Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-11 00:00:00

Представник позивача КП «Харківводоканал» звернувся до суду з вказаною позовною заявою, в якій після уточнення позовних вимог просить стягнути в солідарному порядку з відповідачів заборгованість за надані послуги з централізованого водопостачання за період з 01.12.2004 року по 31.07.2014 року в розмірі 1840 грн. 02 коп., та водовідведення за період з 01.04.2003 року по 31.10.2014 року в розмірі 1049 грн. 93 коп., з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення - 318 грн. 28 коп., 3 % річних від простроченої суми - 84 грн. 12 коп., а всього - 3292 грн. 25 коп. та витрати по сплаті судового збору. В обґрунтування своїх позовних вимог представник позивача вказує, що відповідачі проживають у житловому приміщенні, розташованому за адресою: [ADDRESS] та є споживачами послуг з централізованого водопостачання та водовідведення, які надаються КП «Харківводоканал», але за отримані послуги в повному обсязі не сплачують, що привело до утворення заборгованості. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав та просив його задовольнити в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні проти задоволення позову заперечував повністю та пояснив, що оскільки [PERSON] працює у Харківській виправній колонії управління Державної пенітенціарної служби України в Харківській області № 43, то відповідно до ст. 22 Закону України «Про міліцію» має 50 % пільгу на оплату комунальних послуг. Також просив застосувати строк позовної давності. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з'явилися, про час, дату, та місце розгляду справи повідомлялися своєчасно та належним чином, що підтверджується матеріалами справи. В своїх заявах наданих суду просили розглядати справу за їхньої відсутності. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, відповідача [PERSON], дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Згідно ст. ст. 64, 67, 68 Житлового кодексу України плата за комунальні послуги вноситься окремо від плати за користування житлом та своєчасно, члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що виплавають з договору найму житлового приміщення. Судом встановлено, що відповідачі проживають у [ADDRESS], та є споживачами комунальних послуг з централізованого водопостачання та водовідведення, які їм надає КП «Харківводоканал». Згідно розрахунку заборгованості, який наданий КП «Харківводоканал», відповідачі, мають заборгованість за надані послуги з централізованого водопостачання за період з 01.12.2004 року по 31.07.2014 року в розмірі 1840 грн. 02 коп., та водовідведення за період з 01.04.2003 року по 31.10.2014 року в розмірі 1049 грн. 93 коп. Відповідно до ст. 22 Закону України «Про міліцію» відповідач [PERSON] дійсно має право на 50 % знижку по оплаті комунальних послуг в межах норм, встановлених законодавством. Однак, законодавством встановлений певний порядок надання цих та інших пільг за рахунок та в межах бюджетних асигнувань та утримання бюджетних установ. Ст. 95 Конституції України визначає, що виключно Законом про державний бюджет визначаються будь-які видатки держави на загальносуспільні потреби, розмір і цільове спрямування цих видатків. Постановою Кабінету Міністрів України № 426 від 30.03.2003 року передбачено, що пільги, компенсації і гарантії, на які мають право пільговики, надаються шляхом відшкодування пільговику передбаченої законодавством частини фактичних витрат за користування житлом (квартирної плати). Видатки на відшкодування витрат за надані пільговику послуги здійснюються за рахунок і в межах бюджетних асигнувань на утримання цих установ. Таким чином, держава гарантує пільги працівникам міліції, встановлює порядок їх надання за рахунок бюджету установами, де вони працюють, а надання пільг за рахунок комунальних підприємств не передбачено. Згідно ст. 257 Цивільного кодексу України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно ч. ч. 1, 3, 4 ст. 267 ЦК України особа, яка виконала зобов'язання після спливу позовної давності, не має права вимагати повернення виконаного, навіть якщо вона у момент виконання не знала про сплив позовної давності. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Представником позивача не наведено доказів поважності пропуску строку звернення до суду про стягнення заборгованості за централізоване водопостачання за період з 01.12.2004 року по 31.07.2011 року та водовідведення за період з 01.04.2003 року по 31.07.2011 року, а тому підстав для задоволення позовних вимог за вказаний період немає. Таким чином, суд приходить до висновку, що з відповідачів необхідно стягнути в солідарному порядку в межах строку позовної давності заборгованість за надання послуг з централізованого водопостачання за період з 01.08.2011 року по 31.07.2014 року в розмірі 1177 грн. 09 коп. та централізованого водовідведення за період з 01.08.2011 року по 31.10.2014 року в розмірі 729 грн. 58 коп. з урахуванням індексу інфляції за час прострочення - 211 грн. 69 коп., та 3 % річних від простроченої суми - 78 грн. 13 коп., а всього - 2196 грн. 49 коп. В решті позовних вимог, а саме стягнення заборгованості за централізоване водопостачання за період з 01.12.2004 року по 31.07.2011 року та водовідведення за період з 01.04.2003 року по 31.07.2011 року, слід відмовити у зв'язку з пропуском строку позовної давності. Підстав для визнання поважності причин пропуску позовної давності судом не вбачається. Згідно ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з іншої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Відповідно до ч. 2 ст. 96 ЦПК України у разі відмови в прийнятті заяви про видачу судового наказу або в разі скасування судового наказу внесена сума судового збору стягувачу не повертається. У разі пред'явлення стягувачем позову до боржника у порядку позовного провадження сума судового збору сплаченого за подання заяви про видачу судового наказу зараховується до суми судового збору, встановленої за позовну заяву. На підставі викладеного, суд вважає необхідним стягнути з відповідачів на користь позивача витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви в розмірі 243 грн. 60 коп., по 81 грн. 20 коп. з кожного. На підставі викладеного,

Outcome: partial