Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-02 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду з позовом до [PERSON], третя особа приватний нотаріус Кіровоградського міського нотаріального округу [PERSON], по якому просить визнати недійсним договір дарування квартири [ADDRESS], який посвідчений приватним нотаріусом міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрований в реєстрі за № 820. На обґрунтування вимог вказано, що 02.08.2011 р. між позивачем та відповідачем був укладений договір дарування 2/3 частини квартири [ADDRESS], який посвідчений приватним нотаріусом міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрований в реєстрі за № 820. Відповідно до вказаного договору позивач подарував 2/3 частини вказаної квартири, яка належала позивачу на підставі договору купівлі-продажу квартири з відстрочкою платежу від 25.08.2004 року своїй жінці [PERSON] З 1993 року позивач являється учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЄС 2-ої категорії. Згідно виписці з амбулаторної картки позивач з 2008 року по 2013 рік постійно знаходився на лікуванні та взятий на облік у невропатолога з вертеброгенною люмбоішалгією з мязево-тонічними проявами, виразним больовим судомам. Після двох років лікування позивача повторно було направлено на стаціонарне лікування в Знам»янську обласну бальнеологічну лікарню. В березні 2010 року у позивача стався інсульт. В цей час позивачу стало відомо про хворобу своєї матері, а саме цукрового діабету 2 ст. На протязі 2011-2012 р. мати позивача лікувалась. Проте на фоні діабетичного ускладнення останній декілька разів ампутували кінцівки. В зв»язку з цим, крім погіршення здоров»я позивача, який потребував догляду, погіршувалось здоров»я його матері. [INFO] мати позивача померла. В зв»язку з цими негативними обставинами в 2011 року позивач був змушений звернутися до психіатричної лікарні Кіровоградської області. Таким чином, на момент вчинення правочину позивач не усвідомлював значення своїх дій та не міг керувати ними. В судове засідання позивач та представник позивача не з»явилися, повідомлені про час та місце розгляду справи належним чином, представник позивача надав до суду заяву, якою просив провести розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив задовольнити. Відповідач та представник відповідача в судовому засіданні позов не визнали, вказуючи на те, що відповідач познайомилась з позивачем 19.09.2003 року і з того часу проживали разом та вели спільне господарство. В 2004 році сторони вирішили створити сім»ю і проживати разом. 14.08.2004 року відповідач продала власну квартиру в м. Вознесенську за 5500 доларів США, однак вказаної суми не хватало для придбання квартири в м. Кіровограді, яка коштувала 8000 доларів США. 25.08.2004 р. [PERSON] на своє ім»я придбав квартиру [ADDRESS]. 08.09.2006 року сторони уклали шлюб. Відповідач переживала за своїх дітей від попереднього шлюбу і домовилась з [PERSON], що в зв»язку з вкладенням більшої суми при купівлі квартири він переоформить 2/3 квартири на неї, щоб у випадку її смерті її діти під попереднього шлюбу мали житло. 02.08.2011 року сторони у нотаріуса оформили договір дарування 2/3 квартири на відповідача. Представником відповідача було заявлено клопотання про застосування до спірних правовідносин річного строку позовної давності, передбаченого ст.728 ЦК України. Третя особа приватний нотаріус Кіровоградського міського нотаріального округу [PERSON] в судове засідання не з'явилася. Повідомлена про час та місце розгляду справи належним чином. Суд, в межах наданих доказів, заслухавши доводи сторони відповідача, дослідивши матеріали справи, приходить до наступних висновків. Так, відповідно до ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених прав. Відповідно до положень ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Судом встановлено, що 02 серпня 2011 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір дарування 2/3 часток квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], договір посвідчений приватний нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу [PERSON] /а.с. 6-7/. Відповідно до вказаного договору позивач подарував 2/3 частини вказаної квартири, яка належала позивачу на підставі договору купівлі-продажу квартири з відстрочкою платежу від 25.08.2004 року своїй жінці [PERSON] Рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 05 червня 2013 року шлюб між сторонами було розірвано /а.с. 57-58/. За ч.1 ст.717 ЦК України, за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Згідно ч.2 ст.719 ЦК України, договір дарування нерухомої речі укладається в письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Представник позивача в обґрунтування позовних вимог зазначає, що на момент вчинення правочину позивач не усвідомлював значення своїх дій та не міг керувати ними. З виписки з амбулаторної карти №183960 [PERSON], [INFO] вбачається, що у 2011 році позивач поліклініку не відвідував /а.с. 8-9/. КЗ «Центр первинної медико-санітарної допомоги №2 м. Кіровограда» листом №534 від 15 травня 2014 року повідомив суд про відсутність медичної документації на хворого [PERSON] /а.с. 130/. ТОВ «АТП-2004» повідомило на запит суду, що з медичної документації за 2011 рік [PERSON] було пред'явлено медичну довідку щодо придатності до керування транспортним засобом, однак вона знаходиться безпосередньо у позивача /а.с. 131/. Як вбачається з довідки №294 КП «Знам»янської обласної бальнеологічної лікарні» від 13 червня 2014 року, [PERSON] знаходився на стаціонарному лікуванні у 2008 році, у 2009 році, у 2010 року в період з 16.03. по 05.04.з діагнозом: атеросклеротичний кардіосклероз, остеоходроз /а.с. 148/. Будь-які дані про лікування позивача у 2011 році суду не надані. Впродовж 2011 -2012 рр. хворіла мати позивача [PERSON], яка померла [INFO], що підтверджується матеріалами справи. Відповідно до ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Виходячи зі змісту ч.1 ст.225 ЦК України, правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені. Пунктом 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06.11.2009 року роз'яснено, що правила статті 225 ЦК поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала в такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо). Для визначення наявності такого стану на момент укладення правочину суд відповідно до статті 145 ЦПК зобов'язаний призначити судово-психіатричну експертизу за клопотанням хоча б однієї зі сторін. Справи про визнання правочину недійсним із цих підстав вирішуються з урахуванням як висновку судово-психіатричної експертизи, так і інших доказів відповідно до статті 212 ЦПК. Ухвалою Кіровського районного суду м. Кіровограда від 16 червня 2014 року для встановлення психічного стану дарувальника [PERSON] на момент складання договору дарування від 02.08.2011 року судом призначено судово-психіатричну експертизу, проведення якої доручено експертам Комунального закладу «Кіровоградська обласна психіатрична лікарня» /а.с. 149-150/. Позивача було повідомлено про необхідність явки на засідання комісії 25 липня 2014 року о 11 год. в КЗ «Кіровоградську обласну психіатричну лікарню», що підтверджується поштовим повідомленням, яка знаходиться в матеріалах справи /а.с. 159/. Листом № 208/12 від 08 серпня 2014 року КЗ «Кіровоградська обласна психіатрична лікарня» було повернуто експертизу без виконання, так як [PERSON] на засідання комісії не з»явився, одночасно повідомлено суд, що медична документація на позивача у закладі відсутня /а.с. 167/. Пункт 2 ч.1 ст.145 ЦПК України передбачає, що призначення експертизи є обов'язковим також за клопотанням хоча б однієї із сторін, якщо у справі необхідно встановити психічний стан особи. Згідно ч.2 ст.59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідно до ст. 3 Закону України «Про психіатричну допомогу» визначена презумпція психічного здоров'я, суть якої полягає в тому, що кожна особа вважається такою, яка не має психічного розладу, доки наявність такого розладу не буде встановлено на підставах та в порядку, передбачених цим Законом та іншими законами України. Судово-психіатрична експертиза не була зроблена у зв'язку з неявкою позивача на засідання комісії. Як вбачається з договору дарування, приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу [PERSON] дієздатність [PERSON] в день підписання ним договору була перевірена. Відповідно до ст.57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Згідно з вимогами статті 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Матеріали справи не містять будь-яких доказів, які б свідчили, що позивач в день підписання договору перебував в стані коли він не розумів значення своїх дій та не міг керувати ними. Підставою для визнання правочину недійсним за ст. 225 ЦК України може бути лише абсолютна неспроможність особи в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та або керувати ними і в основу рішення суду про недійсність правочину не може покладатися висновок експертизи, який ґрунтується на припущеннях.(частина четверта ст. 60 ЦПК України) Крім того, суд звертає увагу, що клопотання представника відповідача про застосування річного строку позовної давності задоволенню не підлягає, оскільки визначений ст.728 ЦК України строк позовної давності в один рік застосовується до вимог про розірвання договору дарування. Підстави розірвання договору дарування на вимогу дарувальника, визначені ст.727 ЦК України. [PERSON] звернувся до суду з позовом про визнання договору дарування недійсним з підстав, передбачених ст.ст.203, 215, 225 ЦК України. До правовідносин, що виникли між сторонами, застосовується загальний строк позовної давності, визначений ст.257 ЦК України, який позивачем при зверненні до суду з даним позовом, не пропущено. За вказаного, позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Outcome: dismissed