Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-31 00:00:00

Представник ТзОВ «Радогост» Ярова Н.М. звернулася до Сокирянського районного суду із вказаним вище позовом. Посилалася на те, що відповідно до договору купівлі-продажу державного майна Сокирянського колгоспного ринку Товариство покупців громадян України жителів міста Сокиряни 11.01.1996 року приватизувало шляхом викупу у представництва Фонду державного майна України у Сокирянському районі Чернівецької області державне майно цілісного майнового комплексу Сокирянський колгоспний ринок, який знаходився за адресою Чернівецька область, [ADDRESS]. На виконання умов договору купівлі-продажу цілісний майновий комплекс Сокирянський колгоспний ринок був переданий Товариству покупців громадян України за актом приймання-передачі від 29.03.1996 року. Також, Товариству покупців громадян України було передано інвентарну справу цілісного майнового комплексу Сокирянський колгоспний ринок, яка була виготовлена Сокирянським бюро технічної інвентаризації 14.12.1994 року. Товариство покупців громадян України 01.02.1996 року перетворилося в товариство з обмеженою відповідальністю «Радогост», яке стало правонаступником товариства покупців. В 2016 році ТзОВ «Радогост» звернулося до КП «Сокирянське РБТІ» з проханням провести інвентаризацію та виготовити технічний паспорт на будівлі і споруди ринку з врахуванням поточних змін, що відбулися. 07.11.2016 року КП «Сокирянське РБТІ» виготовило технічний паспорт, згідно якого приміщення 1-5 площею 21,7 кв.м та приміщення 1-12 площею 22,10 кв.м- зазначені в інвентарній справі 1994 року під літ. Б були виключені з числа приміщень, що належать на праві власності товариству. З листа БТІ від 15.11.2016 року їм стало відомо, що таке виключення приміщень відбулося на підставі рішення Сокирянської міської ради №27 від 24.01.2007 року, згідно якого приміщення 1-5 та 1-12 літ.Б були виділені в окрему поштову адресу - [ADDRESS] під літ.А та на них було підтверджено право власності [PERSON] Оскільки ТОВ «Радогост» не здійснювало будь-якого відчуження вказаних приміщень, вони вибули з власності товариства без його волі. Враховуючи викладене, просила витребувати у відповідача, належні ТзОВ «Радогост» нежитлові приміщення 1-5 та 1-12 літ.Б, які були виділені в окрему поштову адресу - [ADDRESS] Представники позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити з підстав, викладених в позовній заяві. При цьому, представник позивача Малишева І.В. зазначила, що договір купівлі-продажу державного майна від 27.11.1992 року, за яким [PERSON] придбав приміщення художньої майстерні, яке знаходиться на території колгоспного ринку, згідно Цивільного Кодексу Української РСР в редакції 1963 року є недійсним, оскільки він нотаріально не посвідчений та у встановленому законом порядку не зареєстрований. Окрім цього, виконавчий комітет Сокирянської міської ради, згідно Закону України «Про приватизацію майна державних підприємств» не мав права виступати продавцем вказаного приміщення. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні проти задоволення позову заперечував та, будучи допитаним як свідок, вказав, що з 1977 року Чернівецький художньо-оформлюючий комбінат, на якому він працював, орендував 3 приміщення колгоспного ринку, які використовувались як художня майстерня. В 1992 році уповноважені представники Сокирянської міської ради запропонували йому придбати вказані приміщення художньої майстерні, на що він погодився. 27.11.1992 року, на підставі його заяви та рішення Сокирянської міської ради, між ним та виконкомом Сокирянської міської ради в особі заступника голови був укладений договір купівлі-продажу державного майна, згідно якого він придбав 2 приміщення художньої майстерні, розташовані по вул. Васильєва, 15. Згідно умов договору, він сплатив 56000 карбованців в касу колгоспного ринку про що отримав касовий ордер, який мав би зберігатися в державному архіві. Вказаними приміщеннями він користувався до 2008 року як художньою майстернею, про що було відомо представнику позивача Яровій Н.М. Укладений договір він нотаріально не посвідчував, у виконкомі не реєстрував. В 2007 році, він оформив право власності на належні йому приміщення, отримавши відповідне свідоцтво. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні проти позову заперечував та вказував, що [PERSON] є власником спірних приміщень на підставі свідоцтва про право власності, яке позивачем не оспорюється, оскільки відповідних позовних вимог ним не заявлялося. Натомість, представники позивачів не довели правомірності набуття у власність товариства спірних приміщень. Окрім цього вважає, що позивачем пропущено строк позовної давності, у зв'язку з чим просив в позові відмовити, про що подав суду письмову заяву. Представник третьої особи КП «Сокирянське БТІ» Глушко Є.В. в судовому засіданні пояснила, що в 1992 році, під час укладення [PERSON] договору купівлі-продажу спірних приміщень, інвентарна справа на цілісний майновий комплекс, до складу якого вони входили, виготовлена не була. Про придбання [PERSON] приміщень, Сокирянському РБТІ відомо не було. У зв'язку з цим, під час виготовлення в 1994 році інвентаризаційної справи на цілісний майновий комплекс колгоспного ринку, придбані [PERSON] приміщення увійшли до його складу. Проте, в 2007 році, після звернення [PERSON], Сокирнським РБТІ було виключено придбані ним приміщення зі складу цілісного майнового комплексу. Вважала поданий позивачем позов безпідставним. Представник третьої особи Сокирянської міської ради Телешман І.В. в судовому засіданні проти задоволення позову заперечував, вважаючи його безпідставним. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] суду пояснив що з 1981 року по 2002 рік він обіймав посаду Сокирянського міського голови. В 1992 році до виконкому міської ради звернувся [PERSON] із заявою про надання йому дозволу на приватизацію двох приміщень художньої майстерні, які він використовував. Розглянувши його заяву, в листопаді 1992 року між виконкомом міської ради та [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу двох приміщень художньої майстерні. Оскільки інвентарної справи на вказані приміщення не було, їх площу визначили приблизно по 12 кв.м. кожне. Гроші за вказані приміщення [PERSON], у відповідності до умов договору, сплатив в касу ринку. Заслухавши пояснення учасників судового процесу та показання свідків, вивчивши та дослідивши матеріали справи, встановивши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні позову, з огляду на таке. Стаття 41 Конституції України проголошує, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ч.1 ст.182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Статтею 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» №1952-IV від 01.07.2004 року визначено, що обов'язковій державній реєстрації підлягають речові права на нерухоме майно, що знаходиться на території України, фізичних та юридичних осіб, держави, територіальних громад, іноземців та осіб без громадянства, іноземних юридичних осіб, міжнародних організацій, іноземних держав. За частиною 2 ст.331 ЦК України, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту такої реєстрації. Судом встановлено, що рішенням виконавчого комітету Сокирянської міської ради №202 від 25.11.1992 року, на підставі заяви, [PERSON] було надано дозвіл на приватизацію приміщення художньої майстерні площею 24 кв.м. (а.с. 47). 27.11.1992 року між виконкомом Сокирянської міської ради в особі заступника голови міськвиконкому [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу державного майна, згідно умов якого, останній придбав державне майно цілісного майнового комплексу приміщення художньої майстерні, яке знаходиться на території колгоспного ринку на земельній ділянці площею 50 кв.м. (а.с.48-49). В 1994 році КП «Сокирянське БТІ» було проведено інвентаризацію майнового комплексу колгоспного ринку та виготовлено технічний паспорт, в тому числі і на спірні приміщення. Рішенням виконавчого комітету Сокирянської міської ради №27 від 24.01.2007 року [PERSON] було підтверджено право власності на нежитлові будівлі (літ. «А») згідно інвентарної справи, що знаходяться в [ADDRESS] (а.с.25). Згідно копій свідоцтв про право власності на нерухоме майно та витягів про реєстрацію права власності на нерухоме майно, 24.01.2007 року [PERSON] було зареєстровано право власності на нежитлові будівлі, розташовані за адресою: [ADDRESS] площею 21,8 кв.м. та 22,00 кв.м. (а.с. 36-37, 39-40). Згідно договору купівлі-продажу державного майна Сокирянського колгоспного ринку від 11.01.1996 року, укладеного між представництвом Фонду державного майна України у Сокирянському районі Чернівецької області в особі начальника представництва [PERSON] та Товариством покупців громадян України жителів міста Сокиряни, правонаступником якого є ТзОВ «Радогост», останнє придбало державне майно цілісного майнового комплексу Сокирянський колгоспний ринок. Згідно п.1.2. вказаного договору, право власності на майно переходить до покупця з моменту підписання акта прийому-передачі (а.с. 4-9). 29.03.1996 року між сторонами було складено акт передачі проданого майна Сокирянського колгоспного ринку, згідно якого позивач прийняв майно, загальною вартістю [NUMBER] карбованців, в яке входило будівлі та споруди в кількості 31 одиниці (а.с.10). 07.11.2016 року КП «Сокирянське БТІ» було виготовлено технічний паспорт, згідно якого приміщення 1-5 площею 21,7 кв.м. та приміщення 1-12 площею 22,10 кв.м., вказані в інвентарній справі 1994 року під літ.Б були виключені з числа приміщень майнового комплексу, на підставі рішення Сокирянської міської ради від 24.01.2007 року №27. 29.12.2016 року ТзОВ «Радогост» було зареєстровано право власності на належні йому приміщення майнового комплексу колгоспного ринку за адресою [ADDRESS], за виключенням спірних приміщень 1-5 площею 21,7 кв.м. та 1-12 площею 22,10 кв.м під літ.А. Таким чином, судом встановлено, що ТзОВ «Радогост» не є власником спірних приміщень 1-5 площею 21,7 кв.м. та 1-12 площею 22,10 кв.м, які знаходяться за адресою: [ADDRESS]. Згідно ст. 387 ЦК України, власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Витребування майна шляхом віндикації застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема якщо між власником і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору. Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в Постанові №5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» визначив, що застосовуючи положення статті 387 ЦК України, суди повинні виходити з того, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним і в якої майно фактично знаходиться та є індивідуально визначеним. Згідно п. 23 вказаної постанови, відповідно до ст. 387 ЦК України та ч.3 ст. 10 ЦПК України особа, яка звернулася до суду з позовом про витребування майна із чужого незаконного володіння, повинна довести своє право власності на майно, що знаходиться у володінні відповідача. Право власності на рухоме майно доводиться за допомогою будь яких передбачених процесуальним законодавством доказів, що підтверджують виникнення такого права у позивача. Оскільки ТзОВ «Радогост» не довело перед судом своє право власності на спірне нерухоме майно, суд вважає, що із заявлених позивачем правових підстав у позові слід відмовити. Доводи представника позивача щодо недійсності договору купівлі-продажу спірних приміщень суд вважає необґрунтованими, оскільки право власності відповідача на дані приміщення посвідчується іншим правовстановлюючим документом, який в установленому законом порядку на даний час не оспорюється. Також, доводи представника відповідача про пропущення позивачем строку позовної давності на звернення до суду з даним позовом суд не бере до уваги, оскільки про порушення своїх прав та інтересів позивач дізнався під час звернення до БТІ в 2016 році. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed