008 року) при розгляді справ даної категорії вказує на те, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розгляду не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. В статті 55 Конституції України закріплено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Згідно ст.15\~ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способом захисту цивільних прав та інтересів згідно ст.\~16\~цього Кодексу може бути, зокрема, визнання права. Згідно ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірне, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Положення ст.ст.81,131\~Земельного кодексу\~України визначають, що громадяни України набувають право власності на земельні ділянки, в тому числі на підставі спадкування. Таким чином, оскільки у даному випадку питання про право на спадщину не може бути вирішено в нотаріальному порядку шляхом видачі свідоцтва про право спадщину, у зв'язку з відсутністю оригіналів правовстановлюючих документів на спірну земельну ділянку, тому це питання повинно бути вирішено у судовому порядку шляхом визнання права власності на вищевказане спадкове майно за позивачем у порядку спадкування. З огляду на наведені положення закону та враховуючи встановлені судом обставини справи, суд вважає, що визнання відповідачем предявленого позову не суперечить закону та не порушує права свободи чи інтереси інших осіб, а тому є всі підстави для задоволення позову в повному обсязі.

Outcome: approved