Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-17 00:00:00

Представник Публічного акціонерного товариства «ДТЕК Донецькобленерго» (надалі за текстом ПАТ «ДТЕК Донецькобленерго») [PERSON], яка діє на підставі довіреності, звернулася до суду з позовними вимогами до [PERSON] про стягнення заборгованості за спожиту електричну енергію. В обґрунтування своїх позовних вимог посилалася на те, що відповідач зареєстрований та проживає у [INFO], є споживачем електричної енергії. Однак, плату за використану електроенергію відповідач вносив не своєчасно та не у повному обсязі, у звязку із чим за період з 29.12.2008 року по 01.03.2013 року утворилася заборгованість у загальній сумі 1259,34 гривень. Просив стягнути з відповідача зазначену заборгованість, а також судові витрати. Представник позивача [PERSON], діюча на підставі довіреності, у судовому засіданні підтримала позовні вимоги та пояснила, що за даним особовим рахунок зареєстрована пільга «дитина війни» і пільгове споживання електричної енергії складає 75 Квт в місяць, все ще споживач потребляє вище оплачується відповідно до тарифів. Однак, з боку відповідача оплати здійснювалися не регулярно, тому не можливо зробити висновок, в якої кількості потребляв споживач електричну енергію щомісячно. Звірка спожитої відповідачем електроенергії була зроблена на підставі даних приладу обліку електроенергії, які надав відповідач. У ході слухання справи представником позивача з урахуванням наданих з боку відповідача квитанцій по сплаті за електропостачання був зроблений перерахунок заборгованості, який склав 1182,43 гривень, саме цю суму заборгованості, яка утворилася за період з 29.12.2008 року по 01.03.2013 року, просив стягнути позивач з відповідача [PERSON] Відповідач [PERSON] в ході судового розгляду справи позовні вимоги не визнав, вказував, що з боку позивача був проведений розрахунок заборгованості поза строками позовної давності, вважає його невірним. Просив застосувати строки позовної давності та відмовити у задоволені позову. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про часткову обґрунтованість позову з наступних підстав. Відповідно до ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 Цивільного процесуального кодексу України (надалі ЦПК України), кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Згідно з ч.1 ст.57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Частина 2 ст.60 ЦПК України передбачає, що докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Судом встановлено, що відповідач на даний час знаходиться в фактичних договірних відносинах з позивачем, є користувачем електричної енергії на його імя оформлено особовий рахунок № 2521-61. Також, встановлено, що відповідач [PERSON] з 17.05.1996 року зареєстрований в [INFO], що підтверджується копією його паспорту (а.с.19-21), та є власником вказаної квартири, що не заперечував у ході судового розгляду, що в сенсі ст..61 ЦПК України не потребує доказуванню. Згідно із ст. 322 ЦК України власник зобовязаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Аналогічні положення закріплені в ст. 155 ЖК України. Відповідно до ст. 11 ЦК України цивільні права та обовязки виникають із дій осіб,, що передбачені актами цивільного законодавства, а також дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обовязки. Статтями 20, 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначені обовязки споживача та виконавця житлово-комунальних послуг. Зокрема, обовязком споживача є укладення договору на надання житлово-комунальних послуг, підготовленого виконавцем на основі типового договору, а також оплата житлово-комунальних послуг у строки, встановлені договором або законом, а обовязком виконавця надання послуг вчасно та відповідної якості згідно із законодавством і умовами договору. Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. За договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу (ч. 1 ст. 714 ЦК України) одна сторона (постачальник) зобовязується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобовязується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. Аналогічні положення закріплені у п. 42 Правил користування електричною енергією для населення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 26 липня 1999 року № 1357 з подальшими змінами (далі за текстом Правила користування електроенергією), де зазначено, що споживач електричної енергії зобов'язаний оплачувати спожиту електричну енергію та здійснювати інші платежі відповідно до умов договору та цих Правил. Таким чином, з урахуванням наведених обставин та в сенсі викладених норм зобовязання по оплаті послуг з енергопостачання покладаються на власника квартири споживача [PERSON] У судовому засіданні відповідач вказував, що оплачував електроенергію, яку йому постачав позивач у повному обсязі, з урахуванням пільги та на підтвердження надав квитанції по сплаті за спожиту електричну енергію. З урахуванням наданих з боку відповідача квитанцій представником позивача був проведений розрахунок заборгованості, з якого вбачається, що за період з 29.12.2008 року по 01.03.2013 року заборгованість за спожиту електроенергію становить 1180,43 гривень. Будь-яких належних та допустимих доказів, як то актів попередніх звірок тощо, які б спростовували наявність заборгованості у розмірі 1180,43 гривень, відповідачем в ході розгляду справи не надано та посилань на їх наявність не наведено, а тому суд вважає встановленою наявність заборгованості саме у наведеному розмірі. Разом із тим, відповідно до ст. 267 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно із ч. 3 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Як вбачається із наданих представником позивача розрахунків вони враховують період за який склалася заборгованість з 29.12.2008 року по 01.03.2013 року, однак до суду позивач із позовною заявою звернувся 05.03.2015 року, тобто сума заборгованості 501,89 грн. за період з 29.12.2008 року по 12.03.2012 року знаходиться поза межами позовної давності, відповідно в межах строку позовної давності, заборгованість [PERSON] з оплати послуг енергопостачання становить 678,54 грн.. Отже, враховуючи заявлене відповідачем [PERSON] клопотання про застосування строків позовної давності та в сенсі ч. 4 ст. 267 ЦК України, суд приходить до висновку про обґрунтованість позову ПАТ «ДТЕК Донецькобленерго» лише в межах строку позовної давності, тобто за останні три роки, в сумі 678,54 грн., яка підлягає стягненню з відповідача [PERSON] Крім того, у відповідності зі ст. 88 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивача судовий збір в розмірі 243,60 гривень, який був сплачений позивачем в момент предявлення позову.

Outcome: partial