Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-28 00:00:00

Представник ТОВ «Сміла Енергоінвест» звернувся в суд з позовом до відповідачки і просить суд стягнути з неї на користь відповідача заборгованість за послуги з централізованого опалення місць загального користування в багатоквартирному будинку № 24 по вул. Дзержинського м. Сміла за період з жовтня 2010 року по травень 2015 року в розмірі 223,70 грн., посилаючись на те, що позивач є постачальником теплової енергії до будинку за адресою: м. Сміла, вул. Дзержинського, буд. № 24, в якому знаходиться квартира № 33, в якій проживає відповідачка. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що дану квартиру від'єднано від системи централізованого опалення і в ній встановлено індивідуальне теплопостачання, але відповідно до п. 28 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених Постановою КМУ від 21 липня 2005 року № 630, споживачі, які встановили у квартирі багатоквартирного будинку індивідуальні системи опалення, оплачують послуги з централізованого опалення місць загального користування будинку відповідно до Методики, що затверджується центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства. Плата нараховується за опалення підвального приміщення, де розміщена розподільча система трубопроводів, по яких подається теплова енергія до всього будинку. Представник позивача посилається на те, що свої обовязки по теплопостачанню даного жилого будинку позивач виконує належним чином, але відповідачка не оплачує за отримані нею комунальні послуги з централізованого опалення місць загального користування, в звязку з чим виникла вищевказана заборгованість. Під час розгляду справи представник позивача позовні вимоги підтримала повністю. Відповідачка в судове засідання не зявилась, але надала суду письмове заперечення, в якому проти позову заперечує повністю, вважає вимоги позивача незаконними та необґрунтованими, стверджує, що заборгованість перед позивачем у неї відсутня, крім того, просить відмовити в задоволенні позову в звязку з пропуском строку позовної давності. Представник відповідачки проти позову заперечив повністю, посилаючись на те, що позивач не має правових підстав вимагати оплату за дані послуги, оскільки місця загального користування (підїзд, підвал) не обладнані приладами опалення, вважає, що і послуг з централізованого опалення місць загального користування відповідачка від позивача не отримує. Просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог за пропуском строку позовної давності. В позові необхідно відмовити з наступних підстав. Згідно з рішенням виконавчого комітету Смілянської міської ради від 21 червня 2007 року № 661 виконавцем житлово-комунальних послуг в галузі теплопостачання є КП «Смілакомунтеплоенерго». Рішенням виконавчого комітету Смілянської міської ради від 20 жовтня 2010 року № 651 внесені зміни до рішення виконавчого комітету Смілянської міської ради від 21 червня 2007 року № 661, яким виконавцем житлово-комунальних послуг в галузі теплопостачання замість КП «Смілакомунтеплоенерго» визначено ТОВ «Сміла Енергоінвест». Відповідно до ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно з ч. 1 ст. 131 ЦПК України сторони зобовязані подати свої докази до або під час попереднього судового засідання у справі, а якщо попереднє судове засідання у справі не проводиться, - до початку розгляду справи по суті. Докази, подані з порушенням вимог, не приймаються, якщо сторона не доведе, що докази подано несвоєчасно з поважних причин. Представник позивача просить суд стягнути з відповідачки на користь ТОВ «Сміла Енергоінвест» борг за послуги з централізованого опалення місць загального користування одночасно з двох підстав, посилаючись на загальні норми цивільного права ст.ст.11, 509, 526 ЦК України, які дають визначення зобовязань, та норми житлового права ст.ст. 67, 68 ЖК України, які визначають загальні обовязки наймача житла державного і громадського житлового фонду. На підставі ст.ст. 67, 68 ЖК України обовязок оплати комунальних послуг у державному або громадському житловому фонді покладено на наймача, а у випадку проживання в цій же квартирі членів його сімї, і на повнолітніх членів сімї (ст. 64 ЖК України). Обовязок утримувати житло в цьому випадку виникає з умов договору найму житла у державному або громадському житловому фонді. У випадку, якщо житло перебуває у власності фізичної особи, обовязок по його утриманню виникає в силу ст. 322 ЦК України, укладення додатково договорів з обслуговуючими будинок організаціями передбачено нормативними актами, але не є обовязковою умовою для покладення на власника обовязку по утриманню житла. Згідно зі ст. 360 ЦК України співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов'язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов'язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов'язаннями, пов'язаними із спільним майном. Під час розгляду справи представник позивача не визначився, нормами якого закону необхідно вирішувати спір нормами житлового законодавства чи нормами цивільного законодавства. Оскільки представник позивача не надав суду відомостей про право власності на квартиру чи право користування квартирою відповідачки як наймача, не надав також доказів того, що він звертався у відповідні організації про отримання даних доказів, але в їх отриманні виникли труднощі, клопотання про їх забезпечення у відповідності до вимог ЦПК України суду не заявлялись, тому на підставі наявних у справі матеріалів неможливо встановити правовий статус відповідача наймач житла, член сімї наймача, власник житла, член сімї власника, тому спір без встановлення правового статусу відповідача не породжує обовязку відповідача нести витрати по утриманню житла і не дає можливості суду зробити висновок про наявність чи відсутність обовязку відповідача по утриманню житла, а також про обєм такого обовязку. Крім цього, представник позивача не надав суду доказів про осіб, які є співвласниками чи проживають разом із відповідачкою, та які особи зареєстровані в [INFO], що позбавило суд під час розгляду справи визначитись з колом належних відповідачів чи третіх осіб. Інформація про статус квартири державна, комунальна чи приватна - представником позивача суду також не надана. Суд намагався встановити статус квартири та її власників - в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно, Державному реєстрі іпотек, Єдиному реєстрі заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо субєкта відомості про те, що [PERSON] є власником квартири [ADDRESS], відсутні. Отже, за наявних у справі доказів неможливо зробити висновок про права та обовязки відповідачки в частині утримання житла, в якому вона проживає, та про обєм таких прав та обовязків, неможливо визначити норми матеріального права, які регулюють взаємні права та обовязки сторін. На підставі наведеного, ст.ст. 67,68 ЖК України, ст.ст. 20, 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», та

Outcome: dismissed