Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-31 00:00:00

Представник позивача ПАТ КБ „Приват Банк [PERSON] подав до Кельменецького районного суду позовну заяву у якій просить, ухвалити рішення, яким стягнути з відповідачки [PERSON] на користь ПАТ КБ „ПриватБанк заборгованість у розмірі 80000 гривень за кредитним договором СVN0AK50211080 від 11.06.2008 року, яка складається з наступного: 978 гривень 45 копійок заборгованість за кредитом, 10305 гривень 66 копійок заборгованість по процентам за користування кредитом, 3169 гривень 33 копійки заборгованість по комісії за користування кредитом, 65546 гривень 56 копійок пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором. Стягнути з відповідачки судові витрати. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не зявилася. В судовому засіданні 15 березня 2016 року відповідачка позов не визнала та повідомила, що у 2008 році вона змінила прізвище з [PERSON] на [PERSON]. [PERSON] подала до суду заяву у якій не визнає позов. Просить суд розглянути справу у її відсутності, зменшити суму пені та застосувати строки позовної давності. Представник позивача в судове засідання не зявився. Представник позивача [PERSON] подав до суду заяву у якій просить розглянути справу без його присутності. Позовні вимоги підтримує повністю. Судом досліджено наступні докази: копію рішення Кельменецького районного суду від 18 квітня 2012 року по цивільній справі №2-16/12, розрахунок заборгованості за договором №CVN0АК50211080 від 11.06.2008 року станом на 04.12.2015 року, копію кредитно-заставного договору №CVN0АК50211080 від 11.06.2008 року, копію додатку №1 кредитно-заставного договору №CVN0АК50211080 від 11.06.2008 року, копію додатку кредитного договору №CVN0АК50211080 від 11.06.2008 року. Судом встановлено, що між закритим акціонерним товариством комерційний банк ПриватБанк, яке в подальшому було реорганізовано в Публічне акціонерне товариство комерційний банк ПриватБанк та відповідачкою [PERSON], яка на момент розгляду справи змінила прізвище на [PERSON], 11 червня 2008 року був укладений кредитно-заставний договір №CVN0АК50211080, згідно якого [PERSON] отримала кредит в розмірі 101991 гривня 48 копійок зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 20,04% річних, винагороди за резервування ресурсів в сумі 5,04 річних від суми зарезервованих ресурсів (комісії), з кінцевим терміном повернення 10.06.2013 року. Для сплати чергових страхових платежів позичальнику було відкрито кредитну лінію в розмірі 41234 гривні 80 копійок. Отже, між позивачем та відповідачкою відповідно до ст. 1046 Цивільного кодексу України склалися зобов'язальні правовідносини з приводу позики грошей, тобто грошові зобов'язання. Згідно зазначеного вище договору відповідачка зобовязалася щомісячно сплачувати платежі за кредитом. Проте, відповідачка порушила свої зобовязання за договором та не сплачувала щомісячно встановлені договором платежі. В зв'язку з такими порушеннями договору позивач звернувся до суду з із позовом і згідно рішення Кельменецького районного суду Чернівецької області від 18 квітня 2012 року по цивільній справі №2-16/12 з відповідачки на користь позивача було стягнуто 65288 гривень 13 копійок в рахунок заборгованості за кредитом, в тому числі заборгованості по процентах, пені та комісії за період до 14 червня 2011 року. Дане рішення суду набрало законної сили. Відповідно до ст. 598 ЦК України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов'язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом. Підстави припинення зобовязання передбачені ст.ст. 599-601, 604-609 ЦК України, зокрема за ст. 599 ЦК України зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Належним виконанням зобовязання є виконання, прийняте кредитором, у результаті якого припиняються права та обовязки сторін зобовязання. Відповідно до ч.1 та ч.3 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Відповідно до п. 17 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року №5 Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин зобов'язання припиняється з підстав, передбачених договором або законом (частина перша статті 598 ЦК). Такі підстави, зокрема, зазначені у статтях 599 - 601, 604 - 609 ЦК. Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК, оскільки зобов'язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог статей 526, 599 ЦК. Статтею 625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Отже, наявність рішення суду про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє зобовязальних правовідносин сторін договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобовязання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч.2 ст. 625 ЦК України, зокрема процентів згідно договору та інфляційних втрат. Таким чином, з моменту ухвалення рішення Кельменецького районного суду Чернівецької області від 18.04.2012 року по справі №2-16/12 про стягнення заборгованості з відповідачки, за вказаним вище кредитним договором грошові зобов'язання між позивачем та відповідачкою не припинилися, і відповідачка має заборгованість по процентах в сумі 22364 гривні 76 копійок, що підтверджується розрахунком заборгованості, а також відповідачці була нарахована пеня в сумі 140480 гривень 86 копійок. Позивач просить стягнути пеню в сумі 65546 гривень 56 копійок. Відповідно до ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно вказаного вище кредитного договору проценти були встановлені в розмірі 20,04 % річних. Вказані вище обставини стверджуються взаємним зв'язком доказів, досліджених судом у їх сукупності. Дані докази є належними та допустимими. Згідно ст.1049 Цивільного кодексу України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ст.1050 Цивільного кодексу України позичальник зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України, якою передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Згідно ст. 526 Цивільного кодексу України зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства. Проте, відповідачка в порушення умов договору, який згідно ст. 629 Цивільного кодексу України є обовязковим до виконання, в порушення ст. 525 Цивільного кодексу України односторонньо відмовилася від своїх зобовязань за договором позики грошей, порушила свої зобовязання по поверненню суми позики за цим договором. Згідно ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив зобовязання, якщо він не виконав його у строк встановлений договором. Згідно ч.1. ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. У справі немає будь-яких фактичних даних про те, що відповідачка [PERSON] своєчасно виконала своє грошове зобов'язання за вказаним вище договором і не порушувала умови договору, а відповідачка не надала відповідно до ст. 60 ЦПК України суду доказів, які б підтвердили ту обставину, що відповідно до ст. 625 та ст.1049 Цивільного кодексу України вона в повному обсязі виконала свої зобовязання за кредитним договором. Суд вважає, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідачки 978 гривень 45 копійок заборгованості за кредитом не підлягають задоволенню. Зокрема в матеріалах справи відсутні докази того, що після 14 червня 2011 року відповідачка додатково отримувала кредитні кошти. Щодо заборгованості з пені, то відповідачка заявила клопотання про зменшення розміру пені. Згідно ч.3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Тобто, законодавцем передбачено дві підстави для зменшення неустойки за рішенням суду: 1) значне перевищення розміру збитків та 2) за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Судом встановлено, що з відповідачки рішенням Кельменецького районного суду Чернівецької області від 18 квітня 2012 року стягнуто 8650 гривень 21 копійку пені. Розмір неустойки у вигляді пені в сумі 65546 гривень 56 копійок, враховуючи , що з відповідачки вже стягнуто пеню в сумі 8650 гривень 21 копійка в даному випадку є несправедливим. Таким чином, суд вважає за можливе зменшити розмір неустойки, нарахованої позивачем і стягнути з відповідачки неустойку в розмірі 34723 гривні 21 копійки, що дорівнює сумі основного зобовязання за кредитом, оскільки відповідно до ч.3 ст. 509 ЦК України зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Суд вважає безпідставним клопотання позивачки про застосування строків позовної давності. Зокрема згідно до п. 14.11 укладеного між сторонами договору сторони домовились про встановлення строку позовної давності тривалістю у пять років. Згідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно до ст. 259 ЦК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі. Згідно до ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Згідно до ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Згідно до ст. 264 ЦК України, позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Позивач звернувся з позовом до відповідачки 20 жовтня 2011 року. Рішення суду про задоволення позовних вимог було винесено 18 квітня 2012 року. Таким чином пятирічний строк позовної давності не сплив. Вказані вище обставини стверджується взаємним зв'язком доказів, досліджених судом у їх сукупності. Дані докази є належними та допустимими. Враховуючи наведені вище обставини суд вважає, що позовна заява Публічного акціонерного товариства комерційний банк ПриватБанк до [PERSON] підлягає задоволенню частково і з відповідачки слід стягнути на користь позивача 10305 гривень 66 копійок у вигляді заборгованості по процентах за користування кредитом, 3169 гривень 33 копійки заборгованості по винагороді за резервування ресурсів (комісії), 34723 гривня 21 копійку пені за несвоєчасність виконання зобовязань за договором, а в решті позовних вимог слід відмовити за безпідставністю. Суд вважає, що з відповідачки на користь позивача ПАТ КБ Приватбанк слід стягнути судові витрати у виді судового збору в сумі 733 гривні 81 копійки пропорційно до задоволених позовних вимог. Враховуючи викладене вище, на підставі ст. ст. 509,525,526,551,599,611,612,625,629,1046 - 1050 Цивільного кодексу України

Outcome: partial