Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-04 00:00:00

Прокурор звернувся до суду з позовом до відповідачів про визнання недійсним наказу Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області №22-3948-СГ від 03.07.2018, яким затверджено проект землеустрою та надано у власність [PERSON] земельну ділянку площею 2 га, кадастровий номер 6821288600:07:007:0016, що розташована за межами населених пунктів Хоптинецької сільської ради Городоцького району Хмельницької області; витребування у [PERSON] на користь держави земельної ділянки загальною площею 2 га в координатах, межах та конфігурації, що була передана наказом Головного управління Держгеокадастру в Хмельницькій області від 03.07.2018 №22-3948-СГ у власність [PERSON] для ведення особистого селянського господарства із земель сільськогосподарського призначення державної власності, що розташована за межами населених пунктів Хоптинецької сільської ради Городоцького району Хмельницької області; скасування в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно записів: №27610360 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1628251868212, рішення державного реєстратора Хмельницької міської ради Роїк І.Д. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 22.08.2018, індексний номер рішення 42671123), №27609684 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 6828219868212, рішення державного реєстратора Хмельницької міської ради Роїк І.Д. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 22.08.2018, індексний номер рішення 42670420); скасування у поземельній книзі на земельні ділянки з кадастровими номерами 6821288600:07:007:0020 та 6821288600:07:007:0021 записів про державну реєстрацію цих земельних ділянок у Державному земельному кадастрі; поновлення у державному земельному кадастрі запису про державну реєстрацію земельної ділянки з кадастровим номером 6821288600:07:007:0016 та стягнення з Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області, [PERSON] , [PERSON] на користь прокуратури Хмельницької області 10565,50 грн. судового збору, сплаченого за пред`явлення позову. В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що [PERSON] на час отримання земельної ділянки, кадастровий номер 6821288600:07:007:0016, використав своє право на безоплатне отримання у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства в межах норм безоплатної передачі земельних ділянок, а тому вищевказаний наказ підлягає визнанню недійсним та, у зв`язку з цим, на користь держави слід витребувати спірну земельну ділянку. На підставі договору купівлі-продажу від 16.07.2018 №1796 [PERSON] вказану земельну ділянку продав [PERSON] . В подальшому, [PERSON] здійснив поділ земельної ділянки з кадастровим номером 6821288600:07:007:0016, внаслідок чого було утворено земельну ділянку з кадастровим номером 6821288600:07:007:0020 площею 1,3656 га та земельну ділянку з кадастровим номером 6821288600:07:007:0021 площею 0,6344 га. 17.08.2018 року державним реєстратором Хмельницької міської ради Роїк І.Д. зареєстровано право власності [PERSON] на вказані земельні ділянки в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за №27610360 та №27609684. Відновлення державної реєстрації спірної земельної ділянки у Державному земельному кадастрі є умовою захисту прав держави. В судовому засіданні прокурор позовні вимоги підтримав, просив задовольнити. Представник Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області в судове засідання не з`явилася, подала заяву про розгляд справи за її відсутності, в якій позов визнала у частині витребування у [PERSON] на користь держави спірної земельної ділянки загальною площею 2 га. В решті позовних вимог просила відмовити. Також 29.01.2021 від Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області надійшов відзив, в якому відповідач проти задоволення позову заперечив. В судовому засіданні представник відповідача [PERSON] - [PERSON] позовні вимоги не визнав, просив відмовити в задоволенні позову, посилаючись на те, що спірні правовідносини виникли внаслідок неналежного виконання працівниками Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області своїх обов`язків. Відповідач [PERSON] , належним чином, у відповідності до вимог п.2 ч.7, п.1 ч.8 ст.128 ЦПК України, повідомлений про дату, час і місце судового засідання, в судове засідання не з`явився, про причини неявки не повідомив, будь-яких заяв, клопотань на адресу суду не подав, а тому суд вирішив розгляд справи проводити за його відсутності. Суд, заслухавши пояснення прокурора, представника відповідача, дослідивши надані по справі письмові докази в їх сукупності, дійшов висновку, що позов слід задовольнити частково з наступних мотивів. Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Згідно із ч. 1 ст. 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають право власності та право користування земельними ділянками із земель державної та комунальної власності за рішеннями органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Відповідно до ч. 3 ст. 116 ЗК України безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян проводиться у разі: а) приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; б) одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; в) одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом. Згідно припису ч. 4 ст. 116 ЗК України передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених цим Кодексом, проводиться один раз по кожному виду використання. Відповідно до ч. 1 ст. 121 ЗК України громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності для ведення особистого селянського господарства - не більше 2 гектара. Крім того, як вказала Велика Палата Верховного Суду у постанові від 24.04.2019 по справі № 525/1225/15-ц, з урахуванням вимог статей 7, 12 Закону № 973-IV, статей 116, 118, 121, 123, 134 ЗК України право на безоплатне отримання земельної ділянки державної власності одного виду громадянин може використати один раз. Додатково земельні ділянки громадянин або фермерське господарство можуть отримати на конкурентних засадах через участь у торгах. Судом встановлено, що відповідно до наказу Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області №22-14026-СГ від 04.07.2017 надано у власність [PERSON] земельну ділянку площею 2,0000 га (кадастровий номер 6821284800:02:035:0006) для ведення особистого селянського господарства із земель сільськогосподарського призначення державної власності, розташовану за межами населених пунктів Лісогірської сільської ради Городоцького району Хмельницької області. Ця обставина підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна №194463244 від 23.12.2019 (а.с.25-28). 27.02.2018 [PERSON] звернувся до Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області із заявою про надання дозволу на затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки сільськогосподарського призначення державної власності площею 2 га, що розташована за межами населених пунктів на території Хоптинецької сільської ради Городоцького району Хмельницької області, та передачу йому безоплатно у власність даної земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства (а.с.55). Відповідно до наказу Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області №22-3948-СГ від 03.07.2018затверджено проект землеустрою та надано у власність [PERSON] земельну ділянку загальною площею 2 га, кадастровий номер 6821288600:07:007:0016для ведення особистого селянського господарства із земель сільськогосподарського призначення державної власності, розташовану за межами населених пунктів Хоптинецької сільської ради Городоцького району Хмельницької області (а.с.56). З Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна №194462393 від 23.12.2019 видно, що [PERSON] 06.07.2018 зареєстрував право власності на вказану земельну ділянку (а.с. 17-20). Отже, станом на 03.07.2018 (набуття у власність земельної ділянки площею 2 га з кадастровим номером 6821288600:07:007:0016) у власності [PERSON] перебувала земельна ділянка з кадастровим номерам 6821284800:02:035:0006, котра була йому надана безоплатно із земель державної власності, а, отже, він скористався своїм правом, передбаченим ст.116 ЗК України, повторно, з порушенням визначеного земельним законодавством порядку. Пунктом «г» ч.3 ст.152 ЗК України передбачено, що захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування. Таким чином, враховуючи, що [PERSON] реалізував право на безоплатне одержання у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства більше одного разу за цим видом використання, суд дійшов висновку, що наказ Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області №22-3948-СГ від 03.07.2018, яким затверджено проект землеустрою та надано у власність [PERSON] земельну ділянку площею 2 га, кадастровий номер 6821288600:07:007:0016,для ведення особистого селянського господарства із земель сільськогосподарського призначення, що розташована за межами населених пунктів Хоптинецькоїсільської ради Городоцького району Хмельницької області, прийнятий із порушенням вимог ч.4 ст.116 ЗК України, у зв`язку з чим такий наказ слід визнати недійсним. Щодо вимог прокурора про витребування у [PERSON] спірної земельної ділянки суд дійшов до наступних висновків. Ч. 1 ст. 387 ЦК України визначено, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. За змістом ч. 1 ст. 330 ЦК України якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього. Згідно з ч. 1 ст. 388 ЦК України якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п. 10 постанови від 6 листопада 2009 року №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», норма частини першої статті 216 ЦК не може застосовуватись як підстава позову про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, яке було відчужене третій особі. Не підлягають задоволенню позови власників майна про визнання недійсними наступних правочинів щодо відчуження цього майна, які були вчинені після недійсного правочину. У цьому разі майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача - з підстав, передбачених частиною першою статті 388 ЦК. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] набув право власності на спірну земельну ділянку незаконно та не мав права відчужувати її . Проте, [PERSON] за договором купівлі-продажу від 16.07.2018 відчужив земельну ділянку з кадастровим номером 6821288600:07:007:0016[PERSON] , що підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна №194462393 від 23.12.2019 (а.с.17-20). Відповідно до інформації відділу у Городоцькому районі Головного управління Держгеокадастру в Хмельницьцій області шляхом поділу земельної ділянки з кадастровим номером 6821288600:07:007:0016 утворено земельну ділянку з кадастровим номером 6821288600:07:007:0020 площею 1,3656 га та земельну ділянку з кадастровим номером 6821288600:07:007:0021 площею 0,6344 га, яке здійснено на підставі технічної документації із землеустрою щодо об`єднання земельних ділянок, розробленої ФОП [PERSON] та 17.08.2018 на підставі рішення державного реєстратора Хмельницької міської ради Роїк І.Д. право власності на новоутворені земельні ділянки зареєстровано за [PERSON] . Таким чином, суд вважає, що вказана земельна ділянка вибула з державної власності поза волею власника та може бути витребувана у [PERSON] як у добросовісного набувача. При цьому суд згідно з положеннями статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» враховує практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Так, відповідно до практики ЄСПЛ (рішення ЄСПЛ у справах «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції» від 23 вересня 1982 року, «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства» від 21 лютого 1986 року, «Щокін проти України» від 14 жовтня 2010 року, «Сєрков проти України» від 7 липня 2011 року, «Колишній король Греції та інші проти Греції» від 23 листопада 2000 року, «Булвес» АД проти Болгарії» від 22 січня 2009 року, «Трегубенко проти України» від 2 листопада 2004 року, «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року) напрацьовано три критерії, які слід оцінювати на предмет сумісності заходу втручання в право особи на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу, а саме: чи є втручання законним; чи переслідує воно «суспільний», «публічний» інтерес; чи є такий захід (втручання в право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям. ЄСПЛ констатує порушення статті 1 Першого протоколу, якщо хоча б одного критерію не буде додержано. Критерій законності означає, що втручання держави у право власності особи повинно здійснюватися на підставі закону - нормативно-правового акту, що має бути доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним у питаннях застосування та наслідків дії його норм. Втручання держави в право власності особи є виправданим, якщо воно здійснюється з метою задоволення «суспільного», «публічного» інтересу, при визначенні якого ЄСПЛ надає державам право користуватися «значною свободою (полем) розсуду». Втручання держави в право на мирне володіння майном може бути виправдане за наявності об`єктивної необхідності у формі суспільного, публічного, загального інтересу, який може включати інтерес держави, окремих регіонів, громад чи сфер людської діяльності. Принцип «пропорційності» передбачає, що втручання в право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно з національним законодавством і в інтересах суспільства, буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу, якщо не було дотримано справедливої рівноваги (балансу) між інтересами держави (суспільства), пов`язаними з втручанням, та інтересами особи, яка так чи інакше страждає від втручання. «Справедлива рівновага» передбачає наявність розумного співвідношення (обґрунтованої пропорційності) між метою, що передбачається для досягнення, та засобами, які використовуються. Необхідний баланс не буде дотриманий, якщо особа несе «індивідуальний і надмірний тягар». На думку суду, з огляду на характер спірних правовідносин, установлені судом обставини та застосовані правові норми, не вбачається невідповідності заходу втручання держави в право власності [PERSON] критеріям правомірного втручання в право особи на мирне володіння майном, так і порушення принципу пропорційності, котрі сформовані у сталій практиці ЄСПЛ. Так, статтями 13, 14 Конституції України визначено, що земля є об`єктом права власності Українського народу, від імені якого права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією. Земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. Таким чином, земля як основне національне багатство, що перебуває під особливою охороною держави, є об`єктом права власності Українського народу, а органи державної влади здійснюють права власника від імені народу, в тому числі й тоді, коли приймають рішення щодо розпорядження землями державної власності. Прийняття рішення про передачу земель державної власності в приватну власність із земель державної власності позбавляє Український народ загалом (стаття 13 Конституції України) правомочностей власника землі в тому обсязі, який дозволяє її статус як землі державної власності. В цьому контексті в сфері земельних правовідносин важливу роль відіграє конституційний принцип законності набуття та реалізації права власності на землю в поєднанні з додержанням засад правового порядку в Україні, відповідно до яких органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (статті 14, 19 Конституції України). Отже правовідносини, пов`язані з вибуттям земель із державної власності, становлять «суспільний», «публічний» інтерес, а незаконність (якщо така буде встановлена) рішення органу виконавчої влади, на підставі якого земельна ділянка вибула з державної власності, такому суспільному інтересу не відповідає. Судом встановлено, що [PERSON] незаконно отримав земельну ділянку з кадастровим номером 6821288600:07:007:0016 та відчужив її за договором купівлі-продажу. За таких обставин «суспільним», «публічним» інтересом звернення прокурора до суду з вимогою витребування спірної земельної ділянки з володіння [PERSON] є задоволення суспільної потреби у відновленні законності при вирішенні суспільно важливого та соціально значущого питання - безоплатної передачі у власність громадянам земельних ділянок сільськогосподарського призначення із земель державної власності, а також захист суспільних інтересів загалом, права власності на землю Українського народу. «Суспільний», «публічний» інтерес полягає у відновленні правового порядку в частині відновлення становища, яке існувало до порушення права власності Українського народу на землю, захист такого права шляхом повернення в державну власність землі, що незаконно вибула з такої власності. Крім того, згідно з практикою ЄСПЛ (рішення від 8 липня 1986 року в справі «Літгоу та інші проти Сполученого Королівства») одним із елементів дотримання принципу «пропорційності» при втручанні в право особи на мирне володіння майном є надання їй справедливої та обґрунтованої компенсації. У справах «Рисовський проти України» (рішення від 20 жовтня 2011 року, заява №29979/04), «Кривенький проти України» (рішення від 16 лютого 2017 року, заява №43768/07), пов`язаних із земельними правовідносинами, ЄСПЛ, встановивши порушення статті 1 Першого протоколу, зазначив про право добросовісного власника на відповідну компенсацію чи інший вид належного відшкодування у зв`язку з позбавленням права на землю. При вирішенні спору суд, застосовуючи принцип диспозитивності, був позбавлений можливості вирішити питання про надання [PERSON] компенсації в зв`язку з витребуванням земельної ділянки, що не позбавляє останнього можливості звернутися до суду з відповідним позовом. Щодо позовних вимог про скасування в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно записів №27610360, №27609684 про державну реєстрацію права власності [PERSON] на земельні ділянки з кадастровими номерами 6821288600:07:007:0020 та 6821288600:07:007:0021 суд дійшов таких висновків. Відповідно до ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Судом встановлено, що 22.08.2018 внесено відомості до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно щодо поділу об`єкта нерухомого майна - земельної ділянки з кадастровим номером 6821288600:07:007:0016, належної [PERSON] , право власності на яке набуто [PERSON] з порушенням вимог закону. Аналізуючи вищевикладене, суд погоджується із позивачем щодо обраного ним способу захисту порушених прав, оскільки наявність записів про реєстрацію земельних ділянок із кадастровими номерами 6821288600:07:007:0020 та 6821288600:07:007:0021, які утворені в результаті поділу незаконно отриманої земельної ділянки, унеможливлює поновлення прав держави щодо земельної ділянки з кадастровим номером 6821288600:07:007:0016, а тому позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню. Щодо вимог прокурора про скасування у поземельній книзі на земельні ділянки з кадастровими номерами 6821288600:07:007:0020 та 6821288600:07:007:0021 записів про державну реєстрацію цих земельних ділянок у Державному земельному кадастрі та поновлення у державному земельному кадастрі запису про державну реєстрацію земельної ділянки з кадастровим номером 6821288600:07:007:0016 суд дійшов висновку про відмову в позові в цій частині, виходячи з наступного. Згідно ст.16 Закону України «Про Державний земельний кадастр» земельній ділянці, відомості про яку внесені до Державного земельного кадастру, присвоюється кадастровий номер. Кадастровий номер земельної ділянки є її ідентифікатором у Державному земельному кадастрі. Система кадастрової нумерації земельних ділянок є єдиною на всій території України. Кадастровий номер скасовується лише у разі скасування державної реєстрації земельної ділянки. Зміна власника чи користувача земельної ділянки, зміна відомостей про неї не є підставою для скасування кадастрового номера. Частиною першою статті 24 цього Закону визначено, що державна реєстрація земельної ділянки здійснюється при її формуванні шляхом відкриття Поземельної книги на таку ділянку. Підстави для скасування державної реєстрації визначені ч. 10 ст. 24 Закону України «Про державний земельний кадастр», зокрема у разі поділу чи об`єднання земельних ділянок. Ведення поземельної книги врегульовано ст. 25 цього Закону та Порядком ведення державного земельного кадастру, затвердженим постановою КМ України №1051 від 17 жовтня 2012 року. Відповідно до ч.1 ст.25 Закону України «Про Державний земельний кадастр» поземельна книга є документом Державного земельного кадастру, який містить такі відомості про земельну ділянку: а) кадастровий номер; б) площа; в) місцезнаходження (адміністративно-територіальна одиниця); г) склад угідь; ґ) цільове призначення (категорія земель, вид використання земельної ділянки в межах певної категорії земель); д) нормативна грошова оцінка; е) відомості про обмеження у використанні земельної ділянки; є) відомості про межі частини земельної ділянки, на яку поширюється дія сервітуту, договору суборенди земельної ділянки; ж) кадастровий план земельної ділянки; з) дата державної реєстрації земельної ділянки; и) інформація про документацію із землеустрою, на підставі якої здійснена державна реєстрація земельної ділянки, а також внесені зміни до цих відомостей; і) інформація про власників (користувачів) земельної ділянки відповідно до даних про зареєстровані речові права у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно; ї) дані про бонітування ґрунтів. Згідно з ч.ч. 2, 4 ст. 25 цього Закону поземельна книга відкривається одночасно з державною реєстрацією земельної ділянки. Поземельна книга закривається у разі скасування державної реєстрації земельної ділянки. Відповідно до п. 60 Порядку запис у Поземельній книзі скасовується (поновлюється) Державним кадастровим реєстратором на підставі рішення суду. Пунктом 61 Порядку передбачено, що скасування (поновлення) запису в Поземельній книзі здійснюється шляхом внесення до Державного земельного кадастру відомостей про його скасування (поновлення) із зазначенням дати та підстави для скасування (поновлення), посади, прізвища та ініціалів Державного кадастрового реєстратора, який скасував (поновив) запис, та формування з використанням програмного забезпечення Державного земельного кадастру нових аркушів Поземельної книги, які засвідчуються: в електронній (цифровій) формі - кваліфікованим електронним підписом Державного кадастрового реєстратора; у паперовій формі - підписом Державного кадастрового реєстратора та скріплюються його печаткою. Судом встановлено, що 22.08.2018 внесено відомості до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно щодо поділу об`єкта нерухомого майна - земельної ділянки з кадастровим номером 6821288600:07:007:0016, належної [PERSON] , право власності на яке набуто [PERSON] з порушенням вимог закону. Суд не погоджується з доводами позивача щодо обраного способу захисту порушеного права шляхом скасування запису у поземельній книзі про державну реєстрацію земельних ділянок з кадастровими номерами 6821288600:07:007:0020 та 6821288600:07:007:0021 та поновлення запису про державну реєстрацію земельної ділянки, кадастровий номер 6821288600:07:007:0016. Адже, відповідно до ч. 13 ст.79-1 ЗК України, ч.10 ст.24 Закону України «Про Державний земельний кадастр» в даному випадку підлягають скасуванню не записи у поземельній книзі про державну реєстрацію земельних ділянок з кадастровими номерами 6821288600:07:007:0020 та 6821288600:07:007:0021, а державна реєстрація вказаних земельних ділянок. Вимоги прокурора в цій частині задоволені судом. Також, суд вважає, що поновлення у поземельній книзі запису про державну реєстрацію земельної ділянки з кадастровим номером 6821288600:07:007:0016 суперечить змісту ст.19 Конституції України та п. 67 Порядку ведення державного земельного кадастру. У поземельній книзі містяться відомості, зокрема, щодо місця розташування, цільового призначення, площі, нормативної грошової оцінки, речових прав, обтяжень і обмежень відповідної земельної ділянки. Кадастровий номер земельної ділянки визначається системою Державного земельного кадастру автоматично, на титульному аркуші поземельної книги та на кожній сторінці поземельної книги. Однак поземельна книга не містить окремого запису з номером і датою внесення кадастрового номера земельної ділянки до поземельної книги. Саме з присвоєнням кадастрового номера (державною реєстрацією земельної ділянки) відкривається поземельна книга, а кадастровий номер є номером поземельної книги. У разі скасування кадастрового номера у випадках, передбачених ч. 10 ст. 24 Закону України «Про Державний земельний кадастр» поземельна книга закривається відповідно до ч. 4 ст. 25 вказаного Закону, скасований кадастровий номер відповідно до ч.ч. 7, 8 цього Закону не може бути присвоєний іншій земельній ділянці, а інформація про скасовані кадастрові номери земельних ділянок зберігається у Державному земельному кадастрі постійно. Згідно п. 67 Порядку внесення відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру здійснюється включно на підставі та відповідно до Закону України «Про Державний земельний кадастр» та цього Порядку. Забороняється вимагати для внесення відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру надання документів та здійснення дій, прямо не передбачених Законом України «Про Державний земельний кадастр». Поземельна книга закривається у разі скасування державної реєстрації земельної ділянки у випадках, визначених п. 114 цього Порядку, та у разі виправлення помилки відповідно до п. 156 цього порядку (п. 57 Порядку). Разом з тим, відповідно до п. п. 60, 61 Порядку запис у поземельній книзі може скасовуватися та поновлюватися за рішенням суду, однак кадастровий номер не є записом у поземельній книзі, а є її номером згідно абз. 4 п. 50 Порядку, тому скасування у поземельній книзі записів про державну реєстрацію земельних ділянок з кадастровими номерами 6821288600:07:007:0020 та 6821288600:07:007:0021 та поновлення у поземельній книзі запису про державну реєстрацію земельної ділянки з кадастровим номером 6821288600:07:007:0016 не відповідає вимогам зазначених вище нормативних актів. Таким чином, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову прокурора.

Outcome: partial