Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-02 00:00:00

Представник позивача звернулась до суду з позовом в якому, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, просить розірвати Договір № SAMDNWFD0070075131800 Вклад «СТАНДАРТ» від 12 лютого 2014 року, укладений між [PERSON] та ПАТ КБ «Приватбанк». Стягнути з ПАТ КБ «Приватбанк» на користь позивача [PERSON] грошові кошти за вказаним договором у розмірі 13 000,00 доларів США, проценти за користування банківським вкладом у розмірі 4352,33 доларів США, які нараховані станом на 19 червня 2017 року, 3% річних у розмірі 908,22 доларів США за період з 20 лютого 2015 року по 19 червня 2017 року, а також витрати на правову допомогу у розмірі 3000,00 грн. Мотивуючи вимоги тим, що 12 лютого 2014 року між [PERSON] та ПАТ КБ «Приватбанк» був укладений договір № SAMDNWFD0070075131800 Вклад «СТАНДАРТ». Відповідно до договору залишок на вкладі на 12.02.2014 року становить 13 000,00 доларів США, вклад оформлюється на 366 днів до 12 лютого 2015 року включно, банк відкриває рахунок [NUMBER], на який зараховується вклад. На суму вкладу нараховуються проценти за ставкою 10 % річних. Згідно із п. 6 Договору по закінченню строку вкладу банк перераховує кошти на вклад «за вимогою». Пунктом 9 Договору передбачене право вкладника і банку дострокового розірвання дійсного договору, повідомивши про це один іншого за два банківських дні до дати розірвання договору. Вкладник [PERSON] з 20.02.2015 року неодноразово звертався до банку з вимогою повернути йому вклад, але відповідач до цього часу кошти не повернув, а надавав відповіді з пропозицією звертатися з вимогами до Російської Федерації, у зв'язку з тимчасовою окупацією Автономної республіки Крим. Відмовляючись повернути кошти, які належать на праві власності позивачу, [PERSON] вказує, що відповідач порушує діюче законодавство та положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та ст.1 Першого Протоколу, підписаного та ратифікованого Україною. 16.11.2016 року [PERSON] звернувся із заявою до Банку з вимогою розірвати договір № SAMDNWFD0070075131800 Вклад «СТАНДАРТ» від 12.02.2014 року та повернути вклад разом з нарахованими відсотками. Банк отримав вказану заяву 21.11.2016 року, проте відповіді не надав. Оскільки відповідач порушив свої зобов'язання за вказаним договором та не повернув позивачу суму вкладу із нарахованими відсотками, позивачем на підставі ст.ст. 625, 1061 Цивільного кодексу України нараховано проценти за користування вкладом у розмірі 4352,33 доларів США та 3% річних за період з 20.02.2015 року по 19.06.2017 року у розмірі 908,22 долара США, які підлягають стягненню на його користь із відповідача. Враховуючи, що досудове врегулювання спору виявилось неможливим, позивач просить про задоволення позову. 20.06.2017 року відповідачем подано заперечення на позов, а 30.03.2018 року відзив на позовну заяву з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог. (а.с. 87-91, 122-127). Зі змісту яких убачається, що відповідач проти позову заперечує у повному обсязі. Мотивуючи тим, що позивачем не надано суду оригіналів документів, які приєднані до матеріалів позовної заяви, зокрема договору № SAMDNWFD0070075131800 Вклад «СТАНДАРТ» від 12.02.2014 року. Як убачається із копії даного договору місцем його укладання є м. Севастополь. Проте, окупація території Автономної Республіки Крим та м. Севастополя унеможливила роботу банківської системи в регіоні, що призвело до виникнення загрози інтересам вкладників та інших кредиторів банків. Правлінням Національного банку України було прийнято Постанову від 6 травня 2014 року № 260 «Про відкликання та анулювання банківських ліцензій та генеральних ліцензій на здійснення валютних операцій окремих банків і закриття банками відокремлених підрозділів, що розташовані на території Автономної Республіки Крим і міста Севастополя». Рішенням Центрального банку Російської Федерації № РН-ЗЗ/І від 21.04.2014 року, було припинено ще з 21 квітня 2014 року діяльність відокремлених структурних підрозділів ПАТ КБ «Приватбанк» на території Республіки Крим і міста Севастополя. За законодавством України чинність на окупованій території Автономної республіки Крим нормативних актів Російської Федерації не визнається, та вони не підлягають виконанню. В той же час, наявність вказаного рішення щодо припинення діяльності на території АР Крим ПАТ КБ «Приватбанк» унеможливлювало діяльність відокремленого підрозділу банку на території АР Крим та міста Севастополя - Філії «Кримське РУ ПАТ КБ «Приватбанк». Таким чином, відокремлений підрозділ ПАТ КБ «Приватбанк» на території АР Крим та міста Севастополя не мав правових підстав та можливості здійснювати банківську діяльність після окупації частини вказаної території України. Відповідач втратив усе майно та документи і не може отримати інформацію щодо наявності укладених договорів з кримськими клієнтами, щодо наявності відкритих рахунків та залишків на них на цей час. Тобто, не може підтвердити існування правовідносин із позивачем. А тому, з метою недопущення подвійного стягнення вкладу за вказаним договором відповідач заперечує проти вимог щодо повернення депозитного вкладу та нарахованих відсотків по ньому. Також, відповідач зазначає, що позивачем неправомірно нараховано відсотки за вкладом за період з 13.02.2014 року по 19.06.2017 року по ставці 10% річних, оскільки дана ставка була встановлена тільки на період дії договору з 12.02.2014 року по 12.02.2015 року. Крім того, відповідач вказує, що у своїх обгрунтуваннях позовних вимог позивач зазначає, що ним було направлено на адресу Банку заяву про розірвання договору, яку Банк отримав 21.11.2016 року, а тому датою розірвання договору, відповідно до його умов, є 23.11.2016 року. Посилаючись на ч.2 ст. 1070 ЦК України, відповідач звертає увагу, що у разі неналежного виконання Банком умов договору, з Банку на користь вкладника підлягають стягненню проценти за користування грошовими вкладами за повними процентними ставками, які були встановлені лише на період дії таких договорів, а саме - з дати укладання. На підставі Наказу ПАТ КБ «Приватбанк» №7 від 05.01.2004 року було затверджено ставку «на вимогу» у розмірі 10% річних по вкладах у гривні, доларах США до 04.05.2017 року. З 04.05.2017 року у ПАТ КБ «Приватбанк» на підставі Протоколу Комітету управління активами і пасивами від 25.04.2017 року було зменшено ставку «на вимогу» до 0,01% річних. Отже, нарахування відсотків за депозитом повинно здійснюватись за період з 13.02.2015 року по 22.11.2016 року - відповідно до відсоткових ставок, які діяли в Банку у цей період часу. З 23.11.2016 року по 03.05.2017 року по ставці - 0,1% річних, а з 04.05.2017 року по 19.06.2017 року - 0,01% річних. Стосовно розрахунку 3% річних на підставі ст. 625 ЦК України, то відповідач зазначає, що право на їх нарахування у позивача виникає з 23.11.2016 року по 19.06.2017 року. Разом з тим, позивач здійснює нарахування 3% річних у іноземній валюті - доларах США, що не грунтується на нормах матеріального права, а тому задоволенню не підлягає. (Правова позиція ВСУ у постанові від 16.11.2016 року у справі № 6-1286цс16). Відносно витрат на правову допомогу, відповідач вказує, що факт понесення даних витрат не підтверджено належними доказами, оскільки ані в договорі, ані в акті виконаних робіт, не має жодного посилання саме на дану справу, що розглядається судом. З огляду на означене відповідач просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. У судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник [PERSON] позовні вимоги підтримали у повному обсязі та просили їх задовольнити з підстав викладених у позовній заяві. Доводи відповідача викладені у відзиві на позов вважали безпідставними, необгрунтованими та такими, що не відповідають дійсності. Надали відповідь на відзив та зазначили, що Інформація про укладений із позивачем договір банківського вкладу має знаходитись у базі даних банку. Відповідачем не заявлено клопотання щодо проведення почеркознавчої або технічної експертизи документів, отже обгрунтованих сумнівів у дійсності квитанції про внесення грошових коштів на депозитний рахунок від 12.02.2014 року у банку не може виникати. Представник відповідача у судовому засіданні заперечувала проти позову у повному обсязі та просила відмовити у його задоволенні з підстав викладених у письмових запереченнях та відзиві на позовну заяву (а.с. 87-91, 122-127). Додатково зазначила, що відсутня єдина база даних клієнтів, а тому перевірити чи дійсно між сторонами виникли правовідносини на підставі договору № SAMDNWFD0070075131800 Вклад «СТАНДАРТ» від 12.02.2014 року укладеного на тимчасово окупованій території не представляється можливим. Позивач, в обгрунтування позовних вимог, посилається на доводи щодо відкриття ним депозитного рахунку № 26359623496693, на який були зараховані грошові кошти у розмірі 13000,00 доларів США, але надає лише копію договору та квитанції. Наданий договір банківського вкладу не містить печатки банку, а квитанція не містить обов'язкового реквізиту, а саме електронно-цифрового підпису особи, яка падала цей документ, ані печатки банку, якою повинен засвідчуватися підпис особи на документі. Отже, надані документи не можуть вважатися належними та допустимим доказами у справі, не доводять факт укладання договору банківського вкладу та факт зарахування грошових коштів на рахунок. З огляду на означене, представник відповідача просила відмовити у задоволенні позову. Суд, заслухавши пояснення позивача, його представника, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані сторонами докази, приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог з наступних підстав. Судом встановлено, що 12 лютого 2014 року між [PERSON] та ПАТ КБ «Приватбанк», в особі голови правління Дубілета О.В., укладено договір №SAMDNWFD0070075131800 Вклад «СТАНДАРТ», відповідно до умов якого вкладник вносить, а банк приймає на вкладний (депозитний) рахунок № 26359623496693 кошти в сумі 13 000,00 доларів США строком на 366 днів до 12 лютого 2015 року, зі сплатою 10 % річних (а.с. 11,12). Договір оформлено у відділенні банку, розташованому за адресою: м. Севастополь, просп. Генерала Острякова, 15. Згідно із п. 6 Договору по закінченню строку вкладу банк перераховує кошти з депозиту на вклад клієнта «за вимогою». Гроші з депозитів, які виступають забезпеченням по кредиту і депозитів померлих клієнтів на вклад «за вимогою» не перераховуються. Відповідно до п. 7 Договору, якщо після закінчення 3-х календарних днів після надходження грошових коштів на вклад «за вимогою» сума вкладу або його частина не вимагається, вкладник доручає банку перерахувати всю суму коштів з вкладу «за вимогою» на даний депозит. При цьому процентна ставка по вкладу на новий строк відповідає ставці, яка діє в банку для нових вкладів з цією назвою та строку на дату зарахування коштів на депозитний рахунок. Подовження вкладу здійснюється без оформлення додаткових угод до договору. Відповідно до пункту 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Згідно з пункту 1 ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно із ст. 1058 ЦК України, за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Статтею 1060 ЦК України передбачено, що договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). За договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. Положення статті 1059 ЦК України врегульовують питання форми банківського вкладу та наслідки недодержання письмової форми договору. Так, за змістом цієї статті договір банківського вкладу укладається у письмовій формі. Письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту. У разі недодержання письмової форми договору банківського вкладу цей договір є нікчемним. Відповідно до ч. 1 ст. 1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Договір банківського вкладу є реальним, оплатним договором і вважається укладеним з моменту прийняття банком від вкладника або третьої особи на користь вкладника грошової суми (вкладу). Згідно із ч. 1 ст. 1074 ЦК України обмеження прав клієнта щодо розпорядження грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму, передбачених законом. Діяльність відокремленого підрозділу відповідача на території Автономної Республіки Крим та м. Севастополя було припинено постановою Правління Національного банку України «Про відкликання та анулювання банківських ліцензій та генеральних ліцензій на здійснення валютних операцій окремих банків і закриття банками відокремлених підрозділів, що розташовані на території Автономної Республіки Крим і міста Севастополя» від 6 травня 2014 року № 260. Згідно з пунктом 5 цієї постанови банкам, серед яких зазначено й ПАТ КБ «ПриватБанк», визначено припинити діяльність відокремлених підрозділів, що розташовані на території Автономної Республіки Крим і міста Севастополя, та протягом місяця з дня набрання чинності цією постановою забезпечити закриття таких відокремлених підрозділів, про що повідомити Національний банк України. 24 червня 2014 року [PERSON] звернувся до ПАТ КБ «Приватбанк» з претензією, в якій зазначив, про порушення Банком п. 3 укладеного між ними договору, а саме щодо обов'язку по закінченню кожного місяця, в перший робочий день проводити нарахування відсотків по вкладу і зараховувати їх на рахунок № 5168742011832619. Проте, в порушення зобов'язань, відсотки не нараховуються, а рахунок заблоковано, чим порушено умови укладеного між сторонами договору та положення діючого законодавства. З огляду на означене просив у строк до 06 липня 2014 року нарахувати та виплатити йому відсотки за користування вкладом. (а.с. 13, 14). Відповідно до листа ПАТ КБ « Приватбанк» від 18.08.2014 року повідомлено позивача, що банк робить все можливе для врегулювання ситуації і вирішення юридичних питань з виплати вкладів, а тому просить зачекати вирішення даного питання. (а.с. 19). 11 лютого 2015 року, позивач звернувся до відповідача із заявою про повернення суми вкладу з нарахованими відсотками по закінченню строку дії договору укладеного між сторонами № SAMDNWFD0070075131800 Вклад «СТАНДАРТ». Означена заява отримана Банком 19.02.2015 року, що підтверджується рекомендованим поштовим відправленням. (а.с.15). 15 лютого 2015 року, 11 лютого 2016 року позивач повторно звертався до відповідача із заявами про повернення суми вкладу з нарахованими відсотками та зарахування їх на особистий рахунок відкритий у Головному управлінні по м. Києві та Київській області АТ «Ощадбанк» [NUMBER] (а.с. 16, 17). Листом Приватбанку від 25.02.2015 року повідомлено [PERSON], що ПАТ КБ «Приватбанк» на території АР Крим та міста Севастополя не має правових підстав та можливості здійснювати банківську діяльність після окупації вказаної території України, однак банк робить все можливе для врегулювання ситуації і вирішення юридичних питань з виплати вкладів, у тому числі в міжнародних судах (а.с. 20). 16 листопада 2016 року позивач звернувся до відповідача із заявою в якій просив розірвати Договір № SAMDNWFD0070075131800 Вклад «СТАНДАРТ» від 12 лютого 2014 року, через два дні після отримання заяви, а також видати вклад за означеним договором повністю у валюті вкладу з нарахованими процентами (а.с. 21). Дана заява була вручена уповноваженому представнику відповідача (а.с. 22), однак станом на день розгляду справи у суді, грошові кошти позивачу не повернуті. Посилання ПАТ КБ «ПриватБанк» на те, що у зв'язку з окупацією території Автономної Республіки Крим він не може перевірити інформацію щодо спірних банківських договорів не є переконливими, оскільки договір банківського вкладу був укладений безпосередньо з ПАТ КБ «ПриватБанк» як юридичною особою, а не його кримською філією. Виходячи з того, що кошти вносились позивачем, як громадянином України, у відділенні банку на території Автономної Республіки Крим, яка станом на час розгляду справи окупована, Договір вкладу був укладений між позивачем та ПАТ КБ «ПриватБанк», як юридичною особою, а тому припинення діяльності відділення банку на окупованій території АР Крим, не є підставою для відмови у поверненні відповідачем вкладу позивача за його вимогою. Стороною укладеного договору банківського вкладу є ПАТ КБ «ПриватБанк», то згідно зі статтями 526, 631, 651, 653, 1058, 1075 ЦК України зобов'язання за договором має виконувати саме ПАТ КБ «ПриватБанк» як юридична особа. Згідно зі статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. У розумінні статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод у вказаній справі майном [PERSON] є грошові кошти. З огляду на зазначене, власник рахунку [PERSON] мав легітимні очікування на видачу вкладу на його вимогу, тобто законні очікування щодо здійснення права власності. Умовами та правилами Договору не передбачено, що використання карткового рахунку/картки обмежено певним відділенням чи певною територією. Отже, картковий рахунок позивача діє на всій території України. Разом з тим, в порушення зазначених нормативних актів, вимог Законів України «Про банки і банківську діяльність», а також вимог ст.ст. 77-81 ЦПК України, ПАТ КБ «ПриватБанк» не надав суду доказів, які б свідчили про те, що між позивачем та ПАТ КБ «ПриватБанк» не укладався зазначений договір депозитного вкладу, не відкривався рахунок за цим договором, не надходили грошові кошти до банку, як і доказів на підтвердження припинення відповідних зобов'язань у зв'язку з їх виконанням. Відповідно до ст. 1075 Цивільного кодексу України договір банківською рахунка розривається за заявою клієнта у будь-який час. Згідно із ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За положеннями ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору. За п. 6 укладеного між сторонами договору по закінченню строку вкладу Банк перераховує кошти з депозиту на вклад клієнта «до запитання». Відповідно до змісту статей 526 та 1058 ЦК України зобов'язання банку з повернення вкладу за договором банківського вкладу (депозиту) вважається виконаним з моменту повернення вкладу вкладнику готівкою або надання іншої реальної можливості отримати вклад та розпорядитися ним на свій розсуд (наприклад, перерахування на поточний банківський рахунок вкладника в цьому самому банку, з якого вкладник може зняти кошти чи проводити ними розрахунки за допомогою платіжної банківської картки). Незалежно від виду вкладу, банк зобов'язаний видати суму вкладу або його частину на першу вимогу вкладника-фізичної особи. Відповідно до ст. 533 ЦК України, грошове зобов'язання має бути виконане у гривні. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. За положеннями ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Сторонами досягнуто згоди за умовами укладеного між ними договору, щодо виконання зобов'язання в іноземній валюті - доларах США. Відповідач в порядку та на умовах, встановлених законом має право на видачу коштів в іноземній валюті - доларах США, що підтверджується банківською ліцензію та дозволом. Позивач просить стягнути заборгованість за вказаним договором у доларах США. Як зазначає Верховний Суд України у Постанові від 01 листопада 2017 року у справі №697/307/15-ц судове рішення не може змінювати грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті, а отже, сума, що підлягає стягненню, обчислюється в іноземній валюті, яка конвертується в національну валюту на день здійснення платежу. Відповідно до п. 30.1. ст.30 закону «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» моментом виконання грошового зобов'язання є дата зарахування коштів на рахунок кредитора або видачі їх йому готівкою. Судове рішення не може змінювати змісту договірного зобов'язання, що існувало між сторонами, тобто воно залишається грошовим зобов'язанням в іноземній валюті. При цьому погашення суми, що підлягає стягненню за судовим рішенням, обчислюється в іноземній валюті, яка повинна бути конвертована в національну валюту на день здійснення платежу. Це означає, що боржник, виконуючи зобов'язання за судовим рішенням у національній валюті, повинен брати до уваги офіційний валютний курс НБУ, встановлений для відповідної валюти на день платежу (тобто день зарахування коштів на рахунок кредитора). Оскільки Банк не повернув суму вкладу позивачу на його вимогу, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог [PERSON] в частині розірвання Договору № SAMDNWFD0070075131800 Вклад «СТАНДАРТ» укладеного 12 лютого 2014 року з ПАТ КБ «Приватбанк» та повернення вкладу у розмірі 13000,00 доларів США, оскільки строк вкладу на який укладався договір закінчився і позивач просить про розірвання даного договору. Згідно з ч. ч. 1, 5, 6 ст. 1061 ЦК України банк виплачує вкладникові проценти на суму вкладу в розмірі, встановленому договором банківського вкладу. Якщо договором не встановлений розмір процентів, банк зобов'язаний виплачувати проценти у розмірі облікової ставки Національного банку України. Проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові або списанню з рахунка вкладника з інших підстав. Проценти на банківський вклад виплачуються вкладникові на його вимогу зі спливом кожного кварталу окремо від суми вкладу, а невитребувані у цей строк проценти збільшують суму вкладу, на яку нараховуються проценти, якщо інше не встановлено договором банківського вкладу. Закінчення строку дії договору банківського вкладу в разі невиконання зобов'язань не припиняє зобов'язальних правовідносин, а трансформує їх в охоронні. При цьому згідно із частиною другою статті 1070 ЦК України проценти за користування грошовими коштами, що знаходяться на рахунку клієнта, сплачуються банком у розмірі, встановленому договором, а якщо відповідні умови не встановлені договором, - у розмірі, що звичайно сплачується банком за вкладом на вимогу. Аналогічний правовий висновок міститься в постанові Верховного Суду України від 27 квітня 2016року (№ 6-302цс16) , від 11 травня 2016 року (№ 6-338цс16). За даними довідки Приватбанку від 16 березня 2018 року за банківським вкладом «Депозит Стандарт», вклад - долари США, строк 12 місяців, період нарахування відсотків - щомісяця, у період з 13 лютого 2015 року по 23 листопада 2016 року діяли наступні відсоткові ставки: до 18.01.2016 року - 10 %, з 19.01.2016 року - 9,5 %, з 04.02.2016 року - 8,5 %, з 10.03.2016 року - 7,5 %, з 01.07.2016 року - 7,0 %, з 19.07.2016 року - 6,5 %, з 04.08.2016 року - 6,0 %, з 23.11.2016 року - 5,5 % (а.с. 128). Наказом Приватбанку №07 від 05.01.2004 року була встановлена відсоткова ставка по вкладам «На вимогу» в розмірі 1% річних (а.с. 129). Відповідно до протоколу Комітету управління активами і пасивами від 25.04.2017 року Приватбанк з 04.05.2017 року змінив відсоткові ставки по депозитах фізичних осіб в національній та іноземній валюті. Встановлено процентну ставку по знов укладеним та пролонгованим вкладам фізичних осіб: рахунок «До запитання» - 0,01 % річних (а.с. 130). А відтак, відсотки по Договору № SAMDNWFD0070075131800 Вклад «СТАНДАРТ» від 12 лютого 2014 року за період з 12.02.2014 року по 12.02.2015 року на суму вкладу 13 000 доларів США підлягають сплаті виходячи із відсоткової ставки 10% річних відповідно до умов укладеного між сторонами договору. Вирішуючи питання стягнення з відповідача на користь позивача відсотків після закінчення дії договору, суд виходить з того, що Банком були порушені умови укладеного між сторонами договору в частині своєчасного, за вимогою позивача, повернення суми вкладу і нарахованих відсотків. Разом з тим, суд враховує, що у зв'язку з тимчасовою окупацією АРК та м. Севастополя, діяльність відокремленого підрозділу відповідача на території Автономної Республіки Крим та м. Севастополя було припинено постановою Правління Національного банку України «Про відкликання та анулювання банківських ліцензій та генеральних ліцензій на здійснення валютних операцій. Що в свою чергу зумовило Комітетом управління активами і пасивами змінити відсоткові ставки по депозитах фізичних осіб в іноземній валюті. А тому, для розрахунку відсотків за період з 13.02.2015 року по 19.06.2017 р оку (в межах заявлених вимог) суд виходить із зміненої відсоткової ставки, яка діяла у вказаний період та приходить до висновку про часткове задоволення в цій частині позовних вимог виходячи з наступного розрахунку. - за період з 13.02.2014 року по 18.01.2016 року 10 % річних становить 2510,96 доларів США (13000,00 х 0,1 х 705 / 365); - за період з 19.01.2016 року по 03.02.2016 року 9,5 % річних становить 54,14 доларів США (13000,00 х 0,095 х 16 / 365); - за період з 04.02.2016 року по 09.03.2016 року 8,5 % річних становить 105,96 доларів США (13000,00 х 0,085 х 35 / 365); - за період з 10.03.2016 року по 30.06.2016 року 7,5 % річних становить 301,85 доларів США (13000,00 х 0,075 х 113 / 365); - за період з 01.07.2016 року по 18.07.2016 року 7,0 % річних становить 44,88 доларів США (13000,00 х 0,07 х 18 / 365); - за період з 19.07.2016 року по 03.08.2016 року 6,5 % річних становить 37,04 доларів США (13000,00 х 0,065 х 16 / 365); - за період з 04.08.2016 року по 22.11.2016 року 6,0 % річних становить 237,21 доларів США (13000,00 х 0,06 х 111 / 365); - за 23.11.2016 року по 03.05.2017 року 5,5 % річних становить 317,34 доларів США (13000,00 х 0,055 х 162 / 365); - за період з 04.05.2017 року по 19.06.2017 року 0,01 % річних становить 0,17 доларів США (13000,00 х 0,0001 х 47/ 365); Загальна сума нарахованих відсотків за період з 13 лютого 2014 року по 19 червня 2017 року складає 3609,55 доларів США, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно зі статтею 524 ЦК України зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні, проте в договорі сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті. Разом з тим незалежно від фіксації еквівалента зобов'язання в іноземній валюті, згідно з частинами першою та другою статті 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо в зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Зважаючи на зазначене, суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті у правовідносинах, які виникли при здійсненні валютних операцій, у випадках і в порядку, встановлених законом (частина друга статті 192, частина третя статті 533 ЦК України, Декрет № 15-93). При цьому стаття 625 ЦК України унормовує питання відповідальності боржника за порушення грошового зобов'язання і з огляду на правову природу трьох процентів річних, передбачених частиною другою цієї статті, як особливої міри відповідальності, їх сума повинна бути визначена до стягнення виключно в національній валюті Україні - гривні. Даного висновку, дійшла Судова палата у цивільних справах Верховного Суду України, який міститься у Правовій Позиції від 16.11.2016 року у справі № 6-1286цс16. З огляду на прострочення Банком зобов'язання, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача 3% річних за період з 20.02.2015 року (момент отримання Банком вимоги про повернення депозиту та відсотків) по 19.06.2017 року (в межах заявлених позовних вимог), що становить 25629,94 грн. (13000,00 доларів США, що еквівалентно на день ухвалення рішення 366860,00 грн. х 0,03 х 850 / 365) Отже, розглядаючи справу в межах заявлених позовних вимог на підставі доказів, поданих учасниками справи, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову. А тому, з відповідача підлягають стягненню на користь позивача грошові кошти у розмірі 13000,00 доларів США, сума нарахованих відсотків за період з 13 лютого 2014 року по 19 червня 2017 року у розмірі 3609,55 доларів США, а також 3 % річних за прострочення грошового зобов'язання за період з 20 лютого 2015 року по 19 червня 2016 року у розмірі 25 629,97 грн. Вирішуючи питання розподілу судових витрат суд виходить з положень ст. 141 ЦПК України. Як убачається із матеріалів справи між позивачем і її представником - адвокатом [PERSON] укладено договір про надання юридичних послуг від 14 листопада 2016 року, предметом якого, зокрема є складання процесуальних документів та здійснення представництва інтересів в суді у справі про стягнення грошових коштів (а.с. 23-24). За даними підписаного між [PERSON] та [PERSON] актом приймання послуг правового характеру від 24 листопада 2016 року, вартість наданих адвокатом послуг пов'язаних з розглядом даної справи становить 3000,00 грн. Факт оплати яких позивачем підтверджується квитанцією Приватбанку №0.0.650677635.1 від 14 листопада 2016 року (а.с. 25, 26). А відтак, із відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати на правову допомогу у розмірі 3000,00 грн. Крім того, з Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на користь держави підлягає сплаті судовий збір пропорційно до задоволених позовних вимог у сумі 4943,51 грн. (494 351,47 грн. х 1 %), оскільки позивач був звільнений від його оплати при поданні позову до суду.

Outcome: partial