Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-03 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду з позовом 12.11.2015, який неодноразово уточнював, надаючи свої пояснення, та в кінцевій редакції просив суд стягнути з [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» заборгованість за кредитним договором б/н від 21.08.2006 станом на 30.09.2015 в розмірі 31392 грн. 44 коп., яка складається із заборгованості: по процентам за користування кредитом 28830 грн. 61 коп., штрафів 500 грн. фіксована частина, 2061 грн. 83 коп. процентна складова; стягнути з відповідача судовий збір в сумі 1218 грн. В обґрунтування предявлених вимог вказав, що 21.08.2006 між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та [PERSON] укладено кредитний договір, за яким позичальник отримала кредит в розмірі 8500 грн. зі сплатою відсотків за користування ним в розмірі 36 % на рік на суму залишку заборгованості з кінцевим терміном повернення по строку дії картки. Свої зобовязання банк виконав, натомість відповідач покладені на неї обовязки належним чином не виконувала, в результаті чого станом на 30.09.2015 утворилась заборгованість в розмірі 41236 грн. 50 коп. Від цієї суми заборгованості віднімається сума у розмірі 12405 грн. 89 коп., яка була задоволена судовим наказом Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 28.05.2008 з відповідача, різниця становить 28830 грн. 61 коп. А також нараховані штрафи 500 грн. фіксована частина, 2061 грн. 83 коп. процентна складова. Вказану суму заборгованості представник позивача просив суд стягнути з позичальника в примусовому порядку. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, наполягала на їх задоволенні. Вказала, що був виданий судом судовий наказ, але в звязку з тривалим його виконанням, відповідачу нараховувалися відсотки, які вона має сплатити. В судовому засіданні відповідача [PERSON]проти задоволення позову заперечувала. Пояснила, що дійсно був оформлений кредит в позивача, на що була видана картка. В 2008 році судовим наказом стягнута заборгованість за даним кредитом. Всю суму боргу вона сплатила за виконавчим провадженням за період з 03.08.2010 по 09.06.2011. Останній платіж вчинений 31.01.2011, який відображений у розрахунку відповідача 03.02.2011. Просила застосувати строк позовної давності (а.с. 98-100). В судовому засіданні представник відповідача [PERSON] проти задоволення позову заперечував. Суд, враховуючи позицію сторін по справі, дослідивши письмові докази, надавши їм оцінку в сукупності, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Матеріалами справи та судом встановлено, що відповідно до укладеного договору б/н від 21.08.2006 відповідач отримала кредит у розмірі 8500 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну карту зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Станом на 30.09.2015 відповідач допустила заборгованість перед банком в сумі 41236 грн. 50 коп., яка складається із заборгованості: за кредитом 7958 грн. 79 коп., по процентам за користування кредитом 33277 грн. 71 коп., штрафів 500 грн. фіксована частина, 2061 грн. 83 коп. процентна складова Судовим наказом Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 28.05.2008 з відповідача на користь ПАТ КБ «Приватбанк» стягнуто 12405 грн. 89 коп. Несплачений борг становить 28830 грн. 61 коп., а також штраф відповідно до п.8.6 Умов та Правил надання банківських послуг: 500 грн. - штраф (фіксована частина); 2061 грн. 83 коп. - штраф (процентна складова). Загальна сума заборгованості [PERSON] становить 31392 грн. 44 коп. Відповідно до ч.1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до п.6.5 Умов та Правил надання банківських послуг позичальник зобовязується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором. Як встановлено із пояснень відповідача [PERSON] та долучених до справи документів, відповідач отримала платіжну картку у вигляді встановленого кредитного ліміту 21.08.2006. Строк дії картки два роки, до серпня 2008 року (а.с. 196). Іншу згідно її пояснень не отримувала та підтвердження цьому немає. Із долученого до справи розрахунку заборгованості за договором б/н від 21.08.2006 між ПАТ КБ «ПриватБанком» та клієнтом [PERSON] станом на 30.09.2015 вбачається, що відповідач [PERSON] останній раз погашала заборгованість по відсотках та тілу кредиту 09.06.2007 (а.с. 4). Інших добровільних розрахунків між сторонами договору після 09.06.2007 не встановлено. 15.04.2008 позивач звернувся до суду з заявою про видачу судового наказу про стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором б/н від 21.08.2006 станом на 12.04.2008 в сумі 12405 грн. 89 коп., яка складається з заборгованості: за кредитом 7958 грн. 79 коп., за процентами за користування кредитом - 4447 грн. 10 коп. (а.с. 103-104). 28.05.2008 Саксаганським районним судом м. Кривого Рогу видано судовий наказ № 2н-2864/2008 про стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором б/н від 21.08.2006 станом на 12.04.2008 в сумі 12405 грн. 89 коп. (а.с. 3). Сума заборгованості стягнута судовим наказом з відповідача сплачена останньою в порядку примусового виконання через виконавчу службу в повному обсязі за період з 03.08.2010 по 03.02.2011, що підтверджується відповідними чеками (а.с. 43-50) та листом в.о. начальника Саксаганського ВДВС міста Кривий Ріг ГТУЮ у Дніпропетровській області від 26.08.2016 № 08-39/27210 (а.с. 102). Крім того, здійснені відповідачем проплати по виконанню судового наказу відображені в розрахунку заборгованість за договором (а.с. 4-5) та випискою по особовому рахунку (а.с. 67-70). Як встановлено судом, Умови та Правила надання банківських послуг, на які посилається позивач та додані ним до матеріалів позовної заяви, підписані лише головою правління банку [PERSON] Підпису відповідача [PERSON] на даних умовах не має. Що в свою чергу позбавляє суд можливості переконатися, що під час підписання заяви на отримання кредиту, відповідач була ознайомлена, саме з цими умовами, а не якимись іншими. Під час розгляду справи, Умов та Правил, які були б підписані відповідачем позивач не надав. Крім того, в 2008 році судовим наказом з відповідача стягнута заборгованість за кредитним договором від 21.08.2006, яка складалася із заборгованості за кредитом та відсоткам. Вказана сума сплачена нею в повному обсязі. Тобто тіло кредиту та відсотки відповідачем погашені останнім платежем 31.01.2011. Суд відхиляє твердження позивача, що суми зараховувалися на погашення відсотків, так як були незначними, а тіло кредиту та решта відсотків були не сплачені, тому і надалі нараховувалася відсотки на прострочену заборгованість. Так як з виконавчої служби кошти заходили на рахунок за цільовим призначенням, а саме для сплати тіла кредиту в сумі 7958 грн. 79 коп. та відсотків 447 грн. 10 коп. Зарахування банком сум на погашення спочатку прострочених платежів, а вже потім решти на тіло кредиту в даному випадку суперечить виконанню судового наказу, та є неправомірним. Відповідно до ст. 599 ЦК України, зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Оскільки повне виконання судового наказу відповідачем здійснено 31.01.2011 та проведено банком 03.02.2011, то саме з цієї дати суд вважає його припиненим. Одночасно, слід зауважити, що в звязку з оплатою боргу частинами, а саме: наказ був виданий 28.05.2008 та повністю виконаний 03.02.2011, то за цей період банк має право нараховувати відсотки за кредитом. В суд відповідач [PERSON] подала клопотання та заперечення на позовні вимоги ПАТ «Приватбанку». У клопотанні відповідач [PERSON] просить суд застосувати строк позовної давності. (а.с. 98-100). Суд не погоджується із позицією позивача, що позов поданий в межах строку позовної давності та посилання на пункт 9.12 Умов та Правил надання банківських послуг, яким передбачено, що договір діє на протязі 12 місяців з моменту підписання. Якщо на протязі цього строку жодна із сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично продовжується на той самий строк. Згідно правової позиції колегії суддів Верховного суду України від 19 березня 2014 року ( справа № 6-14 цс/14) вбачається, що відповідно до Правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг позовної давності щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі із спливом останнього дня місяця дії картки, а не за закінченням дії договору. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Між тим, в заяві позичальника встановлено строк надання кредитних коштів, по строк дії карти. Карта діяла два роки, до серпня 2008 року, тобто до 31 серпня 2008 року включно відповідач зобовязаний був вносити щомісячний платіж, у розмірі визначеному договором, в рахунок повернення наданого банком кредиту. Виходячи з даних умов, останнім днем користування наданими кредитними коштами та повернення їх в повному обсязі визначено 31 серпня 2008 року. Статтею 264 ЦК України передбачено, що перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. З наданих банком розрахунків заборгованості вбачається, що останній платіж в рахунок погашення існуючої заборгованості був здійснений самостійно відповідачем 09.06.2007 (а.с.4). Здійснені платежі з липня 2010 року по лютий 2011 року стягнуті в ході примусового виконання рішення суду, як вже вище зазначалось, та це не є дією боржника, що свідчить про визнання ним боргу. Від так, перебіг позовної давності починається з наступного дня після внесення останнього платежу в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором особисто відповідачем, тобто з 09.06.2007. У статті 257 ЦК України зазначено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Перебіг позовної давності переривається вчинення особою дії, що свідчать про визнання нею свого боргу і позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимог, право на яку має позивач. ( ч.ч. 1, 2 ст.264 ЦК). З матеріалів справи вбачається, що позивач в 2008 році звертався до Саксаганського районного суду із заявою про видачу судового наказу щодо стягнення із боржника [PERSON] заборгованості в сумі 12405 грн. 89 коп. та 28.05.2008 видано судовий наказ (а.с. 3). Відповідно до Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23.12.2011 №14 «Про практику розгляду судами заяв у порядку наказного провадження» - наказне провадження є самостійним і спрощеним видом судового провадження у цивільному судочинстві при розгляді окремих категорій справ, у якому суддя в установлених законом випадках за заявою особи, якій належить право вимоги, без судового засідання і виклику стягувача та боржника на основі доданих до заяви документів видає судовий наказ, який є особливою формою судового рішення. Враховуючи, що судовий захист права ПАТ КБ «Приватбанк» на стягнення грошових коштів за кредитним договором могло бути реалізовано як у позовному провадженні, так і шляхом видачі судового наказу як особливої форми судового рішення, подання заяви про видачу судового наказу в порядку, передбаченому розділом ІІ ЦПК України, перериває перебіг строку позовної давності. Отже, строк позовної давності переривався подією - зверненням ПАТ КБ «Приватбанк» із заявою про видачу судового наказу та видачею судового наказу від 28.05.2008. За положеннями статті 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Таким чином, суд дійшов висновку, що строк позовної давності в даному випадку перервався 28.05.2008 (зверненням ПАТ КБ «Приватбанк» із заявою про видачу судового наказу та видачею судового наказу) та перебіг позовної давності починається заново. Загальний строк позовної давності до заявленої позивачем вимоги складає три роки, а саме: з 28.05.2008 до 28.05.2011. Крім того, останній платіж по виконанню наказу, був отриманий банком 03.02.2011. Жодних інших розрахунків по карті більше не було. Тоді як, з позовними вимогами банк звернувся до суду 12 листопада 2015 року, тобто з пропуском вище вказаного строку позовної давності. Інших дій, які б свідчили про визнання відповідачем свого боргу, вчинено не було. Суд критично відноситься до тверджень представника позивача, що відповідачем перервано строк позовної давності шляхом сплати 27.03.2013 на погашення заборгованості 256 грн. 39 коп., оскільки згідно виписки по особовому рахунку не можна встановити мету даного зарахування та ким він проведений (а.с. 69). Так як із попередніх платежів, в описанні транзакції при погашенні боргу відповідачем значиться: надходження готівки (а.с. 67) чи погашення кредитної заборгованості від [PERSON] (а.с. 69). Напроти даного платежу стоїть незрозумілий опис «HEAD-OFFICE». В судовому засіданні відповідач вказала, що жодного платежу 27.03.2013 на погашення кредиту не здійснювала. Представником банку на підтвердження призначення платежу та мети його зарахування не надано жодного документу. В звязку з чим не спростовано твердження відповідача [PERSON], що ця сума нею не вносилась на погашення заборгованості. Згідно із ч.4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові, а статтею 266 ЦК України встановлено, що зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо). Із матеріалів справи вбачається, що відповідач звертався до суду із заявою про застосування строку позовної давності (а.с.98-100). Таким чином, суддів приходить до висновку про доцільність застосування строку позовної давності до даних правовідносин.

Outcome: dismissed