Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-14 00:00:00

Представник ТОВ «Порше Лізинг Україна» 17 вересня 2015 року звернувся до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором фінансового лізингу (а. с. 3-14). В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що 28 березня 2013 року між ТОВ «Порше Лізинг Україна» та [PERSON] був укладений договір про фінансовий лізинг № 00006722, за умовами якого позивач зобовязався передати у розпорядження відповідача транспортний засіб типу VW Touareg NF 3.0 I V6 TDI, 2013 року виробництва, шасі № WVGZZZ7PZDD026543, двигун № СRС 113768, а відповідач зобовязався прийняти обєкт лізингу та сплати за нього відповідно до графіку платежів грошові кошти, загальний розмір яких становить еквівалент у гривні 64\~600,00 доларів США, не враховуючи авансового платежу на суму, що становить еквівалент 19\~380,00 доларів США. Умовами договору передбачено, що у разі не здійснення відповідачем хоча б одного лізингового платежу, при цьому прострочення лізингового платежу триває більш, ніж 30 днів, лізингодавець має право розірвати договір і витребувати обєкт лізингу від лізингоотримувача, а у разі якщо останній відмовляється від повернення або затримує повернення обєкту лізингу, лізингодавець має право на вилучення обєкту лізингу без попередньої згоди [PERSON] Починаючи з травня 2014 року [PERSON] здійснювала лізингові платежі не регулярно, а з січня 2015 року припинила здійснювати лізингові платежі, у звязку з чим станом на 03 вересня 2015 року у відповідача наявна заборгованість перед позивачем за договором про фінансовий лізинг № 00006722 від 28 березня 2013 року у розмірі 77\~696,86 грн. Зазначене стало причиною для звернення ТОВ «Порше Лізинг Україна» до суду з даним позовом, в якому позивач просив суддя стягнути з відповідача основну суму заборгованості за вказаним договором у розмірі 77\~696,86 грн., збитки у сумі 503\~534,15 грн., штраф у розмірі 3\~869,93 грн., пеню у сумі 4\~146,02 грн., 3% річних у розмірі 1\~243,81 грн. та інфляційні витрати у розмірі 25\~720,96 грн., а разом 616\~211,73 грн.; також просив суд стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати. Представник інтересів позивача електронним звязком надіслав на адресу суду заяву про розгляд даної цивільної справи без його участі, в заяві вказав, що позовні вимоги підтримує, проти розгляду справи у заочному порядку не заперечує (а. с. 118). Відповідач у судове засідання не зявилася, представника своїх інтересів для участі в розгляді даної цивільної справи не направила, про час, дату та місце розгляду справи була повідомлена належним чином (а. с. 135), про причини неявки у судове засідання не повідомила. За таких обставин, а також приймаючи до уваги, що представник позивача не заперечує проти заочного розгляду справи, в матеріалах справи достатньо доказів для ухвалення по справі заочного рішення, суд на підставі ч. 4 ст. 169 ЦПК України вважає можливим розглянути справу за відсутності відповідача за правилами постановлення заочного рішення. Дослідивши матеріали даної цивільної справи, суд приходить до висновку щодо можливості часткового задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. Судом встановлено, що між ТОВ «Порше Лізинг Україна» та [PERSON] 27 березня 2013 року був укладений договір про фінансовий лізинг № 00006722, за умовами якого позивач зобовязався передати у розпорядження відповідача транспортний засіб типу Wolkswagen Touareg NF 3.0 I V6 TDI, 2013 року виробництва, шасі №WVGZZZ7PZDD026543, двигун № СRС 113768, а відповідач зобовязався прийняти обєкт лізингу та сплати за нього відповідно до графіку платежів грошові кошти, загальний розмір яких становить еквівалент у гривні 64\~600,00 доларів США, не враховуючи авансового платежу на суму, що становить еквівалент 19\~380,00 доларів США. Строк дії договору до 15 березня 2018 року (а. с. 15, 16-25, 26-30). Відповідно до акту прийому передачі до договору фінансового лізингу № 00006722 від 28 березня 2013 року 08 квітня 2013 року відбулась фактична передача лізингоотримувачу [PERSON] автомобіля типу Wolkswagen Touareg NF 3.0 I V6 TDI, 2013 року виробництва, шасі № WVGZZZ7PZDD026543, двигун № СRС 113768 (а. с. 31). Умовами договору передбачено, що у разі не здійснення відповідачем хоча б одного лізингового платежу, при цьому прострочення лізингового платежу триває більш, ніж 30 днів, лізингодавець має право розірвати договір і витребувати обєкт лізингу від лізингоотримувача, а у разі якщо останній відмовляється від повернення або затримує повернення обєкту лізингу, лізингодавець має право на вилучення обєкту лізингу без попередньої згоди [PERSON] Станом на 03 вересня 2015 року у звязку з неналежним виконанням [PERSON] зобовязань щодо щомісячного здійснення лізингових платежів у відповідача наявна заборгованість перед позивачем, яка станом на 03 вересня 2015 року становить 77\~696,86 грн. та про повернення обєкту лізингу. 03 квітня 2015 року відповідачем на адресу позивача було направлено нагадування про необхідність здійснення лізингових платежів (а. с. 53-54), яку адресат отримала 11 квітня 2015 року (а. с. 55). Постановою державного виконавця відділу державної виконавчої служби Деснянського районного управління юстиції у м. Києві було відкрито виконавче провадження № 47964454 на підставі виконавчого напису, вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] 18 червня 2015 року за реєстровим № 680 щодо зобовязання повернути від [PERSON] транспортний засіб Wolkswagen Touareg NF 3.0 I V6 TDI, 2013 року виробництва, шасі № WVGZZZ7PZDD026543, двигун № СRС 113768 (а.с. 56. 57). Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст.ст. 10, 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Статтями 27, 46 ЦПК України передбачено, що обов'язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси. Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні, так і обов'язок із доказування обставин при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, що випливає зі змісту ст. 27 ЦПК України. Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв'язок доказів у їх сукупності. Згідно ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Пунктом 1 ч. 1 ст. 1 ЗУ «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» визначено, що фінансова установа юридична особа, яка відповідно до закону надає одну чи декілька фінансових послуг, а також інші послуги (операції), пов'язані з наданням фінансових послуг, у випадках, прямо визначених законом, та внесена до відповідного реєстру в установленому законом порядку. До фінансових установ належать банки, кредитні спілки, ломбарди, лізингові компанії, довірчі товариства, страхові компанії, установи накопичувального пенсійного забезпечення, інвестиційні фонди і компанії та інші юридичні особи, виключним видом діяльності яких є надання фінансових послуг, а у випадках, прямо визначених законом, - інші послуги (операції), пов'язані з наданням фінансових послуг. Не є фінансовими установами (не мають статусу фінансової установи) незалежні фінансові посередники, що надають послуги з видачі фінансових гарантій в порядку та на умовах, визначених Митним кодексом України. Частиною 1 ст. 806 ЦК України за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі). Згідно з ч. 1 ст. 807 ЦК України предметом договору лізингу може бути неспоживна річ, визначена індивідуальними ознаками, віднесена відповідно до законодавства до основних фондів. Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЗУ «Про фінансовий лізинг» предметом договору лізингу (далі - предмет лізингу) може бути неспоживна річ, визначена індивідуальними ознаками та віднесена відповідно до законодавства до основних фондів. Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Відповідно до п. 8.3.1. Умов договору, укладеного між сторона, якщо лізингоодержувач прострочить виплату лізингового платежу протягом більш ніж 10 (десять) робочих днів, лізингодавець має право надіслати лізингоодержувачу першу вимогу щодо сплати в письмовій формі. Якщо Відповідач не здійснить оплату протягом 7 (семи) робочих днів з моменту відправлення першої вимоги щодо сплати, лізингодавець надсилає в такий же спосіб другу вимогу щодо сплати, яка продовжує строк здійснення оплати ще на 8 (вісім) робочих днів. У випадку якщо лізингоодержувач не здійснить оплату у вказаний термін, лізингодавець має право направити лізингоодержувачу третю вимогу щодо сплати та відмовитися від договору в односторонньому порядку, за п. 12.6.1. договору. Сторони погоджуються, що невиконання зобов'язань після надіслання другої платіжної вимоги означає, що лізингоодержувач не має наміру в подальшому виконувати свої зобов'язання за цим договором. Згідно п. 12.13 Умов лізингу у випадках передбачених п. 12.6 та 12.12. договір вважається розірваним на 10-й (десятий) робочий день з дня надіслання письмового повідомлення стороною на адресу іншої сторони. Таким чином, враховуючи те, що вимогу було направлено відповідачу 03 квітня 2015 року, договір є розірваним 17 квітня 2015 року. Враховуючи вищевикладене суд приходить до висновку щодо доведеності та обґрунтованості позовних вимог в частині стягнення з відповідача на користь позивача основної суми заборгованості за договором фінансового лізингу № 00006722 від 28 березня 2013 у розмірі 77\~696,86 грн. Відповідно до ч. 2 ст. 7 Закону України «Про фінансовий лізинг» лізингодавець має відмовитися від договору лізингу та вимагати повернення предмета лізингу у спірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса, якщо лізингоодержувач не сплатив лізинговий платіж частково або у повному обсязі та прострочення становить більше 30 днів. Згідно п. 13.6. Умов лізингу якщо лізингодавець не зможе здійснити своє право на вилучення (повернення), як передбачено у пункті 13, він матиме право на вилучення об'єкту лізингу у лізингоотримувача в примусовому порядку відповідно до виконавчого напису нотаріуса. З матеріалів справи вбачається (а. с. 68), що послуги нотаріуса з вчинення виконавчого напису щодо зобов язання відповідача повернути позивачу предмет лізингу, коштували позивачу 3\~250,00 грн., у звязку з чим суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача зазначену суму грошових коштів. Згідно п. 6.18. Умов лізингу сторони погодили, що у випадку розірвання договору за ініціативою позивача відповідно до п. 12 договору, лізинговий платіж буде вважатися платою за користування об'єктом лізингу. Таким чином, [PERSON] повинена компенсувати позивачу упущену вигоду у вигляді щомісячних платежів за фактичний час користування об'єктом лізингу (за період з дня розірвання договору до дати звернення до суду з даним позовом), а саме: - щомісячного лізингового платежу за квітень 2015 року на суму 31 483,18 грн., належного до сплати відповідно до Плану відшкодування не пізніше 15 квітня 2015 року; - щомісячного лізингового платежу за травень 2015 року на суму 28 249,12 грн., належного до сплати відповідно до Плану відшкодування не пізніше 15 травня 2015 року; - щомісячного лізингового платежу за червень 2015 року на суму 28 164,72 грн., належного до сплати відповідно до Плану відшкодування не пізніше 15 червня 2015 року; - щомісячного лізингового платежу за липень 2015 року на суму 28 167,41 грн., належного до сплати відповідно до Плану відшкодування не пізніше 15 липня 2015 року; - щомісячного лізингового платежу за серпень 2015 року на суму 28 263,86 грн., належного до сплати відповідно до Плану відшкодування не пізніше 15 серпня 2015 року. Отже, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача 144 328,29 грн. суми упущеної вигоди у вигляді щомісячних платежів за фактичний час користування обєктом лізингу. Вирішуючи позовні вимоги позивача до відповідача про стягнення решти суми збитків у розмірі 355\~955,86 грн., які складаються з суми ПДВ за вчинення виконавчого напису нотаріуса 650,00 грн., 3558,41 грн. витрат з ПДВ на повернення обєкту лізингу, 12\~000,00 грн. витрат з ПДВ на юридичну допомогу, 339\~747,45 грн. суми упущеної вигоди у вигляді процентів та комісії, які входять до складу лізингового платежу за період з вересня 2015 року по березень 2018 року суд вважає за необхідне відмовити у їх задоволенні як у недоведених, необґрунтованих та безпідставних. Роблячи такий висновок суд, окрім іншого, виходив з того, що оскільки обєкт лізингу так і не був повернутий позивачу станом на день звернення до суду з даним позовом, проте така можливість залишається, а отже вимоги щодо стягнення суми упущеної вигоди у вигляді процентів та комісії, які входять до складу лізингового платежу за період з вересня 2015 року по березень 2018 року. Пунктом 8.2.2. договору передбачено, що у випадку прострочення сплати платежу до лізингоодержувача застосовуються наступні штрафні санкції за вимоги щодо сплати, надіслані лізингоотримувача: еквівалент 15 дол. США за першу вимогу, еквівалент 20 дол. США за другу вимогу, еквівалент 25 дол. США за третю вимогу. Таким чином, через порушення відповідачем своїх зобов'язань за договором, що полягала у несплаті щомісячних лізингових платежів згідно виставлених і надісланих рахунків, позивачем були застосовані наступні штрафні санкції, що не сплачені відповідачем, зокрема: - частково несплачений штраф у розмірі 165,75 грн. за надіслання третього нагадування про несплату, відповідно до рахунку № 00248666 від 08 січня 2015 року; - частково несплачений штраф у розмірі 44,27 грн. за надіслання третього нагадування про несплату, відповідно до рахунку № 00253558 від 19 січня 2015 року; - частково несплачений штраф у розмірі 217,95 грн. за надіслання третього нагадування про несплату, відповідно до рахунку № 00255673 від 04 лютого 2015 року; - штраф у розмірі 761,40 грн. за надіслання третього нагадування про несплату, відповідно до рахунку № 00259958 від 17 лютого 2015 року; - штраф у розмірі 883,99 грн. за надіслання третього нагадування про несплату, відповідно до рахунку № 00261275 від 04 березня 2015 року; - штраф у розмірі 819,55 грн. за надіслання третього нагадування про несплату, відповідно до рахунку № 00265507 від 18 березня 2015 року; - штраф у розмірі 977,02 грн. за надіслання третього нагадування про несплату, відповідно до рахунку № 00267270 від 03 квітня 2015 року. Таким чином стягненню з відповідача на користь відповідача полягає сума штрафу у розмірі 3\~869,93 грн. Згідно з п. 8.2.1. Умов лізингу у випадку прострочення сплати платежу до лізингоотримувача застосовуються наступні штрафні санкції: пеня у розмірі 10% річних від вчасно невиплаченої суми за кожен день затримки до моменту повної виплати платежу. Кількість днів простроченняПеріод нарахування пеніСтавка пені згідно з Договором, %Розмір заборгованості, грн.Розмір пені, грн. зпо 23115.01.201503.09.201510,017 141,971 084,88 20015.02.201503.09.201510,027 062,141 482,86 17215.03.201503.09.201510,033 492,751 578,29 Таким чином стягненню з відповідача на користь позивача полягає пеня у розмірі 4\~146,03 грн., проте враховуючи, що позивач просить суд стягнути з відповідача пеню у сумі 4\~146,02 грн., суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги позивача в цій частині. Відповідно до положень ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Приймаючи до уваги вищевикладене суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача суму 3-х % річних у розмірі 1\~243,81 грн., а також 25\~720,86 грн. інфляційних витрат, виходячи з наступного розрахунку: № п/пКількість днів простроченняПеріод нарахування процентівРозмір заборгованості, грн.3% річних, грн. 3по 1.23115.01.201503.09.201517 141,97325,46 2.20015.02.201503.09.201527 062,14444,86 3.17215.03.201503.09.201533 492,75473,49 Всього: 1 243,81 №п/пПеріод простроченняСума прострочення, (грн.)Сукупний індекс інфляціїЗростання боргу у зв'язку з інфляцією, (грн.) 3по 1.15.01.201503.09.201517 141,971,3936 736,81 2.15.02.201503.09.201527 062,141,3519 501,96 15.03.201503.09.201533 492,751,2839 482,18 Всього: 25 720,96 Вирішуючи питання розподілу судових витрат, враховуючи результат вирішення справи, на підставі ст. 88 ЦПК України суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача понесені останнім документально підтвердженні витрати по сплаті судового збору пропорційно задоволеним вимогам у розмірі 3903,84 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial