Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-14 00:00:00

Представник позивачки звернулася до суду мотивуючи це тим, що в квітні 1997 року правління радгоспу «Райпольський» Петрівського району Кіровоградської області виділило для проживання сімї позивачки житловий будинок по вулиці Чапаєва, 41, с. Іванівка Петрівського району, Кіровоградської області. Через деякий час після виділення житлового будинку для проживання сімї позивачки, правління радгоспу «Райпольський» дозволило їй готувати документи на приватизацію вище зазначеного житлового будинку, після чого позивачка за власні кошти виготовила технічний паспорт та зайнялася оформленням документів. Однак в сільському господарстві та й і в даному господарстві розпочалися реформи. В процесі реорганізації житловий фонд сільськогосподарських підприємств нікому не було передано, а згодом було ліквідовано дане господарство, в результаті житловий будинок залишився без власника, що стало перешкодою в приватизації, а відповідно позивачка [PERSON] без власника не змогла приватизувати зазначений будинок. Позивачка більше десяти років відкрито, безперервно володіла вище зазначеним будинком, а тому просить суд визнати право власності на вказаний житловий будинок з надвірними будівлями за набувальною давністю. В судове засідання представник позивачки не зявилася, але письмовою заявою прохала суд справу розглядати без її участі, позов підтримала повністю. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, проте письмовою заявою прохала суд розглядати справу без її участі, позовні вимоги визнала в повному обсязі. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що в квітні 1997 року правління радгоспу «Райпольський» Петрівського району Кіровоградської області виділило для проживання сімї позивачки житловий будинок по вулиці Чапаєва, 41 с. Іванівка Петрівського району, Кіровоградської області. Через деякий час після виділення житлового будинку для проживання сімї позивачки, правління радгоспу «Райпольський» дозволило їй готувати документи на приватизацію вище зазначеного житлового будинку, після чого позивачка виготовила технічний паспорт та зайнялася оформленням документів. В процесі реорганізації житловий фонд сільськогосподарських підприємств нікому не було передано, а згодом було ліквідовано дане господарство, в результаті житловий будинок залишився без власника, що стало перешкодою в приватизації, а відповідно [PERSON] без власника не змогла приватизувати зазначений будинок. Як вбачається із технічного паспорту на будинок, він зареєстрований в БТІ, реєстровий № 44/1 (а.с. 6-8), однак правовстановлюючий документ на будинок відсутній. Тобто на даний час в результаті ліквідації такого господарства не існує, а також не існує фактичного власника будинку, в результаті чого позивачка взагалі позбавлена можливості щодо приватизації зазначеного житлового будинку в належний спосіб та зареєструвати право власності. У відповідності до довідки Іванівської сільської ради Петрівського району Кіровоградської області № 132,133,134 від 28.08.2015 року позивачка зі своєю сімєю постійно проживає та обслуговує житловий будинок, який знаходиться в с.Іванівка по вул. Чапаєва,41 з 1997 року (а.с.9-11). Таким чином, позивачка більше 10 років проживає у [INFO], однак після того як було ліквідовано радгосп «Райпольський» , в результаті вище зазначений житловий будинок залишився без власника, що стало перешкодою в його приватизації. Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема з правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно з ч. 1 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом 10 років або рухомим майном протягом 5 років, набуває право власності на це майно (набувальна давність). Відповідно до п. 8 прикінцевих та перехідних положень ЦК України правила статті 344 Цивільного кодексу України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом, тобто з 01.01.2001 року. Зважаючи на ту обставину, що з 1997 року позивачка добросовісно заволоділа житловим будинком по вулиці Чапаєва,41 в с. Іванівка, Петрівського району Кіровоградської області та відкрито і безперервно користується будинком, тобто більше 10 років, а тому має право на визнання за ним права власності на вказане нерухоме майно за набувальною давністю. Спірні відносини є цивільними правовідносинами і регулюються нормами цивільного законодавства ст. 47 Конституції України; ст.ст. 328, 344, 392 ЦК України, відповідно до яких кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги обґрунтовані та мають бути задоволені, а тому за позивачкою можливо визнати право власності на житловий будинок № 41 з надвірними будівлями, що знаходиться по вулиці Чапаєва в с. Іванівка Петрівського району Кіровоградської області. На підставі викладеного,

Outcome: approved