Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-13 00:00:00

Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «АХА Страхування» (далі ПрАТ «СК «АХА Страхування») звернулось в суд з позовом до [PERSON] про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди (далі ДТП). Свій позов мотивує тим, що 05.11.2016 року в місті Луцьку сталася дорожньо-транспортна пригода (далі - ДТП), за участю автомобіля [NUMBER], під керуванням [PERSON] цивільно-правова відповідальність якого застрахована позивачем на підставі договору добровільного страхування наземного транспорту № 41124абба від 10.05.2016 року, та автомобіля [NUMBER], під керуванням відповідача [PERSON], цивільно-правова відповідальність якого застрахована в ТДВ «СК «Кредо» згідно полісу ОСЦПВ № АЕ/7144159, в результаті чого автомобіль «Opel Astra» отримав механічні пошкодження. Відповідно до повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду (Європротокол), зазначена ДТП сталася внаслідок порушення Правил дорожнього руху України відповідачем [PERSON] Посилається на те, що сплатили потерпілій стороні страхове відшкодування в розмірі 36571 грн., а ТДВ «СК «Кредо» сплатило позивачеві лише страхове відшкодування з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу в розмірі 15020,62 грн. Вважає, що до позивача перейшло право зворотної вимоги до відповідача на залишок суми, що становить 21550,38 грн. У відповідності до вимог ст. 993 ЦК України, ст. 27 Закону України «Про страхування» позивач звернувся до відповідача із вимогою про повернення вказаних коштів, однак, [PERSON] в добровільному порядку відмовляється сплатити кошти. На підставі наведеного, просить суд стягнути з [PERSON] 21550,38 грн. сплаченого страхового відшкодування та судові витрати по справі. Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 05.01.2018 року розгляд справи вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження. У встановлений в ухвалі суду строк відповідач подала відзив на позовну заяву, а також доповнення до відзиву, відповідно до яких позов не визнала, посилаючись на ту обставину, що її цивільно-правова відповідальність перед третіми особами застрахована у ТзДВ «СК «Кредо» в межах суми 50 000 грн., яка, в даному випадку, й повинна відшкодувати позивачу спірні кошти. Крім того, вказувала, що позивачем невірно обрано спосіб захисту свого порушеного права, так як, в даному випадку, мають місце відносини з відшкодування шкоди в порядку регресу, а не суброгації. Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 06.02.2018 року вирішено здійснити розгляд справи за правилами загального позовного провадження та заміну засідання для розгляду справи по суті підготовчим засіданням. Ухвалами Луцького міськрайонного суду Волинської області від 20.03.2018 року вирішено закрити підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті, відмовлено у задоволенні клопотання відповідача про залучення до участі у справі в якості співвідповідача ТзДВ «СК «Кредо». Представник позивача в судове засідання не зявився, подав суду клопотання про слухання справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує, просить суд позов задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав з підстав зазначених у відзиві на позовну заяву та доповненні до відзиву. Крім того, суду пояснив, що між позивачем та потерпілою стороною немає будь-якого письмового договору про передачу суброгаційних прав. Визначений позивачем розмір шкоди, заподіяної внаслідок ДТП, відповідачем не оспорюється. Просив відмовити в задоволенні позову. Заслухавши думку представника відповідача, дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що 05.11.2016 року в місті Луцьку по вул. Звязківців, 6, сталася дорожньо-транспортна пригода, за участю автомобіля [NUMBER], під керуванням [PERSON] (далі - автомобіль «Opel Astra») та автомобіля [NUMBER], під керуванням відповідача [PERSON] (далі - автомобіль «Volkswagen Jetta»), в результаті чого автомобіль «Opel Astra» отримав механічні пошкодження, що підтверджується повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду (Європротокол), відповідно до якого зазначена ДТП сталася внаслідок порушення Правил дорожнього руху України відповідачем [PERSON]В (а.с. 34). На час скоєння ДТП транспортний засіб «Opel Astra», що належить потерпілому [PERSON], був застрахований у ПрАТ «СК «АХА Страхування» на підставі договору добровільного страхування від 10 травня 2016 року № 41124а6ба (а.с. 12-25) (далі договір добровільного страхування). З метою визначення вартості збитку, заподіяного пошкодженням у ДТП застрахованого транспортного засобу «Opel Astra», було складено звіт № 1198/16 від 18.11.2016 року про незалежну оцінку з визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу, та калькуляцію № 1.003.16.0 до нього, відповідно до яких вартість відновлювального ремонту складала 37431,23 грн. (без урахування фізичного зносу), розмір збитку 15020,62 грн. (з урахування фізичного зносу) (а.с. 35-45). У зв'язку з настанням страхової події, на виконання умов договору страхування від 10 травня 2016 року № 41124а6ба ПрАТ «СК «АХА Страхування» склало страховий акт від 23.11.2017 року № АХА2176524, відповідно до якого до виплати підлягало страхове відшкодування вартості відновлювального ремонту транспортного засобу «Opel Astra» в розмірі 36 571 грн. Відповідно до платіжного доручення від 14.11.2016 року № 282 231 ПрАТ «СК «АХА Страхування» виплатило потерпілій стороні страхове відшкодування в розмірі 36571 грн., що відповідає сумі коштів, витрачених на відновлювальний ремонт автомобіля «Opel Astra» (а.с. 54). Згідно з полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 15.02.2016 року № АЕ/7144159 (далі поліс страхування) цивільно-правова відповідальність відповідача [PERSON] була застрахована у ТзДВ «СК «Кредо» з лімітом за шкоду, заподіяну майну, в розмірі 50 тис. грн. з нульовою франшизою (а.с. 60). 16 червня 2016 року та 23 листопада 2017 року ТзДВ «СК «Кредо» сплатило позивачеві страхове відшкодування на загальну суму 15020,62 грн., що становить вартість матеріального збитку, завданого автомобілю «Opel Astra» з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу (а.с. 61-62). За змістом статті 993 ЦК України та статті 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Відповідно до частин першої та другої статті 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. За змістом ст. 1187, 1188 ЦК України, в їх системному звʼязку, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, зокрема транспортним засобом, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, а шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, зокрема, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Згідно зі статтею 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Правила регулювання деліктних зобов'язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обов'язок. Зокрема, відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обов'язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров'я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов'язкове страхування). До відносин, що випливають з обов'язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства. До сфери обов'язкового страхування належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» № 1961-IV (далі Закон № 1961-IV). Згідно зі ст. 6 Закону № 1961-IV страховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого. За змістом ст..ст. 9, 22-28, 35 Закону № 1961-IV настання страхового випадку (скоєння ДТП) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок ДТП життю, здоров'ю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, пов'язана з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування. При цьому в Законі № 1961-IV визначено порядок розрахунку шкоди, пов'язаної з пошкодженням транспортного засобу. Так, відповідно до статті 29 цього Закону у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством. Такий розрахунок здійснюється згідно з Методикою товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року № 142/5/2092 (далі - Методика). Згідно зі ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана оплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Тобто з метою захисту інтересів потерпілого на страхувальника (зокрема, винуватця ДТП) покладається додаткова (субсидіарна) відповідальність. При цьому страховик, який виплатив страхове відшкодування потерпілому, має право самостійно обирати спосіб захисту свого порушеного права, зокрема право вимоги до винної особи про стягнення коштів у розмірі виплаченого відшкодування. Отже, якщо страхової виплати (страхового відшкодування) недостатньо для повного відшкодування завданої потерпілому шкоди, то страховик, який виплатив страхове відшкодування, на підставі статті 1194 ЦК України має право звернутися безпосередньо до страхувальника або винної особи з вимогою про відшкодування різниці між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Вартість відновлювального ремонту пошкодженого у ДТП транспортного засобу більша за вартість матеріального збитку, а вартість матеріального збитку - це та сума, яку за Законом № 1961-IV має сплатити страховик як страхове відшкодування. Саме такий правовий висновок навів Верховний Суд України у своїй постанові від 31 травня 2017 року у справі №6-2969цс16. В даному випадку, позивач, виплатив потерпілій стороні страхове відшкодування, сума якого більша, ніж сума коштів, отриманих позивачем від ТзДВ «СК «Кредо» в порядку виплати коштів відповідно до Закону № 1961-IV. Тому, позивач має право вимагати сплати залишку виплаченого страхового відшкодування безпосередньо від відповідача, як винуватця ДТП. В судовому засіданні представник відповідача суду пояснив, що його довіритель не оспорює розмір матеріальної шкоди, завданої потерпілій стороні внаслідок ДТП (а.с.35-40). Як було зазначено судом вище, позивач у відповідності до умов договору добровільного страхування відшкодував вартість відновлювального ремонту застрахованого автомобіля «Opel Astra» на суму 36 571 грн. (а.с.52-54). ТзДВ «СК «Кредо» сплатило позивачу в якості страхового відшкодування 15020,62 грн. вартості матеріального збитку з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу на підставі вимог Закону № 1961-IV (а.с. 61-62). Зазначена сума також не оспорювалася відповідачем та її представником. Таким чином, сума виплаченого позивачем страхового відшкодування в розмірі 21550,38 грн. (36571грн. 15020,62 грн.), яка залишилася неповернутою, підлягає сплаті відповідачем на користь ПрАТ «АХА Страхування». Судом встановлено, що позивачем надсилалася відповідачу письмова вимога про повернення спірних коштів, яка залишилась без виконання (а.с. 59). Заперечуючи позов, відповідач вказував на ту обставину, що згідно полісу страхування її цивільно-правова відповідальність перед третіми особами застрахована у ТзДВ «СК «Кредо» з лімітом 50 000 грн., що, на думку [PERSON], є достатнім для покриття позивачу його витрат по відшкодуванню шкоди. Однак, зазначене твердження спростовується вищезазначеною правовою позицією Верховного Суду України. Зокрема, позивач, в даному випадку, сплатив вартість відновлювального ремонту транспортного засобу потерпілого у ДТП, яка є більшою, ніж вартість матеріального збитку із врахуванням коофіцієнта фізичного зносу транспортного засобу, виплаченого ТзДВ «СК «Кредо» на підставі полісу страхування [PERSON] Крім того, доводи представника відповідача, про те, що позивачем обрано невірний спосіб захисту свого порушеного права, також не заслуговують на увагу і спростовуються правовими висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 30 січня 2018 року у справі №910/12500/17, відповідно до якого відносини між сторонами, передбачені статтею 993 ЦК України та статтею 27 Закону України «Про страхування» є відносинами суброгації. Саме на ці правові норми посилався й позивач у своєму позові, а п.п. 29.23. договору добровільного страхування (а.с.20) також передбачено, що у разі виплати страхового відшкодування, до позивача, як страховика, переходить право вимагати повернення виплаченого страхового відшкодування від особи, відповідальної за завдані збитки. За таких обставин, суд приходить до висновку, що спірні кошти слід стягнути з відповідача на користь позивача, а тому позов підлягає до задоволення.

Outcome: approved