Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-27 00:00:00

Представник позивачки звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання частково недійсним свідоцтва, припинення права спільної сумісної власності, визнання права спільної часткової власності на нерухоме майно, поділ спільної сумісної власності подружжя шляхом грошової компенсації, посилаючись на те, що вказане майно є спільною сумісною власністю подружжя, оскільки набуте сторонами під час перебування у зареєстрованому шлюбі, однак після розірванню шлюбу відповідач не визнає права позивачка на зазначену частку та не бажає добровільно вирішити спір. В судовому засіданні представник позивачки позов підтримав та пояснив, що спірне майно було придбано під час перебування сторін у шлюбу за спільні кошти, а тому позивачка бажає його поділити, оскільки відповідач ухиляється вирішити спір добровільно, вона згідна отримати гроші за половину вартості автомобіля. Крім того, сторони разом побудували господарство, яке було оформлено на відповідача, а тому вона має право на його половину. Представник відповідача в судовому засіданні позво визнав частково в частині визнання частково недійсним свідоцтва, визнання права спільної часткової власності на нерухоме майно, а в іншій частині заперечував щодо задоволення позову, оскільки спірний автомобіль був придбаний відповідачем після того як подружжя перестало спільно проживати та в даний момент він його здав на металобрухт, оскільки він став непридатним для використання. Свідок [PERSON] допитана в судовому засіданні показала, що вона є матір'ю відповідача та їй відомо, що син виїхав із Новоселиці проживати в 2005 році у Здолбунівський район Рівненської області. У 2009 році у подружжя була машина Форд, яку вони по домовленості між собою переоформили на її сина, хоча в той час вони вже не жили разом. Тоді син її сказав, що автомобіль переписано на нього і він розплатився, однак скільки він дав їй невідомо. В даний час машина згнила і син здав її на металобрухт. Суд, вислухавши пояснення представників сторін, свідка, дослідивши матеріали справи, вважає що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що позивачка та відповідач зареєстрували шлюб 12.01.1980 року у відділі реєстрації актів цивільного стану Новоселицького району актовий запис №02, який був розірваний на підставі рішення Новоселицького районного суду від 26.05.2014 року по справі №2-228. В період їх спільного життя ними було побудовано господарство в [ADDRESS], що визнав відповідач, а тому відповідно це майно слід віднести до спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до свідоцтва про право власності на житловий будинок від 13.02.2002 року виданого виконкомом Новоселицької міської ради під №37 єдиним власником вказаного двору зазначено [PERSON], а тому вимога про визнання його частково недійсним в ? частині та про визнання за позивачкою права власності на ? його частину підлягає задоволенню, що не заперечував представник відповідача. Крім того, судом встановлено, що в період подружнього життя 12.08.2009 року сторонами було придбано автомобіль марки Форд Транзит 1994 року випуску держномер [NUMBER], про що свідчить довідка центру ДАІ 7304 від 28.02.2014 року №59, а тому вказаний автомобіль на підставі ст.60 СК України є також спільною сумісною власністю подружжя. В даному випадку при поділі майна до спірних правовідносин суд застосовує норми ч.ч.2,4 ст.71 Сімейного кодексу України, згідно яких неподільні речі присуджуються одному із подружжя, та зі згоди одного із подружжя йому може бути присуджена грошова компенсація за його частку в спільному майні. Таким чином, оскільки позивачка згодна на отримання грошової компенсації за її частку в автомобілі марки Форд Транзит, то відповідно її вимоги є правомірними. При визначенні суми компенсації суд виходить із того, що частки під час поділу спільного майна подружжя згідно ч.1 ст.70 сімейного кодексу України є рівними. Вартість придбання автомобіля визначена позивачкою в сумі 59773 гривні, що підтверджено письмовим доказом, зокрема висновком спеціаліста Данчука Л.В. №0517 від 20.05.2014 року США, а відповідно половина його становить - 29886,50 гривень, яка підлягає компенсації позивачці відповідачем. Заперечення представника відповідача в цій частині позову про те, що позивачка продала відповідачу автомобіль на підставі біржової угоди спростовується самою угодою від 11.08.2009 року №167737/26714 Товарної біржі «Альянц», відповідно до якої вказано, що продавцем є [PERSON], а позивачка виступає від його імені по довіреності. Крім того, посилання на те, що під час укладення даної угоди був проведений відповідачем розрахунок із позивачкою за її частину також нічим не доведений, оскільки свідок [PERSON] не вказала яку суму було її сином сплачено і яким чином здійснювалася передача коштів позивачці. Посилання представника відповідача на те, що вартість автомобіля дуже мала, також нічим не доведено, оскільки на пропозицію суду надати його для проведення експертного дослідження було отримано негативну відповідь. В задоволенні позовних вимог про припинення права спільної сумісної власності подружжя слід відмовити, оскільки вірним способом захисту прав позивачки є вимоги про визнання права спільної часткової власності, які судом задоволені. Пред'явлення вказаних вимог не передбачено чинним законодавством, зокрема ст.16 ЦК України. Крім того, відповідно до ч.3 ст.372 ЦК України у випадку поділу спільного сумісного майна право спільної сумісної власності припиняється. На підставі ст.ст. 60, 70, 71 Сімейного кодексу України, ст.365, 368, 372 ЦК України,

Outcome: partial