Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-05 00:00:00

Представник позивачів [PERSON] , [PERSON] - адвокат Крамар Ю.М. звернувся до Трускавецького міського суду Львівської області з позовом до [PERSON] , [PERSON] та Трускавецького міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Львів), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: Приватний нотаріус Трускавецького міського нотаріального округу Львівської області - Ломакіна Оксана Ярославівна, про встановлення батьківства, внесення змін до актового запису про народження, визнання недійсним Свідоцтв про права на спадщину за законом, скасування запису про проведену державну реєстрацію права власності на нерухоме майно. Позов мотивований тим, що матір позивачів [PERSON] та [PERSON] проживала однією сім`єю з їхнім біологічним батьком - [PERSON] спочатку у квартирі [ADDRESS] , а потім - у квартирі [ADDRESS] . [INFO] у [PERSON] та [PERSON] народився син [PERSON] , а [INFO] - дочка [PERSON] . Оскільки батьки не уклали шлюбу, то у їхніх актових записах про народження у графі « Батько » був вказаний не [PERSON] , а [PERSON] . Згідно зі свідоцтвами про хрещення [PERSON] та [PERSON] є дітьми [PERSON] та [PERSON] . 06 квітня 1991 року [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб. 18 травня 2004 року [PERSON] як основний квартиронаймач отримала ордер на житлове приміщення - ізольовану квартиру [ADDRESS] . Цей ордер було видано на [PERSON] , її чоловіка - [PERSON] та дочку [PERSON] 06 квітня 2008 року [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] як члени сім`ї зареєстрували своє право власності у рівних частках на квартиру [ADDRESS] . З 2007 року [PERSON] почав серйозно хворіти, з 22 квітня 2017 року він перебував у важкому стані, не міг пересуватися, не розмовляв, а тому позивачі з матір`ю доглядали за ним та проживали у квартирі [ADDRESS] . Одночасно дочка [PERSON] від першого шлюбу - [PERSON] жодної допомоги батькові не надавала. [INFO] [PERSON] помер. 18 лютого 2020 року приватним нотаріусом Трускавецького міського нотаріального округу Ломакіною О.Я. зареєстровано спадкову справу. [INFO] діти померлого [PERSON] - [PERSON] та [PERSON] - як особи, які постійно проживали зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, подали нотаріусу заяви про відмову від спадщини за законом на користь [PERSON] . Проте, оскільки ними не було надано документів, що підтверджують родинні відносини зі спадкодавцем, своїми листами від 28 лютого 2020 року нотаріуска Ломакіна О.Я. не задовольнила заяви [PERSON] та [PERSON] . Натомість на ім`я [PERSON] та [PERSON] 29 квітня 2020 року видано свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/3 частку квартири [ADDRESS] та на грошові вклади в АТ КБ «ПриватБанк». Частка кожного спадкоємця склала по 1/2. Просять встановити, що [PERSON] є рідним сином, а [PERSON] - рідною дочкою [PERSON] ; зобов`язати Трускавецький міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) внести зміни до актових записів про народження [PERSON] на [PERSON] , де батьком вказати [PERSON] ; визнати недійсними свідоцтва про право на спадщину за законом, видане 29 квітня 2020 року приватною нотаріускою Ломакіною О.Я. у спадковій справі № 03/2020; скасувати записи про державну реєстрацію права власності за [PERSON] та за [PERSON] на об`єкт нерухомого майна - 1/3 частку квартири [ADDRESS] . Від відповідачки [PERSON] надійшов відзив на позову заяву, у якому вона просить відмовити у задоволенні позову у повному обсязі з огляду на наступне. Її батьками є [PERSON] та [PERSON] . Коли їй виповнилося 20 років, батьки припинили спільне проживання, і батько пішов з сім`ї. впродовж наступних п`яти років він то йшов, то повертав ненадовго до матері, а опісля їхні відносини були остаточно розірвані. На той час вона вже мала свою сім`ю, з батьком спілкувалася, відвідувала його, він приходив до неї у гості. Коли батько досягнув похилого віку та хворів, вона та її чоловік у міру своїх можливостей та стану здоров`я допомагали батькові. Тема батьківства позивачів ніколи не обговорювалася. Їй було відомо, що у жінки, з якою живе батько, є двоє дітей, однак вона не знала, хто є батьком цих дітей. Батько помер [INFO] . На початку березня 2020 року вона отримала від нотаріуса повідомлення, що після смерті батька відкрилася спадщина. Проти встановлення батьків відносно позивачів вона заперечує категорично. Їй не зрозуміло, чому за життя батька він не визнав юридично своїх дітей. У судовому засіданні представник позивачів - адвокат Крамар Ю.М. позовну заяву підтримав, просив позовні вимоги задовольнити з підстав, наведених у ній. Вказав, що до позовної заяви долучено також медичні документи, з яких вбачається те, що у позивачів та [PERSON] співпадають групи крові. Що стосується скасування свідоцтв про прийняття спадщини, то представник вказав, що позивача та їхній матері для прийняття спадщини достатньо встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем для отримання спадщини. Позивач [PERSON] у судовому засіданні пояснив, що він є сином [PERSON] . Йому відомо, що батьки спочатку не були одружені, але вони завжди проживали однією сім`єю. Спочатку вони проживали на [ADDRESS] , а потім [PERSON] отримала квартиру по [ADDRESS] . Він пригадує себе з п`ятирічного віку. Тато завжди займався його вихованням: водив у дитсадок, вів у перший клас, допомагав робити уроки. Професію йому теж обрав тато. Про існування сестри по татові йому було відомо, він хотів з нею познайомитися, однак вони ніколи не зустрічалися у неформальній обстановці. Вони зустрічалися одного разу с. Станиля. Він звертав до [PERSON] як «тато». [PERSON] оплачував його витрати, пов`язані з навчанням, весілля, допомагав бавити онуків. Його ніколи не цікавило, чому у нього різні прізвища з батьком. Жодного разу [PERSON] не заперечував своє батьківство. Відповідачка [PERSON] у судовому засіданні позовну заяву визнала у повному обсязі. Пояснила, що у 1980 році вона познайомилася з [PERSON] , коли він був уже розлучений. З іншими жінками [PERSON] стосунків не підтримував. Їй було тоді 24 року, у неї це був перший шлюб. Їхній шлюб ґрунтувався на коханні та повазі. Вони прожили разом у злагоді 40 років. Згодом у них народилося двоє дітей ( [PERSON] та [PERSON] ). Батьком цих дітей був [PERSON] . Запис у графі «Батько» у свідоцтві про народження її дітей як « [PERSON] » був зроблений з її ініціативи. Батько [PERSON] брав постійно участь у вихованні сина [PERSON] та дочки [PERSON] : купував одяг, водив у дитсадок, у школі водив до школи, ходив на дитячі свята. [PERSON] оплачував навчання, дні народження, весілля дітей. Позивачі усе життя називали [PERSON] татом. Спочатку вони проживали на [ADDRESS] у медичному гуртожитку. Вона перебувала у черзі на житло. Їй було зовсім не принципово, що у них з чоловіком були різні прізвища. Згодом вона отримала ордер на квартиру по [ADDRESS] , яка потім була приватизована на ім`я дочки [PERSON] . Після того, як [PERSON] захворів, вона за ним доглядала, її діти, чоловіка брат та племінники. [PERSON] навідалася до батька один раз. Похованням [PERSON] займалася вона та її діти. Що стосується хрещення дітей, то вона повідомила, що її дітей хрестили на третій день після народження. У 1980-ті роки свідоцтв про хрещення не видавали, а записували у Книгу хрещень. Саме тому свідоцтва про хрещення її дітям видані набагато пізніше. Відомості про батька у таку Книгу священик заносив при їхній явці особисто. Шлюб уклали у 1991 році, тому що так захотів [PERSON] . Питання про внесення змін до актових записів про дітей не поставало. Після отримання квартири [ADDRESS] вкартира була приватизована на [PERSON] [PERSON] знав про всі ці процеси. Представниця відповідачки [PERSON] - адвокатка Потічна Н.Ю. у судовому засіданні просила у задоволенні позову відмовити з підстав, наведених у відзиві. Відповідачка [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що вона є дочкою померлого [PERSON] від першого шлюбу. Її батько познайомився з [PERSON] у 1978 році, коли у неї була операція, а [PERSON] працювала у лікарні. Батько тоді часто попивав алкогольні напої. Їй було відомо про іншу сім`ю у батька. Батько ніколи їй матеріально не допомагав. З сім`ї батько пішов у 1980 році. Їй не відомо, чи [PERSON] перед тим проживала з іншими чоловіками. Коли [PERSON] була вагітна, вона подарувала їй коляску. Від свого батька вона ніколи не чула, щоб він заперечував батьківство. Тоді батько з [PERSON] проживав у гуртожитку по [ADDRESS] . Там вони вели спільне господарство. Після цього вони стосунки не підтримували. Її закликали в гості одного разу - коли батькові виповнилося 70 років. Тоді вдома була [PERSON] , яка називала [PERSON] татом, котрий зовсім не заперечував проти цього. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - приватна нотаріуска Трускавецького міського нотаріального округу Ломакіна О.Я. звернулася до суду з заявою, у якій просила проводити розгляд справи у її відсутності. При ухваленні рішення покладається на думку суду. Будучи допитаною у якості свідка, позивачка [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що батько проживав з нею, її матір`ю та братом від самого початку життя. Він постійно допомагав їй. Відколи вона свідомо пам`ятає, завжди називала [PERSON] татом. У дитячому садку він допомагав їй робити корону, відвідував усі дитячі виступи, свята, водив до садочка сам чи з матір`ю. Під час навчання у школі допомагав робити уроки, купував шкільне приладдя, давав кишенькові гроші. Після закінчення школи вона вирішила стати економістом. Батько купив їй ноутбук, оплатив за навчання, кожного дня возив на пари до Дрогобича. Зокрема, батько допоміг їй поступити у коледж. Вона неодноразово бувала у нього на роботі. Всі батькові колеги знали, що вона є його дочкою. Вважає, що саме завдяки батькові її дитинство було найкращим. Коли [PERSON] захворів, вона допомагала у його лікуванні. Одного разу вони зустрілися з відповідачкою [PERSON] у с. Станиля. [PERSON] чула, що вона називає [PERSON] «татом». Відповідачка [PERSON] при зустрічах називала її « [PERSON] ». З [PERSON] вона не спілкувалася. Вони зустрілися тільки тоді, коли дійшло до розподілу спадщини. Похорон батька організувала вона та її брат. Її утримували та виховували [PERSON] та [PERSON] спільно. При веденні домашнього господарства у батьків був спільний бюджет. Батько завжди допомагав мамі у веденні домашнього господарства. Відпочивали також разом. У судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що вона є племінницею покійного [PERSON] , який був рідним братом її батька, а його дочка [PERSON] до нього не приходила жодного разу. Їй відомо, що у її дядька була раніше інша сім`я, але його вигнала перша дружина та дочка від цього шлюбу. Після цього [PERSON] почав жити з [PERSON] . [PERSON] постійно піклувався про своїх дітей - [PERSON] та [PERSON] . Їй відомо, що дітей після народження з пологового будинку забирав дядько. З його слів, він водив дітей у садочок, до школи, їздили на відпочинок. Вона була присутня на весіллі [PERSON] , а [PERSON] займався організацією всього. Її дядько оплачував дітям навчання. Їй не відомо, чи спілкувалися [PERSON] та [PERSON] . Їй відомо, що [PERSON] підтримував [PERSON] до двадцяти років. Дядько часто плакав у її присутності з того приводу, що [PERSON] до нього не приходила. Свідок [PERSON] у судовому засіданні повідомила, що вона є сусідкою [PERSON] . В одному під`їзді вони проживають з 2004 року. З [PERSON] вона регулярно спілкувалася. Вони відвідували одна одну раз або два на тиждень. [PERSON] визнавав себе батьком дітей та постійно проживав у сім`ї. [PERSON] та [PERSON] постійно називали [PERSON] батьком, заперечень з його боку з цього приводу вона ніколи не чула. Вона бачила, як він зустрічав дітей зі школи, купував продукти додому. Свідок [PERSON] у судовому засіданні повідомила, що вона є сусідкою [PERSON] . Родину [PERSON] знає як зразкову. Коли [PERSON] захворіла, вона робила їй уколи. Коли захворів [PERSON] , то [PERSON] та діти піклувалися про нього, зокрема, часто приїжджав [PERSON] . У гостях у [PERSON] вона не бувала. [PERSON] та [PERSON] постійно називали [PERSON] батьком, заперечень з його боку з цього приводу вона ніколи не чула. Вона не бачила [PERSON] п`яним, бійок, сварок з квартири сусідів не чула. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що вона є дружиною [PERSON] . Коли [PERSON] привів її вперше до себе додому, то [PERSON] від представляв як батька. Вона жодного разу не чула, щоб [PERSON] заперечував своє батьківство відносно [PERSON] чи [PERSON] . Її сім`я після весілля живе у Стрию. Вони часто бачилися, приїжджали один до одного в гості. [PERSON] часто їздив до Трускавця допомагати матері, щоб допомагати хворому батькові. Заслухавши учасників судового засідання, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків. Згідно зі ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з п. 3 постанови пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» при розгляді справ про встановлення батьківства щодо дитини, яка народилася до 1 січня 2004 р. , необхідно застосовувати відповідні норми КпШС, беручи до уваги всі докази, що достовірно підтверджують визнання відповідачем батьківства, в їх сукупності, зокрема, спільне проживання й ведення спільного господарства відповідачем та матір`ю дитини до її народження, спільне виховання або утримання ними дитини. Зі свідоцтва про народження [PERSON] , [INFO] , (серія [NUMBER] , виданого повторно 25 серпня 1999 року) вбачається, що її батьками вказано [PERSON] та [PERSON] . У подальшому після укладення шлюбу з [PERSON] 12 лютого 2005 року [PERSON] змінила прізвище на « [PERSON] ». Зі свідоцтва про народження [PERSON] , [INFO] , (серія [NUMBER] , виданого повторно 09 лютого 2018 року) вбачається, що його батьками вказано [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до ч. 3ст. 53 КпШС України при встановленні батьківства суд бере до уваги сумісне проживання і ведення спільного господарства матір`ю дитини та особою, батьківство якої встановлює суд, до народження дитини, або сумісне виховання чи утримання ними дитини, або докази, які достовірно підтверджують визнання особою свого батьківства. Спільне проживання та ведення спільного господарства може підтверджуватися наявністю обставин, характерних для сімейних відносин (проживання в одному жилому приміщенні, спільне харчування, спільний бюджет, взаємне спілкування, придбання майна для спільного користування тощо). Спільне виховання дитини має місце, коли вона проживає з матір`ю та особою, яку остання вважає (або яка вважає себе) батьком дитини, або коли ця особа спілкується з дитиною, проявляє батьківську турботу щодо неї. Під спільним утриманням дитини слід розуміти як перебування її на повному утриманні матері й особи, яку остання вважає (або яка вважає себе) батьком дитини, так і, як правило, систематичне надання цією особою допомоги в утриманні дитини незалежно від розміру допомоги. Згідно зі ст. 55 КпШС України при народженні дитини у матері, яка не перебуває в шлюбі, якщо немає спільної заяви батьків і рішення суду про встановлення батьківства, запис про батька дитини в книзі записів народжень провадиться за прізвищем матері, ім`я, по батькові та національність батька дитини записуються за її вказівкою. Відповідно до п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам при розгляді справ про встановлення батьківства щодо дитини, яка народилася до 01 січня 2004 року, необхідно застосовувати відповідні норми КпШС України, беручи до уваги всі докази, що достовірно підтверджують визнання відповідачем батьківства, в їх сукупності, зокрема, спільне проживання й ведення спільного господарства відповідачем та матір`ю дитини до її народження, спільне виховання або утримання ними дитини. У судовому засіданні судом було достовірно встановлено, що до народження позивачів та після їхнього народження [PERSON] та [PERSON] (до моменту своєї смерті) проживали разом та вели спільне господарство, а у 1991 році зареєстрували шлюб. Зазначені обставини сторонами не заперечувалися. Щодо підтвердження визнання померлим батьківства щодо позивачів суд враховує письмові докази, а також показання свідків, які підтвердили факт спільного проживання [PERSON] та [PERSON] , а також народження в них дітей [PERSON] та [PERSON] . У судовому засіданні доведений факт, що протягом усього часу від народження дітей [PERSON] та [PERSON] до своєї смерті [PERSON] спільно проживав з їхньою матір`ю [PERSON] , які вели спільне господарство, як до їхнього народження, так і після народження та укладення шлюбу,спільно виховали та утримали дітей, що з достовірністю підтверджує визнання померлим [PERSON] факту свого батьківства. Відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] [PERSON] уклав шлюб з [PERSON] 06 квітня 1991 року в Уличненській сільській раді Дрогобицького району Львівської області. Після укладення шлюбу дружині присвоєно прізвище « [PERSON] ». Згідно з довідкою про реєстрацію місця проживання особи № 184 від 12 лютого 2020 року, виданою виконавчим комітетом Трускавецької міської ради [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Згідно з актом № 46 про фактичне проживання особи від 31 серпня 2020 року, складеним ТОВ «Управитель будинку по наданню житлово-комунальних послуг «Тепле житло», [PERSON] , який зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , фактично проживав за адресою: [ADDRESS] , з квітня 2017 року разом зі своїм батьком [PERSON] до дня його смерті [INFO] . Як з письмовими доказами, долученими до матеріалів справи (зокрема, довідки з місця реєстрації, акта про фактичне проживання, долучених фотокарток, квитанцій про оплату за користування житлово-комунальними послугами та ін.), так і показами свідків у судовому засіданні підтверджуються факти спільного проживання та ведення спільного господарства [PERSON] та [PERSON] , спільне виховання та утримання ними дітей. У свідоцтві про хрещення [PERSON] , [INFO] , виданого10 липня 2010 року, вказано, що [PERSON] є дитиною [PERSON] і [PERSON] , охрещена 15 серпня 1983 року у храмі св. Архистратига Михаїла УПЦ Київського патріархату. У свідоцтві про хрещення [PERSON] , виданого 03 лютого 2004 року, вказано, що [PERSON] є дитиною [PERSON] і [PERSON] , охрещений 20 квітня 1982 року у храмі Різдва Пресвятої Богородиці у м. Стебник. З дитинства [PERSON] піклувався про [PERSON] та [PERSON] , приймав участь в їхньому вихованні та постійно надавав кошти на їх утримання. При цьому сусіди [PERSON] , [PERSON] , родичі [PERSON] , [PERSON] знали [PERSON] та [PERSON] як рідних дітей [PERSON] . Ба більше, відповідачка [PERSON] у судовому засіданні не заперечувала факту того, що [PERSON] та [PERSON] є її зведеними братом та сестрою. Коли у 2017 році погіршився стан [PERSON] , саме [PERSON] , [PERSON] взяли на себе основну частину турбот по догляду за батьком, чого не заперечували свідки [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] у судовому засіданні, а коли батько помер, саме [PERSON] та [PERSON] займалися його похованнями. Наведене стверджується показаннями позивачки [PERSON] , яка була допитана у якості свідка, відповідачок [PERSON] та [PERSON] , та свідків [PERSON] , [PERSON] (сусідів), [PERSON] (рідної племінниці [PERSON] ) та [PERSON] (дружини позивача [PERSON] ), які в судовому засіданні ствердили, що за життя [PERSON] визнавав своє батьківство відносно [PERSON] та [PERSON] , приймав участь у їхньому вихованні, постійно проживав з дітьми та їхньою матір`ю і надавав кошти на їх утримання, а також знімками, на яких зафіксовано святкування різних життєвих подій. Таким чином, в судовому засіданні позивачами доведено, що [PERSON] визнавав факт свого батьківства по відношенню до них при житті, чого вимагає ст. 53 КпШС України, яка підлягає застосуванню у цих правовідносинах, а тому позовна вимога про встановлення батьківства [PERSON] відносно [PERSON] та [PERSON] підлягає задоволенню. Що стосується позовної вимоги про зобов`язання Трускавецький міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) внести зміни до актових записів про народження [PERSON] на [PERSON] , де батьком вказати [PERSON] , суд зазначає наступне. У висновку щодо застосування норм права у постанові від 14 листопада 2018 року у справі №425/2737/17 Велика Палата Верховного суду роз`яснила, що суди за правилами цивільного судочинства повинні встановлювати обставини, що підтверджують або спростовують факт народження особи (чи інших немайнових прав), та залежно від встановлених обставин вирішувати питання про неправильність актового запису про дату народження особи і зобов`язання відповідача внести зміни до цього запису, вказавши вірну дату. Натомість у справах про оскарження відмови внести за заявою особи зміни до актового запису цивільного стану суд за правилами адміністративного судочинства вивчає наявність чи відсутність достатніх підстав для прийняття відповідного рішення, зокрема, перевіряє чи відповідні рішення прийняті на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а також, чи прийняті вони обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення. Завдання адміністративного суду у таких справах полягає, насамперед, у перевірці додержання процедури розгляду та прийняття органом реєстрації актів цивільного стану відповідного рішення. Адміністративний суд, розглядаючи такі справи, не вправі вийти за межі їх публічно-правових аспектів і встановлювати юридичні факти, що мають значення для внесення змін до актових записів цивільного стану, зокрема і факт реальної дати народження особи. Таким чином, зобов`язання ВРАЦС внести зміни до актового запису є похідним від позовної вимоги і вирішення питання про неправильність актового запису - у даному випадку про батьківство позивачів і такі позовні вимоги розглядаються в порядку цивільного судочинства. Проте позивачами питання щодо неправильності актового запису про народження в частині батьківства не порушувалося і не було предметом розгляду. При вирішенні судом спорів про визнання батьківства, материнства, оспорювання батьківства чи материнства, встановлення фактів батьківства та материнства зміни до актових записів про народження вносяться відповідно до законодавства, яке регулює порядок внесення змін до актових записів цивільного стану. Відповідно до п. 2.13.1 Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, затверджених наказом Міністерства юстиції України №96/5 12 січня 2011 року підставою для внесення змін до актового запису цивільного стану є, серед іншого, рішення суду про визнання батьківства, в якому зазначено про внесення конкретних змін в актові записи цивільного стану. Таким чином, зазначене рішення суду після набрання ним законної сили є саме по собі підставою для внесення відповідних змін до актових записів про народження позивачів, а тому позовна вимога щодо зобов`язання Трускавецького міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) внести зміни до актових записів про народження [PERSON] на [PERSON] , де батьком вказати [PERSON] задоволенню не підлягає. Що стосується позовних вимог про визнання недійсними свідоцтва про право на спадщину за законом, видане 29 квітня 2020 року приватною нотаріускою Ломакіною О.Я. у спадковій справі № 03/2020 та скасування записів про державну реєстрацію права власності за [PERSON] та за [PERSON] на об`єкт нерухомого майна - 1/3 частку квартири [ADDRESS] , суд приходить до висновку, що у задоволенні вказаних позовних вимог слід відмовити з огляду на наступне. Відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 14 лютого 2008 року, виданого відділом обліку, розподілу та приватизації житла Трускавецької міської ради, квартира [ADDRESS] належить на праві спільної часткової власності [PERSON] та членам сім`ї: [PERSON] , [PERSON] - у рівних частках кожному. [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] , що вбачається зі свідоцтва про смерть, виданого 29 жовтня 2019 року Трускавецьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівській області, актовий запис № 200. Після смерті [PERSON] приватною нотаріускою Трускавецького міського нотаріального округу Ломакіною О.Я. 18 лютого 2020 року зареєстровано спадкову справу № 03/2020, номер у спадковому реєстрі 65530870. 18 лютого 2020 року до приватної нотаріуски Трускавецького міського нотаріального округу Ломакіної О.Я. звернулася з заявою [PERSON] про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом. 29 квітня 2020 року до приватної нотаріуски Трускавецького міського нотаріального округу Ломакіної О.Я. звернулася з заявою [PERSON] про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом. 28 лютого 2020 року [PERSON] звернулася до приватної нотаріуски Трускавецького міського нотаріального округу Ломакіної О.Я. з заявою про відмову від спадщини, однак їй було відмовлено у задоволенні заяви листом нотаріуски Ломакіної О.Я.від 28 лютого 2020 року № 12/02-14, оскільки заявницею не подано жодного документа, що підтверджує родинні зв`язки зі спадкодавцем. З аналогічною заявою до нотаріуси Ломакіної О.Я. звертався і [PERSON] , у задоволенні якої нотаріускою було відмовлено листом від 06 березня 2020 року № 15/02-14 з ідентичних підстав. Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 29 квітня 2020 року, виданого приватною нотаріускою Трускавецького міського нотаріального округу Ломакіною О.Я. у спадковій справі № 03/2020 (зареєстровано у реєстрі за № 111) спадкоємицями після смерті [PERSON] є його дружина - [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) та дочка - [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ), які спадкують по 1/2 частки спадщини, яка складається з 1/3 частки квартири [ADDRESS] . У рівних частках на спадщину обох спадкоємиць свідоцтво про право на спадщину складено також відносно і грошових вкладів, які зберігаються у Акціонерному товаристві Комерційний банк «Приватбанк». Статтею 1301 Цивільного кодексу України, яка є підставою для заявлених позовних вимог, визначено, що свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом. Відповідно до п.27 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» свідоцтво про право на спадщину може бути визнано недійсним не лише тоді, коли особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, але й за інших підстав, установлених законом (стаття 1301 ЦК України). Іншими підставами можуть бути: визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у зв`язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб тощо. Відповідно до п.7 постанови Пленуму Верховного Суду України за № 9 від 06 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. Нормами ст.321 ЦК України та ст.328 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Статтею 1300 Цивільного кодексу України передбачено, що за згодою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину, нотаріус або в сільських населених пунктах - уповноважена на це посадова особа відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини може внести зміни до свідоцтва про право на спадщину. Також зміни до свідоцтва про право на спадщину можуть бути внесені за рішенням суду на вимогу одного із спадкоємців. Тобто зміни до свідоцтва про право на спадщину можуть бути внесені нотаріусом (уповноваженою посадовою особою органу місцевого самоврядування) або в судовому порядку. І в першому, і в другому випадках нотаріус видає спадкоємцям нові свідоцтва про право на спадщину. У справі № 758/5329/15 Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду вказав, що застосування цього правила є можливим у випадку, коли після видачі свідоцтв про право на спадщину з`являться інші спадкоємці, як і у даному випадку, зокрема. Важливим є те, що у разі настання підстав для внесення змін до свідоцтва про право на спадщину законом не обумовлюється, що зміни до нього повинні вноситись внаслідок визнання попереднього свідоцтва недійсним. У такому випадку нотаріус повинен вилучити у спадкоємців раніше видані свідоцтва та замість них видати нові, з актуальною інформацією. Верховний Суд у своїй постанові від 13 листопада 2019 року не зазначив, що передбачений статтею 1300 ЦК України порядок внесення змін до свідоцтва про право на спадщину є самостійним способом захисту прав спадкоємців. У справі № 304/1300/16-ц ВС залишив без змін рішення судів про відмову у задоволенні позову особи та зазначив, що внесення змін до свідоцтва про право на спадщину в судовому порядку може мати місце тоді, коли відсутня згода спадкоємців на внесення таких змін до свідоцтва, а також існують інші обставини, що позбавляють можливості внести такі зміни в нотаріальному порядку. У постанові Верховного суду від 24 липня 2019 року № 304/1300/16-ц вказано, що законодавством України врегульовано можливість внесення змін до свідоцтва про право на спадщину, проте цим правом позивач не скористався, передчасно звернувшись з позовом за захистом прав, які відповідачем не оспорювалися та не порушувалися (постанова від 24.07.2019 року). У матеріалах справи відсутні відомості про те, чи згідні [PERSON] та [PERSON] на внесення змін в уже існуючі свідоцтва про право на спадщину в нотаріальному порядку у випадку встановлення факту батьківства, а натомість вимога про визнання свідоцтв недійсним та скасування записів про реєстрацію права власності заявлена передчасно. На підставі наведеного та

Outcome: partial