Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-30 00:00:00

Представник ТОВ «Комо-Транс-Логістик» звернувся до суду з позовом в якому просить суд стягнути з [PERSON] заборгованість за договором позики, наданої підприємством відповідачу, в сумі 10000,00грн., а також судових витрати, які були ними понесені у зв`язку зі зверненням із позовом до суду, у вигляді судового збору в розмірі 1921,00 гривень. Представник позивача повідомлений про розгляд справи, шляхом надіслання на його адресу копії ухвали про відкриття провадження. Представник позивача надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідач повідомлений про розгляд справ, шляхом надіслання ухвали про відкриття провадження разом з матеріалами позовної заяви на адресу його реєстрації. Відповідач відзиву на позов у встановлені судом строки не подав, причини неявки суду не повідомив, з заявою про розгляд справи у його відсутність до суду не звертався, про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, що підтверджується матеріалами справи. Сторони не звертались до суду з клопотання про розгляд справи в загальному позовному провадженні. Суд, за згодою представника позивача, ухвалив провести заочний розгляд справи на підставі матеріалів справи у відповідності зі ст.ст. 223 ч. 4, 279, 280 ЦПК України. Вивчивши та дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків. В судовому засіданні встановлено, що ТОВ «Комо-Транс-Логістик» на підставі письмової заяви [PERSON] від 24.05.2018 року, видало йому позику в розмірі 15000,00 грн. з погашенням на протязі восьми місяців, починаючі з червня 2018 року, рівними частинами, тобто не менше 1875,00 грн. в місяць. На підприємстві був виданий наказ № 11 від 24.05.2018 року про видачу позики в розмірі 15000 грн. з погашенням її шляхом утримання в рівних долях з заробітної пати [PERSON] , починаючи з заробітної плати за червня 2018 року по січень 2019 року включно. На виконання наказу ТОВ «Комо-Транс-Логістик» платіжним дорученням від 24.05.2018 року перерахувало грошові кошти в сумі 15000,00 грн. на картковий рахунок відповідача. Даний факт підтверджується платіжним дорученням № 3570 від 24.05.2018 року. Виконуючі заяву [PERSON] про поступове повернення позички шляхом утримання з його заробітної плати, ТОВ «Комо-Транс-Логістик» відрахувало з його заробітної плати за червень, липень 2018 року. грошові кошти на загальну сум 5000,00 грн., що підтверджується відповідними розрахунковими листами (табуляграмами) за червень та липень 2018р. 30.08.2018 року [PERSON] був звільнений з ТОВ «Комо-Транс-Логістик». Таким чином станом на 01.04.2019 року заборгованість [PERSON] по позиці складає 10000, 00 грн. Згідно ст.1046 ЦК України за договором позики (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів. Згідно ч.1 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або декількох документах, у листах, телеграмах якими обмінялися сторони. [PERSON] власноручно написав заяву з проханням видати позику, тому ми вважаємо що цей правочин не можу бути визнаний недійсним. Згідно ст.526 ЦК України зобов`язання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу. Згідно ст.530 ЦК України якщо у зобов`язані встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Таким чином, зважаючи на викладене, суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги законні, обґрунтовані тому підлягають задоволенню у повному обсязі. Також, відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню понесені позивачем, судові витрати на оплату судового збору в розмірі 1921,00 гривень.

Outcome: approved