Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-21 00:00:00

Представник публічного акціонерного товариства «Приват Банк» (далі банк) звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про відшкодування збитків. В обґрунтування вимог посилався на те, що відповідно до наказу N Э.DO-КП-2013/1-7591148 від 14.11.2013 року [PERSON] прийнято на роботу до банку на посаду водія інкасатора-охоронця у Маріупольській філії. А на підставі наказу N Э.MR-УВ-2014-206-п від 10.09.2014 року звільнено з займаної посади. В період перебування відповідачем на займаній посаді було проведено службову перевірку за результатами зникнення 12 361,00 грн., в результаті якої встановлено, що відповідач працюючи у позивача на посаді водія інкасатора-охоронця у Маріупольській філії, вчинив дії, що призвели до заподіяння шкоди банку. За висновком управління безпеки Східного ГРУ «Приватбанк» про результати службового розслідування, яке було проведено за фактом зникнення 12 361 грн. під час проведення інкасації [PERSON] було встановлено наступне. Інсакасацію терміналу 07.02.2014 року о 00:19 год. здійснював відповідач, до чого залучив міліціонера ДСО [PERSON], який сейф-пакет з грошовими коштами закривав та переносив його до інкасаторської машини. Наказом Банку СП-2012-17202390 від 27.12.2012 року визначені дії інкасаторів при розвантажені терміналів самообслуговування, зокрема: за п.2.2.2 згідно маршрутного листа, інкасатор отримує в касі ключі від терміналів і касет, встановлених в цих терміналах, необхідну кількість сейф - пакетів; за 2.2.3 при інкасації терміналу, інкасатор розкриває касету, вилучає готівку, перекладає їх в сейф - пакет, туди ж вкладає чек про інкасацію. Після чого пакет закривається. У перебігу всього процесу інкасації, інкасатор в обов'язковому порядку працює в окулярах, що мають вбудовану відеокамеру для відео фіксації процесу; за п. 2.2.4 до каси перерахунку пакет доставляється в запаяному вигляді, при прийомі касир перевіряє цілісність, розтин пакету проводиться безпосередньо при перерахунку. Проте, в порушення вказаного порядку відповідач [PERSON] залучив до інкасації міліціонера [PERSON], тим самим самостійно передав йому частину своїх функцій по інкасації готівкових грошових коштів з терміналу самообслуговування та забезпечення його збереження. Під час проведення службового розслідування [PERSON] свою вину в порушенні порядку інкасації в частині допуску до сейфу пакету робітника міліції не заперечував. Таким чином, в результаті неправомірних дій [PERSON] банку завдано матеріальну шкоду у вигляді реальних збитків на суму 12 361 грн., яку просить стягнути з відповідача на користь банку та судовий збір. Представник позивача [PERSON], яка діє на підставі довіреності, при розгляді справи позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити. На заяву представника відповідача про застосування строку звернення до суду з позовом, просила суд в такому випадку поновити його. Відповідач [PERSON] в судове засідання на розгляд справи не зявився, надавши заяву про розгляд справи в йго відсутність, позовні вимоги не визнав. Представник відповідача [PERSON] при розгляді справи позовні вимоги не визнала, пояснивши суду, що позивачем не доведено того факту, що саме відповідачем заподіяні збитки, не доведено і самого факту допущення порушення. Крім цього, вказала на те, що банком пропущено строк звернення до суду з позовом. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку про те, що позовна заява не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що на підставі рішення загальних зборів акціонерів від 30.04.2009 року змінено найменування позивача із Закритого акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» на публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк», про що 17.07.2009 року проведено державну реєстрацію вказаних змін (а.с.4-5). [PERSON] на підставі наказу N Э.DO-КП-2013/1-7591148 від 14.11.2013 року був прийнятий на роботу до публічного акціонерного товариства «Приват Банк» на посаду водія інкасатора-охоронця у Маріупольській філії, на якій працював до 10.09.2014 року моменту звільнення (а.с.6-7). Як свідчить висновок службового розслідування за фактом недовідшкодування грошових коштів в терміналі самообслуговування за період з 06 лютого 2014 року 00:39:06-07 лютого 2014 року 00:19:17 в сумі 12 361 грн. віднесено на картковий рахунок інкасатора [PERSON] При цьому, під час проведених заходів причетність співробітників Маріупольського філіалу до викрадення грошових коштів не встановлена. А згідно висновку поліграфолога не встановлено такої причетності і відповідача [PERSON] (а.с.8-13). За письмових пояснень, наданих [PERSON] вбачається, що він грошові кошти не викрадав, однак визнає факт порушення порядку інкасації в частині залучення до цього працівника міліції (а.с.59-60). Представник позивача просить суд стягнути з відповідача майнову шкоду на підставі ст.1166 ЦК України, ст.130, п.1 ч.1 ст.134 КЗпП України. Із змісту ст.1166 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) вбачається, що вона регулює загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду. Як встановлено при розгляді справи [PERSON] перебував у трудових відносинах із банком, більш того, між ними укладено договір про повну матеріальну відповідальність (а.с.28-30), однак встановити дату його укладення неможливо через відсутність такої в його змісті, а за поясненням представника позивача він був укладений в день прийняття відповідача на роботу. Однак представник позивача наполягала на стягненні із [PERSON] 12 361 грн. саме в порядку ст.1166 ЦК України, тому суд застосовує до спірних правовідносин положення саме цієї статті. Згідно з ч.1 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», розглядаючи спори про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина підлягає відшкодування в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини. Таким чином, відповідальність за завдану шкоду може наставати лише за наявності підстав, до яких законодавець у ст. 1166 ЦК України відносить: а) наявність шкоди; б) протиправну поведінку заподіювача шкоди; в) причинний зв'язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача; г) вину. Перераховані підстави визнають загальними, оскільки їх наявність необхідна для всіх випадків відшкодування шкоди, якщо інше не передбачено законом. Таким чином, зобов»язання відшкодувати шкоду виникає за наявності передбачених законом умов. Позивач в обгрунтування своєї позовної заяви посилається на те, що був виявлений факт недостачі грошових коштів в сумі 12 361 грн. Враховуючи викладені обставини та аналізуючи надані сторонами докази суд приходить до висновку про те, що позивачем не доведено протиправної поведінки [PERSON], причинного зв'язку між шкодою та його протиправною поведінкою та вини в заподіянні банку збитків. Факт залучення відповідачем [PERSON] до інкасації працівника міліції [PERSON] та визнання ним свої вини під час службового розслідування, за відсутності обов»язкових умов також не свідчить про заподіяння ним матеріальної шкоди позивачеві. Суд не приймає до уваги посилання позивача на те, що відповідачем [PERSON] порушено вимоги наказу Банку СП-2012-17202390 від 27.12.2012 року, зокрема, його п.п.2.2.2, 2.2.3, 2.2.4, що стало наслідком заподіяння матеріальної шкоди банку, так як свідчать положення цих пунктів, наведені позивачем в позовній заяві, цим наказом визначена лише послідовність дій відповідача при розвантажені терміналів самообслуговування. Крім цього, відсутні і докази ознайомлення [PERSON] із вказаним наказом. Представник відповідача [PERSON] заявила про застосування до позовних вимог строку звернення до суду з позовом за вирішенням трудового спору, вказавши на те, що банк дізнався про порушення своїх прав безпосередньо при виявленні порушення 07 лютого 2014 року. Враховуючи вирішення справи судом на підставі положень ст.1166 ЦК України, суд приходить до висновку, що підстав для застосування вимог ст.233 КЗпП України не має. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed