Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-07 00:00:00

Представник позивача звернулася до суду з вказаним позовом посилаючись на те, що позивач є власником житлового будинку [ADDRESS] У вказаному будинку, зареєстровано місце проживання її доньки - [PERSON], онуків - [PERSON] й [PERSON], та відповідача по справі, який є колишнім чоловіком її доньки - [PERSON], шлюб між якими розірвано у липні 2016 року та який не проживає за вказаною адресою з січня 2016 року, а існування його реєстрації порушує права позивача як власниці будинку, оскільки вона вимушена сплачувати комунальні послуги за відповідача, який фактично не проживає у вказаному будинку. Посилаючись на ст.ст.391, 405 ЦК України, просила визнати відповідача таким, що втратив право користування зазначеним житлом. Ухвалою судді від 17.08.2018 року у справі відкрито провадження і справа призначена до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження й на адресу відповідача було направлено копію вищевказаної ухвали суду. Від відповідача надійшов відзив відповідно до якого просив в задоволенні позову відмовити посилаючись на те, що він не має іншого житла, та відповідно до чинного законодавства відноситься до групи ризику, як така особа, що може стати бездомною. Від позивача надійшла відповідь на відзив, відповідно до якої позивач зазначила, що посилання відповідача на те, що він відноситься до групи ризику, як особа яка може стати бездомною, є безпідставним, оскільки відповідач не має речового права на квартиру б/н у житловому будинку [ADDRESS] Крім того відповідач є офіційно одруженим, що не позбавляє його можливості зареєструвати своє місце проживання за адресою його дружини. Відповідачем надано заперечення на відповідь на відзив, відповідно до якого просив в задоволенні позову відмовити з підстав викладених у відзиві. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила їх задовольнити. Відповідач в призначений час в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Дослідивши у судовому засіданні матеріали справи в порядку спрощеного позовного провадження, з'ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до договору купівлі-продажу серії ВМХ №599160 від 14.08.2010 року, посвідченого приватним нотаріусом Білозерського районного нотаріального округу в Херсонській області Лубянським В.А. за №823, та Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №27559347 від 06.10.2010 року, [PERSON] належить квартира [ADDRESS] Відповідно до акту обстеження житлово-побутових умов для встановлення факту проживання осіб за адресою: [ADDRESS], від 09.08.2018 року, відповідач значиться зареєстрованим за вищевказаною адресою в якості члена сім'ї позивача, проте фактично за вказаною адресою не проживає з січня 2016 року. Судом встановлено, що 12.07.2016 року згідно рішення Білозерського районного суду Херсонської області, шлюб між [PERSON] та [PERSON], було розірвано. Крім того, судом встановлено, що згідно інформації наданої Херсонським міським відділом Державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Херсонській області №7475/14.21-29 від 31.10.2018 року в Державному реєстрі актів цивільного стану громадян, наявний актовий запис №133, складений 16.02.2018 року Херсонським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Херсонській області про шлюб [PERSON] та [PERSON]. Частиною першою статті 383 ЦК України, визначено що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб. Відповідно до ст.150 Житлового кодексу України, громадяни, які мають у приватній власності будинок, користуються ним для особистого проживання і проживання членів їх сімей, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Згідно із ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Вказане положення закону визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь яких осіб та будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. Аналогічна правова позиція Верховного Суду України викладена в постанові від 16 листопада 2016 року у справі № 6-709цс16, яка відповідно до ст.417 ЦПК України є обов'язковою для суду першої та апеляційної інстанцій під час нового розгляду справи. Відповідно положень ст.405 ч.2 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позивачем надано достатньо доказів того, що відповідач, більше як один рік відсутній за місцем своєї реєстрації, інших домовленостей між сторонами щодо користування житловим будинком не було, підстав для збереження за відповідачем житлового приміщення, передбачених ст.71 ЖК України, не встановлено, реєстрація відповідача у житловому будинку позивача створює останній перешкоди у користуванні та розпорядженні належним їй майном, у зв'язку з чим вказане порушене право позивача підлягає захисту шляхом задоволення позову у повному обсязі та визнання відповідача таким, що втратив право користування вказаним житлом. Крім того, в силу ст.141 ЦПК України, із відповідача підлягає стягненню на користь позивача судовий збір в сумі 704 грн. 80 коп.

Outcome: approved