Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-04 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду із вказаним позовом, в обґрунтування якого вказував, що відповідно до норм Житлового кодексу України, Закону України «Про житлово-комунальні послуги», Закону України «Про теплопостачання», «Правил користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків», Постанови Кабінету Міністрів України № 630 от 21 липня 2005 року «Про затвердження Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення» власник (наймач) квартир зобов`язаний щомісячно здійснювати плату за житлово-комунальні послуги, у тому числі послуги з теплопостачання. За особовим рахунком по [ADDRESS] опалювальна площа приміщення складає 66,67 кв. м. Натомість через несплату за користування тепловою енергією відповідачами за період з 1 вересня 2011 року по 1 лютого 2020 року утворилась заборгованість на суму 38644,02 грн. При цьому протягом вказаного періоду позивачем надавались відповідачам послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання, від яких вони не відмовлялись та за користування якими проводились нарахування відповідно до встановлених тарифів. Відповідно до ст. 625 ЦК через несвоєчасне виконання зобов`язання щодо сплати спожитих послуг відповідачі мають сплатити на користь позивача 3% річних в сумі 3299,05 грн. та інфляційні витрати в сумі 11392,76 грн. На підставі переліченого просив суд стягнути солідарно з відповідачів суму боргу за надані послуги в розмірі 38644,02 грн., 3% річних в розмірі 3299,05 грн. та інфляційні витрати в розмірі 11392,76 грн., а також витрати по сплаті судового збору в розмірі 2102 грн. Не погоджуючись із первісними позовними вимогами відповідачі по справі надали суду письмові відзиви, де наполягали на застосуванні положень ст. 256, 257, 261, 266, 267 ЦК в частині трирічного терміну позовної давності щодо основної вимоги та додаткових в частині стягнення 3% річних та інфляційних витрат, через що вважали, що заявлений позов ККП «Маріупольтепломережа» може бути задоволений лише за період березня 2017 року по березень 2020 року. Крім того вказували, що оскільки за лютий та березень 2017 року вже була проведена оплата за надані послуги, то ними було суду наведено відповідний розрахунок боргу за період трирічної позовної давності. На підставі цього просили задовольнити заявлені вимоги частково. У свою чергу, не погоджуючись із відзивом відповідачів, представник позивача надав суду відповідь на відзив, де вказав, що відповідачами було надано суду не вірний розрахунок боргу, оскільки у ньому була неправильно розподілена сума субсидії, що надійшла на адресу відповідачів. Враховуючи наведене, представником позивача був наданий новий розрахунок заборгованості відповідачів за період з 3 березня 2017 року по березень 2020 року. Крім цього зазначав, що відповідачам в опалювальний період з листопада 2016 року по лютий 2017 року включно призначена субсидія була сплачена за опалення та гаряче водопостачання одним платежем на рахунок позивача, а саме: в лютому 2017 року в сумі 3188,68 грн., що підтверджується наданим представником розрахунком. Отже, вказував, що зазначена сума субсидії була призначена за період, який перебуває за межами строку позовної давності, тому його не можна брати у розрахунок строку трирічної позовної давності. При цьому оскільки відповідачами в опалювальний період з листопада 2016 року по березень 2017 року жодного разу не було надано показань приладу обліку гарячої води, то гарячою водою вони не користувались, через що субсидія для відшкодування витрат на оплату послуги з гарячого водопостачання у сумі 286,70 грн. була повернута підприємством до держбюджету у червні 2017 року. Таким чином заборгованість за користування тепловою енергією за період з 3 березня 2017 року по 1 березня 2020 року у відповідачів складає перед позивачем всумі 25696,76 грн., а також за ст. 625 ЦК борг з 3% річних - 1082,79 грн. та борг з інфляційних витрат - 1951,01 грн. В подальшому представник позивача змінив шляхом уточнення заявлені ним раніше позовні вимоги, на підставі чого просив суд стягнути у дольовому порядку за період з 3 березня 2017 року по 1 березня 2020 року з [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] заборгованість за користування тепловою енергією в сумі 25696,76 грн. по 1/3 з кожного відповідача, тобто по 8565,59 грн., а також 3% річних у розмірі 1082,79 грн., інфляційні витрати в сумі 1951,01 грн. та судовий збір у розмірі 2102 грн. також по 1/3 з кожного відповідача, надавши відповідні розрахунки. Представник позивача, [PERSON] , яка діє на підставі довіреності, у судовому засіданні на задоволенні уточнених позовних вимог наполягала, вказуючи, що доводи представника відповідачів щодо необхідності врахувати субсидію за листопад 2016 року лютий 2017 року до заявленої уточненої суми боргу за період з 3 березня 2017 року по березень 2020 року на кв. [ADDRESS] безпідставні. Тому просила суд задовольнити уточнений позов повністю. Відповідачі в судове засідання не з`явились повторно, будучи про час та місце розгляду справи повідомленими належним чином. Представник відповідачів, адвокат Рябошапка О. І., частково погоджуючись із уточненими позовними вимогами ККП «Маріупольтепломережа», вказувала, що сума субсидії сплачена за лютий 2017 року може бути зарахована в рахунок наступних платежів за особовим рахунком відповідачів, тому повинна бути врахована при обрахунку заборгованості відповідачів за період трирічної позовної давності. Таким чином просила суд винести рішення по справі на підставі наданого саме відповідачами розрахунку. Суд, дослідивши надані письмові докази, дійшов висновку про можливість задоволення уточнених позовних вимог ККП «Маріупольтепломережа», виходячи з наступного вмотивування. Відповідно до ст. 901 ЦК за договором надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується надати послугу, яка споживається у процесі здійснення певної дії або здійснення певної діяльності, а інша сторона зобов`язується сплатити виконавцю дану послугу, якщо інше не встановлено договором. На підставі ст. 67 ЖК України плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплову енергію та інші послуги) береться крім квартирної плати згідно затверджених у встановленому законом порядку тарифам. Відповідно до ст. 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (в редакції 2004 року) плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору. Розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку. Згідно із ст. 9, 10 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (в редакції 2017 року) споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Ціни (тарифи) відповідно до закону встановлюються уповноваженими законом державними органами або органами місцевого самоврядування. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (в редакції 2004 року) та ст. 4 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (в редакції 2017 року) до повноважень органів місцевого самоврядування у сфері житлово-комунальних послуг належить встановлення цін/тарифів на житлово-комунальні послуги відповідно до закону. За ст. 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (в редакції 2017 року) до комунальних послуг відносяться послуги з постачання теплової енергії, постачання гарячої води. На підставі ч. 5 ст. 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (в редакції 2017 року) ціною послуги з постачання теплової енергії є тариф на теплову енергію для споживача, який визначається як сума тарифів на виробництво, транспортування та постачання теплової енергії. Відповідно до ч. 4 ст. 22 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (в редакції 2017 року) послуга з постачання гарячої води надається згідно з умовами договору, що укладається з урахуванням особливостей, визначених цим Законом, та вимогами правил надання послуг з постачання гарячої води, що затверджуються Кабінетом Міністрів України, якщо інше не передбачено законом. За ст. 16 Закону України «Про теплопостачання» до повноважень національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг, при регулюванні господарської діяльності суб`єктів відносин у сфері теплопостачання, належать розробка методик розрахунків тарифів на виробництво теплової енергії та плати за її транспортування та постачання; забезпечення проведення єдиної тарифної політики у сфері теплопостачання; На підставі п. 2 «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630, опалювана площа (об`єм) квартири (будинку садибного типу) - загальна площа (об`єм) квартири, а також будинку садибного типу без урахування площі лоджій, балконів, терас. За п. 18 «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення» визначає, що плата за теплову енергію повинна вноситися щомісячно. Згідно особового рахунку ККП «Маріупольтепломережа» № 421760, відкритого на [PERSON] , вбачається, що опалювальна площа кв. [ADDRESS] складає 66,67 кв. м. За інформацією Департаменту адміністративних послуг Маріупольської міської ради від 11 березня 2020 року вбачається, що [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] зареєстровані по [ADDRESS] з 2003 року, з 2000 року та з 2012 року відповідно. Як вбачається із уточненого розрахунку ККП «Маріупольтепломережа» заборгованість відповідачів з наданої останнім теплової енергії та гарячого водопостачання по [ADDRESS] за період з 3 березня 2017 року по березень 2020 року становить 25696,76 грн. Правильність нарахувань заборгованості з наданих відповідачам послуг з опалення та гарячого водопостачання підтверджується: рішеннями Виконавчого комітету Маріупольської міської ради «Про вартість послуг з опалення та гарячого водопостачання, які надаються населенню» від 22 грудня 2010 року та «Про встановлення тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування, постачання та на послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води за категоріями споживачів ККП «Маріупольтепломережа» від 30 січня 2019 року, а також Постановами Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг «Про встановлення тарифів на послуги з централізованого опалення та послуги з централізованого постачання гарячої води, що надаються населенню суб`єктами господарювання, які є виконавцями цих послуг» від 17 жовтня 2014 року та від 31 березня 2015 року, до якої були внесені зміни постановами від 11 червня 2015 року, від 9 червня 2016 року, 28 грудня 2017 року. Суд при цьому зазначає, що відповідно до п. 1 «Положення про порядок призначення та надання населенню субсидій для відшкодування витрат на оплату житлово-комунальних послуг, придбання скрапленого газу, твердого та рідкого пічного побутового палива», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 жовтня 1995 року № 848 (в редакції на момент виникнення спірних правовідносин) (далі Положення), дане Положення визначає умови призначення та порядок надання громадянам щомісячної адресної безготівкової субсидії для відшкодування витрат на оплату, зокрема, комунальних послуг (водо-, тепло-, газопостачання, водовідведення, електроенергія, вивезення побутового сміття та рідких нечистот). На підставі п. 14 Положення (в редакції на момент виникнення спірних правовідносин) субсидія для відшкодування витрат на оплату житлово-комунальних послуг призначається з місяця звернення за її призначенням до дати закінчення опалювального сезону, але не більше ніж на 12 місяців, і розраховується таким чином: на неопалювальний сезон - з 1 травня по 30 вересня; на опалювальний сезон - з 1 жовтня по 30 квітня. За п.\~15\~Положення (в\~редакції на\~момент виникнення\~спірних правовідносин)\~громадянам,\~які проживають\~у житлових\~приміщеннях (будинках)\~державного і\~громадського житлового\~фонду,\~в тому\~числі у\~гуртожитках та\~будинках житлово-будівельних\~(житлових)\~кооперативів,\~субсидія для\~відшкодування витрат\~на оплату\~житлово-комунальних\~послуг надається\~шляхом перерахування\~коштів на\~рахунок власників\~житла (уповноважених\~ними органів)\~та підприємств,\~що надають\~комунальні послуги,\~а субсидія\~для відшкодування\~витрат на\~придбання скрапленого\~газу,\~твердого та\~рідкого пічного\~побутового палива\~за бажанням\~громадян виплачується\~відділеннями поштового\~зв`язку\~чи перераховується\~на їх\~рахунок в\~банківській установі.\~При цьому\~громадяни,\~яким призначено\~субсидію для\~відшкодування витрат\~на оплату\~житлово-комунальних\~послуг,\~зобов`язані\~щомісячно сплачувати\~вартість фактично\~спожитої послуги\~з урахуванням\~розміру призначеної\~субсидії.\~Після закінчення\~опалювального сезону:\~невикористана сума\~субсидії для\~відшкодування витрат\~на оплату\~послуги з\~централізованого опалення\~(теплопостачання)\~повертається виробником/виконавцем\~такої послуги\~до бюджету\~в повному\~обсязі на підставі акта розрахунку загального обсягу невикористаних сум субсидій. За інформацією з комп`ютерної бази даних ККП «Маріупольтепломережа», наданої суду представником позивача, вбачається, що субсидія з централізованого опалення та гарячого водопостачання за період з листопада 2016 року по лютий 2017 року включно надійшла на особовий рахунок відповідачів по [ADDRESS] разовим платежем у лютому 2017 року в сумі 3188,68 грн. (листопад 2016 року лютий 2017 року за опалення по 739,83 грн. на місяць та за гаряче водопостачання по 57,34 на місяць). Крім цього суд зазначає, що з доданого ККП «Маріупольтепломережа» до уточненого позову розрахунку вбачається, що сума субсидії за листопада 2016 року березень 2017 року за особовим рахунком відповідачів у розмірі 286,70 грн. була повернута позивачем до бюджету в червні 2017 року відповідно до п. 15 загаданого Положення. Враховуючи, що представником позивача уточнені вимоги до відповідачів заявлені за період з 3 березня 2017 року, субсидія в сумі 3188,68 грн. на рахунок ККП «Маріупольтепломережа» надійшла у лютому 2017 року та за опалювальний період (листопад 2016 року лютий 2017 року), то законних підстав для врахування такої суми субсидії в рахунок наступних нарахувань за надані позивачем послуги з постачання відповідачам теплової енергії немає. Таким чином в судовому засіданні було встановлено, що розмір несплачених відповідачами послуг з гарячого водопостачання та централізованого опалення підтверджено відповідними тарифами та уточненим розрахунком представників ККП «Маріупольтепломережа» за особовим рахунком по [ADDRESS] . За інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 3 березня 2020 року кв [ADDRESS] [ADDRESS] належить на праві власності відповідачам, [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , по 1/3 частки кожному. Відповідно до ч. 4 ст. 319, ч. 1 ст. 322 ЦК власність зобов`язує, тому власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Суд зазначає, що за ч. 1 ст. 355 ЦК майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). На підставі ч. 1 ст. 356 ЦК власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Відповідно до ч. 1 ст. 360 ЦК України співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном. Аналізуючи перелічені норми, суд звертає увагу на те, що власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (в редакції 2004 року) споживач - фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу; а власник приміщення, будинку, споруди, житлового комплексу або комплексу будинків і споруд (далі - власник) - фізична або юридична особа, якій належить право володіння, користування та розпоряджання приміщенням, будинком, спорудою, житловим комплексом або комплексом будинків і споруд, зареєстроване у встановленому законом порядку. За ч. 2 ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (в редакції 2004 року) учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник. Згідно із ст. 29 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (в редакції 2004 року) договір на надання послуг з централізованого опалення, послуг з централізованого постачання холодної води, послуг з централізованого постачання гарячої води, послуг з водовідведення (з використанням внутрішньо будинкових систем) у багатоквартирному будинку укладається між власником квартири, орендарем чи квартиронаймачем та виконавцями цих послуг. Суд зауважує, що за ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (в редакції 2017 року) споживач житлово-комунальних послуг (далі - споживач) - індивідуальний або колективний споживач; а індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, (або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги. Відповідно до ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (в редакції 2017 року) індивідуальний споживач зобов`язаний: укладати договори про надання житлово-комунальних послуг у порядку і випадках, визначених законом; а також оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Натомість за ч. 3 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (в редакції 2017 року) дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг. Аналізуючи наведені норми загального цивільного законодавства та спеціального в сфері житлово-комунальних послуг, суд робить висновок, що саме власник нерухомості повинен нести відповідальність з несплати житлово-комунальних послуг, а також саме у частці права власності такої нерухомості, що належить власнику зі спільної часткової власності. Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 13 березня 2019\~року по справі № 521/3743/17-ц. В той же час, положення ч. 3 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (в редакції 2017 року) стосуються солідарної відповідальність осіб, які проживають та/або зареєстровані у житлі власника, за їх зобов`язаннями саме перед власником з оплати житлово-комунальних послуг. Таким чином суд дійшов переконання, що уточнені вимоги ККП «Маріупольтепломережа» до відповідачів підлягають задоволенню в долевому порядку, виходячи з належної кожному з відповідачів частки у праві спільної власності на кв. [ADDRESS] . Також суд зазначає, що за ст. 625 ЦК боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання за вимогою кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за увесь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір відсотків не встановлено договором або законом. Так на підставі уточнених розрахунків представників позивача 3% річних та інфляційних витрат відповідно до ст. 625 ЦК за період прострочення погашення заборгованості відповідачами вбачається, що останні заборгували за спірний період ККП «Маріупольтепломережа» 3% річних в розмірі 1082,79 грн. та інфляційні витрати в розмірі 1951,01 грн. Суд також зазначає, що відповідно до ст. 256 ЦК позовна давність є строком, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України). Згідно із ст. 253 ЦК перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. За ч. 1, 5 ст. 261 ЦК перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннями, з визначеним строком виконання, перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов`язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання. Згідно із ч. 4 ст. 267 ЦК сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Судом встановлено, що відповідачі зобов`язані щомісячно сплачувати послуги позивача з надання теплової енергії по [ADDRESS] . Отже, перебіг позовної давності щодо оплати послуг з надання теплової енергії обчислюється в такому випадку з дня настання строку виконання зобов`язання споживачами в частині проведення чергового щомісячного платежу. При цьому суд зазначає, що в судовому засіданні не було встановлено доказів переривання строку позовної давності за вказаним спором, оскільки сума в розмірі 3188,68 грн. є субсидією за опалювальний сезон, тому не свідчить про переривання такого строку. Інших платежів, які б перевищували розмір нарахувань за місяць, наданий представниками позивача розрахунок не містить. Натомість оскільки представник позивача звернувся до суду із уточненим позовом до відповідачів, де просив стягнути з них борг за період саме з 3 березня 2017 року по березень 2020 року, тобто у межах строку трирічної позовної давності, про застосування якого письмово клопотали відповідачі, тому суд не вбачає підстав для його застосування до вказаних уточнених позовних вимог. При цьому на підставі ст. 266 ЦК зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги, якими в даному випадку є вимоги про стягнення 3% річних та інфляційних витрат постачальника послуг. Суд зазначає, що внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених ст. 625 ЦК, за весь час прострочення, тобто право на позов про стягнення інфляційних втрат та 3 % річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення. Отже, невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі ст. 625 ЦК виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову. Аналогічна правова позиція була викладена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 8 листопада 2019 року по справі № 127/15672/16-ц. З огляду на наведене вмотивування, суд дійшов висновку, що позов ККП «Маріупольтепломережа» до відповідачів підлягає задоволенню в межах уточнених позовних вимог щодо боргу з оплати послуг за надання теплової енергії. Таким чином з відповідачів, як власників житла по 1/3 частки з кожного, пропорційно їх частки у праві спільної власності на кв. [ADDRESS] за період з 3 березня 2017 року по лютий 2020 року включно підлягає стягненню заборгованість перед позивачем за послуги з надання теплової енергії в сумі основного боргу 25696,76 грн., 3% річних 1082,79 грн. та інфляційних витрат 1951,01 грн. За ст. 141 ЦПК суд стягує на користь ККП «Маріупольтепломережа» з відповідачів витрати позивача по сплаті судового збору в розмірі 2102 грн. також у рівних частках.

Outcome: approved