Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-15 00:00:00

Публічне акціонерне товариства «Державний експортно-імпортний банк України» (далі ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України»), від імені якого діє представник за довіреністю, пред'явив дійсний позов, в обґрунтування вимог якого зазначив, що 19.11.2013 року між ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» та [PERSON] був укладений договір про відкриття кредитної лінії до карткового рахунку в рамках зарплатного проекту №0122031283БН/2013-11, за умовами якого відповідачу була відкрита кредитна лінія для проведення останнім операції з використання платіжної картки з лімітом заборгованості по кредиту 15000,00 грн. зі сплатою 28,00% річних за користування кредитом. Відповідач належним чином свої зобов'язання за кредитним договором не виконує, у зв'язку з чим станом на 11.05.2017 року виникла заборгованість, загальна сума якої становить 21181,14 грн. та яка складається з: 12637,90 грн. - заборгованості за основним боргом; 8543,24 грн. - заборгованості за процентами. Зазначену суму заборгованості позивач просить стягнути з відповідача, крім того просить покласти на нього судові витрати. Представник позивача у судове засідання не з'явився, надав заяву, згідно якої просив розглянути справу без його участі, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив їх задовольнити. Проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином шляхом розміщення оголошень про виклик на офіційному веб-сайті Троїцького районного суду Луганської області. Причини неявки суду не повідомив. Судом винесено ухвалу про заочний розгляд справи. Суд, дослідивши письмові докази, вважає позов таким, що не підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до вимог ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними позовних вимог та на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Статтею 1055 ЦК України передбачено, що кредитний договір укладається у письмовій формі. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором кредитодавець зобов'язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася та сплатити проценти. Частиною 1 ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. При винесенні рішення відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достовірність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Предметом спору по даній справі є кредитна заборгованість в розмірі 21181,14 гривень. У своїй позовній заяві позивач посилається на те, що між ним та відповідачем 19.11.2013 року було укладено Договір про відкриття кредитної лінії до карткового рахунку в рамках зарплатного проекту №0122031283БН/2013-11. Згідно з умовами кредитного договору позивачем було відкрито відповідачу кредитну лінію для проведення останнім операцій з використанням платіжної картки з лімітом заборгованості по кредиту 15000,00 гривень зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 28,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Проте, матеріали справи не містять вищезазначеного Договору про відкриття та обслуговування карткового рахунку з видачею платіжної картки в рамках зарплатного проекту чи іншого Кредитного Договору, позивачем було надано лише розрахунки заборгованості (а.с. 6-7) та поточну виписку за контрактом (а.с. 8-9). Жодних інших доказів на підтвердження позовних вимог до суду надано не було, у зв'язку з чим викладені у позові обставини не підтверджуються належними на те доказами. Згідно з ч. 1 ст. 179 ЦПК України предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Суд вважає, що обставини, на які посилається позивач не звільняють його від доказування у відповідності до ст. 61 ЦПК України. Посилання позивача на наявність роздрукованого розрахунку заборгованості за договором, як на підставу своїх вимог, суд вважає необґрунтованими, оскільки зробити висновок, що ця заборгованість виникла саме внаслідок порушення відповідачем умов Договору №0122031283БН/2013-11 від 19.11.2013 року за відсутністю самого договору, не є можливим. Таким чином, з огляду на безпідставність позовних вимог, оцінивши всі зібрані по справі докази у сукупності, суд прийшов до висновку, що обставини, на які посилається позивач як на підставу задоволення позову не знайшли свого підтвердження у ході розгляду справи та не підтверджуються належними доказами, а тому суд вважає за необхідне у задоволенні позовних вимог відмовити. На підставі вищевикладеного, ст. ст. 526, 530, 625, 629, 1050, 1054, 1055 ЦК України,

Outcome: dismissed