Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-31 00:00:00

Представник позивачки звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому просить визнати за позивачкою право власності на спадкове майно, що залишилось після смерті [PERSON] , померлої [INFO] , а саме на земельні ділянки загальною площею 20.10 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва кадастрові номери №5124755900:01:002:0333, №5124755900:01:002:0332, №5124755900:01:002:0323. Свої вимоги мотивує тим, що [PERSON] на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯА №159860 від 01 грудня 2004 року належала земельна ділянка площею 20.10 га (кадастрові номери №5124755900:01:002:0333, №5124755900:01:002:0332, №5124755900:01:002:0323). 23 вересня 2008 року [PERSON] склала заповіт, посвідчений державним нотаріусом Тарутинської районної державної нотаріальної контори Одеської області та зареєстрований в реєстрі за №4074, яким заповідала все своє майно [PERSON] , [INFO] . [INFO] [PERSON] померла. З моменту її смерті відкрилася спадщина на зазначене вище майно. Однак, у видачі свідоцтва про право на спадщину на зазначену земельну ділянку нотаріусом позивачу було відмовлено, оскільки позивачем не було надано правовстановлюючих документів про право спадкодавця на це спадкове майно. За таких обставин вона вимушена звернутися до суду щодо захисту своїх законних прав та інтересів. В судове засідання позивачка не з`явилась, представник позивачки адвокат Григор`єв В.В. надав заяву з проханням розглянути справу у їх відсутність, позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити. Представник відповідача Серпневської селищної ради Тарутинського району Одеської області, правонаступником якої є Серпневський старостинський округ Тарутинської селищної ради Болградського району Одеської області в судове засідання не з`явився, надав суду заяву, в якій зазначив, що з позовом згоден та просить розглянути справу за його відсутністю. Частиною 3 статті 200 ЦПК України, передбачено, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Згідно зі ч. 4 ст. 200 ЦПК України, ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Частина 1 статті ст. 206 ЦПК України регламентує, що відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Так, відповідач на стадії підготовчого провадження звернувся до суду із заявою про визнання позовних вимог, тому дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, в зв`язку з чим є підстави для ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення по справі. Оскільки сторони в судове засідання не з`явились, то відповідно до вимог ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Розглянувши подані документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов до наступного висновку. З матеріалів справі вбачається, що 23 вересня 2008 року [PERSON] склала заповіт, посвідчений державним нотаріусом Тарутинської районної державної нотаріальної контори Одеської області та зареєстрований в реєстрі за №4074, яким заповідала все своє майно [PERSON] , [INFO] (а.с.7). [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим 29 травня 2014 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Тарутинського районного управління юстиції в Одеській області (а.с.6). Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на належне їй спадкове майно. 09 квітня 2015 року [PERSON] видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом щодо майна [PERSON] , померлої [INFO] , яке складається з майнового паю у Сільськогосподарському виробничому кооперативі «Тарутинський» смт Серпневе Тарутинського району Одеської області, який належав померлій [PERSON] на підставі свідоцтва № [NUMBER] про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства, виданого Серпневською селищною радою 14 жовтня 2002 року (а.с.64). Однак, постановою державного нотаріуса Тарутинської районної державної нотаріальної контори Одеської області від 08 вересня 2020 року (а.с.82) позивачці було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на спадкове майно, а саме на земельні ділянки площею 6.7038 га кадастровий номер №5124755900:01:002:0333, площею 6.7039 га кадастровий номер №5124755900:01:002:0332, площею 6.7048 га кадастровий номер №5124755900:01:002:0323, у зв`язку з відсутністю документів, які посвідчують право померлої на зазначене майно. З роз`яснень п. 23 Постанови № 7 Пленуму Верховного суду України від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» вбачається, що при наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розгляду не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Дійсно, оригінал Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯА №159860 від 01 грудня 2004 року було втрачено та визнано його недійсним, що підтверджується копією газети «Знамя Труда» від 12 лютого 2021 року №7 (8934) (а.с.98-99). Проте, згідно даних Державного земельного кадастру, наявної у відділі книги записів державних актів на право власності на землю громадян на території Серпневської селищної ради Тарутинського району Одеської області на ім`я [PERSON] за №95 зареєстровано державний акт серії ЯА №159860 від 01 грудня 2004 року площею 20.10 га (площею 6.7038 га кадастровий номер №5124755900:01:002:0333, площею 6.7039 га кадастровий номер №5124755900:01:002:0332, площею 6.7048 га кадастровий номер №5124755900:01:002:0323) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва і наявний підпис про його отримання 30 грудня 2004 року, але другий примірник у відділі відсутній, що підтверджується довідкою відділу у Тарутинському районі Головного управління Держгеокадастру в Одеській області №252/120-20 від 08 липня 2020 року (а.с.33). З наведеного вбачається, що [PERSON] , померлій 29 травня 2014 року, дійсно належало право власності на зазначені вище земельні ділянки. Згідно ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщина) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Відповідно ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ч. 5 ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Згідно зі ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Так, враховуючи, що [PERSON] дійсно на праві власності належали вказані вище земельні ділянки, оригінал Державного акту на право власності на земельну ділянку втрачено, після смерті [PERSON] , ніхто, окрім позивача, не звертався з заяво про прийняття спадщини, суд вважає за можливе визнати за позивачем право власності на зазначене спадкове майно за заповітом. На підставі викладеного,

Outcome: partial