Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-26 00:00:00

Представник позивачки [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики посилаючись на те, що 25.07.14р. позивачка позичила відповідачці чотири тисячі гривен до 15.08.14р. на власні потреби на підтвердження чого [PERSON] написала розписку. У встановлений строк борг не було повернуто. У зв»язку з цим відповідачка повинна сплатити суму боргу з урахуванням індексу інфляції за час прострочення та 3 відсотки річних від простроченої суми. Згідно розрахунку сума інфляції склала 320 грн., сума річних-40 грн., всього борг складає 4 360 грн. В судовому засіданні представник позивачки підтримав позовні вимоги згідно поданої заяви та розрахованих сум пояснивши, що [PERSON] порушила умови договору позики, своєчасно не повернула борг, який підтверджує розписка, тому він підлягає стягненню з урахуванням розміру інфляції та 3 відсотків річних згідно ст.625 ЦК України. Відповідачка двічі не з»явилась в судове засідання, про день та час розгляду справи сповіщалась належним чином, заяви про відкладення розгляду справи та заперечень не надала. Вислухавши представника позивачки, дослідивши подані матеріали суд вважає, що позов підлягає задоволенню. В судовому засіданні було встановлено, що 25.07.14р. між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики на 4 тисячі гривен зі строком повернення не пізніше 15.08.14р. За договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості, що були передані позикодавцем у строк та в порядку, що встановлені договором -ст.1046; 1049 ЦК України. Ст.1047 ЦК України передбачає укладення договору позики в письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадах, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. В даному випадку суду надано оригінал розписки, що містить дані про сторони зобов'язань, грошову суму, що передана, дату складання розписки, особистий підпис позичальника (боржника). Між сторонами було досягнуто згоди стосовно всіх істотних умов договору позики. Частина 2 ст.1046 ЦК України передбачає, що договір позики є укладеним з моменту передання грошей. Оригінал розписки від 25.07.14р. вказує на те, що [PERSON] бере в борг у [PERSON] 4 тисячі гривен на строк до 15.08.14р. Написання розписки власноручно відповідач не заперечує, не оспорює і дати її написання - нею не було подано ніяких письмових заперечень. Верховний Суд України в постанові від 18.09.13 р. № 6-63цс 13 вказав на те, що письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передавання грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Тобто, наявний оригінал розписки підтверджує факт укладення, умови укладення договору позики і засвідчує отримання боржником зазначеної в ній грошової суми. Стаття 1049 ч.3 ЦК України передбачає, що позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалися, на його банківський рахунок. В даному випадку доказів повернення боргу, зарахування грошей на рахунок [PERSON] не надано. Стаття 545 ЦК України в ч.3 чітко вказує, що наявність у боржника боргового документа, підтверджує виконання ним свого обов'язку. В нашому випадку борговий документ знаходиться у кредитора. Згідно ч.2 ст.652 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов»язання, на вимогу кредитора зобов»язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Представником позивача подано належний і підтверджений відповідними джерелами розрахунок. З урахуванням індексу інфляції 320 грн. та трьох відсотків річних 40 грн. загальна сума боргу складає 4 360 грн. Суд розглядає справу і приймає рішення в межах заявлених позовних вимог.

Outcome: approved