Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-24 00:00:00

представник позивача просить суд позбавити [PERSON], [INFO] батьківських прав відносно його малолітньої дочки [PERSON], [INFO] та стягнути з [PERSON], [INFO] витрати понесені на правову допомогу в сумі 7500 грн. 00 коп. та витрати понесені на оплату судового збору в сумі 704 грн. 80 коп., посилаючись на те, що 14.06.2012 у позивача та відповідача народилась спільна дочка [PERSON]. Сторони не перебували у зареєстрованому шлюбі, але проживали однією сім'єю до 2014. В 2014 стосунки між ними припинились і [PERSON] залишив позивача та їхню спільну малолітню дочку. [PERSON] була зареєстрована у органах РАЦС зі слів матері, в зв'язку з чим позивач отримувала соціальну допомогу, як матір одиначка. З часу припинення спільного проживання, відповідач звернувся до суду з позовом про встановлення його батьківства по відношенню до [PERSON], та за рішенням суду його вимоги були задоволені. Позивач була вимушена повернути державі значну суму грошових коштів, які отримувала в якості соціальної допомоги і своїми діями [PERSON] поставив її та їхню доньку у вкрай скрутне матеріальне становище, внаслідок чого позивач вимушена була поїхати на заробітки, залишивши малолітню дитину на опіку своєї матері. Рішенням Ватутінського міського суду Черкаської області від 26.12.2014 з відповідача стягнуто аліменти на утримання дочки [PERSON], 2012 року народження в розмірі ј частини всіх видів його доходів, але не менше ніж 30% відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Вказане рішення суду відповідач не виконував, та станом на 11.09.2018 мав заборгованість по сплаті аліментів в сумі 38300 грн. 00 коп. В 2014 [PERSON] звернувся до виконавчого комітету Ватутінської міської ради з заявою про визначення йому днів та годин побачень з дочкою [PERSON], та отримав рішення, відповідно до якого мав можливість бачитись з дочкою щотижня у середу та суботу з 16.00 год. до 19.00 год. в присутності позивача, але з дочкою зустрівся тільки 2 рази. Таким чином відповідач протягом п'яти років ухиляється від здійснення своїх батьківських обов'язків, не цікавиться потребами своєї доньки, не допомагає їй матеріально, не займається її духовним розвитком, не цікавиться станом здоров'я, харчуванням, навчанням, забезпеченням одягом, взуттям, навчальним приладдям, іграшками тощо. Позивач взяла весь тягар по утриманню дитини на себе. Для повноцінного розвитку протягом 2017-2018 дівчинка відвідувала Ватутінську спеціалізовану школу І-ІІІ ступенів №1 по навчальному проекту «Інтелект України», є постійною ученицею Клубу дитячого дозвілля «Супер Дітки» м. Ватутіне, відвідує заняття з фортепіано в Ватутінській дитячій школі мистецтв. Крім того, позивач весь вільний час приділяє увагу доньці. Вони грають в розвиваючі ігри, навчаються читати, ходять на ігрові майданчики, та максимально відвідують всі дитячі заходи м. Ватутіне і, за можливості, їздять до інших міст задля всебічного розвитку світогляду дитини. Жодного разу батько дитини ні разом з позивачем, ні окремо з дитиною не провів час в її інтересах. Про успіхи доньки відповідач дізнався виключно з поданого позову, так як є повністю байдужим до дитини і виконувати свої батьківські обов'язки свідомо не бажає. Позивач звернулася до виконавчого комітету Ватутінської міської ради про вирішення питання доцільності позбавлення батьківських прав відповідача та комісія з питань захисту прав дитини, дослідивши всі обставини, прийшла до висновку про необхідність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно його дочки [PERSON]. Позивач вважає, що за шість років відповідач не вклав у розвиток своєї дочки нічого, у всіх здобутках дочки немає його заслуги, а тому позивач і ставить питання про позбавлення його батьківських прав відносно їх дочки. Відповідач [PERSON] та його представник позовні вимоги про позбавлення батьківських прав не визнають повністю та вважають, що свої батьківські обов'язки [PERSON] виконує, заборгованість по аліментах він сплатив в повному обсязі. А також [PERSON] пояснив, що позивачка та її мати перешкоджають йому зустрічатися з дитиною. Представник Органу опіки та піклування Ватутінської міської ради Черкаської області, позовні вимоги [PERSON] підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити, оскільки відповідач свідомо нехтує своїми батьківськими обов'язками. Орган опіки та піклування прийшов до такого висновку виключно в інтересах неповнолітньої. Суд, заслухавши учасників судового засідання, свідків та вивчивши письмові докази, вважає за необхідне позовні вимоги задовольнити повністю. Вимоги позивача законні, обґрунтовані та підтверджуються належними доказами. Відповідно до ст. 4 ЦПК України особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В судовому засіданні встановлено, що 14.06.2012 у сторін в незареєстрованому шлюбі народилася дочка [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с.6). В 2014 стосунки між ними припинились і [PERSON] залишив позивача та їхню спільну малолітню дочку. [PERSON] була зареєстрована у органах РАЦС зі слів матері, в зв'язку з чим позивач отримувала соціальну допомогу, як матір одиначка. З часу припинення спільного проживання, відповідач дійсно звернувся до суду з позовом про встановлення його батьківства по відношенню до [PERSON], та за рішенням суду його вимоги були задоволені. Позивач була вимушена повернути державі значну суму грошових коштів, які отримувала в якості соціальної допомоги і своїми діями [PERSON] поставив її та їхню доньку у вкрай скрутне матеріальне становище, внаслідок чого позивач вимушена була поїхати на заробітки, залишивши малолітню дитину на опіку своєї матері. Рішенням Ватутінського міського суду Черкаської області від 26.12.2014 з відповідача стягнуто аліменти на утримання дочки [PERSON], 2012 року народження в розмірі ј частини всіх видів його доходів, але не менше ніж 30% відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Вказане рішення суду відповідач не виконував, та станом на 11.09.2018 мав заборгованості по сплаті аліментів в сумі 38300 грн. 00 коп., що стверджується довідкою ДВС (а.с.23-25). В 2014 [PERSON] звернувся до виконавчого комітету Ватутінської міської ради з заявою про визначення йому днів та годин побачень з [PERSON] та отримав рішення №362 від 23.10.2014 (а.с.34), яким батько мав можливість бачитися з дитиною щотижня у середу та суботу з 16.00 год. до 19 год. в присутності матері. Однак таких побачень було два, що в судовому засіданні підтвердили свідки. Як було встановлено в ході судового розгляду відповідач протягом п'яти років ухиляється від здійснення своїх батьківських обов'язків, не цікавиться потребами своєї доньки, не допомагає позивачу матеріально, не займається духовним розвитком дитини, не цікавиться станом здоров'я, харчуванням, навчанням, забезпеченням одягом, взуттям, навчальним приладдям, іграшками тощо. Позивач взяла весь тягар по утриманню дитини на себе. Для повноцінного розвитку протягом 2017-2018 дівчинка відвідувала Ватутінську спеціалізовану школу І-ІІІ ступенів №1 по навчальному проекту «Інтелект України», що стверджується поясненнями вчителя [PERSON] (а.с12), є постійною ученицею Клубу дитячого дозвілля «Супер Дітки» м. Ватутіне, що стверджується поясненнями керівника клубу [PERSON] (а.с.10), відвідує заняття з фортепіано в Ватутінській дитячій школі мистецтв, що стверджується довідкою (а.с.13). Крім того, позивач весь вільний час приділяє увагу доньці. Вони грають в розвиваючі ігри, навчаються читати, ходять на ігрові майданчики, та максимально відвідують всі дитячі заходи м. Ватутіне і, за можливості, їздять до інших міст задля всебічного розвитку світогляду дитини. Жодного разу батько дитини ні разом з позивачем, ні окремо з дитиною не провів час в її інтересах. Позивач звернулася до виконавчого комітету Ватутінської міської ради про вирішення питання доцільності позбавлення батьківських прав відповідача та комісія з питань захисту прав дитини, дослідивши всі обставини, прийшла до висновку про необхідність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно його дочки [PERSON], що стверджується рішенням №264 від 20.09.2018 (а.с.41) та висновком органу опіки та піклування (а.с.42-43). Позивач вважає, що за шість років відповідач не вклав у розвиток своєї дочки нічого, у всіх здобутках дочки немає його заслуги, а тому позивач і ставить питання про позбавлення його батьківських прав відносно їх дочки. Позивач [PERSON] має власне житло за адресою: [ADDRESS] що стверджується копією договору купівлі-продажу жилого будинку (а.с.38). Згідно акту обстеження умов проживання [PERSON] від 31.08.2018 (а.с.39) вбачається, що матеріально-побутові умови проживання малолітньої [PERSON] задовільні, потреби дитини забезпечуються у повній мірі, [PERSON] отримує належне виховання, догляд, харчування. Створено умови для навчальної діяльності та розвитку здібностей. Як вбачається із довідки про склад сім'ї, виданої Ватутінським ВУЖКГ від 18.06.2018 (а.с. 40) до складу сім'ї [PERSON] входить її дочка [PERSON], [INFO]. Відповідно до виписки з Єдиного державного реєстру фізичних осіб-підприємців (а.с.44), витягу з реєстру платників єдиного податку (а.с.45) та довідки про доходи (а.с.46) вбачається, що [PERSON] є приватним підприємцем, отримує стабільний дохід та сплачує податки. А тому в змозі матеріально утримувати себе та свою дочку. Зазначені факти підтверджено в судовому засіданні висновком органу опіки та піклування від 20.09.2018 року №264 (а.с.42-43), відповідно до якого орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити [PERSON] батьківських прав відносно неповнолітньої дитини [PERSON], мотивуючи своє рішення тим, що відповідач не виконує вимог чинного законодавства щодо рівності прав та обов'язків по вихованню та розвитку дитини, свідомо нехтує своїми батьківськими обов'язками по відношенню до неповнолітньої дочки. З огляду на вище викладене, судом встановлено факт винної поведінки відповідача, тобто факт свідомого ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов'язків, свідомого нехтування своїми батьківськими обов'язками, оскільки він не піклується про фізичний та духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання, не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надає дитині доступу до культурних та інших цінностей; не сприяє засвоєнню дитиною загальновизнаних норм моралі, не виявляє інтересу до її внутрішнього світу; не створює умов для отримання нею освіти, оскільки не бажає виконувати своїх батьківських обов'язків. До вказаного висновку суд прийшов, проаналізувавши наведені вище докази на відповідність їх критеріям належності, допустимості, достовірності та достатності та проаналізувавши відповідні норми права. Виходячи з принципу процесуальної рівності сторін і враховуючи обов'язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається (ч.1 ст.81 ЦПК України), в судовому засіданні досліджено кожний доказ, що міститься в матеріалах цивільної справи і відповідає вимогам належності, допустимості і достовірності. Судом забезпечено учасникам справи принцип процесуальної рівності сторін і надано можливість кожній стороні довести ті обставини, на які вона посилається. Так, у постановах Верховного Суду від 14.02.2018 року у справі №209/2821/15-ц (провадження №61-2357св18), від 21.11.2018 року у справі №201/6232/17 (провадження №61-41214св18) визначено поняття ухилення батьків від виконання своїх обов'язків та зазначено про необхідність встановлення судом доведеності факту винної поведінки відповідача у спорі вказаної категорії. Встановленим судом фактам відповідають сімейні правовідносини, зокрема, щодо невиконання батьком обов'язків щодо належного піклування про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, які регулюються Конституцією України, Сімейним кодексом України, Конвенцією про права дитини від 20.11.1989 року, що ратифікована Постановою ВР України №789-ХІІ від 27.02.1991 року, і є частиною національного законодавства України. Держави-учасниці Конвенції забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї… (ст.9 Конвенції про права дитини). Статтями 18, 27 Конвенції про права дитини встановлено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Так, згідно зі ст. 19 Конвенції про права дитини держави - учасниці зобов'язані вживати усіх необхідних законодавчих та інших заходів з метою захисту дитини від усіх форм фізичного та психологічного насильства, образи чи зловживань, відсутності піклування чи недбалого і брутального поводження або експлуатації з боку батьків чи будь-якої іншої особи. Згідно зі ст. 150 СК України батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов'язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї. Статтею 152 СК України встановлено, що право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом. Дитина має право противитися неналежному виконанню батьками своїх обов'язків щодо неї. Відповідно до ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Пунктом 2 ч. 1 ст. 164 СК України передбачено, що мати, батько, можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Пленум Верховного Суду України у пункті 16 постанови № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз'яснив, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. У пункті 49 рішення від 18 грудня 2008 року Європейського суду з прав людини у справі «Савіни проти України» (заява №39948/06) зазначено, що Суд також повторює, що, хоча національним органам надається певна свобода розсуду у вирішенні питань щодо встановлення державної опіки над дитиною, вони повинні враховувати, що розірвання сімейних зв'язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин (див., наприклад, справу «Ньяоре проти Франції» (Gnahore v. France), № 40031/98, п. 59, ECHR 2000-IX). Отже, відповідне рішення має підкріплюватися достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини, і саме держава-відповідач повинна переконатися в тому, що було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини (див., наприклад, справу «Скоццарі та Дж'юнта проти Італії» (Scozzari & Giunta v. Italy), [GC], №№39221/98 і 41963/98, п. 148, ЄСПЛ 2000-VIII). Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага…, і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків, що вбачається із правової позиції Європейського суду з прав людини, висловленої у п.54 рішення у справі «Хант проти України». Суд критично оцінює поведінку відповідача [PERSON], який свідомо нехтує своїми батьківськими правами та обов'язками по відношенню до своєї неповнолітньої дитини. Заборгованість по сплаті аліментів ним була погашена тільки під час розгляду даного позову судом, після застосування до нього державним виконавцем всіх передбачених діючим законодавством санкцій, а не в добровільному порядку. Навіть під час розгляду справи відповідач [PERSON] свідомо проігнорував своїми процесуальними правами та не надав суду жодного належного та допустимого доказу того, що позивач дійсно чинить йому перешкоди і він належним чином не має можливості виконувати свої батьківські обов'язки. Враховуючи викладене суд вважає за необхідне позбавити [PERSON], [INFO] батьківських прав відносно його малолітньої дочки [PERSON], [INFO]. А також, відповідно до ст.141 ЦК України, суд вважає за необхідним стягнути з відповідача на користь позивача понесені нею судові витрати по оплаті судового збору в сумі 704 грн. 80 коп. та правничої допомоги в сумі 7500 грн. 00 коп.. На підставі викладеного, ст. 150, 152, 155, 164, СК України та

Outcome: approved