Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-01 00:00:00

Представник позивачки звернулася до Малиновського районного суду м. Одеси з вказаним позовом, у якому просив суд: зняти арешт, накладений на все нерухоме майно [PERSON] ( [NUMBER] ) (невизначене майно, все нерухоме майно) на підставі постанови Першого Київського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції, В-2, постанова АА №648227 від 20.05.2010 року (реєстраційний номер обтяження 9846172, зареєстрований реєстратором Одеської філії ДП «Інформаційний центр» від 20.05.2010 року); зняти арешт, накладений на нерухоме майно [PERSON] ( [NUMBER] ) (домоволодіння, 1/3 частини домоволодіння по [ADDRESS] , адреса: [ADDRESS] ), на підставі постанови Першого Київського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції заступника начальника відділу Тодорова В.Д., постанова АА №655565 ВІД 07.12.2010 року(реєстраційний номер обтяження 10578455, зареєстрований реєстратором Одеської філії ДП «Інформаційний центр» від 07.12.2010 року); вилучити запис з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна про арешт нерухомого майна (невизначене майно, все нерухоме майно), реєстраційний номер обтяження 9846172, накладений на підставі постанови Першого Київського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції, В-2, постанова АА №648227 від 20.05.2010 року, зареєстрований реєстратором Одеської філії ДП «Інформаційний центр» від 20.05.2010 року; вилучити запис з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна про арешт нерухомого майна (домоволодіння, 1/3 частини домоволодіння по [ADDRESS] , адреса: [ADDRESS] ), реєстраційний номер обтяження 10578455, накладений на підставі постанови Першого Київського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції заступника начальника відділу Тодорова В.Д., постанова АА №655565 від 07.12.2010, зареєстрований реєстратором Одеської філії ДП «Інформаційний центр» від 07.12.2010 року; вирішити питання щодо розподілу судових витрат. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що рішенням Київського районного суду м. Одеси від 20 жовтня 2009 року по справі № 2-3376/09 позовну заяву ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» в особі Одеської обласної дирекції ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № 014/0034/73/81336 від 10 вересня 2007 року в сумі 30 876 доларів 28 центів США, судовий збір в розмірі 1700 грн., витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в розмірі 30 грн. було задоволено в повному обсязі. Згідно позовної заяви, першим Київським відділом державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції було відкрито виконавче провадження за виконавчим листом, винесеним на підставі Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 20 жовтня 2009 року по справі № 2-3376/09, та накладено арешт на все нерухоме майно [PERSON] . Позивачка стверджує, що 19 травня 2016 року між та [PERSON] та ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» було укладено Договір про припинення зобов`язань за кредитним договором № 014/0034/73/81336 від 10.09.2007 року. Відповідно до п. 2 вказаного Договору встановлювалось, що у зв`язку із виконанням позичальником ( [PERSON] ) умов кредитора (ПАТ «Райффайзен Банк Аваль»), сторони домовились, що з 19 травня 2016 року боргові зобов`язання за кредитним договором припиняються внаслідок звільнення кредитором позичальника від сплати боргових зобов`язань (прощення боргу), а кредитний договір вважається розірваним. Так, як заборгованість за вказаним вище кредитним договором була погашена у повному обсязі, представник позивача 13 травня 2021 року звернувся до Першого Київського відділу державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) із заявою про зняття арешту з нерухомого майна [PERSON] , оскільки наявність арештів на всьому нерухомому майні останньої порушують її права, свободи та законні інтереси. Згідно позовної заяви, 26 травня 2021 року представником позивача було отримано відповідь Першого Київського відділу державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) № 24465, якою Перший Київський відділ державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) повідомив про неможливість зняття вищезазначених арештів, у зв`язку із відсутність правових підстав для цього. Станом на даний час згідно з Автоматизованою системою виконавчого провадження відносно [PERSON] відсутні відкриті виконавчі провадження. Таким чином позивачка стверджує, що оскільки, станом на сьогодні, борг позивача перед ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» повністю відсутній, водночас арешт, накладений на все нерухоме майно позивача - не знятий, та зняття такого арешту, в межах виконавчого провадження, не виявляється за можливе, так як, матеріали виконавчого провадження знищені, тому позивачка змушена звернутися із відповідним позовом до суду щодо зняття такого арешту у судовому порядку, адже накладене обтяження (арешт) позбавляє можливості позивача вільно володіти, користуватись та розпоряджатись власним майном. Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 09.09.2021 року відкрито провадження у вищевказаній справі та призначено проведення підготовчого судового засідання на 07.10.2021 року об 11 годині 30 хвилин. 07.10.2021 року до Малиновського районного суду м. Одеси надійшла заява від представника позивачки - адвоката Теплякової Т.Є., яка діє на підставі свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю серії ОД №003535 від 21.11.2018 року та ордера серії ОД №608807 від 28.07.2021 року, в якій вона просила справу, призначену на 07.10.2021 року, розглядати без її особистої участі, та зазначила, що позовну заяву підтримує у повному обсязі. Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 07.10.2021 року підготовче провадження у справі закрито та призначено розгляд справи по суті на 02.11.2021 року об 11 годині 30 хвилин. 02.11.2021 року в судове засідання позивач та його представники не з`явилися, представник позивачки - адвокат Теплякова Т.Є., подала до Малиновського районного суду м. Одеси заяву, в якій просила суд розглянути справу її особистої участі, проти заочного розгляду справи не заперечувала, позовну заяву підтримувала у повному обсязі. Представник відповідача - акціонерного товариства «РАЙФФАЙЗЕН БАНК АВАЛЬ» в особі обласної дирекції акціонерного товариства «РАЙФФАЙЗЕН БАНК АВАЛЬ» в судове засідання повторно не з`явився, повідомлявся про дату, час та місце судового засідання належним чином та своєчасно, причини неявки суду не повідомив, відзиву на позов не надав. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Першого Київського відділу державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) в судове засідання не з`явився, повідомлявся про дату, час та місце судового засідання належним чином та своєчасно, причини неявки суду не повідомив, пояснення з приводу позовної заяви надав, в яких просив відмовити у задоволенні позовних вимог. Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У разі участі у справі кількох відповідачів заочний розгляд справи можливий у випадку неявки в судове засідання всіх відповідачів. У разі зміни позивачем предмета або підстави позову, зміни розміру позовних вимог суд відкладає судовий розгляд для повідомлення про це відповідача. Дослідивши всі матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, з наступних підстав. Судом встановлено, що рішенням Київського районного суду м. Одеси від 20 жовтня 2009 року по справі № 2-3376/09 позовну заяву ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» в особі Одеської обласної дирекції ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № 014/0034/73/81336 від 10 вересня 2007 року в сумі 30 876 доларів 28 центів США, судовий збір в розмірі 1700 грн., витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в розмірі 30 грн. було задоволено в повному обсязі. Першим Київським відділом державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції було відкрито виконавче провадження за виконавчим листом, винесеним на підставі Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 20 жовтня 2009 року по справі № 2-3376/09, та накладено арешт на все нерухоме майно [PERSON] . Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта (номер інформаційної довідки: 257845137) Першим Київським ВДВС Одеського міського управління юстиції було накладено: -арешт нерухомого майна (невизначене майно, все нерухоме майно), реєстраційний номер обтяження 9846172, зареєстрований реєстратором Одеської філії ДП «Інформаційний центр» від 20.05.2010 року на підставі постанови Першого Київського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції, В-2, постанова АА №648227 від 20.05.2010 року; -арешт нерухомого майна (домоволодіння, 1/3 частини домоволодіння по [ADDRESS] , адреса: [ADDRESS] ), реєстраційний номер обтяження 10578455, зареєстрований реєстратором Одеської філії ДП «Інформаційний центр» від 07.12.2010, на підставі постанови Першого Київського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції заступника начальника відділу Тодорова В.Д., постанова АА №655565 від 07.12.2010 року. Відмітка про перенесення запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно: номер запису про обтяження 12366367, дата перенесення: 04.12.2015 року. Судом встановлено, що 19 травня 2016 року між та [PERSON] та ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» було укладено Договір про припинення зобов`язань за кредитним договором № 014/0034/73/81336 від 10.09.2007 року. Відповідно до п. 2 вказаного Договору встановлювалось, що у зв`язку із виконанням позичальником ( [PERSON] ) умов кредитора (ПАТ «Райффайзен Банк Аваль»), сторони домовились, що з 19 травня 2016 року боргові зобов`язання за кредитним договором припиняються внаслідок звільнення кредитором позичальника від сплати боргових зобов`язань (прощення боргу), а кредитний договір вважається розірваним. Судом встановлено, що окрім цього, сторони домовились вважати, що рішення Київського районного суду м. Одеси від 20 жовтня 2009 року № 2-3376/09 про стягнення з позичальника на користь кредитора заборгованості за кредитним договором вважається позичальником виконано, у зв`язку із чим кредитор зобов`язується протягом 15 денного строку надати заяву до відділу державної виконавчої служби про припинення виконавчого провадження. Судом встановлено, що відповідно до Довідки ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» про повне погашення заборгованості по кредиту, виданому ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» № Д2-В33/62-192 від 04.07.2016 року заборгованість по кредитному договору № 014/0034/73/81336 від 10 вересня 2007 року [PERSON] перед ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» - відсутня. Враховуючи вищевикладене, представник позивача 13 травня 2021 року звернувся до Першого Київського відділу державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) із заявою про зняття арешту з нерухомого майна [PERSON] , оскільки наявність арештів на всьому нерухомому майні останньої порушують її права, свободи та законні інтереси. Судом встановлено, що 26 травня 2021 року представником позивача було отримано відповідь Першого Київського відділу державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) № 24465, якою Перший Київський відділ державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) повідомив про неможливість зняття вищезазначених арештів, у зв`язку із відсутність правових підстав для цього. Окрім цього, Першим Київським відділом державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) було повідомлено, що дійсно на виконанні у відділі перебувало виконавче провадження № 19325364 по примусовому виконанню виконавчого листа Київського районного суду м. Одеси № 2-337/09 від 29.03.2010, водночас вказане провадження було закінчено 30 грудня 2011 року, та оформлено відповідною постановою про закінчення виконавчого провадження. Відповідно до інформації наданої Першим Київським відділом державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), виконавче провадження було знищено на підставі п. 9.9 Порядку роботи з документами в органах державної виконавчої служби, затвердженого Міністерством юстиції України від 25.12.2008 №2274/5, оскільки строк зберігання завершених виконавчих проваджень, переданих на зберігання, становить 3 роки. Також, судом встановлено, що станом на день ухвалення рішення згідно з Автоматизованою системою виконавчого провадження відносно [PERSON] відсутні відкриті виконавчі провадження. Таким чином, судом встановлено, що оскільки, станом на день ухвалення рішення, борг позивача перед ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» повністю відсутній, водночас арешт, накладений на все нерухоме майно позивача - не знятий, та зняття такого арешту, в межах виконавчого провадження, не виявляється за можливе, так як, матеріали виконавчого провадження знищені, тому суд вважає за необхідне задовольнити позов щодо зняття такого арешту, адже накладене обтяження (арешт) обтяження (арешт) позбавляє можливості позивача вільно володіти, користуватись та розпоряджатись власним майном. Право власності належить до основоположних прав людини, утілення яких в життя становить підвалини справедливості суспільного ладу. Захист зазначеного права гарантовано ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Як передбачено цією міжнародно-правовою нормою, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном і ніхто не може бути позбавлений власного майна інакше як в інтересах суспільства й на умовах передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Відповідно до практики ЄСПЛ втручання в це право повинне мати законні підстави й мету, а також бути пропорційним публічному інтересу. Тлумачення цього положення як захисту права власності було здійснено Європейським судом з прав людини у справі Маркс проти Бельгії, заява № 6833/74 від 13.07.1979 року, в якому суд зазначив, що визнаючи, що кожен має право мирно володіти своїм май\-ном, ст. 1 у своїй суті забезпечує право власності. Особи, котрі зазнають порушення права мирного володіння майном, як і інших визначених Конвенцією прав, відповідно до ст. 13 міжнародного правового акту повинні бути забезпеченні можливістю ефективного засобу юридичного захисту в національному органі. На рівні національного законодавства гарантії захисту права власності закріплені в ст.41 Конституції України, за змістом якої кожен має право володіти, користуватися й розпоряджатися своєю власністю за винятком обмежень встановлених законом. Відповідно до ст. 317 ЦК України, право власності є абсолютним правом та воно складається з володіння, розпорядження та користування. Згідно частин 1, 2, 6 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Держава не втручається у здійснення власником права власності. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Примусове відчуження об`єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості, крім випадків, встановлених частиною другою статті 353 цього Кодексу. На цей час, позивачка як власник має право розпоряджатися належним йому майном. Спору щодо належного позивачеві майна не існує, а наявність арешту обмежує його права як власника. Відповідно до ч. ч. 1, 2, 3 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. У разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець. На сьогодні позивач має намір розпорядитися належним йому майном, проте через наявність арешту позбавлений можливості це зробити. Таким чином, арешт накладений на майно порушує право власності позивача. Згідно із ч. 2 ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження», у разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу, який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника. Арешт майна має тимчасовий характер і його максимально можлива тривалість обмежена часовими рамками досудового розслідування та/або судового розгляду до прийняття процесуального рішення, яким закінчується кримінальне провадження Після припинення кримінальної процедури відповідне втручання фактично набуває свавільного характеру, й заінтересована особа розраховує на його припинення. Адже утвердження й забезпечення прав і свобод та надання людині ефективного засобу юридичного захисту від їх порушень з огляду на положення ст. 3 Конституції України, ст. 13 Конвенції є головним обов`язком держави, яка відповідає перед людиною за свою діяльність. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 березня 2019 року у справі №711/4556/16-ц (провадження №14-88цс19) зазначено, що «записи про державну реєстрацію обтяжень нерухомого майна, а також іпотеки за належного виконання у повному обсязі забезпеченого іпотекою основного зобов`язання за кредитним договором є перешкодами у реалізації власником права розпорядження відповідним майном. ІЗ огляду на викладене, суду слід ухвалити рішення, яким зняти заборону відчуження майна та виключити відповідні записи з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна та Державного реєстру іпотек». Аналогічні правові висновки викладені в постановах Верховного Суду від 04 грудня 2019 року у справі №501/3245/15-ц (провадження №61-32893св18) від 18 вересня 2019 року, у справі №695/3790/15-ц (провадження №61-7769св18) від 04 вересня 2019 року у справі №742/2685/15-ц (провадження №61-9740св18). Згідно з ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Враховуючи наявність накладеного арешту на майно, неможливість скасування арешту в позасудовому порядку та оскільки позивач в інший спосіб, крім звернення до суду з позовом про зняття арешту, захистити своє порушене право власності не може, суд приходить до висновку про необхідність захисту його права шляхом скасування такого арешту, оскільки позовні вимоги засновані на законі та знайшли своє повне підтвердження в ході судового розгляду. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача. На підставі викладеного та

Outcome: approved