Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-21 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду із позовом до [PERSON] про відшкодування майнових збитків у порядку регресу в розмірі 105 191,56 грн. та судовий збір в розмірі 2 270,00 грн. Обгрунтовує вимоги тим, що 11.06.2020 року в м. Києві на б-рі Дружби Народів сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортних засобів «Фольксваген», д.н.з. [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] та який належить ТОВ «ЛЮАЖ» та «МАЗ», д.н.з. [NUMBER] , водій [PERSON] . Відповідача визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Відповідач є працівником Комунального підприємства «Центр організації дорожнього руху», під час скоєння ДТП виконував обов`язки водія цього підприємства. Також за цим підприємством зареєстрований автомобіль «МАЗ», д.н.з. [NUMBER] , цивільно-правова відповідальність якого була застрахована в ПАТ «УПСК», яке визнало подію страховим випадком та 03.08.2020 сплатило страхове відшкодування ТОВ «ЛЮАЖ» в сумі 100 000,00 грн. На підставі рішення Господарського суду м. Києва від 26.01.2021 року позивач сплатив на рахунок ТОВ «ЛЮАЖ» 105 191,56 грн. Тому представник позивача просить стягнути з відповідача в порядку регресу відшкодування майнових збитків в розмірі 105 191,56 грн. та судовий збір в розмірі 2 270,00 грн. Ухвалою суду від 14.05.2021 року відкрито провадження у справі, яке постановлено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Представник позивача в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи без участі представника, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся у спосіб, передбачений нормами ЦПК України, зокрема шляхом направлення ухвали суду про відкриття провадження у справі та призначення її до розгляду разом з позовною заявою та додатками до неї, судових повісток за місцем реєстрації та проживання. У відповідності до вимог ст. 278 ЦПК України відповідачу були також направлені всі матеріали позову з відповідними додатками до нього та запропоновано надати суду у п`ятнадцятиденний строк з дня вручення ували суду про відкриття провадження у справі відзив, чого зроблено ними так і не було. Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та постановити заочне рішення, зважаючи на належне повідомлення відповідача у справі про розгляд такої, згідно вимог ст. 128, 131 ЦПК України та рішення Конституційного Суду України від 13.12.2011 року № 17-рп/2011, згідно яких у разі відсутності осіб, які беруть участь у справі за адресою, вказаної в матеріалах справи (зокрема позовній заяві), яка відповідає місцю реєстрації відповідача, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене йому належним чином. Дослідивши матеріали справи, надані докази у їх сукупності та співставленні, суд дійшов висновку про можливість задоволення позовних вимог частково, виходячи із наступного. У відповідності до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. З матеріалів справи вбачається, що 11.06.2020 року в м. Києві на б-рі Дружби Народів сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортних засобів «Фольксваген», д.н.з. [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] та який належить ТОВ «ЛЮАЖ» та «МАЗ», д.н.з. [NUMBER] , водій [PERSON] . Відповідно до постанови Печерського районного суду м. Києва від 14.08.2018 року відповідача [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 340 грн. Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Згідно довідки № 00000000030 від 18.06.2021 року відповідач [PERSON] є працівником Комунального підприємства «Центр організації дорожнього руху», під час скоєння ДТП виконував обов`язки водія цього підприємства. За Комунальним підприємством «Центр організації дорожнього руху» зареєстрований автомобіль «МАЗ», д.н.з. [NUMBER] , цивільно-правова відповідальність якого була застрахована в ПАТ «УПСК», яке визнало подію страховим випадком та 03.08.2020 сплатило страхове відшкодування ТОВ «ЛЮАЖ» в сумі 100 000,00 грн. Рішенням Господарського суду м. Києва від 26.01.2021 року стягнуто з Комунального підприємства «Центр організації дорожнього руху» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛЮАЖ» основний борг 99 637,01 грн., витрати на проведення експертного авто товарознавчого дослідження 4 000,00 грн., витрати по сплаті судового збору 1 554,55 грн. На виконання рішенням Господарського суду м. Києва від 26.01.2021 року позивач Комунальне підприємство «Центр організації дорожнього руху» 15.03.2021 року сплатив на рахунок ТОВ «ЛЮАЖ» 105 191,56 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної особи або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно ч. 2 ст. 1166 ЦК України, особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Відповідно до ч. 3 ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. За правилами ст. 1191 ЦК України, особа яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Відповідно до п.6 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» не вважається особою, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка керує транспортним засобом у зв`язку з виконанням своїх трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) із особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, якщо з нею укладено цивільно-правовий договір. Така особа, враховуючи характер відносин, які між ними склалися, може бути притягнута до відповідальності роботодавцем лише у регресному порядку відповідно до статті 1191 ЦК. Фізична чи юридична особа, яка відшкодувала шкоду, завдану її працівником при виконанні трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) чи цивільно-правового договору, має право зворотної вимоги (регресу) до такого працівника - фактичного завдавача шкоди - у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом (частина перша статті 1191 ЦК). Тому, відповідно до ст. 1191 ЦК України після проведення виплат на користь власника пошкодженого автомобіля у позивача виникло право зворотної вимоги до відповідача. Відповідно до ч. 1 ст. 130 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов`язків. Відповідно до ч. 1 ст. 132 КЗпП України за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації при виконанні трудових обов`язків, працівники, крім працівників, що є посадовими особами, з вини яких заподіяно шкоду, несуть матеріальну відповідальність у розмірі прямої дійсної шкоди, але не більше свого середнього місячного заробітку. За таких обставин, суд вважає позовні вимоги про стягнення майнових збитків законними та обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню частково, а саме в розмірі середнього місячного заробітку відповідача, який згідно довідки Комунального підприємства «Центр організації дорожнього руху» складає 30 589,45 грн. Судові витрати необхідно стягнути з відповідача на користь позивача у відповідності зі ст. 141 ЦПК України, що підтверджуються відповідними квитанціями. На підставі викладеного та

Outcome: partial