Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-17 00:00:00

представник позивача звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання недійсним нікчемного договору, в якому просив визнати недійсним нікчемний Договір банківського вкладу «Швидкий прибуток» № Т-42741 від 16.01.2014 р., укладений між ПАТ «КБ «Даніель» в особі заступника голови правління Богданової Олени Володимирівни та [PERSON]. В обґрунтування позову зазначив, що 16 січня 2014 року між [PERSON] та ПАТ «КБ «Даніель» укладено договір банківського вкладу «Швидкий прибуток» № Т-42741, за яким з 16 січня 2014 року по 15 лютого 2014 року розміщено вклад в розмірі 194 200 грн. Цього ж дня, а саме 16.01.2014 р. Постановою Правління НБУ № 14 ПАТ «КБ «Даніель» віднесено до категорії неплатоспроможних. В свою чергу, Фонд своїм рішенням №1 від 16.01.2014 р. розпочав процедуру здійснення тимчасової адміністрації в ПАТ КБ «Даніель». Внаслідок проведення перевірки договорів, які були укладені банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації, позивачем було встановлено, що 16 січня 2014 року між банком та фізичними особами укладено договори вкладу, які мають ознаки нікчемності. Позивач вказує, що вищевказаний договір є нікчемним, оскільки його укладено від імені ПАТ «КБ «Даніель» заступником голови правління Богдановою О.В., яка діяла на підставі посвідченої нотаріусом довіреності від 12.12.2013 р. у день, коли вона не мала повного обсягу цивільної дієздатності на вчинення відповідної дії, а саме в цей день вже діяла тимчасова адміністрація, що є грубим порушенням норм ЦК України та підставою для визнання договору нікчемним. Крім того, на думку позивача, цей договір укладений з прямим порушенням ч. ч. 1, 3 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», яким передбачено, що з дня призначення уповноваженої особи Фонду призупиняються усі повноваження органів управління банку. Уповноважена особа Фонду набуває всі повноваження органів управління банку та органів контролю з дня початку тимчасової адміністрації і про її припинення. Також зазначає, що відповідно до витягу з програмного засобу Операційний день «Б2», сертифікованого НБУ, щодо операцій за вкладними рахунками, здійсненими 16 січня 2014 року в ПАТ «КБ «Даніель», датою ведення вказаної операції є 17 січня 2014 року 21 год. 26 хв., тобто після операційного часу. Окремого наказу по банку щодо подовження післяопераційного часу не було, отримання від клієнтів банку коштів та їх проведення по вкладним рахункам не передбачено. На думку позивача, даний договір укладено з метою штучного створення обов'язку Фонду гарантування щодо відшкодування грошових коштів за рахунок державних коштів. Представник позивача в судове засідання не з'явився, надав до суду заяву про розгляд справи без його участі, в якій зазначив, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі та не заперечує проти ухвалення судом заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з'явився, про дату і час судового розгляду повідомлений судом належним чином, заяв про розгляд справи за його відсутності не надходило, причин неявки суду не повідомив. Відповідно до вимог ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи,тому суд вважає за можливе розглянути справу у заочному порядку Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову, з таких мотивів. Судом встановлено, що 16.01.2014 року між [PERSON] та ПАТ «КБ «Даніель» укладено Договір банківського вкладу «Швидкий прибуток» Т-42741, за яким розміщено вклад у розмірі 194 200 грн. з 16.01.2014 року до 15.02.2014 року. Постановою правління Національного банку України від 16 січня 2014 року № 14 ПАТ «КБ «Даніель» віднесено до категорії неплатоспроможних. Рішенням Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 16 січня 2014 року № 1 розпочато процедуру здійснення тимчасової адміністрації в банку, яку запроваджено з 16 січня 2014 року до 16 квітня 2014 року. Відповідно до пункту 3 вказаного рішення уповноваженою особою Фонду призначено Ожга Є.В. Відповідно до Постанови правління Національного банку України від 15 квітня 2014 року № 217 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «КБ «Даніель» виконавчою дирекцією Фонду прийнято рішення від 16 квітня 2014 року № 29 про початок здійснення процедури ліквідації ПАТ «КБ «Даніель» та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію ПАТ «КБ «Даніель» провідного професіонала з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків Фонду Ожга Є.В. з 17 години 30 хвилин 16 квітня 2014 року до 15 квітня 2015 року. Процедура щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку врегульована Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (далі - Закон), який є спеціальним законом, що регулює дані правовідносини. Згідно з п.16 ст.2 Закону, тимчасова адміністрація - процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом. Відповідно до п.6 ст.2 Закону, ліквідація банку - це процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства. Таким чином, у спорах, пов'язаних з виконанням банком, у якому введена тимчасова адміністрація та/або запроваджена процедура ліквідації, своїх зобов'язань перед його кредиторами, норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є спеціальними, і цей Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у цих правовідносинах. Статтею 36 вказаного Закону врегульовано наслідки запровадження тимчасової адміністрації. Згідно з ч.1 ст.36 Закону з дня призначення уповноваженої особи Фонду призупиняються всі повноваження органів управління банку (загальних зборів, спостережної ради і правління (ради директорів) та органів контролю (ревізійної комісії та внутрішнього аудиту). Уповноважена особа Фонду від імені Фонду набуває всі повноваження органів управління банку та органів контролю з дня початку тимчасової адміністрації і до її припинення. Відповідно до ч.2 ст.46 Закону з дня призначення уповноваженої особи Фонду банківська діяльність завершується закінченням технологічного циклу конкретних операцій у разі, якщо це сприятиме збереженню чи збільшенню ліквідаційної маси. Уповноважена особа Фонду з дня свого призначення виконує повноваження органів управління банку, приймає до свого відання майно (кошти) банку, вживає заходів щодо забезпечення його збереження, формує ліквідаційну масу та виконує функції з управління та реалізації майна банку, у встановленому законодавством порядку вживає заходів до повернення дебіторської заборгованості банку, заборгованості позичальників перед банком та пошуку, виявлення, повернення (витребування) майна банку, що перебуває у третіх осіб (п. п. 1, 2, 5 ч. 1 ст. 48 Закону). Суд враховує, що з 16 січня 2014 року розпочато процедуру введення тимчасової адміністрації у ПАТ «КБ «Даніель» та призначено уповноваженою особою Фонд, і з 16 січня 2014 року банк не мав права здійснювати ведення рахунків фізичних та юридичних осіб, тобто фактично позбавлений права виконувати будь-які операції по рахунках власних клієнтів, у тому числі здійснювати розміщення вкладу [PERSON] У зв'язку з цим договір банківського вкладу «Швидкий прибуток» № Т-42741 є недійсним (нікчемним) в силу вимог частини третьої статті 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Відповідно до ст.228 ЦК України, правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. У разі недодержання вимог щодо відповідності правочину інтересам держави і суспільства, його моральним засадам такий правочин може бути визнаний недійсним. Вищезазначений правочин порушує публічний порядок, впливає на інтереси держави, адже спрямований на виплату державних коштів за правочином, який є недійсним. Відповідно до частин 2 та 3 статті 215 Цивільного кодексу України нікчемний правочин є недійсним через його невідповідність вимогам законодавства. Такий правочин недійсний з моменту його вчинення незалежно від того, чи визнав його таким суд, що ж стосується оспорюваного правочину, то він може бути визнаний недійсним лише за рішенням суду. Відповідно до пункту 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року, вимога про встановлення нікчемності правочину підлягає розгляду в разі наявності відповідного спору і вона може бути заявлена окремо, без застосування наслідків недійсності нікчемного правочину, у цьому разі в судовому рішенні суд вказує про нікчемність правочину або відмову в цьому. Іншими словами, суд не визнає нікчемний правочин недійсним, а лише констатує факт його нікчемності (недійсності). Відповідно до пункту 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.09 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», відповідно до статей 215 та 216 ЦК суди розглядають справи за позовами: про визнання оспорюваного правочину недійсним і застосування наслідків його недійсності, про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину. Вимога про встановлення нікчемності правочину підлягає розгляду в разі наявності відповідного спору. Такий позов може пред'являтися окремо, без застосування наслідків недійсності нікчемного правочину. У цьому разі в резолютивній частині судового рішення суд вказує про нікчемність правочину або відмову в цьому. Вимога про застосування наслідків недійсності правочину може бути заявлена як одночасно з вимогою про визнання оспорюваного правочину недійсним, так і у вигляді самостійної вимоги в разі нікчемності правочину та наявності рішення суду про визнання правочину недійсним. Наслідком визнання правочину (договору) недійсним не може бути його розірвання, оскільки це взаємовиключні вимоги. Відповідно до статей 215 та 216 ЦК вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину. Уповноважена особа Фонду заперечує дійсність Договору банківського вкладу «Швидкий прибуток» № Т-42741 від 16.01.14р. Ці обставини свідчать про існування між сторонами спору щодо нікемності правочину. Тобто, за наявності ознак нікчемності правочину - такого, що суперечить частині третій ст.36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», в розумінні частини першої статті 203 Цивільного кодексу України, в позивача виникло право звернути з цим позовом. За таких обставин, суд приходить до висновку про часткову обґрунтованість вказаного позову та наявності підстав для визнання Договору банківського вкладу «Швидкий прибуток» №Т-42741 від 16.01.2014 року нікчемним Судові витрати суд розподіляє відповідно до вимог статті 88 ЦПК України, присудивши їх з відповідача на користь позивача. На підставі наведеного, ст.ст. 2, 3, 36, 46 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», ст.ст. 203, 215 ч.2, 3; 216, 228 ЦК України,

Outcome: partial