Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-13 00:00:00

Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Арсенал Страхування» (надалі ПрАТ «СК «Арсенал Страхування») 17.09.2020р. звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення сплаченого страхового відшкодування у розмірі 55685,41грн. та судового збору у розмірі 2102,00 грн. Позов обґрунтований тим, що 25.04.2018р. між ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» та [PERSON] було укладено Договір добровільного страхування наземного транспорту №124/18-Т/Ц1, за яким страховик застрахував майнові інтереси страхувальника, пов`язані з експлуатацією наземного транспортного засобу «Audi Q7», реєстраційний номер [NUMBER] . 03.12.2018 р. сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля Audi Q7», реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , та транспортного засобу «Mazda», реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням [PERSON] . В результаті ДТП було заподіяно матеріальну шкоду власнику автомобіля марки «Audi Q7», реєстраційний номер [NUMBER] . На підставі договору страхування позивач сплатив страхове відшкодування у розмірі 55685,4100 грн. власнику автомобіля, через що у свою чергу отримав право вимоги до особи, винної за заподіяння збитків. У зв`язку з цим позивач просить стягнути з відповідача суму виплаченого страхового відшкодування в порядку ст.993 ЦК України в розмірі 55685,41,00 грн., а також судові витрати в сумі 2102,00 грн. 28.10.2020 року судом в порядку ч. 6 ст. 187 ЦПК України отримано інформацію з відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ГУДМС України в Одеській області про відсутність зареєстрованого у встановленому законом порядку місця проживання (перебування) відповідача в м.Одесі та Одеській області. 29.10.2020р. відкрито провадження та вирішено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Представник позивача в засідання не прибув, в матеріалах справи є заява про розгляд справи в його відсутності, позов підтримує та не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з`явився, судом здійснено всі можливі заходи відповідно до вимог ч.11 ст.128 ЦПК України щодо повідомлення про дату, місце та час судового засідання, відзиву, заяв про відкладення розгляду справи на адресу суду не надходило. Відповідач в установлений ч. 7 ст. 178 ЦПК України строк не подав до суду відзив на позовну заяву, у зв`язку із чим суд вирішує справу за наявними матеріалами, що передбачено ч. 8 ст. 178 ЦПК України. Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки (п. 1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України). Обов`язковою явка сторін у судове засідання не визнавалась. Матеріали справи містять достатньо доказів для її розгляду. Учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається (ч. 1 ст. 44 ЦПК України). Таким чином, суд вважає за можливе розглянути дану справу без участі належним чином повідомлених учасників справи. Згідно з вимогами ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За нормами ч.5 ст.268 ЦПК України, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Відповідно до положень ст.ст.280,281 ЦПК України, за письмовою згодою представника позивача та за відсутності відзиву на позовну заяву справа розглянута в заочному порядку, на підставі наявних у справі доказів. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, встановивши такі фактичні дані та відповідні їм правовідносини, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. 25.04.2018 року між позивачем та [PERSON] , було укладено договір добровільного страхування наземного транспорту №124/18-Т/Ц1, предметом якого було страхування майнових інтересів страхувальника, пов`язані з володінням, користуванням і розпорядженням транспортним засобом марки «Audi Q7», реєстраційний номер [NUMBER] , 2015 року випуску, загальна страхова сума за договором складає 11170000,00 грн, страхова сума по ТЗ 1150000,00 грн (а.с.7-15). 03.12.2018р. було складено протокол про адміністративне правопорушення серії БД №001180, в якому зазначено, що 3 грудня 2018 року, о 12 годині 20 хвилини, [PERSON] , керуючи автомобілем «Мазда», номерний знак [NUMBER] , на розі вулиці Дігтярної та провулку Лютеранського у м.Одесі, при виїзді на нерегульоване перехрестя не надав перевагу у русі автомобілю «Ауді», номерний знак [NUMBER] , який рухався по головній дорозі та скоїв з ним зіткнення, чим порушив п.16.11 ПДР.. Внаслідок ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Постановою судді Приморського районного суду м.Одеси від 21.02.2019 року було встановлено порушення водієм [PERSON] Правил дорожнього руху та притягнуто його до адміністративної відповідальності у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП. Згідно з нормою ч.6 ст.82 ЦПК України, постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалено постанову суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Відповідно до рахунку СТО ТОВ «ЗС ГРУПП», №СКЗ00000307/СКС000000286 від 05.12.2018р. (а.с.24), на підставі страхового акту №006.01688018-1.(а.с.23), заяви про подію, що має ознаки страхового випадку від 03.12.2018р., 19.12.2018р. було здіснено розрахунок страхового відшкодування (а.с.21), 21.12.2018р. на рахунок ЗС ГРУПП ТОВ було перераховано суму в розмірі 55685,41 грн., за призначенням платежу : страхова виплата [PERSON] , згідно акту від 20.12.2018р. №006.01688018-1, грошову , що підтверджується копією платіжного доручення №974343 від 21.12.2018р. (а.с.22). Статтею 5 ЦПК України\~передбачено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, прав та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до положень\~статті 12 ЦПК України\~цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до частини першої\~статті 15 ЦК України\~кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Отже, об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес, саме вони є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Згідно з нормами ст.13 ЦПК України суд розглядає\~справи не\~інакше як\~за зверненням\~особи,\~поданим відповідно\~до цього\~Кодексу,\~в межах\~заявлених нею\~вимог і\~на підставі\~доказів,\~поданих учасниками\~справи або\~витребуваних судом\~у передбачених\~цим Кодексом\~випадках. Збирання\~доказів у\~цивільних справах\~не є\~обов`язком суду,\~крім випадків,\~встановлених цим\~Кодексом.\~ Відповідно\~до\~вимог ст.76\~ЦПК\~України доказами\~є\~будь-які\~дані,\~на підставі\~яких суд\~встановлює наявність\~або відсутність\~обставин (фактів),\~що обґрунтовують\~вимоги і\~заперечення учасників\~справи,\~та інших\~обставин,\~які\~мають значення\~для вирішення\~справи. Ці\~дані встановлюються\~такими засобами: 1)\~письмовими,\~речовими і\~електронними доказами; 2)\~висновками\~експертів; 3) показаннями свідків. Належними є\~докази,\~які\~містять\~інформацію щодо\~предмета\~доказування. Предметом\~доказування\~є\~обставини,\~що\~підтверджують\~заявлені вимоги\~чи\~заперечення\~або мають\~інше\~значення\~для розгляду\~справи\~і\~підлягають встановленню\~при\~ухваленні судового\~рішення. Сторони\~мають право\~обґрунтовувати належність\~конкретного доказу\~для підтвердження\~їхніх вимог\~або\~заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ст.77 ЦПК України). Відповідно до частини другої\~статті 78\~ЦПК\~України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно зі\~статтею 80\~ЦПК\~України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. За нормами\~ч.1\~ст.95\~ЦПК\~України письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Частиною першою статті 89\~ЦПК\~України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до ч.1 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується у повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно до ч.2 ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. До страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки (ст.993 ЦК України). Відповідно до ст.27 Закону України «Про страхування» N 86/96-ВР від 07.03.96р (зі змінами та доповненнями), до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток. Згідно до п.1 ч.1\~ст.1188 ЦК України,\~шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: ) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частина друга статті 1187 ЦК України). Отже, з системного аналізу статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. З огляду на презумпцію вини завдавача шкоди (ч.2 ст.1166 ЦК) відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоду було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (ч.5 ст.1187 ЦК, п. 1 ч.2 ст.1167 ЦК). В постанові від 30.01.2019 у справі № 755/9320/15-ц ВС зазначив, що такий перехід права вимоги від страхувальника (вигодонабувача) до страховика називається суброгацією. Під час суброгації нового зобов`язання із відшкодування збитків не виникає, відбувається заміна кредитора: потерпілий, яким є страхувальник або вигодонабувач, передає страховику своє право вимоги до особи, відповідальної за спричинення шкоди. Цей вид зобов`язання відрізняється від регресу, оскільки регрес - це право особи, яка здійснила відшкодування шкоди, заподіяної не її діями, звернутися з вимогою про повернення виплаченого до боржника, з вини якого заподіяно шкоду. Регрес характеризується тим, що правовідношення, за яким особа здійснила відшкодування, припинилося, у зв`язку з чим виникло нове правовідношення, пов`язане саме з регресною вимогою. Відомості про те, що водій транспортного засобу - відповідач, який спричинив вищевказану дорожньо-транспортну пригоду, - застрахував свою цивільно-правову відповідальність, - в матеріалах справи відсутні. Враховуючи викладене, оскільки з боку відповідача суду не надано жодного доказу, який би спростовував обставини та доводи, викладені позивачем, тому суд дійшов висновку про наявність порушеного права позивача, що стало підставою для звернення з відповідним позовом до суду, і він довів належними доказами обґрунтованість своїх вимог саме до відповідача, а тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню в порядку суброгації страхове відшкодування в розмірі 55685,41 грн.. Відповідно до ст.141 ЦПК України та ст.4 Закону України «Про судовий збір» з відповідача слід також стягнути на користь позивача сплачений при подачі позову судовий збір у розмірі 2102,00 грн.

Outcome: approved