Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-19 00:00:00

Приморським районним судом м. Одеси 09.12.2019 року ухвалено рішення, яким задоволено позов та розірвано шлюб мж сторонами. До суду 09.01.2020 року надійшла заява [PERSON] про винесення додаткового рішення щодо стягнення з відповідача судового збору у розмірі 768,40 грн. та витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи. У судове засідання 20.01.2020 року учасники справи не з`явилися, про час, дату та місце судового розгляду повідомлялися належним чином. Відповідно до ч. 4 ст. 270 ЦПК України неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов наступних висновків. Згідно п. 3 ч. 1 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, у зв`язку з тим, що вимога позивача про стягнення з відповідача суми сплаченого судового збору не була розглянута судом, суд вважає за необхідне ухвалити додаткове рішення, яким вирішити питання про стягнення судового збору з [PERSON] на користь [PERSON] . Відтак, при звернені до суду з позовом про розірвання шлюбу [PERSON] сплатила судовий збір у розмірі 768,40 грн., що підтверджується квитанцією №0.0.1510593077.1 від 01.11.2019 року. У відзиві на позов [PERSON] просив не стягувати з нього сплачений позивачкою судовий збір, оскільки він має пільги встановлені Законом України «Про судовий збір». З посвідчення серії [NUMBER] вбачається, що [PERSON] має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - учасників бойових дій. Відповідно до п.13 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються учасники бойових дій, постраждалі учасники Революції Гідності, Герої України - у справах, пов`язаних з порушенням їхніх прав. Справа про розірвання шлюбу не є такою, що пов`язана з порушенням прав [PERSON] як учасника бойових дій, тому, застосування вищевказаного пункту у даній справі є неможливим. Втім, Верховний суд у Постанові від 27.06.2018 року, справа №572/2088/17 (провадження №61-12842св18), вказав, що п. 13 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» не містить посилань на те, що позов має бути заявлений лише з підстав порушення прав та законних інтересів позивача саме як учасника бойових дій, а також у ній прямо та чітко не зазначено, що справа має стосуватись порушених прав саме позивача, що має статус учасника бойових дій, без уточнення характеру такого права та підстав його порушення. Відсутність механізму чіткого трактування та розуміння дійсного змісту вказаної норми п. 13 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» не повинно впливати на гарантовані державою пільги при сплаті судового збору, порушувати та обмежувати права учасників бойових дій під час звернення їх до суду, у зв`язку з порушенням будь-яких їхніх прав, незалежно від характеру, предмета та підстав таких позовів. Європейський суд з прав людини неодноразово зазначав, що формулювання законів не завжди чіткі. Тому їх тлумачення та застосування залежить від практики. І роль розгляду справ у судах полягає саме в тому, щоб позбутися таких інтерпретаційних сумнівів з урахуванням змін у повсякденній практиці (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ від 11 листопада 1996 року у справі «Кантоні проти Франції» («Cantoni v. France», заява № 17862/91, § 31-32), від 11 квітня 2013 року у справі «Вєренцов проти України» («Vyerentsov v. Ukraine», заява № 20372/11, § 65)). Таким чином, суд дійшов висновку, що сплачений позивачем судовий збір у розмірі 768,40 грн., у зв`язку з задоволенням позову не може бути стягнутим з відповідача на користь позивача, оскільки [PERSON] як учасник бойових дій звільнений від сплати судового збору. Частиною 3 ст. 133 ЦПК України закріплено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, експертів та проведенням експертизи. Витрати на інформаційне-технічне забезпечення розгляду справи чинним законодавством не передбачені. Також позивач не наводить, що за витрати маються на увазі та доказів понесення [PERSON] таких витрат суду не надано. Тому, суд дійшов висновку, що слід відмовити [PERSON] в задоволені заяви в частині стягнення з відповідача витрат на інформаційно-технічне забезпечення. Тож, оскільки при ухваленні рішення не було вирішено питання про розподіл судового збору заява про ухвалення додаткового рішення підлягає задоволенню, проте у стягненні з відповідача судового збору у розмірі 768,40 грн. слід відмовити, на підставі вищевказаного.

Outcome: dismissed