Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-27 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду із позовом до відповідача про стягнення суми боргу за ст. 625 ЦК, посилаючись на те, що позивач та [PERSON] 15 березня 2005 року уклали кредитний договір № 10/МК-05, за яким банк надав відповідачу кредит у розмірі 4000 доларів США на термін до 14 березня 2007 року, а відповідач зобов`язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановленому кредитним договором. Натомість відповідач не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за договором № 10/МК-05. Таким чином за позовом банку рішенням Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 9 жовтня 2012 року було стягнуто з позичальника заборгованість в розмірі 11018,49 доларів США станом на 22 серпня 2012 року. На даний час рішення суду від 9 жовтня 2012 року не виконано боржником. Вказував, що прострочена сума заборгованості відповідача становить 2155,13 доларів США, тому з посиланням на ст. 625 ЦК зазначав, що за період з 15 березня 2007 року по 13 травня 2020 року у відповідача мається наразі борг з 3% річних в сумі 851,24 доларів США, яку просив суд стягнути з відповідача разом із судовими витратами в сумі 2102 грн. Представник позивача, який діє на підставі довіреності, Кіріченко В. М., у судове засідання не з`явився, надавши суду заяву з проханням вирішити спір за його відсутності, наполягаючи при цьому на задоволені позову та не заперечуючи проти ухвалення заочного рішення по справі. Відповідачка, [PERSON] , у судове засідання не з`явилась за невідомих суду причин повторно, будучи повідомленою про час та місце слухання справи належним чином, не надавши суду заяву з проханням вирішити спір у її відсутність. За ч. 4 ст. 223 ЦПК суд ухвалив заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає поданий позов таким, що підлягає задоволенню, виходячи з наступних міркувань. Згідно із ст. 526 Цивільного кодексу України (далі за текстом рішення - ЦК) зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). За змістом ст. 634 ЦК договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. На підставі ст. 1054 ЦК за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. За ст. 1048 ЦК позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Згідно із ст. 1049 ЦК позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику в строк та в порядку, що встановлені договором. На підставі ст. 610 ЦК порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Відповідно до ст. 625 ЦК боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Факт укладення договору кредитування 15 березня 2005 року між сторонами по справі підтверджується копією кредитного договору № 10/МК-05 від 15 березня 2005 року, за яким позивач надав [PERSON] кредит у вигляді відновлюваної кредитної лінії з лімітом кредитування в розмірі 4000 доларів США строком повернення кредиту до 14 березня 2007 року та зі сплатою 17% річних відповідно до встановленого графіку платежів та додаткової угоди від 15 лютого 2006 року (а. с. 7-8, 9, 10). На підставі рішення Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 9 жовтня 2012 року з [PERSON] , як позичальника, та [PERSON] , [PERSON] , як поручителів, на користь Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» було солідарно стягнуто заборгованість за кредитним договором № 10/МК-05 від 15 березня 2005 року, зокрема, в сумі 9766,93 доларів США (а. с. 4). Зміна назви юридичної особи позивача на Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» підтверджується випискою з єдиного державного реєстру юридичних осіб та статутом АТ «КБ «Приватбанк» (а. с. 15, 16-17). За довідкою-розрахунком позивача вбачається, що у [PERSON] за період з 15 березня 2007 року по 13 травня 2020 року мається заборгованості перед КБ «Приватбанк» за ч. 2 ст. 625 ЦК з 3% річних в розмірі 851,24 долари США через наявність непогашеного боргу за кредитним договором позичальника від 15 березня 2005 року № 10/МК-05 у розмірі 2155,13 доларів США, що дорівнює відповідно до курсу НБУ станом на 13 травня 2020 року 22804,72 грн. (а. с. 5). З огляду на юридичну природу правовідносин сторін, як грошових зобов`язань, на них поширюється дія ч. 2 ст. 625 ЦК, як спеціального виду цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання. Нарахування 3% річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів та отриманні компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утриманими грошовими коштами, що підлягають сплаті кредиторові. Аналогічна правова позиція була викладена Верховним Судом у постанові від 18 березня 2018 року по справі № 210/5796/16-ц. Суд також зазначає, що за ст. 524 ЦК зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Натомість сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті. Відповідно до ст. 533 ЦК грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. При цьому суд зазначає, що заборони на виконання грошового зобов`язання в іноземній валюті, у якій воно зазначено у договорі, чинне законодавство не містить. Аналізуючи наведені правові норми, суд робить висновок, що гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України, сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти - фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України; у разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. Таким чином як укладення, так й виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству. Отже суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті. При цьому з огляду на ч. 1 ст. 1046, ч. 1 ст. 1049 ЦК належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення суми коштів у строки, у розмірі та у саме тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України. Аналогічна правова позиція була викладена Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 16 січня 2019 року по справі № 464/3790/16-ц. Таким чином на підставі встановлених судом обставин справи та наведених норм права, за відсутності доказів погашення боргу відповідачкою за кредитним договором № 10/МК-05 від 15 березня 2005 року в сумі 2155,13 доларів США на момент розгляду справи, відповідність наданих суду представниками позивача розрахунків боргу з 3% річних за ст. 625 ч. 2 ЦК України, то суд дійшов висновку про можливість задоволення заявлених представникомбанку позовних вимог у повному обсязі, зважаючи на їх обґрунтованість та доведеність. Відповідно до ст. 141 ЦПК на користь позивача з відповідачки підлягають також стягненню витрати банку по сплаті судового збору в сумі 2102 грн.

Outcome: approved