Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-22 00:00:00

Представник позивача звернулась до суду з позовом до відповідачів про визнання права власності, обґрунтовуючи позовні вимоги тим, що 13 грудня 2017 року позивач домовилась з [PERSON] про купівлю-продаж земельної ділянки площею 0,1957 га, яка розташована на території Лиманської сільської ради Ренійського району Одеської області, масив ділянки № [NUMBER] , цільове призначення - для ведення особистого підсобного господарства. В той же день між [PERSON] та [PERSON] було укладено відповідний письмовий договір купівлі-продажу. Позивач передала [PERSON] обумовленні договором гроші та почала користуватись земельною ділянкою та нести витрати пов`язані з її обробкою. Через деякий час позивач звернулась до [PERSON] з проханням оформити договір купівлі-продажу відповідно до вимог діючого законодавства - посвідчити договір в нотаріальному порядку. Однак [PERSON] повідомила, що не може цього зробити, оскільки зазначена земельна ділянка належала її чоловіку - [PERSON] на підставі рішення Ренійського районного суду Одеської області від 05 липня 2017 року, справа № 510/2081/16-ц. Про існування цих обставин, позивач до укладення договору не знала. [INFO] [PERSON] помер. Після його смерті відрилась спадщина на зазначену вище земельну ділянку. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] - донька спадкодавця, є єдиними спадкоємцями першої черги. З врахуванням вищевикладеного, позивач з грудня 2017 року користується земельною ділянкою, відкрито, добросовісно та безперервно володіє нею. З цього часу, відповідачі жодного разу не витребували у позивача вищезазначену земельну ділянку, вимог щодо її повернення не висували, не заперечували проти використання земельної ділянки в особистих цілях для ведення підсобного господарства. З зазначених підстав позивач для захисту свого права власності звернулась з позовом до суду. Позивач у судове засідання не з`явилась, до суду надійшла заява від її представника, адвоката - Златі Н.С., відповідно до якої вона просить розглянути справу за її відсутності та відсутності позивача, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідачі у судове засідання не з`явились, про дату, час та місце його проведення сповіщались належним чином, причини неявки суду не відомі, надали заяву про визнання позову в якій також просили розглянути справу за їх відсутності. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, розглянувши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Дійсно, як встановлено у судовому засіданні, 13 грудня 2017 року позивач домовилась з [PERSON] про купівлю-продаж земельної ділянки площею 0,1957 га, яка розташована на території Лиманської сільської ради Ренійського району Одеської області, масив ділянки № [NUMBER] , цільове призначення - для ведення особистого підсобного господарства. В той же день між [PERSON] та [PERSON] було укладено відповідний письмовий договір купівлі-продажу. Позивач передала [PERSON] обумовленні договором гроші та почала користуватись земельною ділянкою та нести витрати пов`язані з її обробкою. Через деякий час позивач звернулась до [PERSON] з проханням оформити договір купівлі-продажу відповідно до вимог діючого законодавства - посвідчити договір в нотаріальному порядку. Однак [PERSON] повідомила, що не може цього зробити, оскільки зазначена земельна ділянка належала її чоловіку - [PERSON] на підставі рішення Ренійського районного суду Одеської області від 05 липня 2017 року, справа № 510/2081/16-ц. Про існування цих обставин, позивач до укладення договору не знала. [INFO] помер [PERSON] . Після його смерті відрилась спадщина на зазначену вище земельну ділянку. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] - донька спадкодавця, є єдиними спадкоємцями першої черги. З врахуванням вищевикладеного, судом встановлено, що позивач з грудня 2017 року користується земельною ділянкою, відкрито, добросовісно та безперервно володіє нею. З цього часу, відповідачі жодного разу не витребували у позивача вищезазначену земельну ділянку, вимог щодо її повернення не висували, не заперечували проти використання земельної ділянки в особистих цілях для ведення підсобного господарства. Відповідно до ч. 1 ст. 330 ЦК України, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього. Згідно із ч. 1 ст. 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Позивач, як добросовісний набувач, у відповідності до вимог ст. 330 ЦК України набула право власності на спірне нерухоме майно, оскільки придбала його у [PERSON] , яка не мала права його відчужувати, однак згідно із вимогами ст. 388 ЦК України, вказане майно не було загублено власником, не було вкрадено у власника або особи, якій він передав майно у володіння, не вибувало з володіння власника або особи, якій він передав його майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Таким чином, суд приходить до висновку, що земельна ділянка площею 0,1957 га, яка розташована на території Лиманської сільської ради Ренійського району Одеської області, масив ділянки № [NUMBER] , не може бути витребувана у позивача. Тобтопозивач правомірно володіє та користується спірним майном. Згідно ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Частиною 4 ст. 206 ЦПК України передбачено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. У даному випадку визнання відповідачами позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Отже, всі вказані обставини знайшли своє підтвердження у судовому засіданні та не викликають у суду жодних сумнівів. Тому, суд вважає, що є всі законні підстави для задоволення позовних вимог з метою недопущення порушення права власності. Позивачем у позові та під час розгляду справи не заявлялись вимоги про відшкодування судових витрат, у зв`язку з чим у суду відсутні підстави для покладення цих витрат на відповідачів. На підставі викладеного та

Outcome: approved