Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-07 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду з позовом до відповідачів про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовні вимоги мотивовані тим, що 14.06.2013 року між ПАТ «Укрсоцбанк» та [PERSON] було укладено Кредитний договір №153АІ10130614001. Згідно цього кредитного договору [PERSON] було надано кредитні кошти в сумі 99960,00 гривень зі сплатою 15,5% річних на строк користування кредитними коштами до 13 червня 2020 року. Також, для забезпечення виконання вищевказаного кредитного договору було укладено Договір поруки №153АІ10130614001-П від 14.06.2013 року між ПАТ «Укрсоцбанк» та [PERSON], яка прийняла на себе зобовязання відповідати за повне та своєчасне виконання [PERSON] його зобовязань перед позивачем. Відповідачі свої обовязки по кредиту не виконують, як наслідок утворилася заборгованість, яка станом на 17.08.2016 складає 64580,42 гривень, з яких сума заборгованості за кредитом 61329,84 гривні, сума заборгованості за відсотками 1786,44 гривні, пеня за несвоєчасне повернення кредиту 886,21 грн, пеня за несвоєчасне повернення відсотків 360,39 грн, інфляційні витрати за кредитом 151,73 грн, інфляційні витрати за відсотками 65,81 грн., яку просив суд стягнути солідарно з відповідачів на його користь вказану суму. В судове засідання представник позивача не з'явився, у своїй заяві не заперечував проти розгляду справи за його відсутності, не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідачі в судове засідання не з'явилися, надали заяву про часткове визнання позову, а саме просили застосувати до них Закон України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції». Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання повинно виконуватися належним чином, відповідно до умов договору і чинного законодавства. На підставі ст.ст. 610, 611 ЦК України у разі неналежного виконання зобов'язання настають правові наслідки, встановлені законом або договором. Ст. 625 ЦК України передбачає обов'язок боржника, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора сплатити суму боргу. У відповідності з ч.2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. Судом встановлено, що 14.06.2013 року між ПАТ «Укрсоцбанк» та [PERSON] було укладено Кредитний договір №153АІ10130614001. Згідно цього кредитного договору [PERSON] було надано кредитні кошти в сумі 99960,00 гривень зі сплатою 15,5% річних на строк користування кредитними коштами до 13 червня 2020 року. Також, для забезпечення виконання вищевказаного кредитного договору було укладено Договір поруки №153АІ10130614001-П від 14.06.2013 року між ПАТ «Укрсоцбанк» та [PERSON], яка прийняла на себе зобовязання відповідати за повне та своєчасне виконання [PERSON] його зобовязань перед позивачем. Відповідно ст. 1054 ЦК України по кредитному договору банк або інша фінансова установа (кредитор) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальнику у розмірі та на умовах, передбачених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити відсотки. Згідно ч. 2 ст. 1050 Цивільного кодексу України, якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. Відповідно до ч.1 ст. 553, ч.1, ч.2 ст. 554 Цивільного кодексу України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обовязку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобовязання боржником. У разі порушення боржником зобовязання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків. Відповідачі не виконують належним чином свої зобовязання за договором кредиту та станом на 17.08.2016 складає 63333,82 гривень, з яких сума заборгованості за кредитом 61329,84 гривні, сума заборгованості за відсотками 1786,44 гривні, інфляційні витрати за кредитом 151,73 грн, інфляційні витрати за відсотками 65,81 грн., яка підлягає стягненню на користь позивача. Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача на свою користь заборгованості за пенею слід зазначити наступне. Так, 14 жовтня 2014 року набрав чинності Закон України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», в ст. 2 якого зазначено, що на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобовязань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особам - підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція. Банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобовязані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобовязань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції. Пунктом 5 ст. 11 Прикінцевих та перехідних положень Закону передбачено, що Кабінет Міністрів України у десятиденний строк з дня опублікування цього Закону зобовязаний, зокрема: затвердити перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14.04.2014 року № 405/2014, у період із 14 квітня 2014 року до її закінчення. На виконання цього Закону 30.10.2014 року Кабінет Міністрів України прийняв Розпорядження № 1053-р, яким було затверджено Перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція. Згідно цього Розпорядження м. Волноваха Донецької області, де зареєстровані та проживають відповідачі входить до переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася та здійснюється антитерористична операція. Проте, 05.11.2014 року Кабінет Міністрів України прийняв Розпорядження № 1079-р про зупинення дії Розпорядження від 30.10.2014 року № 1053-р, яке в подальшому постановою окружного адміністративного суду м. Києва від 09.02.2015 року було визнано нечинним (справа № 826/18330/14). Згідно ст. 1 Закону України «Про боротьбу з тероризмом» район проведення антитерористичної операції - це визначені керівництвом антитерористичної операції ділянки місцевості або акваторії, транспортні засоби, будівлі, споруди, приміщення та території чи акваторії, що прилягають до них і в межах яких проводиться зазначена операція. За наказом керівника Антитерористичного центру при СБУ від 07.10.2014 року № 33/6/а «Про визначення районів проведення антитерористичної операції та термінів її проведення» районами проведення АТО визначені всі населені пункти Донецької та Луганської області (без виключень). Розпорядженням КМУ від 02.12.2015 року № 1275-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, та визначення такими, що втратили чинність, деяких розпоряджень Кабінету Міністрів України» затверджено перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція і до цього переліку включено м. Волноваху. Відповідно до ст. 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він помякшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обовязків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Оскільки на теперішній час м. Волноваха, згідно затвердженого переліку, є територією де проводилася антитерористична операція, то визначені Законом України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» тимчасові заходи для забезпечення підтримки осіб, які проживають у зоні проведення антитерористичної операції, розповсюджуються на відповідачів і звільняють їх від обовязку по оплаті пені на користь ПАТ «Уксоцбанк», з урахуванням положень ст. 5 ЦК України та ст. 58 Конституції України. Отже, позивачем за період з 17.11.2015 по 16.08.2016 року безпідставно в порушення вимог зазначеного Закону нараховані пеня в загальній сумі 1246,60 грн., а тому в цій частині позовних вимог необхідно відмовити. Крім того, на підставі ст. 88 ЦПК України, враховуючи, що позивачем при зверненні до суду було сплачено вірну суму судового збору в розмірі 1378,00 грн. і суд задовольнив 98% заявлених позивачем позовних вимог, суд вважає, що з відповідачів слід стягнути пропорційно на користь позивача суму судового збору пропорційну розміру задоволених позовних вимог в розмірі 1350,44 грн., по 675,22 гривні з кожного. Решта суми судового збору пропорційна розміру позовних вимог, в яких позивачу відмовлено, стягненню на користь позивача не підлягає. На підставі ст.ст. 526, 553,554,610, 611, 625, ч.2 ст. 1050 ЦК України,

Outcome: partial