Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-24 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду із вказаним позовом, посилаючись на те, що [PERSON] є спадкоємицею після смерті свого чоловіка, [PERSON] , який помер [INFO] , спадок якого складається з пенсійних виплат, які не були отримані ним за життя. У встановлений законом шестимісячний строк вона не звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини у зв`язку з тим, що на момент смерті її чоловіка в Донецькій області була небезпечна та нестабільна ситуація, де здійснюються заходи із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії РФ, а в м. Донецьк, де мешкає заявник, припинена робота усіх державних установ, що позбавило її можливості подати заяву про прийняття спадщини після смерті чоловіка до спливу шестимісячного строку. Крім того, лінія розмежування була заблокована на виїзд з території непідконтрольній Україні через карантин. Додавала, що вона зверталась до суду на підконтрольній Україні території для встановлення факту смерті свого чоловіка, після чого нею було отримано свідоцтво про смерть 30 червня 2021 року . Тому через пропуск позивачкою строку для прийняття спадщини нотаріус їй письмово відмовив 22 липня 2021 року у прийнятті заяви про прийняття спадщини після смерті її чоловіка. На підставі наведених об`єктивних обставин, а також через незначний пропуск такого строку просила суд визначити [PERSON] , [INFO] , ІПН: [NUMBER] , додатковий строк тривалістю 3 місяці з дня набрання законної сили судовим рішенням для подання нею заяви про прийняття спадщини, що відкрилася після смерті її чоловіка, [PERSON] , який помер [INFO] . Ані позивачка, [PERSON] , ані представник позивачки, адвокат Савенко С. О., у судове засідання не з`явились, надавши заяву з проханням вирішити спір за відсутності представника позивача, наполягаючи при цьому на задоволенні заявлених в інтересах [PERSON] вимог. Представники відповідача, Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, в судове засідання не з`явились повторно, будучи повідомленими про час та місце розгляду справи належним чином. Вивчивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов [PERSON] підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав. Згідно із ст. 1216, 1218 Цивільного кодексу України (далі - ЦК) спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. За ч. 2 ст. 1220 ЦК часом відкриття спадщини є день смерті особи. На підставі ст. 1261 ЦК в першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно із ст. 1268 ЦК спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. На підставі ст. 1270 ЦК для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Згідно із ч. 3 ст. 1272 ЦК за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. За змістом цієї норми поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Правила ч. 3 ст. 1272 ЦК про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої зави; 2) ці обставини визнані судом поважними. З урахуванням наведеного, якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви. Аналогічна правова позиція була викладена Верховним Судом у постанові від 26 червня 2019 року по справі № 565/1145/17. Суд зазначає, що за змістом п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. При цьому на підставі п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» зазначено, що особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до ч. 3 ст. 1272 ЦК. Визначаючи спадкоємцеві додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини, суд не повинен вирішувати питання про визнання за ним права на спадщину. Спадкоємець після визначення йому додаткового строку для прийняття спадщини має право прийняти спадщину в порядку, установленому ст. 1269 ЦК, звернувшись в нотаріальну контору, після чого вважається таким, що прийняв спадщину. Вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. У резолютивній частині рішення суд повинен вказати відповідно певний період часу з моменту набрання судовим рішенням законної сили, протягом якого спадкоємець може подати заяву про прийняття спадщини. У судовому засіданні було встановлено, що на підставі свідоцтва про смерть, виданого 30 червня 2021 року Дніпровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), актовий запис № 1493 від 30 червня 2021 року, вбачається, що [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] . Згідно зі свідоцтвом про одруження, виданого Калінінським районним бюро РАЦС м. Донецька Донецької області, актовий запис № 1034 від 5 липня 1964 року, вбачається, що [PERSON] одружився із [PERSON] 5 липня 1964 року, внаслідок чого дружині було присвоєно прізвище - [PERSON] . Відповідно до постанови від 22 липня 2021 року приватного нотаріусу Сахової М. А. вбачається, що [PERSON] було відмовлено у прийнятті заяви про прийняття спадщини за законом після смерті [INFO] [PERSON] внаслідок пропуску заявницею строку для подання заяви для прийняття спадщини. Також за Інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру від 22 липня 2021 року вбачається, що відносно майна померлого [INFO] [PERSON] спадкова справа не заводилась. Суд вказує, що принцип «пропорційності» тісно пов`язаний із принципом верховенства права: принцип верховенства права є фундаментом, на якому базується принцип «пропорційності», натомість принцип «пропорційності» є умовою реалізації принципу верховенства права і водночас його необхідним наслідком. Судова практика Європейського суду з прав людини розглядає принцип «пропорційності» як невід`ємну складову та інструмент верховенства права, зокрема й у питаннях захисту права власності. Дотримання принципу «пропорційності» передбачає, що втручання в право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно з національним законодавством і в інтересах суспільства, все одно буде розглядатися як порушення ст. 1 Першого протоколу, якщо не було дотримано розумної пропорційності між втручанням у право особи та інтересами суспільства. Ужиті державою заходи мають бути ефективними з точки зору розв`язання проблеми суспільства, і водночас пропорційними щодо прав приватних осіб. Оцінюючи пропорційність, слід визначити, чи можливо досягти легітимної мети за допомогою заходів, які були б менш обтяжливими для прав і свобод заінтересованої особи, оскільки обмеження не повинні бути надмірними або такими, що є більшими, ніж необхідно для реалізації поставленої мети. Аналогічна правова позиція була викладена Верховним Судом у постанові від 17 жовтня 2018 року по справі № 681/203/17-ц. Суд зазначає, що за ст. 3 Конституції України життя і здоров`я людини найвищою соціальною цінністю. Відповідно до ст. 29 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» карантин встановлюється Кабінетом Міністрів України. У рішенні про встановлення карантину затверджуються необхідні профілактичні, протиепідемічні та інші заходи, встановлюються тимчасові обмеження прав фізичних і юридичних осіб та додаткові обов`язки, що покладаються на них. Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 p. № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19 було встановлено карантин на всій території України кий досі діє. Таким чином на підставі переліченого судом встановлено, що шестимісячний строк подання позивачкою заяви про прийняття спадщини після смерті її чоловіка сплив 23 червня 2021 року , а отримала [PERSON] свідоцтво про смерть [PERSON] лише 30 червня 2021 року, тобто саме з цього часу у заявниці виникла можливість реалізувати надане їй законом право на звернення до органі нотаріату із заявою про прийняття спадщини після смерті її чоловіка. Також суд враховує, що проживає [PERSON] на території, яка тимчасово не підконтрольна Україні, де саме й сталась смерть [PERSON] , що зумовило [PERSON] виїхати на підконтрольну Україні територію для оформлення факту смерті свого чоловіка. Отже, на підставі наведених норм права та встановлених обставин справи суд дійшов висновку, що [PERSON] мала об`єктивні перешкоди через запровадження карантинних заходів та проживання на тимчасово непідконтрольній Україні території, де саме сталась смерть чоловіка заявниці, для реалізації свого права на набуття спадку після смерті [PERSON] , який помер [INFO] . Враховуючи, що позивачка отримала можливість реалізувати своє право на спадщину вже після спливу 6-місячного строку для подання відповідної заяви до нотаріусу (30 червня 2021 року), а звернулась із відповідною заявою меш ніж через місяць після отримання свідоцтва про смерть [PERSON] , то на теперішній час не може реалізувати свої спадкові права. Отже, внаслідок того, що на законодавчому рівні не визначено конкретних причин, які свідчать про поважність пропуску спадкоємцем строку для прийняття спадщини, то вирішуючи даний спір суд вважає, що встановлені обставини справи свідчать про істотні труднощі для спадкоємця, які їх мала [PERSON] для реалізації свого права на отримання спадку після смерті [INFO] [PERSON] . Таким чином, зважаючи на поважність причин пропуску шестимісячного строку для подання заяви позивачкою для прийняття спадщини після смерті свого чоловіка, що було встановлено під час розгляду справи, то суд дійшов переконання про можливість визначення [PERSON] додатково строк у вигляді трьох місяців, що буде достатнім для подання нею заяви про прийняття спадщини після смерті [INFO] [PERSON] .

Outcome: approved