Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-22 00:00:00

Приватне акціонерне товариство «Українська охоронно-страхова компанія» в особі представника [PERSON], звернулося в суд з позовом до [PERSON] про стягнення в порядку регресу фактично понесених страховою компанією витрат на відшкодування шкоди, пов'язаної із пошкодженням транспортного засобу. Позов мотивований тим, що 11.07.2014 р. між ПрАТ «Українська охоронно-страхова компанія» та [PERSON] укладено Договір (поліс) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності № АІ/3405211, згідно якого застраховано ризики завдання збитків третім особам внаслідок експлуатації транспортного засобу Volkswagen Transporter, державний реєстраційний номер [NUMBER]. 02.01.2015 р. в с. Сокільники сталася дорожньо-транспортна пригода за участі застрахованого автомобіля під керуванням відповідача. Згідно постанови Буського районного суду Львівської області вказана ДТП сталась внаслідок порушення Правил дорожнього руху України [PERSON]. На підставі полісу ПрАТ «Українська охоронно-страхова компанія» відшкодувала шкоду, заподіяну застрахованим транспортним засобом у розмірі 32 592,63 грн., яку просить стягнути з відповідача в порядку регресу на підставі ст. 993, ч. 1 ст. 1191 ЦК України та п. ґ) ст. 38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Також просить стягнути суму, сплаченого при подачі заяви, судового збору в розмірі 1218,00 грн. Представник позивача, до початку судового засідання, подав заяву з проханням справу слухати у його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, не заперечує проти проведення заочного розгляду справи. Відповідач, представник відповідача в судове засідання не з'явилися, хоча про день та час розгляду справи були належним чином повідомлені, клопотання про розгляд справи у їх відсутності, не подали. Оскільки в матеріалах справи достатньо доказів для розгляду справи без участі сторін, представник позивача в поданій заяві не заперечує проти заочного розгляду справи, суд у відповідності до ст. ст. 169, 197, 224 ЦПК України вважає за можливе заслухати справу на підставі наявних доказів, без фіксування судового засідання технічними засобами. Вивчивши та дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд прийшов до висновку, що позов не підлягає задоволенню, зважаючи на наступне. На підставі ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Статтею 11 ЦПК України визначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно зі ст. 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що 11.07.2014 р. між ПрАТ «Українська охоронно-страхова компанія» та [PERSON] укладено Договір (поліс) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності № АІ/3405211, згідно якого було застраховано ризики завдання збитків третім особам внаслідок експлуатації транспортного засобу Volkswagen Transporter, державний реєстраційний номер [NUMBER]. 02.01.2015 р. в с. Сокільники по вул. Стрийській, 30, сталася дорожньо-транспортна пригода за участі застрахованого автомобіля під керуванням відповідача та автомобіля [NUMBER], що підтверджується довідкою ДАІ, яка є в матеріалах справи. Постановою Буського районного суду Львівської області від 09.02.2015 року відповідача визнано винним у скоєнні цього ДТП (справа № 440/94/15-п., провадження № 3/440/45/2015 р.). Постанова не оскаржувалася та набрала законної сили. Як прослідковується з матеріалів справи, [PERSON] з повідомленням про настання страхового випадку до страховика не звертався. ПрАТ «Українська охоронно-страхова компанія» у добровільному порядку на підставі Страхового акту № 17353 за страховим випадком згідно з Полісом № АІ/3405211 відшкодувало потерпілій стороні шкоду, пов'язану з пошкодженням її транспортного засобу у розмірі 32 592,63 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 3875 від 08.07.2015 р. Претензією № 61/15 від 15.09.2015 р. ПрАТ «Українська охоронно-страхова компанія» звернулась до відповідача з претензію про відшкодування відповідних витрат. Докази направлення позивачем претензії та отримання її відповідачем у матеріалах справи відсутні. Відповідно до підпункту «ґ» підпункту 38.1.1 пункту 38.1 статті 38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (у редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин) страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив ДТП, якщо він не повідомив страховика у строки і за умов, визначених у підпункті 33.1.2 пункту 33.1 статті 33 цього Закону. Із внесенням Законом України від 17 лютого 2011 року № 3045-VI «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо дорожньо-транспортних пригод та виплати страхового відшкодування» змін у статті 33 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» було розширено перелік обов'язків учасників ДТП, у зв'язку з чим обов'язок вжиття заходів для невідкладного, але не пізніше трьох робочих днів, повідомлення страховика про настання ДТП був викладений уже в підпункті 33.1.4 пункту 33.1 статті 33 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Проте вказані зміни, що стосуються нумерації зазначеного підпункту, до підпункту «ґ» підпункту 38.1.1 пункту 38.1 статті 38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у якому міститься відсилання на відповідні номери пунктів та підпунктів статті 33 цього Закону щодо строків та умов обов'язкового повідомлення страховика про настання ДТП, внесені не були. Відповідно до підпункту 33.1.4 пункту 33.1 статті 33 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (у редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин) у разі настання ДТП, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов'язаний невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання ДТП, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - Моторне (транспортне) страхове бюро України), повідомлення про ДТП установленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов'язок, він має підтвердити це документально. Отже, наведеними правовими нормами встановлено обов'язок особи невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання ДТП, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування, письмово повідомити страховика про настання ДТП. Такий обов'язок установлений законодавством для надання страховику можливості перевірити обставини ДТП власними силами і запобігти необґрунтованим виплатам. У даному випадку позивач не оспорює факту настання страхового випадку, більше того, він його визнав, добровільно сплативши страхове відшкодування, що підтверджується платіжним дорученням № 3875 від 08.07.2015 р. та надає докази його фіксації органами ДАІ, зокрема Довідку про дорожньо-транспортну пригоду, видану Відділенням ДАІ з обслуговування Пустомитівського району ГУМВС України у Львівській області від 30.01.2015 р.. Таким чином, за вищевказаних обставин сам факт неповідомлення відповідачем позивача про настання страхового випадку не може бути підставою для задоволення відповідних позовних вимог, адже обов'язок повідомлення установлений законодавством для надання страховику можливості перевірити обставини ДТП власними силами і запобігти необґрунтованим виплатам, а як прослідковується з матеріалів даної справи, зокрема зі Страхового акту № 17353 за страховим випадком згідно з Полісом № АІ/3405211 від 07.07.2015 р. позивач безпосередньо кваліфікує подію як страховий випадок та вважає обґрунтованою виплату 32 592.63 грн., яку здійснює добровільно на підставі платіжного доручення № 3875 від 08.07.2015 р. Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 16 вересня 2015 року № 6-284цс15, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів. Суд не приймає до уваги посилання відповідача на ст. 993 ЦК України, яка регулює відшкодування витрат в порядку суброгації, а не регресу, адже така не може бути застосована до даних правовідносин з огляду на наступне. Відповідно до ст. 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Таким чином, при суброгації відбувається заміна кредитора: потерпілий (а ним є страхувальник або вигодонабувач) передає страховику своє право вимоги до особи, відповідальної за спричинення шкоди, внаслідок цього страховик виступає замість потерпілого. Оскільки виплата позивачем, як страховиком відповідача, збитків потерпілому, є обов'язком першого за Договором(полісом) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності № АІ/3405211, то у позивача, який не являється страховиком потерпілого (а лише в такому разі застосовується суброгація), немає законних підстав вимагати стягнення з відповідача відповідних коштів в порядку суброгації.

Outcome: dismissed