Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-14 00:00:00

Представник позивача Публічного акціонерного товариства «Кредобанк» звернувся до суду з позовом, в якому просить суд стягнути з відповідача [PERSON] заборгованість у розмірі 105 959,99 грн. за кредитним договором № 6290/2017 від 16.02.2017 року. В обґрунтування позову позивач посилається на те, що між позивачем та відповідачем по справі - [PERSON] 16.02.2017 року на умовах забезпеченості, поворотності, строковості, платності та цільового використання грошових коштів був укладений кредитний договір № 6290/2017, на підставі якого позивач надав відповідачу кредит у розмірі 304 981,87 грн. на строк до 15.02.2022 року для здійснення повної оплати за договором купівлі-продажу транспортного засобу марки «Фіат», 2016 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] . Однак всупереч вимогам Кредитного договору № 6290/2017 від 16.02.2017 року відповідач порушує зобов`язання щодо погашення кредитної заборгованості в терміни, встановлені Кредитним договором, у зв`язку з чим з боку відповідача утворилась заборгованість, яка станом на 03.12.2019 року становить 105 959,00 грн., з яких: 103 959,99 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 2 000,00 грн. - понесені банком судові витрати, що є предметом позовних вимог. 19 грудня 2019 року ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Кредобанк» до [PERSON] про стягнення кредитної заборгованості, та постановлено розгляд справи проводити у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Відповідач [PERSON] не скористався процесуальним правом подачі відзиву на позовну заяву у встановлений ухвалою суду від 19 грудня 2019 року строк, однак надав до суду письмову відповідь на позовну заяву, до якої долучив копії платіжних доручень про погашення ним заборгованості за кредитним договором № 6290/2017 від 16.02.2017 року : 11 вересня 2019 року у розмірі 3 500,00 грн., 17 грудня 2019 року у розмірі 800,00 грн., 20 грудня 2019 року у розмірі 350,00 грн., 23 грудня 2019 року у розмірі 1 500,00 грн., 24 грудня 2019 року у розмірі 1 500,00 грн., 27 грудня 2019 року у розмірі 900,00 грн., 15 січня 2020 року у розмірі 3 000,00 грн. Відповідачем зазначено, що він не заперечує проти погашення кредитної заборгованості у розмірі 103 959,93 грн., просить урахувати сплачену суму заборгованості, яку підтвердив платіжними дорученнями, та надати термін для повного погашення боргу на 12 місяців до 2021 року. (а.с. 41) Відповідно до положень ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України фіксування судового процесу не здійснюється. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, приходить до наступного. Відповідно до положень ч. 1, 2 ст. 207 Цивільного кодексу України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до ст. 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно з ч. 1 ст. 638 та ч. 1 ст. 640 Цивільного кодексу України договір є укладеним з моменту досягнення в належній формі згоди з усіх істотних умов договору. Відповідно до ст. 1054 Кодексу за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Аналіз вищенаведених норм права дає підстави для висновку, що віднесення кредитних договорів до договорів приєднання за тією ознакою, що позичальник позбавлений можливості запропонувати свої умови договору, можливе у разі укладення такого договору між банком (іншою фінансовою установою) та фізичною особою, яка не є суб`єктом підприємницької діяльності. При цьому предметом такого договору є споживче кредитування. Судом встановлено, що 16.02.2017 року на умовах забезпеченості, поворотності, строковості, платності та цільового використання грошових коштів між ПАТ «Кредобанк» та [PERSON] був укладений кредитний договір № 6290/2017, на підставі якого позивач надав відповідачу кредит у розмірі 304 981,87 грн. на строк до 15.02.2022 року для здійснення повної оплати за договором купівлі-продажу транспортного засобу марки «Фіат», 2016 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] . (а.с. 14-15, 16, 17, 18). Згідно зі статтями 546, 549 Цивільного кодексу України, виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов`язання. Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Відповідно до п. 5.1 Договору, за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань позичальник крім відшкодування збитків, сплачує пеню у розмірі подвійної процентної ставки, вказаної в п. 3.2 Договору, але не менше десяти гривень за кожен день прострочення. Згідно п. 4.9 Договору, Банк у випадках, передбачених п. 2.10 цього Договору, вправі вимагати дострокового повернення кредиту, процентів, комісій та інших належних до сплати платежів з цим Договором, про що письмово повідомляє позичальника. У забезпечення виконання зобов`язання 17.02.2017 року між ПАТ «Кредобанк» та [PERSON] був укладений Договір застави, предметом якого є автомобіль марки «Фіат», 2016 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] . (а.с. 19-20) Позивачем виконано умови Кредитного договору № 6290/2017 від 16.02.2017 року та видано відповідачу грошові кошти на загальну суму 304 981,17 грн., що підтверджується меморіальним ордером № 8743983 від 17.02.2017 року та меморіальним ордером № 8743970 від 17.02.2017 року. (а.с. 6, 7) 14.12.2018 року приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Мілоцьким О.Л. прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого напису № 2462 від 28.11.2018 року, вчиненого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Черник Н.С., про звернення стягнення на транспортний засіб марки «Фіат», 2016 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] , який належить [PERSON] (а.с. 24) 28.03.2019 року приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Мілоцьким О.Л. прийнято постанову про закінчення виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого напису № 2462 від 28.11.2018 року, вчиненого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Черник Н.С., про звернення стягнення на транспортний засіб марки «Фіат», 2016 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] , який належить [PERSON] . Залишок нестягнутої заборгованості за виконавчим документом дорівнює 110 959,99 грн. (а.с. 25) Крім того, відповідачем [PERSON] надано суду платіжні доручення про погашення кредитної заборгованості перед ПАТ «Кредобанк» за кредитним договором № 6290/2017 від 06.02.2017 року: № 263 від 17 грудня 2019 року у розмірі 800,00 грн., № 37 від 20 грудня 2019 року у розмірі 350,00 грн., № 38 від 23 грудня 2019 року у розмірі 1 500,00 грн., № 40 від 24 грудня 2019 року у розмірі 1 500,00 грн., № 41 від 27 грудня 2019 року у розмірі 900,00 грн., № 41 від 15 січня 2020 року у розмірі 3 000,00 грн., а всього на загальну суму у розмірі 8 050,00 грн. (а.с. 42, 43, 45, 46, 47, 48) Разом з тим, суд не приймає до уваги платіжне доручення № 7 від 11 вересня 2019 року про сплату [PERSON] 3 500,00 грн., оскільки призначення платежу є сплата кредиту за договором 4640.09.00.2014 від 06.10.2014 року, який не є предметом спору. (а.с. 46) Згідно ст.ст. 526, 530, 610 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 Цивільного кодексу України ). За змістом ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. (ч.1 ст.612 Цивільного кодексу України) Одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. (ч. 2 ст. 615 Цивільного кодексу України) Кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів на суму кредиту у розмірах і в порядку, що встановлені договором. Якщо договір не містить умови про розмір процентів, він визначається обліковою ставкою банківського процента (ставкою рефінансування), встановленою Національним банком України. У разі відсутності іншої угоди проценти виплачуються щомісяця до дня повернення суми кредиту. Відповідно до частини першої статі 625 Цивільного кодексу України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до п. 29 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» від 30.03.2012 року № 5, при вирішенні спорів про дострокове повернення кредиту, суд має враховувати положення статей 1050, 1054 ЦК і виходити з того, що якщо договором встановлено обов`язок позичальника повернути кредит частинами (із розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини кредитодавець має право вимагати дострокового повернення частини кредиту, що залишилася, та сплати процентів, належних йому від суми кредиту. Як убачається з матеріалів справи, відповідачем порушено умови кредитного договору № 6290/2017 від 16.02.2017 року в частині своєчасного повернення кредиту, у зв`язку з чим заборгованість станом на 03.12.2019 року становить 103 959,99 грн., що визнано відповідачем та підтверджується поданими позивачем розрахунками заборгованості та довідкою про рух коштів по рахунку (а.с. 5, 8-13). Тому суд приходить до висновку, що позивачем правомірно заявлені вимоги про стягнення з відповідача заборгованості, яка підлягає до стягнення з урахуванням здійсненого відповідачем погашення заборгованості у грудні 2019 року та у січні 2020 року на загальну суму 8 050,00 грн., а саме з відповідача підлягає до стягнення на користь АТ «Кредобанк» заборгованість у розмірі 95 909,99 грн. Разом з тим, суд визнає необґрунтованою вимогу позивача про стягнення з відповідача на користь позивача 2 000,00 грн. судових витрат, оскільки позивачем не зазначено, у чому полягають такі витрати та не надано доказів понесення таких витрат позивачем, що позбавляє суд можливості надати оцінку порушеного права позивача в цій частині вимог. Відповідно до частини другої ст. 89 Цивільного процесуального кодексу України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що позов Публічного акціонерного товариства «Кредобанк» до [PERSON] про стягнення кредитної заборгованості, підлягає до часткового задоволення. В порядку ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 1 921,00 грн., сплачений позивачем під час звернення з даним позовом до суду. На підставі викладеного та

Outcome: partial