Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-22 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду із зазначеним позовом, покликаючись на те, що 28.01.2010 року помер [PERSON] (батько позивача), після смерті котрого залишилось спадкове майно, а саме: земельна ділянка площею 1,73 га, що розташована на території [PERSON] сільської ради, відповідно до сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ЛВ № 0123044 від 14.04.1997 року. 12.05.2012 року померла [PERSON] (мати позивача), після смерті котрої залишилось спадкове майно, а саме: земельна ділянка площею 2,68 га, що розташована на території [PERSON] сільської ради, відповідно до сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ЛВ № 0123045 від 14.04.1997 року. Померлими за життя було складено заповіти, якими усе майно вони заповіли позивачу. Стверджує, що позивач спадщину після смерті спадкодавців фактично прийняв, оскільки проживав разом із ними на час смерті. Однак, через відсутність оригіналів правовстановлюючих документів на право власності на зазначені земельні ділянки (оригіналів державних актів) та неможливість отримання їх дублікатів, позивач не може в позасудовому порядку оформити свої спадкові права у нотаріуса, у звязку із чим змушений звертатися до суду із даним позовом. З огляду на наведене, просить суд визнати за позивачем [PERSON] право власності на земельні ділянки площею 1,73 га та 2,68 га, які розташовані на території [PERSON] сільської ради, в порядку спадкування після смерті батька - [PERSON] та матері - [PERSON]. В підготовче засідання представник позивача не зявився, проте у позовній заяві такий просив справу розглядати у його відсутності за наявними у справі матеріалами. Представник відповідача - [PERSON] сільської ради Мостиського району Львівської області у підготовче засідання не зявився, однак подав заяву, в якій не заперечує проти позову та просить суд розглянути справу без його участі. Представник третьої особи - Мостиської державної нотаріальної контори у підготовче засідання не зявився, проте подав до суду заяву, в якій просить справу розглядати у його відсутності. Представник третьої особи - Мостиської районної державної адміністрації Львівської області у підготовче засідання не зявився, проте подав до суду заяву, в якій просить справу розглядати у його відсутності. Представник третьої особи - Відділу у Мостиському районі Головного управління Держгеокадастру у Львівській області, в підготовче засідання не зявився та не повідомив про причини своєї неявки, а також не надіслав до суду клопотання про розгляд справи у їх відсутності чи відкладення справи. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд вважає, що у відповідності до вимог ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову тау відповідності до вимог ст. ст. 200,206 ЦПК України у справі можливо ухвалити рішення про задоволення позову при проведенні підготовчого засідання. Дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини справи, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити з наступних підстав. Судом встановлено, що 28.01.2010 року відкрилась спадщина внаслідок смерті [PERSON] (батька позивача). До складу даної спадщини входить право власності на земельну ділянку площею 1,73 га, що розташована на території [PERSON] сільської ради, відповідно до сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ЛВ № 0123044 від 14.04.1997 року. Як вбачається із матеріалів справи, за життя спадкодавець [PERSON] склав заповіт від 22.04.2008 року, яким усе своє майно заповів дочці - [PERSON] (позивачу у справі), яка у відповідності до ч. 3 ст. 1268 ЦК України вважається такою, що прийняла спадщину, оскільки постійно проживала разом із ним на час відкриття спадщини та протягом встановленого законодавством строку не заявила про відмову від спадщини. Згідно Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) № 51142296 від 05.03.2018 року вбачається, що спадкова справа після смерті спадкодавця [PERSON] в нотаріальній конторі не заводилася, що свідчить про те, що із заявою про прийняття спадщини та видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті останнього до нотаріальної контори ніхто із спадкоємців не звертався. Тобто, інших спадкоємців після смерті [PERSON], які б претендували на спадщину, крім позивача, немає. Судом встановлено, що 12.05.2012 року відкрилась спадщина внаслідок смерті [PERSON] (мати позивача) До складу даної спадщини входить право власності на земельну ділянку площею 2,68 га, що розташована на території [PERSON] сільської ради, відповідно до сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ЛВ № 0123045 від 14.04.1997 року. Як вбачається із матеріалів справи, за життя спадкодавець [PERSON] склала заповіт від 22.04.2008 року, яким усе своє майно заповіла дочці - [PERSON] (позивачу у справі), яка у відповідності до ч. 3 ст. 1268 ЦК України вважається такою, що прийняла спадщину, оскільки постійно проживала разом із нею на час відкриття спадщини та протягом встановленого законодавством строку не заявила про відмову від спадщини. Згідно Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) № 51142309 від 05.03.2018 року вбачається, що спадкова справа після смерті спадкодавця [PERSON] в нотаріальній конторі не заводилася, що свідчить про те, що із заявою про прийняття спадщини та видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті останньої до нотаріальної контори ніхто із спадкоємців не звертався. Тобто, інших спадкоємців після смерті [PERSON], які б претендували на спадщину, крім позивача, немає. В той же час, через відсутність правовстановлюючих документів на спірні земельні ділянки (оригіналів вищевказаних державних актів) позивач не може в позасудовому порядку в повній мірі оформити свої спадкові права та одержати в нотаріальній конторі свідоцтво про право на спадщину на дане спадкове майно, у звязку із чим звернувся до суду із зазначеним позовом. Вказані обставини сторонами не оспорюються та підтверджуються наявними у справі письмовими доказами, а саме: копією сертифікату на право [PERSON] на земельну частку (пай) серії ЛВ № 0123045 від 14.04.1997 року.; копією сертифікату на право [PERSON] на земельну частку (пай) серії ЛВ № 0123044 від 14.04.1997 року.; копією заповіту [PERSON] від 22.04.2008 року.; копією заповіту [PERSON] від 22.04.2008 року.; копією довідки, виданої виконавчим комітетом [PERSON] сільської ради від 05.09.2016 року № 1156.; копією довідки, виданої виконавчим комітетом [PERSON] сільської ради від 05.09.2016 року № 1154.; інформаційними довідками зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину; заповіти/спадкові договори) та іншими матеріалами справи. Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до іншої особи (спадкоємця). Відповідно до ст.1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Згідно ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу (спадкоємці за законом). У відповідності до статті 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Правилами ст.1268 ЦК України встановлено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Прийнята спадщина визнається власністю спадкоємця з часу відкриття спадщини. Спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачою йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно (ч. 1 ст. 1297 ЦК України). Практика Верхового Суду України (п. 23 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30.05.2008 року) при розгляді справ даної категорії вказує на те, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розгляду не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Оскільки у даному випадку питання про право на спадщину не може бути вирішено в нотаріальному порядку шляхом видачі свідоцтва про право спадщину, у зв'язку з відсутністю оригіналів правовстановлюючих документів на спірну земельну ділянку, тому це питання повинно бути вирішено у судовому порядку шляхом визнання права власності на вищевказане спадкове майно за позивачем у порядку спадкування. В статті 55 Конституції України закріплено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Згідно ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способом захисту цивільних прав та інтересів згідно ст. 16 цього Кодексу може бути, зокрема, визнання права. Згідно ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірне, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Положення ст.ст.81,131 Земельного кодексу України визначають, що громадяни України набувають право власності на земельні ділянки, в тому числі на підставі спадкування. З огляду на наведені положення закону та враховуючи встановлені судом обставини справи, суд вважає, що визнання відповідачем предявленого позову не суперечить закону та не порушує права свободи чи інтереси інших осіб, а тому є всі підстави для задоволення позову в повному обсязі.

Outcome: approved