Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-23 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду із позовом до відповідачки про визнання недійсним договору банківського вкладу та визнання відсутнім права на відшкодування коштів. В обґрунтування заявлених вимог посилався на те, що 16 січня 2014 року на підставі постанови правління НБУ ПАТ «КБ «Даніель» було віднесено до категорії неплатоспроможних. 16 січня 2014 року рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб запроваджено процедуру виведення ПАТ «КБ «Даніель» з ринку та запроваджено тимчасову адміністрацію строком на три місяці з призначенням Уповноваженої особи Фонду. За ч. 3 ст. 36 Закону «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» передбачено, що правочини, вчинені органами управління та керівниками банку після призначення уповноваженої особи Фонду, є нікчемними. Натомість 16 січня 2014 року між [PERSON] та ПАТ «КБ «Даніель» в особі заступника голови правління Богданової О. В., що діяла на підставі посвідченої нотаріусом довіреності, було укладено договір банківського вкладу «Швидкий прибуток» № Т-42822, за п. 2.1 якого банк нараховує відсотки вкладнику на вклад в розрахунку 4% річних. За п. 1.1 вказаного договору вклад розміщено на період з 16 січня 2014 року по 15 лютого 2014 року. У цей же день Фонд гарантування вкладів розпочав процедуру здійснення тимчасової адміністрації в ПАТ «КБ «Даніель» з призначенням уповноваженою особою Фонду, Ожга Є. В. Вказаним рішенням встановлено, що тимчасова адміністрація запроваджується з 17 січня 2014 року по 16 квітня 2014 року. Договір банківського вкладу «Швидкий прибуток» № Т-42822 від 16 січня 2014 року є недійсним, бо був укладений з порушенням ч. ч. 1, 3 ст. 36 Закону «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», де передбачено, що з дня призначення уповноваженої особи Фонду призупиняються всі повноваження органів управління банку та органів контролю банку, а уповноважена особа Фонду набуває всіх повноважень органів управління банку з дня початку тимчасової адміністрації і до її припинення. Зі змісту ч. 6 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» вбачається, що повноваження органів управління банку призупиняються з 16 січня 2014 року. На підставі переліченого органи управління банку не мали права 16 січня 2014 року вчинювати правочин. Таким чином, враховуючи, що правочин не повинен суперечити положенням закону, то правочин за договором банківського вкладу є нікчемним. При цьому посадові особи ПАТ «КБ «Даніель» при укладенні договору банківського вкладу від 16 січня 2014 року вийшли за межі своїх повноважень у порушення ст. 43 Закону України «Про банки і банківську діяльність». При цьому відповідно до програмного засобу «Операційний день банку «Б2», в якому фіксуються всі дані проведених операцій банку в тому числі за 16 січня 2014 року (четвер), фінансова операція по отриманню та проведення коштів по вкладним рахункам здійснена за вкладом після 18-00 год. 16 січня 2014 року, тобто об 3-51 год. вже 17 січня 2014 року, що вказує на здійснення фінансової операції після операційного часу. Наказом «Щодо встановлення тривалості робочого часу та режиму роботи Банку» від 26 липня 2013 року встановлено режим обслуговування клієнтів банку, режим операційного дня та порядок подовження після операційного часу. При цьому встановлено, що початок операційного часу з 9-15 год., а закінчення об 16-30 год. Також наведено, що початок після операційного часу з 16-30 год, а закінчення об 17-45 год. (з понеділка по четвер включно). Також у наказі вказано, що при здійсненні операцій банку, які потребують подовження післяопераційного часу (понеділок-четвер - після 17-45 год., а п'ятниця - після 16-30 год.), то закінчення встановлюється окремим наказом по банку. Однак окремого наказу по банку щодо подовження післяопераційного часу не було. Крім того вказаним наказом передбачено виключний перелік випадків касових операцій, які можуть здійснюватися в післяопераційний час. Натомість отримання від клієнтів коштів, та їх проведення по вкладним рахункам в цьому переліку не передбачено. Таким чином договір від 16 січня 2014 року укладено було після призначення уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів. У зв'язку із цим договір банківського вкладу «Швидкий прибуток» № Т-42638 від 16 січня 2014 року є нікчемним в силу закону, тобто ч. 3 ст. 36 Закону «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Однак 31 березня 2014 року [PERSON] звернулась до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб із заявою з проханням виплатити їй гарантовану суму відшкодування за Договором банківського вкладу «Швидкий прибуток» № Т-42822 від 16 січня 2014 року за рахунок коштів Фонду із визнанням її кредитором ПАТ «КБ «Даніель» по залишку коштів на вкладному рахунку «Швидкий прибуток» від 16 січня 2014 року в сумі 23075,62 доларів США, що еквівалентно 269061,72 грн. за курсом НБУ. З урахуванням існування спору щодо нікчемності правочину представник позивача на підставі переліченого просив суд визнати недійсним нікчемний договір банківського вкладу «Швидкий прибуток» № Т-42822 від 16 січня 2014 року, укладений між ПАТ «КБ «Даніель» та відповідачкою, з визнанням у останньої відсутнім права на відшкодування коштів за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб за договором банківського вкладу № Т-42822 від 16 січня 2014 року. Представники позивача, які діють на підставі довіреності, Леус М. Д. та Пугач С. В., в судовому засіданні заявлені позовні вимоги повністю підтримали, надавши пояснення суду аналогічні тим, що викладені у позовній заяві. Просили повністю задовольнити позов. Відповідачка, [PERSON], в судове засідання не з'явилась повторно за невідомих суду причин, будучи належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи, від якої не надійшло заяви про розгляд справи за її відсутності. Відповідно до ч. 4 ст. 169 ЦПК України в разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній доказів, постановляючи заочне рішення. Зі згоди представників позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши письмові докази, суд вважає, що заявлений позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного вмотивування. 16 січня 2014 року між ПАТ «КБ «Даніель» в особі Богданової О. В. та [PERSON] був укладений договір банківського вкладу «Швидкий прибуток» № Т-42822, за яким банк приймає від вкладника 16 січня 2014 року 23000 доларів США на строк зберігання з 16 січня 2014 року по 15 лютого 2014 року, з виплатою відсотків за розміщення вкладу в розмірі 4% річних. Вкладник в свою чергу зобов'язаний внести кошти на вкладний рахунок в сумі та на термін вказаний у договорі. При цьому договір діє з моменту його підписання та до повного виконання сторонами угоди своїх зобов'язань за ним договором (а. с. 4-5). Натомість постановою Правління Національного банку України від 16 січня 2014 року № 14 ПАТ «КБ «Даніель» було віднесено до категорії неплатоспроможних (а. с. 14). За рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 1 від 16 січня 2014 року вбачається, що внаслідок віднесення ПАТ «КБ «Даніель» до категорії неплатоспроможних, було вирішено розпочати виведення ПАТ «КБ «Даніель» з ринку та здійснення в ньому тимчасової адміністрації з 17 січня 2014 року, яка впроваджується строком на три місяці, з 17 січня 2014 року по 16 квітня 2014 року, з призначенням уповноваженою особою Фонду на тимчасову адміністрацію в ПАТ «КБ «Даніель», Ожга Є. В., якому необхідно приступити до виконання своїх обов'язків з 17 січня 2014 року (а. с. 13). Відповідно до постанови Правління Національного банку України від 15 квітня 2014 року № 217 було відкликано банківську ліцензію у ПАТ «КБ «Даніель» (а. с. 16). На підставі рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 29 від 16 квітня 2014 року було розпочато процедуру ліквідації ПАТ «КБ «Даніель» з 16 квітня 2014 року по 15 квітня 2015 року з призначенням уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, Ожга Є. В. (а. с. 15). Однак за заявою від 31 березня 2014 року [PERSON] звернулась до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб з вимогою виплатити їй гарантовану суму відшкодування за вкладом у ПАТ «КБ «Даніель» за договором № Т-42822 від 16 січня 2014 року, якою також була надана згодом заява про визнання її кредитором ПАТ «КБ «Даніель» на залишок коштів за вказаним договором банківського вкладу в сумі еквівалентній національній валюті в розмірі 269061,72 грн. (а. с. 11, 12). Спеціальним законом, що регулює відносини, які виникають у зв'язку з виведенням неплатоспроможних банків з ринку та ліквідації банків є Закон України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (далі за текстом рішення - Спеціальний Закон). Згідно до ч. 1 ст. 34 Спеціального Закону Фонд розпочинає процедуру виведення неплатоспроможного банку з ринку та здійснення тимчасової адміністрації в банку на наступний робочий день після офіційного отримання рішення Національного банку України про віднесення банку до категорії неплатоспроможних. На підставі ч. 3 ст. 34 Спеціального Закону виконавча дирекція Фонду не пізніше наступного робочого дня після офіційного отримання рішення Національного банку України про віднесення банку до категорії неплатоспроможних призначає з числа працівників Фонду уповноважену особу Фонду. За ч. 4 ст. 34 Спеціального Закону тимчасова адміністрація запроваджується на строк, що не перевищує три місяці. При цьому відповідно до ч. 5 ст. 34 Спеціального Закону під час тимчасової адміністрації Фонд має повне і виняткове право управляти банком відповідно до цього Закону, нормативно-правових актів Фонду та вживати дії, передбачені планом врегулювання. За ч. 2 ст. 38 Спеціального Закону протягом дії тимчасової адміністрації уповноважена особа Фонду зобов'язана забезпечити перевірку правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав, визначених частиною третьою цієї статті. При цьому за ч. ч. 1, 2 ст. 36 Спеціального Закону з дня призначення уповноваженої особи Фонду призупиняються всі повноваження органів управління банку (загальних зборів, спостережної ради і правління (ради директорів) та органів контролю (ревізійної комісії та внутрішнього аудиту). Уповноважена особа Фонду від імені Фонду набуває всі повноваження органів управління банку та органів контролю з дня початку тимчасової адміністрації і до її припинення. На період тимчасової адміністрації усі структурні підрозділи, органи та посадові особи банку підпорядковуються у своїй діяльності уповноваженій особі Фонду і діють у визначених нею межах та порядку. Таким чином зі змісту ч. 1 ст. 36 Спеціального Закону всі повноваження органів управління банку призупиняються з дня призначення уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб. На підставі ч. 3 ст. 36 Спеціального Закону правочини, вчинені органами управління та керівниками банку після призначення уповноваженої особи Фонду, є нікчемними. Оскільки днем призначення уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб щодо ПАТ«КБ «Даніель» було 16 січня 2014 року, то саме з цієї дати повноваження усіх представників ПАТ «КБ «Даніель» були призупинені. За ст. 43 Закону України «Про банки і банківську діяльність» при виконанні своїх обов'язків відповідно до вимог цього Закону керівники банку зобов'язані діяти на користь банку та клієнтів і зобов'язані ставити інтереси банку вище власних. Зокрема, керівники банку зобов'язані: 1) ставитися з відповідальністю до виконання своїх службових обов'язків; 2) приймати рішення в межах наданих повноважень; 3) не використовувати службове становище у власних інтересах; 4) забезпечити збереження та передачу майна та документів банку при звільненні керівників з посади. Наведене свідчить про те, що договір банківського вкладу «Швидкий прибуток» № Т-42822 від 16 січня 2014 року представником ПАТ «КБ «Даніель», Богдановою О. В., був укладений без належних на те повноважень представника банківської установи, яка порушила тим самим п. 2 ст. 43 Закону України «Про банки і банківську діяльність», бо керівники банку зобов'язані приймати рішення в межах наданих повноважень. За ч. 1 ст. 203 Цивільного кодексу України (далі за текстом рішення - ЦК) зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. На підставі ч. ч. 2-5 ст. 203 ЦК особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до ст. 236 ЦК нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. Таким чином суд дійшов переконання, що договір № Т-42822 від 16 січня 2014 року є нікчемним в силу ч. 3 ст. 36 Спеціального Закону, бо правочини, вчинені органами управління та керівниками банку після призначення уповноваженої особи Фонду, є нікчемними. З урахуванням переліченого договір банківського вкладу від 16 січня 2014 року № Т-42822 був укладений із порушенням ч. ч. 1, 2 ст. 203 ЦК, оскільки він суперечить ч. 3 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», а також оскільки представник ПАТ «КБ «Даніель» за цим договором не мала повноважень на його укладення. На підставі ч. 1 ст. 215 ЦК підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 ЦК. За ч. 2 ст. 215 ЦК недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. При цьому за ч. 3 ст. 215 ЦК, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Відповідно до ч. 1 ст. 216 ЦК недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. За ч. 5 ст. 216 ЦК вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути пред'явлена будь-якою заінтересованою особою. Таким чином на підставі ст. 215 ЦК договір від 16 січня 2014 року № Т-42822 є недійсним, як нікчемний правочин, недійсність якого встановлена законом, тому він не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. Суд дійшов висновку, що між сторонами вказаного спірного правочину від 16 січня 2014 року не виникли права та обовязки на виконання договору банківського вкладу № Т-42822. Відповідно до п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» вимога про встановлення нікчемності правочину підлягає розгляду в разі наявності відповідного спору. Такий позов може пред'являтися окремо, без застосування наслідків недійсності нікчемного правочину. У цьому разі в резолютивній частині судового рішення суд вказує про нікчемність правочину або відмову в цьому. Вимога про застосування наслідків недійсності правочину може бути заявлена як одночасно з вимогою про визнання оспорюваного правочину недійсним, так і у вигляді самостійної вимоги в разі нікчемності правочину та наявності рішення суду про визнання правочину недійсним. Якщо позивач посилається на нікчемність правочину для обґрунтування іншої заявленої вимоги, суд не вправі посилатися на відсутність судового рішення про встановлення нікчемності правочину, а повинен дати оцінку таким доводам позивача. Згідно наказу від 26 липня 2013 року № 273-о ПАТ «КБ «Даніель» «Щодо встановлення тривалості робочого часу та режиму роботи банку» вбачається, що у ПАТ «КБ «Даніель» було встановлено п'ятиденний робочий тиждень з закінченням робочого дня протягом понеділка - четверга об 18-00 год., а в п'ятницю - об 16-45 год. Аналогічним чином визначено закінчення обслуговування клієнтів банку протягом робочого тижня. Режим операційного дня визначений був наступним чином: початок об 9-15 год. з закінченням об 16-30 год. (протягом понеділка - четверга), початок об 9-15 год. з закінченням об 15-45 год. (по п'ятницям). Натомість режим післяопераційного дня визначався наступним чином: початок об 16-30 год. з закінченням об 17-45 год. (протягом понеділка - четверга), початок об 15-45 год. з закінченням об 16-30 год. (по п'ятницям). При цьому для здійснення операцій банку, що потребують подовження післяопераційного часу, кінець післяопераційного часу встановлюється окремим наказом банку. Також у наказі було визначено перелік касових операцій, які можливо здійснювати в післяопераційний час (а. с. 6-7). Факт проведення касової операції по внесенню 23000 доларів США [PERSON] на рахунок ПАТ «КБ «Даніель» за договором банківського вкладу № Т-42822 від 16 січня 2014 року саме 17 січня 2014 року об 3-51 год. підтверджується роздруківкою касових операцій протягом 16 січня 2014 року - 17 січня 2014 року (а. с. 36-39). При цьому в судовому засіданні було встановлено, що переведення грошових коштів на рахунки ПАТ «КБ «Даніель» на виконання договору № Т-42822 від 16 січня 2014 року відбувалось вже 17 січня 2014 року об 3-41 год., в неопераційний час, поза межами повноважень представників ПАТ «КБ «Даніель» та за відсутності відповідного наказу банку про продовження післяопераційного часу, що свідчить про відсутність доказів перерахування ПАТ «КБ «Даніель» грошових коштів [PERSON] на виконання умов вказаного договору банківського вкладу. На підставі переліченого вимоги відповідачки про відшкодування коштів за рахунок Фонду гарантування вкладів за договором № Т-42822 від 16 січня 2014 року є неправомірними, оскільки [PERSON] не набула такого права за нікчемним правочином. З огляду на наведене суд вважає, що позовні вимоги Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб підлягають задоволенню у повному обсязі шляхом визнання договору банківського вкладу «Швидкий прибуток» № Т-42822 від 16 січня 2014 року, який був укладений між ПАТ «КБ «Даніель» та [PERSON], недійсним, а також шляхом визнанням відсутнім права у відповідачки на відшкодування коштів за вказаним договором за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб. За положеннями ст. 88 ЦПК України з [PERSON] підлягає стягнення на користь держави судовий збір в розмірі 243,60 грн.

Outcome: approved