Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-21 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду з позовом з тих підстав, що [INFO] померла баба позивача [PERSON] , яка за життя мала право на земельну частку (пай), що знаходиться в САПТЗТ «Підліснівське» Сумського району. Спадщину за законом після неї прийняв її син [PERSON] , однак юридично її не оформив та помер [INFO] . Після смерті батька залишилася спадщина, в тому числі успадкована після бабусі. За життя [PERSON] уклав заповіт на все своє майно на користь позивача. Спадщину позивач прийняв шляхом звернення до Сумської райдержнотконтори з відповідною заявою, отримав свідоцтво про право на спадщину на інше спадкове майно, однак оформити свої спадкові права він позбавлений можливості через те, що Сертифікат на право на земельну частку (пай) був виданий на ім`я уже його померлої баби [PERSON] .. Крім того, нотаріусу необхідно довести прийняття спадщини сином після матері. Посилаючись на ці обставини, представник позивача просив встановити факт прийняття спадщини батьком після смерті матері [PERSON] та визнати за позивачем право власності в порядку спадкування на земельну частку (пай) розміром 4,52 умовних кадастрових гектарів, яка перебувала у колективній власності САПТЗТ «Підліснівське» Сумського району, на підставі Сертифіката, виданого на ім`я померлої [PERSON] , яку після її смерті успадкував її син, а його батько [PERSON] , який помер [INFO] . Представник позивача в судове засідання не з`явився, в письмовій заяві позов підтримав повністю, просив слухати справу без їх участі. Представник Степанівської селищної ради Сумського району Сумської області для розгляду справи до суду не з`явився, від них надійшла заява, в якій вони просили справу слухати у їх відсутність, при винесенні рішення покладались на розсуд суду. Вивчивши матеріали справи, суд вважає вимоги обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, - і не оспорюється сторонами, - що [INFO] в с. Новосуханівка Сумського району Сумської області народився [PERSON] , а його батьками являються [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серія [NUMBER] від 12 жовтня 1970 р. (арк.с.8). В свою чергу [PERSON] народився [INFO] , а його батьками являються [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується Витягом з державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження від 08 січня 2021р. №00029154137 (арк.с.23). [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть (арк.с.14). Після її смерті відкрилась спадщина на належне померлій майно. За рішенням виконкому Підліснівської сільської Ради народних депутатів від 11 квітня 1995 року, КСП «Підліснівське» виданий 10 липня 1995 року Державний акт на право колективної власності на землю серії СМ № 18 та передано 3979.1 га землі (арк.с.9-11). До даного Державного акту затверджений список громадян-членів КСП, до якого була включена за порядковим № 616 баба позивача [PERSON] (арк.с.12,13). На підставі рішення Сумської РДА від 20 березня 1996 року [PERSON] видано Сертифікат на право на земельну частку (пай) серії СМ № 017788, розміром 4,52 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), яка перебуває у колективній власності Сільськогосподарського акціонерно-пайового товариства закритого типу «Підліснівське», як члену даного господарства. Даний Сертифікат на право на земельну частку (пай) було зареєстровано у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за № 616 (арк.с.15). Отже, суд приходить до висновку, що [PERSON] мала право на земельну частку (пай) розміром 4,52 в умовних кадастрових гектарах і на законних підставах володіла спірною земельною ділянкою. За життя [PERSON] заповіту не залишила. Спадщину після померлої [PERSON] прийняв її син [PERSON] фактично шляхом вступу в управління та володіння спадковим майном, а саме провів поховання матері, після її смерті заволодів її особистими речами, що були в її будинку та домогосподарстві, в тому числі отримав Сертифікат на право на земельну частку (пай) серія СМ № 017788 від 20.03.1996 року, однак юридично її не оформив. Відповідно до ст. 549 Цивільного Кодексу Української РСР в редакції 1963 року визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Згідно довідки виконавчого комітету Степанівської селищної ради Сумського району Сумської області, [PERSON] , яка померла [INFO] , являлась постійним мешканцем [ADDRESS] ; до смерті і на момент смерті постійно проживала та була зареєстрована одна за вказаною адресою. Від імені [PERSON] сільською радою заповіт не посвідчувався (арк.с.18). [INFO] в с. Червоний Кут Сумського району Сумської області помер батько позивача [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть (арк.с.16). Після його смерті відкрилась спадщина на належне померлому майно, в тому числі успадковане після матері [PERSON] .. 26 січня 2004 року [PERSON] уклав заповіт на належне йому майно на користь сина [PERSON] . (арк.с.35). Єдиним спадкоємцем майна після померлого [PERSON] є його син [PERSON] , який спадщину прийняв шляхом звернення у визначений законом термін до Сумської райдержнотконтори з відповідною заявою, де отримав свідоцтв про право на спадщину за заповітом на частину спадкового майна, зокрема на земельну ділянку площею 4,1101 га (арк.с.17). Спадкова справа після померлого [PERSON] заведена Сумською райдержнотконторою 27 серпня 2010 року за заявою позивача (а.с.32-45). Згідно копії довідки виконавчого комітету Підліснівської сільської ради Сумського району Сумської області, [PERSON] , який помер [INFO] на день смерті був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] разом дружиною [PERSON] , сином [PERSON] , донькою [PERSON] та онукою [PERSON] .. Заповіт від імені [PERSON] посвідчений в Підліснівськиій сільській раді 26.01.2004 р. за № 16, не змінювався та не відмінявся (арк.с.35). Позивач є єдиним спадкоємцем померлого [PERSON] за заповітом. Згідно копії довідки Міськрайонного управління у м. Сумах та Сумському районі від 24 грудня 2020 року, вартість земельної частки (паю), місце розташування якої АПТЗТ «Підліснівське» складає 148896,83 грн. (арк.с.22). 17 грудня 2020 року представник позивача звертався до Сумської районної державної нотаріальної конториз проханням видати на ім`я його довірителя свідоцтво про право на спадщину за заповітом на право на земельну частку (пай), посвідчене Сертифікатом на право на земельну частку (пай) серії СМ № 017788, що знаходиться в САПТЗТ «Підліснівське» Сумського району після смерті батька [PERSON] ,але в зв`язку з тим, що Сертифікат на право на земельну частку (пай) був виданий після смерті [PERSON] та у зв`язку з тим, щоне було надано документів, що безспірно підтверджували б, що [PERSON] прийняв спадщину після померлої [INFO] [PERSON] , йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на право на земельну частку (пай) після батька [PERSON] (арк.с.20). Згідно ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщина) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Відповідно ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Виходячи з положень ст. 5 ЗК України (зразка 1990 року) кожний член колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства у разі виходу з нього має право одержати свою частку землі в натурі (на місцевості), яка визначається в порядку, передбаченому частинами шостою і сьомою статті 6 цього Кодексу. Право на земельну частку може бути передано у спадщину в порядку і на умовах, передбачених цивільним законодавством щодо успадкування майна, та статутом відповідного колективного підприємства. Згідно з Указом Президента України від 10 листопада 1994 року № 666/94 «Про невідкладні заходи щодо прискорення земельної реформи у сфері сільськогосподарського виробництва» право на земельний пай може передаватись у спадок. Установлено, що кожний член колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства має право безперешкодно вийти з нього та одержати безкоштовно у приватну власність свою частку землі (пай) у натурі (на місцевості), що засвідчується державним актом на право приватної власності на землю. Відповідно до п.п. 16-17 розділу X «Перехідні положення» ЗК України 2001 року громадянам - власникам земельних часток (паїв) за їх бажанням виділяються в натурі (на місцевості) земельні ділянки з видачею державних актів на право власності на землю. Сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними права вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства. Сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю. Згідно зі ст. 1 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» право на земельну частку (пай) мають, зокрема: колишні члени колективних сільськогосподарських підприємств, сільськогосподарських кооперативів, сільськогосподарських акціонерних товариств, у тому числі створених на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств, а також пенсіонери з їх числа, які отримали сертифікати на право на земельну частку (пай) у встановленому законодавством порядку; громадяни - спадкоємці права на земельну частку (пай), посвідченого сертифікатом. Відповідно до роз`яснень п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» при вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку (пай). Якщо спадкодавець мав право на земельну частку (пай), але за життя не одержав сертифіката на право власності на земельну частку (пай) при вирішенні спору про право спадкування на земельну частку (пай) суд застосовує положення чинного на час існування відповідних правовідносин Земельного кодексу України 1990 року, Указу Президента України від 8 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» та відповідні норми ЦК УРСР. У цьому разі слід ураховувати, що згідно з пунктом 17 Перехідних положень Земельного кодексу України від 28 жовтня 2001 року сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам таких часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю. Згідно ч.1 ст. 1298 ЦК України, свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини. Відповідно вимог ст. 49 Закону України «Про нотаріат» та п.1 глави 13 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, якщо, зокрема, не подано відомості (інформацію) та документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії. Відповідно до п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» при розгляді цих справ, судом перевіряється наявність обґрунтованої постанови про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальних дій, зокрема відмови у видачі свідоцтва про спадщину. Згідно абзацу 3 пункту 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. За змістом ст. 392 Цивільного Кодексу України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ч. 1 ст. 1225 ЦК України, право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Згідно п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», відповідно до статті 1225 ЦК (435-15) право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. Відповідно до п. г ч.1 ст. 81 ЗК України, громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини. Відповідно до п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» при розгляді цих справ, судом перевіряється наявність або відсутність спадкової справи стосовно спадкодавця у державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини, наявність обґрунтованої постанови про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальних дій, зокрема відмови у видачі свідоцтва про спадщину. Відповідно до положень статті 1216 Цивільного кодексу України, спадкування є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно із вимогами статті 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до положень частини 1 статті 1220 Цивільного кодексу України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Відповідно до частини 3 статті 1223 ЦК України, право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 396 ЦК України, в разі відсутності документів на право власності власник може вимагати визнання права власності в судовому порядку. Враховуючи обставини справи, суд дійшов висновку, що позов є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню. Оскільки земельна ділянка в умовних кадастрових гектарах за життя належала [PERSON] , майно після її смерті успадкував її син [PERSON] , спадкоємцем після якого є позивач, за наведених обставин позивач має право успадкувати право власності на земельну частку (пай), сертифікат на який виданий на ім`я [PERSON] після її смерті. На підставі викладеного,

Outcome: approved