Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-05 00:00:00

Представник позивачів - адвокат Какулія О.Є. звернувся до суду з дійсним позовом, в обґрунтування якого вказав, що 26 жовтня 2010 року [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] за договором міни, який був посвідчений приватним нотаріусом Луганського міського нотаріального округу Луганської області Лєщєнко О.Ю., зареєстрований в реєстрі за № 2862 набули у власність по ј частині кожному житлову квартиру за адресою: [ADDRESS] . Вказана квартира належала [PERSON] . Відповідно до Договору міни квартири № 2862 його складено в трьох примірниках, один з яких залишився на зберіганні в справах приватного нотаріуса Луганського міського нотаріального округу Луганської області Лєщєнко О.Ю., другий виданий Позивачам, а третій - Відповідачу. 25.11.2010 року право власності позивачів на вказану квартиру було зареєстровано у міському комунальному підприємстві БТІ м. Луганська. З літа 2014 року на території міста Луганська проводиться антитерористична операція, у зв`язку із чим в червні 2014 року позивачі виїхали із міста Луганська на підконтрольну українській владі територію, після чого було виявлено пропажу деяких речей та документів, серед яких був оригінал Договору № 2862. В грудні 2019 року [PERSON] вирішив відновити втрачений Договір міни квартири № 2862 , з цією метою 13.12.2019 року до ГТУЮ в Луганській області представником позивачів було спрямовано запит стосовно місця здійснення нотаріальної діяльності приватного нотаріуса Луганського міського нотаріального округу Лєщєнко О.Ю., а також місця знаходження нотаріального архіву та документів нотаріального діловодства, з метою звернення до нотаріуса за отриманням дублікату втраченого правовстановлюючого документу. 16.12.2019 року ГТУЮ у Луганській області надано відповідь, в якій зазначено, що діяльність приватного нотаріуса Лєщєнко О.Ю. було припинено по Луганському міському нотаріальному округу з 26.05.2015 року. Відповідно до наказу Головного управління юстиції у Луганській області від 25.11.2014 року № 46-В «Про переміщення органів та установ юстиції Луганської області» (зі змінами) та наказу Головного територіального управління юстиції Луганської області від 21.02.2019 № 56/В «Про зміну місцезнаходження Луганського обласного державного нотаріального архіву» Луганський обласний державний нотаріальний архів переміщений до м. Сєвєродонецьк, однак, фактично документи нотаріального архіву та нотаріального діловодства приватного нотаріуса Луганського міського нотаріального округу Лєщєнко О.Ю. до Луганського обласного державного нотаріального архіву не передані та залишаються на тимчасово окупованій території, їх перевезення є неможливим. Відповідно до Інформаційної довідки з ДРРПНМ № 196233681 від 14.01.2020 року власниками квартири за адресою: [ADDRESS] є позивачі по ј частині у кожного, підстава виникнення права власності - Договір № 2862. У зв`язку з цим, [PERSON] було повідомлено, що не лише він, а й усі власники вказаної квартири можуть звернутися до суду із позовом про визнання права власності на свою ј частину квартири. В судове засідання позивачі та їх представник не з`явилися, будучи повідомленими належним чином про час та місце розгляду справи, представник позивачів - адвокат Какулія О.Є. надіслав на адресу суду заяву про розгляд справи за їх відсутності, наполягає на задоволенні позову, проти заочного розгляду справи не заперечує (а.с. 117). Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився про місце, день та час слухання справи був повідомлений належним чином шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України відповідно до вимог ч.11 ст.128 ЦПК України та ст. 12-1 ЗУ «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», про причини неявки відомостей не надходило, відзиву до суду не подавав (а.с. 32-33, 42-43, 64-65,87-88, 113-114). Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Східне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м.Харків) уповноваженого представника до суду не направили, надіславши на адресу суду заяву про розгляд справи за відсутності їх представника (а.с.71-73). Зі згоди позивачів суд ухвалює проводити заочний розгляд справи, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України. У зв`язку з розглядом справи за відсутності всіх учасників справи, відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи та надані докази в сукупності, прийшов до наступного висновку. Відповідно до вимог ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно із ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Конституцією України закріплено основні правові принципи регулювання відносин власності, головним із яких є принцип рівного визнання й захисту усіх форм власності (статті 13, 41 Конституції України). Основоположні принципи здійснення правомочностей власника сформульовані у статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року), що набрала чинності для України з 11 вересня 1997 року та є складовою її правової системи відповідно до вимог статті 9 Конституції України. Відповідно до частин першої та другої статті 319 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. 26 жовтня 2010 року між [PERSON] та [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] було укладено договір міни квартир, посвідченої приватним нотаріусом Луганського міського нотаріального округу Луганської області та зареєстрованої у реєстрі за № 2862, у відповідності до якого у власність [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] було передано квартиру, що розташована за адресою: [ADDRESS] по ј частині (а.с. 13-14). Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, станом на 06 травня 2020 року [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] на праві спільної часткової власності з 25.11.2010 року належить по ј частині квартири за адресою: [ADDRESS] на підставі договору міни, реєстр № 2862, посвідченого 26.10.2010 року приватним нотаріусом Луганського міського нотаріального округу Луганської області (а.с. 68-69). Відповідно до пункту 1.1 Глави 22 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року № 296/5 у разі втрати або зіпсування документа, посвідченого або виданого нотаріусом, за письмовою заявою осіб, за дорученням яких або щодо яких учинялася нотаріальна дія, нотаріусом видається дублікат утраченого або зіпсованого документа. Згідно частин шостої та сьомої статті 14 Закону України «Про нотаріат» приватний нотаріус зобов`язаний забезпечити зберігання документів нотаріального діловодства та архіву приватного нотаріуса протягом усього строку здійснення ним нотаріальної діяльності. У разі припинення приватної нотаріальної діяльності документи нотаріального діловодства та архіву приватного нотаріуса передаються ним до відповідного державного нотаріального архіву в порядку, встановленому законодавством. В обласних центрах, містах Києві, Сімферополі та Севастополі, відповідно до статті 23 Закону України «Про нотаріат» та пункту 1 Положення про державний нотаріальний архів затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 18.05.2009 № 870/5, засновуються державні нотаріальні архіви (далі - Архів), які є складовою частиною Національного архівного фонду і здійснюють тимчасове (до 75 років) зберігання нотаріальних документів. Згідно пункту 3 Положення про державний нотаріальний архів затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 18.05.2009 № 870/5 Архів створюється і ліквідується Міністерством юстиції України. Відповідно до абзацу двадцять два пункту 10 Положення про державний нотаріальний архів затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 18.05.2009 р. № 870/5, Архів відповідно до покладених на нього завдань видає дублікати документів, що зберігаються в архіві, за письмовою заявою фізичних та юридичних осіб, за дорученням яких або щодо яких вчинялася нотаріальна дія. Відповідно до пункту 5 Положення про державний нотаріальний архів затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 18.05.2009 № 870/5, керівництво архівом, матеріально - технічне, кадрове забезпечення, а також забезпечення архіву необхідним приміщенням, охороною та обладнанням здійснює управління юстиції. Як вбачається із відповіді Головного територіального управління юстиції у Луганській області № 9966/34616/17/19/09 від 16.12.2019 року, згідно з даними Єдиного реєстру спеціальних бланків нотаріальних документів приватна нотаріальна діяльність Лєщєнко Оксани була припинена по Луганському міському нотаріальному округу з 26 травня 2015 року. Відповідно до наказу Головного управління юстиції у Луганській області від 25.11.2014 № 46-В «Про переміщення органів та установ юстиції Луганської області» (зі змінами) та наказу Головного територіального управління юстиції у Луганській області від 21.02.2019 № 56/В «Про зміну місцезнаходження Луганського обласного державного нотаріального архіву» Луганський обласний державний нотаріальний архів переміщений до м. Сєвєродонецьк. Однак, фактично документи нотаріального архіву та нотаріального діловодства приватного нотаріуса Луганського міського нотаріального округу Лєщєнко Оксани до Луганського обласного державного нотаріального архіву не передані, їх перевезення на територію підконтрольну українській владі є неможливим. Таким чином за обставин, що склалися, відсутня можливість видати дублікат договору міни квартири (а.с.16-17). Згідно положень до статті 392 Цивільного кодексу України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Як роз`яснено у листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року №24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних прав про спадкування», якщо документи, що засвідчують право власності на нерухоме майно, існували, проте були втрачені власником та не можуть бути відновлені в передбаченому законом порядку, застосуванню підлягає ст. 392 ЦК України, відповідно якої позов про визнання права власності може бути пред`явлений, якщо це право оспорюється або не визнається іншою, а також у разі втрати власником документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до п.37 Постанови Пленуму ВСУ № 5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», з урахуванням положень ч.1 ст.15 та ст.392 ЦК власник майна має право пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати документа, який засвідчує його право власності. У правовій позиції від 18 лютого 2015 року, висловленій Верховним Судом України у справі № 6-244 цс14 також зазначено, що за правилами статті 392 ЦК України позов про визнання права власності може бути пред`явлено, по-перше, якщо особа є власником майна, але її право оспорюється або не визнається іншою особою; по-друге, якщо особа втратила документ, який засвідчує його право власності. Позивачі, як на підставу втрати оригіналу договору міни від 26.10.2010 року реєстр № 2862 посилаються на події, що відбувалися у м. Луганську влітку 2014 року, а саме проведення антитерористичної операції на сході України. Відповідно до ряду законодавчих актів України, а саме Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 02.09.2014 року, Указу Президента України від 14 листопада 2014 року № 875/2014 «Про рішення ради національної безпеки і оборони України від 04 листопада 2014 року «Про невідкладні заходи щодо стабілізації соціально-економічної ситуації в Донецькій та Луганській областях»; Указу Президента України від 30.04.2018 року № 116/2018 «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 30 квітня 2018 року «Про широкомасштабну антитерористичну операцію в Донецькій та Луганській областях», на частині території Луганської та Донецької області, зокрема на території м. Луганська, органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, з 2014 року проводилася антитерористична операція, а на даний час проводиться операція об`єднаних сил. Згідно ч. 2 ст. 77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до ч. 2 ст. 43 ЦПК України обов`язок надання усіх наявних доказів до початку розгляду справи по суті покладається саме на осіб, які беруть участь у справі. Суд наголошує на тому, що доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі, тому подання позивачем доказів на підтвердження наведених вище обставин є обов`язковим, і такі докази матимуть значення для ухвалення рішення у справі. Докази, які позивач повинен подати в рахунок обґрунтування всіх тих обставин, на які він посилається як на підставу для задоволення його вимог, і на підставі яких суд в подальшому встановлює наявність або відсутність підстав для задоволення позову чи відмови у його задоволенні, повинні бути виключно належними та допустимими. Поданням своїх доказів, сторони реалізують право на доказування і одночасно виконують обов`язок із доказування, оскільки ст. 81 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Основного Закону України. Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, у тому числі, у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи. Дотримання принципу справедливості судового розгляду є надзвичайно важливим під час розгляду судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів. Частиною четвертою статті 10 ЦПК України і статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України (далі - Конвенція), та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права. Повно і всебічно з`ясувавши обставини справи, на які посилались позивачі, як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, беручи до уваги, що позивачі втратили правовстановлюючі документи та позбавлені можливості отримати дублікати в позасудовому порядку, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved