Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-21 00:00:00

Приватне підприємство «Трейд Аква Системс» звернулось з позовною заявою до [PERSON] , в якій просить, з урахування поданої заяви про зменшення розміру позовних вимог, стягнути 127497 грн. 32 коп. безпідставно отриманих коштів, з яких: 79900 грн. 82 коп. основної суми боргу, 31030 грн. 37 коп. інфляційних втрат та 16566 грн. 13 коп. 3% річних. Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідач, за період роботи на підприємстві на посадах бухгалтера та головного бухгалтера з грудня 2014 року по березень 2018 року здійснила неправомірне заволодіння грошовими коштами позивача на загальну суму 351403 грн. 82 коп., шляхом перерахування грошових коштів з банківського рахунку позивача на свої банківській (карткові) рахунки, в якості поворотної фінансової допомоги. В результаті внутрішньої перевірки в квітні 2018 року було виявлено даний факт. Згідно письмових пояснень відповідача, остання свою провину визнала і зобов`язувалась повернути дані кошти протягом півтора року. Представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги і просить їх задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві та відповіді на відзив. Представник відповідача зазначив, що відповідач визнає позовні вимоги в частині стягнення основного боргу. Позовні вимоги в частині стягнення інфляційних втрат та 3% річних вважає безпідставними та заперечує щодо задоволення в даній частині з підстав, викладених у відзиві на позов. Вислухавши пояснення учасників процесу по справі, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд виходить з наступного. За період роботи на підприємстві (позивача по справі) на посадах бухгалтера та головного бухгалтера з грудня 2014 року по березень 2018 року [PERSON] здійснила неправомірне заволодіння грошовими коштами позивача на загальну суму 351403 грн. 82 коп., шляхом перерахування грошових коштів з банківського рахунку позивача на свої банківській (карткові) рахунки, в якості поворотної фінансової допомоги, що підтверджується матеріалами справи. В результаті внутрішньої перевірки в квітні 2018 року було виявлено даний факт. Згідно письмових пояснень відповідача, датованих 11.04.2018 року, [PERSON] визнала свою провину по даному факту і зобов`язувалась повернути кошти протягом півтора року. При зверненні з даним позовом позивач посилається на ст. 1212 ЦК України - повернення безпідставно набутого майна. Частина перша статті 1166 ЦК України встановлює, що шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. За змістом вказаного припису ЦК України відшкодування шкоди є заходом відповідальності за завдану шкоду майну. Шкода, завдана майну юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала (частина перша статті 1166 ЦК України). Підставою для відшкодування є наявність таких елементів складу цивільного правопорушення як: шкода; протиправна поведінка її заподіювача; причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача; вина. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає. Особа, яка завдала шкоду, звільняється від обов`язку її відшкодовувати, якщо доведе, що шкода заподіяна не з її вини (частина друга статті 1166 ЦК України). Предметом регулювання глави 83 ЦК України є відносини, що виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Відповідно до частин першої та другої статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала (див. висновок, сформульований Верховним Судом України у постанові від 2 березня 2016 року у справі N 6-3090цс15). За змістом приписів глав 82 і 83 ЦК України для деліктних зобов`язань, які виникають із заподіяння шкоди майну, характерним є, зокрема, зменшення майна потерпілого, а для кондикційних - приріст майна у набувача без достатніх правових підстав. Вина заподіювача шкоди є обов`язковим елементом настання відповідальності у деліктних зобов`язаннях. Натомість, для кондикційних зобов`язань вина не має значення, оскільки важливим є факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої. Обов`язок набувача повернути потерпілому безпідставно набуте (збережене) майно чи відшкодувати його вартість не є заходом відповідальності, оскільки набувач зобов`язується повернути тільки майно, яке безпідставно набув (зберігав), або вартість цього майна. Судом встановлено, що спірні грошові кошти у сумі 79 900 (сімдесят дев`ять тисяч) грн. 82 коп. вибули із власності позивача внаслідок неправомірних дій відповідача, відтак, суд вважає, що відсутні підстави застосовувати до спірних правовідносин приписи чинного законодавства України про відносини, що виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна (ст. 1212 ЦК України), а підлягають застосуванню саме про відшкодування шкоди власникам майна (ст. 1166 ЦК України). Аналогічна правова позиція висловлена в постанові ВПВС від 23.05.2018 року, справа №629/4628/16-ц, яка підтримала правовий висновок Верховного Суду України, сформульований у постанові від 02.10.2013 року по справі №6-88цс13. За таких обставин, відповідач повинен відшкодувати позивачу завдану останньому, внаслідок неправомірних дій відповідача, шкоду в сумі 79900 грн. 82 коп. Крім того, відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Частиною 1 ст. 509 ЦК України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. За змістом статей 524 та 533 ЦК України грошовим є зобов`язання, яке виражається в грошових одиницях України (або грошовому еквіваленті в іноземній валюті), тобто будь-яке зобов`язання зі сплати коштів. Стаття 625 ЦК України розміщена в розділі «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК, а тому визначає загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов`язання і поширює свою дію на всі види грошових зобов`язань. Відповідно до ч. 2 ст. 509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Пунктом 3 ч. 2 ст. 11 ЦК України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі. Отже, грошове зобов`язання може виникати між сторонами не тільки із договірних відносин, а й з інших підстав, передбачених цивільним законодавством, зокрема і факту завдання майнової шкоди іншій особі. Зважаючи на таку юридичну природу правовідносин сторін як грошових зобов`язань, на них поширюється дія положень частини 2 статті 625 ЦК України. Аналогічна позиція міститься в Постанові Верховного Суду України від 01.06.2016 по справі №910/22034/15. На підставі ст. 625 ЦК України позивачем нараховано та пред`явлено до стягнення 31030 грн. 37 коп. інфляційних нарахувань за період травень 2018 року - квітень 2020 року та 16566 грн. 13 коп. 3% річних за період з 18.04.2018 року по 17.08.2020 року. За таких обставин, враховуючи вищевикладене, суд доходить висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню повністю. Позивачем понесені та документально підтверджені судові витрати, які відповідно до ст. 141 ЦПК України, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved