Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-16 00:00:00

Представник позивачки [PERSON] - [PERSON] звернулася до суду з позовом, збільшивши та змінивши позовні вимоги в січні 2018 року, до відповідача про встановлення факту прийняття спадщини та визнання права власності на спадкове майно посилаючись на те, що позивачка з [PERSON], [INFO], перебувала з 28 грудня 1995 року в зареєстрованому шлюбі. Дітей від шлюбу немає. 28 липня 1997 року [PERSON] виїхав на роботу до Російської Федерації, Тюменської області, Білоярського району. 14.02.2000 року позивачці зателефонували із лікарні та повідомили, що [PERSON] знаходиться в лікарні в Російській Федерації, Тюменської області, Білоярського району з діагнозом перитоніт. З цього часу про долю чоловіка, їй нічого не відомо, включно по 2017 рік вона вчиняла дії щодо пошуку свого чоловіка, однак його пошуки результату не дали. За заявою позивачки, [PERSON] з 01 червня 2013 року перебував в міждержавному розшуку як безвісно зникла особа, однак до 2017 року ніяких відомостей про місце перебування останнього так і не надійшло. У зв'язку з цим в січні 2017 року позивачка звернулася до Шевченківського районного суду м. Чернівці із заявою про оголошення фізичної особи померлою та ухвалою суду від 25.01.2017 року відкрито провадження по даній справі. Рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 26.05.2017 року в задоволенні заяви відмовлено, оскільки під час розгляду справи на запит суду було отримано відомості із управління ЗАГСу Апарату Губернатора Ханти-Мансійського автономного округу-Югри на підставі Конвенції про правову допомогу та правові відносини по цивільним, сімейним і кримінальним справам, підписаної 22.01.1993 року в м. Мінськ (в редакції протоколу від 28.03.1997 року) - копію запису акту про смерть [PERSON]. Згідно запису акту про смерть № 137 від 18.12.2012 року [PERSON], [INFO], помер [INFO] у м. Бєлоярський Бєлоярського району Ханти-Мансійський Автономний округ Югра Росія та видано свідоцтво про смерть серія [NUMBER], документом, який підтверджує факт смерті є також медичне свідоцтво про смерть серія 71100 № 0041012 від 11.12.2012 року установа Ханти-Мансійський Автономний округ Югра «Бюро судово-медичної експертизи» філіал «відділення в місті Бєлоярський». Вказані факти встановлені рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 26.05.2017 року, яке набрало законної сили, та не потребують доказуванню. Позивачка про смерть [PERSON], який помер [INFO], дізналася лише в липні 2017 року, оскільки з 19.05.2016 року та по даний час знаходиться за кордоном. Спадковим майном після смерті [PERSON] є квартира № [ADDRESS], яка належала померлому та його батьку [PERSON] на праві спільної сумісної власності підставі свідоцтва про право власності на житло від 02.02.1994 року. Батько покійного чоловіка позивачки [PERSON] помер [INFO]. Відповідно до довідки від 18.03.1996 року [PERSON] був зареєстрований та проживав за адресою: [ADDRESS] разом зі своїм батьком [PERSON], тобто [PERSON] вважається таким, що прийняв спадщину після смерті батька [PERSON], однак не оформив спадкових прав. Згідно з інформаційної довідки зі Спадкового реєстру № 50489635 від 13.12.2017 року спадкова справа на [PERSON] відсутня. На момент смерті [PERSON] заповіту не складав. Мати [PERSON] - [PERSON], померла [INFO]. З весни 1994 року по 19 травня 2016 року позивачка постійно проживала в спірній квартирі та по даний період вона є єдиним користувачем спадкової квартири, сплачувала всі комунальні послуги, здійснювала ремонт. Позивачка фактично прийняла спадщину після смерті чоловіка [PERSON], також у неї знаходяться оригінали правовстановлюючих документів на квартиру, оригінали свідоцтв про смерть батьків її чоловіка, інші документи. Крім неї спадкоємцем першої черги після смерті її чоловіка [PERSON] є його син від першого шлюбу відповідач [PERSON] Для отримання спадщини позивачка не змогла у встановлений строк звернутись із заявою до нотаріальної контори про прийняття спадщини, оскільки їй не було відомо про смерть [PERSON], а після того як дізналася про смерть вона вимушена була поїхати на роботу за кордон, оскільки за період пошуків чоловіка, нею було потрачено значні кошти. 04.08.2017 року позивачка звернулася до приватного нотаріуса Чернівецького міського нотаріального округу Скінтей Ю.І. із заявою про прийняття спадщини за законом після смерті [PERSON], який помер [INFO], однак нотаріусом їй відмовлено у вчиненні нотаріальної дії у зв'язку із тим, що термін дії для подання заяви про прийняття спадщини пропущено, а також про неможливість видачі на її ім'я свідоцтва право на спадщину за законом до майна померлого її чоловіка [PERSON], так як в Спадковому реєстрі існує Заповіт, ідентифікацію по якому по заповідачу неможливо встановити. Разом з тим, нотаріусом була заведена Спадкова справа після смерті [PERSON] за № 17/2017. Відповідно до отриманої інформації зі Спадкового реєстру за вказаними параметрами запиту «[PERSON]» знайдено чинний Заповіт (номер у Спадковому реєстрі 2308115), посвідчений 12 серпня 1995 року за реєстровим № 1-5665 в Першій Сєвєродонецькій державній нотаріальній конторі Луганської області від імені [PERSON] (податковий номер, дата народження якого не вказані). Ідентифікувати [PERSON], щодо спадкового майна якого звернулася [PERSON], чи його особа тотожна з особою заповідача неможливо, так як Перша Сєвєродонецька державна нотаріальна контора Луганської області знаходиться на Тимчасово окупованій території України. Інформація щодо заведеної спадкової справи після смерті [PERSON] відсутня, спадкова справа не заводилась. У постанові про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 13.12.2017 року вказано, що розпорядженням Кабінету Міністрів України від 07.11.2014 року № 1085-р (у редакції розпорядження Кабінету Міністрів України від 02.12.2015 року № 1276-р) затверджений Перелік населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та перелік населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення, тому зробити Запит щодо посвідченого Заповіту 12 серпня 1995 року за реєстровим № 1- 5665 в Першій Сєвєродонецькій державній нотаріальній конторі Луганської області не є можливим. Після відновлення роботи установ нотаріату Донецької та Луганської областей вказані документи повинні бути передані за належністю приватному нотаріусу або до державної нотаріальної контори, до компетенції яких входить подальше ведення спадкової справи. Що стосується питання доступу до архівів нотаріальних документів, які залишилися на непідконтрольній Україні території, а також можливості їх передачі з вказаних територій, то на законодавчому рівні воно залишається відкритим. А тому просила встановити факт прийняття позивачкою спадщини після смерті чоловіка та визнати за позивачкою право власності на спадкове майно, а саме: на квартиру № [ADDRESS]. Представники позивачки в судовому засіданні позов підтримали та підтвердили обставини, викладені в позовній заяві та заяві про збільшення та зміну позовних вимог, просили позовні вимоги задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про день та час розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суду не повідомив. Третя особа Приватний нотаріус Чернівецького міського нотаріального округу Скінтей Ю.І. в судовому засіданні пояснила, що за параметрами запиту «[PERSON]» знайдено чинний Заповіт (номер у Спадковому реєстрі 2308115), посвідчений 12 серпня 1995 року за реєстровим № 1-5665 в Першій Сєвєродонецькій державній нотаріальній конторі Луганської області від імені [PERSON], однак відсутні податковий номер та дата народження заповідача, тому ідентифікувати [PERSON], щодо спадкового майна якого звернулася [PERSON], чи його особа тотожна з особою заповідача неможливо, так як Перша Сєвєродонецька державна нотаріальна контора Луганської області знаходиться на Тимчасово окупованій території України. Інформація щодо заведеної спадкової справи після смерті [PERSON] відсутня, спадкова справа не заводилась. Позивачці в даному випадку необхідно встановлювати факт прийняття спадщини, оскільки на підставі рішення суду про визначення додаткового строку, свідоцтво про право на спадщину позивачці неможливо буде видати. Не заперечує проти задоволення збільшених позовних вимог. Заслухавши пояснення представників позивачки, третьої особи, свідків, які підтвердили обставини, на які посилається позивачка, дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що позивачка [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі з 28 грудня 1995 року, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб (а.с.11). Дітей від шлюбу немає. Згідно із записом акту про народження №2195 (а.с.90) [PERSON] народився [INFO]. 28 липня 1997 року [PERSON] виїхав на роботу до Російської Федерації, Тюменської області, Білоярського району. 14.02.2000 року позивачці зателефонували із лікарні та повідомили, що [PERSON] знаходиться в лікарні в Російській Федерації, Тюменської області, Білоярського району з діагнозом перитоніт. З того часу і включно по 2017 рік позивачка вчиняла дії щодо пошуку свого чоловіка, однак його пошуки результату не дали. Як вбачається з довідки №1/3725 від 13.06.2013 року (а.с.12), виданої Управлінням карного розшуку УМВС України в Чернівецькій області, [PERSON], [INFO], з 01.06.2013 року перебуває в розшуку як безвісно зникла особа, проводяться розшукові заходи по встановленню його місцезнаходження, однак до 2017 року ніяких відомостей про місце перебування останнього так і не надійшло. В січні 2017 року позивачка [PERSON] звернулася до Шевченківського районного суду м. Чернівці із заявою про оголошення [PERSON] померлим, що підтверджується ухвалою суду про відкриття провадження у справі від 25.01.2017 року (а.с.13). Рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 26.05.2017 року (а.с.14-15) в задоволенні заяви [PERSON] відмовлено, оскільки під час розгляду справи на запит суду було отримано відомості із управління ЗАГСу Апарату Губернатора Ханти-Мансійського автономного округу-Югри на підставі Конвенції про правову допомогу та правові відносини по цивільним, сімейним і кримінальним справам, підписаної 22.01.1993 року в м. Мінськ (в редакції протоколу від 28.03.1997 року) - копію запису акту про смерть [PERSON]. Згідно з записом акту про смерть № 137 від 18.12.2012 року (а.с.17) [PERSON], [INFO], помер [INFO] у м. Бєлоярський Бєлоярського району, Ханти-Мансійський Автономний округ Югра, Росія та видано свідоцтво про смерть серія [NUMBER]. Документом, який підтверджує факт смерті є медичне свідоцтво про смерть серії 71100 № 0041012 від 11.12.2012 року установа Ханти-Мансійський Автономний округ Югра «Бюро судово-медичної експертизи» філіал «відділення в місті Бєлоярський». Відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Вказані факти встановлені рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 26.05.2017 року, яке набрало законної сили, тому не потребують доказуванню на підставі ч.4 ст.82 ЦПК України. Як встановлено в судовому засіданні позивачка про смерть [PERSON] дізналася лише в липні 2017 року, оскільки з 19.05.2016 року та по даний час знаходиться за кордоном, що підтверджується повідомленням Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України №0.64-39588/0/15-17 від 22.11.2017 року (а.с.23). Спадковим майном після смерті [PERSON] є квартира № [ADDRESS], яка належала померлому [PERSON] та його батьку [PERSON] на праві спільної сумісної власності на підставі свідоцтва про право власності на житло від 02.02.1994 року (а.с.16). Відповідно до технічного паспорту (а.с.18) вказана квартира складається з двох житлових кімнат житловою площею 27,30 кв.м., загальною площею 49,5 кв.м. Ринкова вартість квартири становить без включення ПДВ суму 105000 грн., що підтверджується висновком про вартість об'єкта незалежної оцінки від 09.01.2018 року (а.с.68). Батько покійного [PERSON] - [PERSON] помер [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с.19). Відповідно до довідки ЖРЕП № 18 від 18.03.1996 року (а.с.20, 100) [PERSON] був зареєстрований та проживав за адресою: [ADDRESS] разом зі своїм батьком [PERSON], з 17.03.1989 року по день його смерті по [INFO]. До спадщини, яка відкрилась у період чинності ЦК УРСР, застосовуванню підлягають норми ЦК УРСР про належність спадщини спадкоємцеві з часу відкриття спадщини незалежно від оформлення права на спадщину. Відповідно до листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року судам слід звернути увагу, що на час відкриття спадщини в період чинності ЦК УРСР його нормами було передбачено певні дії, які свідчили про прийняття спадщини, у тому числі прийняття спадщини шляхом вступу у володіння та управління спадковим майном (фактичне прийняття спадщини). Згідно зі ст. 525 ЦК Української PCP часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим - день, зазначений в статті 21 цього Кодексу. У відповідності до ст. 529 ЦК Української PCP при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. На підставі ст.549 ЦК Української РСР спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Відносно зазначених вимог, суд вважає, що [PERSON] є таким, що прийняв спадщину після смерті батька [PERSON], однак не оформив спадкових прав. Згідно з інформаційної довідки зі Спадкового реєстру № 50489635 від 13.12.2017 року (а.с.59) спадкова справа на [PERSON] відсутня. На момент смерті [PERSON] заповіту не складав. Мати [PERSON] - [PERSON] померла [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с.67). Позивачка [PERSON] з весни 1994 року по 19 травня 2016 року постійно проживала в спірній квартирі та по даний період є єдиним користувачем спадкової квартири, вона сплачує всі комунальні послуги, що підтверджується копіями квитанцій (а.с.60-66, 101-142), копією довідки ПП «Ремжитлосервіс» №18 від 16.01.2018 року про відсутність заборгованості по квартплаті (а.с.96), повідомленням МКП «Чернівцітеплокомуненерго» №143 від 19.01.2018 року та розрахунком (а.с.97-98), повідомленням КП «Чернівціводоканал» №13/332 від 19.01.2018 року (а.с.99). Також вказані обставини підтвердили допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON], які пояснили, що позивачка [PERSON] дійсно була дружиною померлого [PERSON] та з весни 1994 року по травень 2016 року проживала в квартирі свого чоловіка по [ADDRESS]. Після того як її чоловік поїхав в Росію на заробітки, вона вживала заходи для його розшуку, а потім із-за скрутного матеріального становища в травні 2016 року виїхала за кордон на роботу. Відповідно до ч. 1 ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Частиною ч. 1 ст. 1217 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Статтею 1221 ЦК України визначено місце відкриття спадщини за останнім місце проживання спадкодавця. Якщо місце проживання спадкодавця невідоме, місцем відкриття спадщини є місцезнаходження нерухомого майна або основної його частини, а за відсутності нерухомого майна - місцезнаходження основної частини рухомого майна. Згідно з ч.1 та ч.2 ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст. 1261-1265. Відповідно до ч. 1 ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Також спадкоємцем першої черги після смерті її чоловіка [PERSON] є його син від першого шлюбу відповідач [PERSON], однак, як встановлено в судовому засіданні, він не звертався до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини. Як вбачається з довідки Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України №0.184-10499/0/15-18 від 28.02.2018 року (а.с.186) [PERSON] 07.05.2016 року виїхав за межі України. Відповідно до ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ст.1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Суд вважає, що позивачка не могла вчасно, у встановлений законом строк звернутись із заявою до нотаріальної контори про прийняття спадщини, оскільки їй не було відомо про смерть [PERSON], хоча вона здійснювали дії щодо його розшуку. 04.08.2017 року позивачка [PERSON] звернулася до приватного нотаріуса Чернівецького міського нотаріального округу Скінтей Ю.І. із заявою про прийняття спадщини за законом після смерті [PERSON], який помер [INFO] (а.с.145), нотаріусом було заведено Спадкову справу після смерті [PERSON] за № 17/2017, що підтверджується копією Витягу про реєстрації в Спадковому реєстрі (а.с.21). Позивачці було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії у зв'язку із тим, що термін дії для подання заяви про прийняття спадщини пропущено, а також про неможливість видачі на її ім'я свідоцтва право на спадщину за законом до майна померлого її чоловіка [PERSON], так як в Спадковому реєстрі існує Заповіт, ідентифікацію по якому по заповідачу неможливо встановити. Як вбачається з Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру від 04.08.2017 року (а.с.153) за параметрами пошуку «[PERSON]» знайдено чинний Заповіт (номер у Спадковому реєстрі 2308115), посвідчений 12 серпня 1995 року за реєстровим № 1-5665 в Першій Сєвєродонецькій державній нотаріальній конторі Луганської області від імені [PERSON], податковий номер та дата народження якого не вказані. Ідентифікувати [PERSON], щодо спадкового майна якого, звернулася [PERSON], чи його особа тотожна з особою заповідача неможливо, так як Перша Сєвєродонецька державна нотаріальна контора Луганської області знаходиться на Тимчасово окупованій території України. Інформація щодо заведеної спадкової справи після смерті [PERSON] відсутня, спадкова справа не заводилась. У постанові про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 13.12.2017 року (а.с.57-58, 177-178) зазначається, що розпорядженням Кабінету Міністрів України від 07.11.2014 року № 1085-р (у редакції розпорядження Кабінету Міністрів України від 02.12.2015 року № 1276-р) затверджений Перелік населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та перелік населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення, тому зробити Запит щодо посвідченого Заповіту 12 серпня 1995 року за реєстровим № 1- 5665 в Першій Сєвєродонецькій державній нотаріальній конторі Луганської області не є можливим. Після відновлення роботи установ нотаріату Донецької та Луганської областей вказані документи повинні бути передані за належністю приватному нотаріусу або до державної нотаріальної контори, до компетенції яких входить подальше ведення спадкової справи. Що стосується питання доступу до архівів нотаріальних документів, які залишилися на непідконтрольній Україні території, а також можливості їх передачі з вказаних територій, то на законодавчому рівні воно залишається відкритим. Суд вважає, що позивачка [PERSON] фактично прийняла спадщину після смерті чоловіка [PERSON] Пунктом 11 ч. 1 ст. 346 ЦК України встановлено, що право власності припиняється з смертю власника. Згідно зі ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законодавством. Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Таким чином, враховуючи встановлені в судовому засіданні обставини та досліджені докази, суд вважає, що належить встановити факт прийняття позивачкою спадщини після смерті чоловіка [PERSON] та визнати за позивачкою право власності на спадкове майно, а саме: на квартиру № [ADDRESS], задовольнивши позовні вимоги. На підставі викладеного та

Outcome: approved