Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-26 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду з позовом до відповідачів про стягнення заборгованості за кредитним договором, обґрунтовуючи позовні вимоги тим, що між позивачем та відповідачем [PERSON] , 30 травня 2006 року було укладено кредитний договір № 5563. Відповідно до п. 1.1 кредитного договору, позивач надав відповідачу [PERSON] кредит у сумі 15 000 (п`ятнадцять тисяч) грн. 00 коп., які останній прийняв та зобов`язався повернути, сплативши 20 відсотків річних за користування кредитом в порядку та в строки, визначені кредитним договором. У якості забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором, між позивачем та відповідачами [PERSON] та [PERSON] були укладені договори поруки № 5563 та № 5563/1 від 30 травня 2006 року. За умовами п.1 договорів поруки № 5563 та № 5563/1, відповідачі [PERSON] та [PERSON] зобов`язались перед позивачем відповідати солідарно в повному обсязі за своєчасне повне виконання відповідачем [PERSON] зобов`язань за кредитним договором № 5563, а також додатковими угодами до нього, що укладені та можуть бути укладені в майбутньому. Однак відповідач [PERSON] не належно виконав умови п.п. 3.3.1, 3.3.3, 3.3.4 кредитного договору, тобто своєчасно та в повному обсязі не повернув позивачу (кредитору) кредитні кошти та не сплатив відсотки за користування ними. Згідно п. 2.1 договорів поруки, у разі порушення Боржником виконання зобов`язання кредитор має право вимагати від поручителя виконання зобов`язання боржника перед кредитором згідно з умовами кредитного договору в порядку передбаченому цим Договором. Відповідно до п. 3.1 договорів поруки, поручитель відповідає по зобов`язаннях за вищезазначеним кредитним договором перед кредитором в тому ж обсязі, що і Боржник. Рішенням Ренійського районного суду Одеської області від 06 березня 2014 року по цивільній справі № 1523/878/2012 за позовом Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, з [PERSON] на користь банку стягнуто заборгованість за кредитним договором в розмірі 1 875 (одна тисяча вісімсот сімдесят п`ять) грн. 92 коп. Однак з моменту ухвалення рішення, оскільки кредитний договір не було розірвано, у відповідачів станом на 02 березня 2018 року виникла заборгованість у розмірі 1 062 (одна тисяча шістдесят дві) грн. 64 коп., з яких: 833 (вісімсот тридцять три) грн. 48 коп. - прострочені проценти за користування кредитом; 229 (двісті двадцять дев`ять) грн. 16 коп. - пеня за прострочені проценти за користування кредитом за період з 02 березня 2017 року по 02 березня 2018 року. З огляду на вищевикладене, представник позивача звернувся до суду з позовом до відповідачів про стягнення заборгованості за кредитним договором. Представник позивача до судового засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив їх задовольнити. Відповідачі у судове засідання не з`явились, від їх представника - адвоката Златі Н.С. надійшла заява про розгляд справи за її відсутності та відмову у задоволенні позовних вимог. В обґрунтування якої представник відповідачів зазначає, що позивач вже звертався до суду з тим самими предметом спору, з тих самих підстав, та до цих самих відповідачів, про що свідчать рішення Ренійського районного суду Одеської області від 06 березня 2014 року по цивільній справі № 1523/878/2012 за позовом Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором та рішення Апеляційного суду Одеської області від 02 червня 2014 року, провадження № 22-ц/785/4922/14. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши матеріали справи, дослідивши надані сторонами докази, суд дійшов наступних висновків. Дійсно, як встановлено у судовому засіданні, 30 травня 2006 року між позивачем та відповідачем [PERSON] , було укладено кредитний договір № 5563. Відповідно до п. 1.1 кредитного договору, позивач надав відповідачу [PERSON] кредит у сумі 15 000 (п`ятнадцять тисяч) грн. 00 коп., які останній прийняв та зобов`язався повернути, сплативши 20 відсотків річних за користування кредитом в порядку та в строки, визначені кредитним договором. У якості забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором, між позивачем та відповідачами [PERSON] та [PERSON] були укладені договори поруки № 5563 та № 5563/1 від 30 травня 2006 року. За умовами п.1 договорів поруки № 5563 та № 5563/1, відповідачі [PERSON] та [PERSON] зобов`язались перед позивачем відповідати солідарно в повному обсязі за своєчасне повне виконання відповідачем [PERSON] зобов`язань за кредитним договором № 5563, а також додатковими угодами до нього, що укладені та можуть бути укладені в майбутньому. Однак відповідач [PERSON] не належно виконав умови п.п. 3.3.1, 3.3.3, 3.3.4 кредитного договору, тобто своєчасно та в повному обсязі не повернув позивачу (кредитору) кредитні кошти та не сплатив відсотки за користування ними. Згідно п. 2.1 договорів поруки, у разі порушення Боржником виконання зобов`язання кредитор має право вимагати від поручителя виконання зобов`язання боржника перед кредитором згідно з умовами кредитного договору в порядку передбаченому цим Договором. Відповідно до п. 3.1 договорів поруки, поручитель відповідає по зобов`язаннях за вищезазначеним кредитним договором перед кредитором в тому ж обсязі, що і Боржник. Рішенням Ренійського районного суду Одеської області від 06 березня 2014 року по цивільній справі № 1523/878/2012 за позовом Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, з [PERSON] на користь банку стягнуто заборгованість за кредитним договором в розмірі 1 875 (одна тисяча вісімсот сімдесят п`ять) грн. 92 коп. Рішенням Апеляційного суду Одеської області за наслідками розгляду апеляційної скарги ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії - Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк», скасовано рішення Ренійського районного суду Одеської області від 06 березня 2014 року в частині стягнення пені. Ухвалено нове рішення, яким стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ Державний ощадний банк України «в особі ТВБВ № 10015/0371» філії - Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк» пеню в розмірі 147 грн. 58 коп. та судовий збір. Згідно з ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У відповідності до ч. 3 ст. 13, ч. 2 ст. 49, ч. 1 ст. 206 ЦПК України учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Частиною 4 ст. 82 ЦПК України визначено, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Враховуючи вищенаведене, суд зазначає, що судовим рішенням Ренійського районного суду Одеської області від 06 березня 2014 року по цивільній справі № 1523/878/2012 за позовом ПАТ «Державний ощадний банк України» до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, визначено, що позивач пропустив шестимісячний строк звернення до відповідачів [PERSON] та [PERSON] як поручителів, від дня настання строку виконання зобов`язань по кредитному договору (п. 4.1 договорів поруки). Зазначене рішення в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості за кредитним договором та судового збору з [PERSON] , [PERSON] залишено у силі за наслідками розгляду апеляційної скарги ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії - Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк», Апеляційним судом Одеської області (рішення від 02 червня 2014 року, провадження 22-ц/785/4922/14). Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Отже вимога представника позивача про стягнення з відповідачів [PERSON] та [PERSON] заборгованості за кредитним договором № 5563 від 30 травня 2006 року є необґрунтованою та задоволенню не підлягає. Відносно стягнення з відповідача [PERSON] складових частин заборгованості за кредитним договором у вигляді прострочених процентів за користування кредитом у розмірі 833 грн. 48 коп. та пені за прострочені проценти за користування кредитом за період з 02 березня 2017 року по 02 березня 2018 року у розмірі 229 грн. 16 коп., суд зазначає наступне. Рішенням Ренійського районного суду Одеської області від 06 березня 2014 року по цивільній справі № 1523/878/2012 за позовом ПАТ «Державний ощадний банк України» до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, стягнуто з відповідача [PERSON] на користь ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі ТВБВ № 0015/0371 філії - Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк» заборгованість за кредитним договором у сумі 1 875 грн. 92 коп. Складову частину заборгованості становить: прострочена заборгованість за основним боргом - 838 грн., 87 коп.; заборгованість за нарахованими відсотками - 437 грн. 05 коп.; супроводження кредиту - 600 грн. Суд не погоджується з наданим представником позивача розрахунком загальної заборгованості (станом на 02 березня 2018 року) за договором № 5563 від 30 травня 2006 року, так як зазначені розрахунки здійсненні без врахування стягнутих сум заборгованості за рішеннями Ренійського районного суду Одеської області та Апеляційного суду Одеської області. З врахуванням вищевикладеного, представником позивача у відповідності до ст. 81 ЦПК України не надано доказів наявності заборгованості у відповідачів. У рішенні Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» (Заява № 26864/03) від 26 червня 2008 року зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін. Одночасно під час ухвалення судового рішення в цій справі, судом враховується установлена практика Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). На підставі повного і всебічного з`ясування обставин справи, аналізу доказів, досліджених в судовому засіданні, оцінивши належність, допустимість, достовірність наданих доказів, суд дійшов висновку про залишення позовної заяви без задоволення.

Outcome: dismissed