Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-11 00:00:00

Представник позивача ПАТ КБ «Надра» звернувся до суду з позовом [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, посилаючись на те, що 09.02.2007 року між ВАТ КБ «Надра» та [PERSON] був укладений кредитний договір № 6/4/03/2007/980-К/154, згідно якого банк надав позичальнику кошти в сумі 50000 гривень на строк до 08.02.2029 р. включно зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 18,99 річних. Ціль кредитування - придбання нерухомого майна. Свої зобов'язання за договором банк виконав у повному обсязі, надавши відповідачу кредитні кошти, шляхом перерахування коштів на поточний рахунок відповідача. В свою чергу відповідач свої зобов'язання за договором не виконав і не виконує по теперішній час. Так, відповідно до п.п.3.3.2 Договору, відповідач зобов'язалася здійснювати повернення кредиту та сплачувати відсотки за його користуванням шляхом сплати мінімально необхідного платежу у розмірі 815,93 грн. щомісячно. У зв'язку з невиконанням прийнятих на себе зобов'язань за договором за відповідачем станом на 28.04.2014 р. існує заборгованість за даним кредитним договором у розмірі 80592,33 грн., яка складається з: заборгованості за кредитом - 47815,75 грн.; заборгованості за відсотками по кредиту - 26848,03 грн.; заборгованості за пенею по кредиту відповідно до п. 5 1 Договору - 3142,23 грн.; заборгованість за штрафом відповідно до п.5.2. Договору - 908,89 грн. Відповідно до укладеного договору поруки № 6/4/03/2007/980-П/156 поручитель [PERSON] зобов'язався відповідати перед банком за належне виконання [PERSON] взятих на себе зобов'язань за кредитним договором. За таких обставин, представник позивача звернувся до суду з даним позовом, згідно якого просить суд стягнути з відповідачів у солідарному порядку на користь ПАТ КБ «Надра» суму заборгованості за кредитним договором від 09.02.2007 р. у розмірі 80592,33 грн., а також судові витрати по сплаті судового збору при зверненні до суду з даним позовом. У судове засідання сторони не з'явилися. Фіксація судового процесу технічними засобами не проводилася згідно вимог ч. 2 ст. 197 ЦПК України. Від представника позивача за довіреністю № 13-11-13573 від 25.10.2013 р. надійшла заява про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує та просить суд їх задовольнити у повному обсязі /а.с.54,55-56/. Відповідач [PERSON] у своїй заяві від 12.09.2014 р. просила суд розглядати дану справу без її участі, позов визнає в повному обсязі /а.с.61/. Відповідач [PERSON] про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином, про що свідчить поштове повідомлення про вручення судової повістки про виклик до суду на 12.09.2014 р. Причини неявки суду не повідомив. Згідно ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову, суд, за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Приймаючи рішення по справі, що розглядається, суд виходив з вимог ст. 60 ЦПК України, яка регламентує, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, коли мають місце підстави звільнення від доказування. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Крім того, дотримуючись принципу диспозитивності, передбаченого ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ч.2 ст. 10 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості, а відповідно до ч.3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх позовних вимог. Отже, матеріалами справи встановлено, що 09.02.2007 року між ВАТ КБ «Надра» та [PERSON] був укладений кредитний договір № 6/4/03/2007/980-К/154, згідно якого банк надав відповідачу кредитні кошти в сумі 50000 гривень на строк до 08 лютого 2029 р. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 18,99% річних, а відповідач [PERSON] зобов'язалася повернуть кредит шляхом щомісячної суми мінімального необхідного платежу у сумі 815,93 грн. /а.с.20-22/. 09.02.2014 р. між банком та [PERSON] був укладений договір поруки № 6/4/03/2007/980-П/156, за яким останній зобов'язався відповідати перед банком у випадку невиконання позичальником зобов'язань за кредитним договором /а.с.17-18/. Свої зобов'язання за договором банк виконав у повному обсязі, надавши відповідачу кредитні кошти у сумі 50000 грн., що підтверджується заявою на видачу готівки № 5 від 09.02.2007 р. та одержання [PERSON] зазначеної суми /а.с.19/. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Згідно розрахунку заборгованості [PERSON] за кредитним договором № 6/4/03/2007/980-К/154 від 09.02.2007 р., станом на 28.04.2014 р. загальний розмір заборгованості склав 80592 грн. 33 коп., а саме: заборгованість за кредитом - 47815 грн. 75 коп.; заборгованість за відсотками - 28311 грн. 88 коп.; заборгованість за пенею - 3142 грн. 23 коп.; заборгованість за індексацією - 413 грн. 58 коп.; заборгованість за штрафом - 908 грн. 89 коп. /а.с.5-9/. Пеня нарахована позивачем на підставі п.5.1. даного кредитного договору, згідно яої, у разі прострочення позичальником строку сплати мінімальних необхідних платежів по погашенню кредиту позичальник сплачує банку пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла на час виникнення заборгованості, за кожен день прострочення. Штраф нарахований позивачем відповідно до п. 5.2. даного кредитного договору, згідно якого у разі порушення позичальником вимог договору щодо зобов'язань позичальника, останній зобов'язаний сплатити банку штраф у розмірі 10% від суми кредиту. Згідно ст. 623 ч. 1 ЦК України, боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Згідно із ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник повинен повертати позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України. Згідно ст. 625 ЦК України, відповідач не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання, та на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити останньому суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь період прострочення. Якщо за порушення зобов'язання встановлено неустойку (штраф, пеня), то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків на підставі ст. 624 ЦК України. Згідно вимог ст. ст. 546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Отже, неустойка є забезпеченням виконання зобов'язання. Відповідно до ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. В ст. 61 Конституції України зазначено, що ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Отже, суд вважає, що позовні вимоги про стягнення штрафу у сумі 908 грн. 89 коп. не підлягають задоволенню, оскільки даним кредитним договором передбачена подвійна відповідальність одного виду за одне й те саме порушення. В іншій частині стягнення заборгованості за кредитним договором позовні вимоги підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. На підставі ст. 88 ЦПК України судові витрати підлягають стягненню з відповідачів на користь позивача.

Outcome: partial