Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-18 00:00:00

Представник позивача звернулася до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], третя особа: відділ реєстрації місця проживання фізичних осіб виконавчого комітету Тернівської міської ради Дніпропетровської області, про усунення перешкод у здійсненні власником права користування і розпорядження своїм майном шляхом визнання осіб такими, що втратили право користування житловим будинком. Свої позовні вимоги мотивує тим, що вона є власником житлового будинку № 157 по вул. Вознесенська (стара назва вул. Леніна) у м. Тернівка Дніпропетровської області. В зазначеному будинку зареєстровані відповідачі, але не мешкають за місцем реєстрації з дати реєстрації, а саме: [PERSON] з 22 жовтня 2007 року, [PERSON] з 24 листопада 2008 року, не сплачують за житлово-комунальні послуги. Через реєстрацію відповідачів в її будинку вона не може оформити субсидію на оплату комунальних послуг та безперешкодно користуватися та розпоряджатися своєю власністю. У звязку з чим просить усунути їй перешкоди в користуванні та розпорядженні житловим будинком № 157 по вул. Вознесенській в м. Тернівка Дніпропетровської області шляхом визнання відповідачів такими, що втратили право користування зазначеним будинком, судові витрати покласти на відповідачів. Представник позивача надала до суду письмову заяву, в якій просить позовні вимоги задовольнити та розглядати справу за її відсутності, не заперечує проти ухвалення заочного рішення, та просить судові витрати залишити за позивачем. Відповідачі в судове засідання не зявилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися своєчасно та належним чином, причини неявки в судове засідання суду не повідомили. Тому згідно ст.224 ЦПК України суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідачів та ухвалити заочне рішення. Представник третьої особи надала суду письмову заяву про розгляд справи за її відсутності. У звязку з чим, згідно вимог ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.ст.10, 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Згідно ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема, звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Згідно ст.58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обгрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. У відповідності до ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.2 ст. 77 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобовязані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, не з`явилися в судове засідання без поважних причин. Згідно ч.1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Тому суд приходить до висновку, що відповідачі повідомлені належним чином про час і місце судового засідання, та зі згоди позивача ухвалює рішення при заочному розгляді справи відповідно до ст. 224 ЦПК України. Ст. 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод», до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 р. відповідно до ЗУ «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод» від 17.07.1997 р., закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Відповідно до ч.1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ч.1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ч.1 ст. 383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сімї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Згідно ст. 150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: заяви особи або її представника, що подається до органу реєстрації; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою; свідоцтва про смерть; паспорта або паспортного документа, що надійшов з органу державної реєстрації актів цивільного стану, або документа про смерть, виданого компетентним органом іноземної держави, легалізованого в установленому порядку; інших документів, які свідчать про припинення: підстав для перебування на території України іноземців та осіб без громадянства; підстав для проживання або перебування особи у спеціалізованій соціальній установі, закладі соціального обслуговування та соціального захисту; підстав на право користування житловим приміщенням. Так, в судовому засіданні встановлено, що [PERSON] на праві приватної власності належить жилий будинок № 137-а по вул. Вознесенська (попередня назва вул. Леніна) у м. Тернівка Дніпропетровської області, про що свідчить свідоцтво про право власності на житловий будинок, видане 09 квітня 1980 року виконавчим комітетом Тернівської міської ради народних депутатів. Згідно рішення виконавчого комітету Тернівської міської ради народних депутатів № 9 від 21 січня 1998 року про упорядкування нумерації житлових будинків на раніше наданих земельних ділянках, по вул. Леніна нумерацію будинку № 137-а, домовласником якого є [PERSON], змінено на № 157. Відповідно до домової книги в будинку № 157 по вул. Вознесенській в м. Тернівка Дніпропетровської області зареєстровані [PERSON], [PERSON], [PERSON] Згідно актів від 17 березня 2016 року, від 21 червня 2016 року, від 12 серпня 2016 року, від 29 вересня 2016 року, складених головою квартального комітету [PERSON] та сусідами Кияницькою, Сорокіною, в будинку № 157 по вул. Вознесенська в м. Тернівка Дніпропетровської області зареєстровані [PERSON]- власник, [PERSON] та [PERSON] - квартиранти, фактично квартиранти не мешкають в будинку з дня прописки, тобто з 22 жовтня 2007 року. Відповідно до рішення Тернівської міської ради Дніпропетровської області від 25 грудня 2015 року № 45-3/VII вул. Леніна в м. Тернівка перейменовано на вул. Вознесенська. Таким чином, в судовому засіданні знайшов підтвердження той факт, що [PERSON] є власником будинку № 157 по вул. Вознесенській в м. Тернівка Дніпропетровської області, а відповідачі [PERSON] та [PERSON] не мешкають в ньому більше року, до теперішнього часу залишаються в ньому зареєстрованими, та у добровільному порядку знятися з реєстрації місця проживання не бажають, чим заважають позивачу вільно розпоряджатися своїм майном, а тому позов підлягає задоволенню, та слід усунути [PERSON] перешкоди в користуванні та розпорядженні житловим будинком № 157 по вул. Вознесенській в м. Тернівка Дніпропетровської області шляхом визнання відповідачів [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування зазначеним будинком. У зв`язку з тим, що представник позивача просить судові витрати покласти на позивача та не наполягає на стягненні судових витрат з відповідачів, суд при ухваленні рішення зазначене питання не розглядає. На підставі викладеного,

Outcome: approved