Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-02 00:00:00

Представник Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» - Савіхіна Анастасія Миколаївна, що діє на підставі довіреності № 8332-К-Н-О від 31.08.2017 року, звернулась до Нововодолазького районного суду Харківської області з позовом до [PERSON], в якому просить стягнути з останньої заборгованість за кредитним договором № б/н від 28.07.2010 року у розмірі 12593,92 грн. та судові витрати по справі. В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначила, що 28.07.2010 року між Публічним акціонерним товариством Комерційний банк «Приватбанк» (далі по тексту - ПАТ КБ «Приватбанк») та [PERSON] було укладено кредитний договір без номеру, відповідно до якого, 28.07.2010 року відповідач отримала кредит у розмірі 1000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії карти. Кредитування здійснювалось відповідно до умов заяви відповідача про встановлення кредитного ліміту, «Умов та правил надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою», затверджених наказом № СП-2010-256 від 06.03.2010 року, та «Тарифами банку», які викладені на банківському сайті: http:privatbank.ua/terms/pages/70/. В Умовах та правилах надання банківських послуг вказано, що власник зобов'язаний слідкувати за витратами коштів у межах платіжного ліміту з метою запобігання виникнення овердрафту. При порушенні позичальником строків платежів по кожному з грошових зобов'язань, передбачених договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф у розмірі 500 грн. + 5 % від суми позову. ПАТ КБ «Приватбанк» свої зобов'язання за договором та угодою виконав у повному обсязі, а саме: надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договору. У зв'язку з тим, що відповідачем [PERSON] були порушені зобов'язання, встановлені договором, стосовно своєчасного повернення сум отриманого кредиту і процентів за користування кредитними коштами, у відповідача виникла заборгованість за кредитом у розмірі 934,33 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом у розмірі 7419,61 грн., заборгованість за пенею та комісією у розмірі 3164,08 грн.; штраф (фіксована частина) - 500 грн. 00 коп.; штраф (процентна складова) - 575,90 грн. Оскільки позичальником [PERSON] так і не були повернені кошти за кредитним договором, представник позивача змушений був звернутися до суду з позовом про стягнення зазначених коштів у судовому порядку. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 30.03.2018 року головуючим суддею визначено суддю Пархоменко І.О. Ухвалою від 01.06.2018 року під головуванням судді Пархоменко І.О. відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Розпорядженням керівника апарату суду № 954 від 19.09.2018 року призначено повторний автоматизований розподіл судової справи й згідно відповідному протоколу від 19.09.2018 року справу з єдиним унікальним № 631/307/18 (провадження № 2/631/591/18) передано до розгляду судді Трояновській Т.М. Ухвалою від 19.09.2018 року вказану справу прийнято до провадження суддею Трояновською Т.М., у зв'язку із закінченням відрядження судді Пархоменко І.О. Представник ПАТ КБ «Приватбанк» в судове засідання не прибув, про дату, час і місце розгляду справи був сповіщений завчасно відповідно до вимог ст. ст. 128, 130 ЦПК України. В наданому до позову клопотанні представник позивача вказує, що підтримує позовні вимоги в цілому, просить стягнути з [PERSON] заборгованість у повному обсязі, зазначає, що розгляд справи може відбутися без представника банку за наявності наданих доказів по справі. Відповідач у судові засідання, що були призначені на 16.10.2018 року, 13.11.2018 року та 07.12.2018 року не з'явилася, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся за адресою місця реєстрації, вказаною у довідці Відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ГУ ДМС України в Харківській області (а.с. 46). Згідно з даними поштових відділень судові повістки повернулися на адресу суду з відміткою про неможливість вручення - «адресат не проживає» (а.с. 68, 69, 77, 78, 85, 86), за таких обставин, відповідно до ч. 1 ст. 131 ЦПК України, відповідач [PERSON] вважається такою, що належним чином повідомлена про розгляд справи. У судове засідання, що було призначено на 03.01.2019 року [PERSON] не з'явилася, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся шляхом розміщення судового оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України від 18.12.2018 року (а.с. 87, 88). Згідно ч. 11 ст. 128 ЦПК України відповідач, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, викликається в суд через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. З опублікуванням оголошення про виклик відповідач вважається повідомленим про час і місце розгляду справи. Причини неявки відповідача суду не відомі. Відзив на позовну заяву відповідач не подав. За таких обставин, зі згоди позивача по справі, суд вважає за можливе ухвалити рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Згідно ч.2 ст. 247 ЦПК України в зв'язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Вивчивши доводи позовної заяви, дослідивши зібрані по справі докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст норм матеріального права, які врегульовують спірні правовідносини, суд виходить з наступних підстав та мотивів. У відповідності до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України). З матеріалів справи судом встановлено, що 28.07.2010 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] був укладений кредитний договір без номеру шляхом підписання [PERSON] анкети - заяви про приєднання до «Умов та правил надання банківських послуг» у ПАТ КБ «ПриватБанк», за змістом якої вона погодилась з тим, що вказана заява разом із пам'яткою клієнта, «Умовами і правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами банку», які викладені на банківському сайті: http:privatbank.ua/terms/pages/70/, складають договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом відповідача у заяві (а.с. 7). Відповідно до даного договору [PERSON] отримала кредит у розмірі 1000 грн. 00 коп. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Таким чином, між сторонами було укладено договір приєднання відповідно до ч. 1 ст. 634 ЦК України. Вказаним договором передбачено порядок та умови погашення кредиту, погашення заборгованості по кредиту, сплата нарахованих за період користування відсотків, комісії за користування кредитом та інших витрат. Відповідно до п. 2.1.1.12.6 «Правил користування платіжною карткою» за користування кредитом і овердрафтом банк нараховує відсотки в розмірі, встановленому Тарифами банку, з розрахунку 360 (триста шістдесят) календарних днів у році. Пунктом 1.1.3.2.3 «Умов та правил надання банківських послуг» передбачена можливість односторонньої зміни Тарифів та інших невід'ємних частин Договору. Таким чином, розмір відсоткової ставки за кредитом може змінюватись банком за умови інформування позичальника шляхом надання виписки по картковому рахунку на умовах, зазначених в п.1.1.3.1.9. «Умов та правил надання банківських послуг». Згідно п. 1.1.2.7 «Умов та правил надання банківських послуг» власник картки зобов'язаний слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання Овердрафту. Відповідно до п. 2.1.1.5.5 «Умов та правил надання банківських послуг» позичальник зобов'язується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором. У разі невиконання зобов'язань за договором, позичальник зобов'язаний на вимогу банку виконати зобов'язання з повернення кредиту за договором (у тому числі простроченого кредиту та овердрафту), оплатити винагороду банку (п. 2.1.1.5.6. «Умов та правил надання банківських послуг»). Судом встановлено, що позивач виконав усі взяті на себе зобов'язання, встановивши ліміт на кредит відповідачу у розмірі 1000,00 грн. Проте, відповідачем [PERSON] було порушено зобов'язання, встановлені умовами кредитного договору, стосовно своєчасного повернення сум отриманого кредиту і процентів за користування кредитними коштами, що вбачається з розрахунку заборгованості за кредитним договором. Таким чином умови кредитного договору щодо дати кінцевого розрахунку по погашенню кредиту, процентів та щомісячної комісії відповідачем порушені. З наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що у зв'язку з порушенням [PERSON] виконання зобов'язань за кредитним договором № б/н від 06.08.2012 року відповідач станом на 28.02.2018 року має заборгованість у розмірі 12593,92 грн, яка складається з наступного: -934,33 грн. - заборгованість за кредитом; -7419,61 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; -3164,08 грн. - заборгованість за пенею та комісією; -штраф у виді фіксованої частини у розмірі 500,00 грн. та штраф у виді процентної складової у розмірі 575,90 грн. (відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг). Вказаний розрахунок заборгованості відповідачем не заперечувався та у встановленому законом порядку не спростовано. Вирішуючи даний спір суд виходить з положень Цивільного кодексу України, що регулюють спірні правовідносини. Так, відповідно до ч. 1 ст. 202 ЦК України укладений між сторонами по справі кредитний договір, за своєю правовою природою, є правочином, тобто дією особи, спрямованою на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Згідно ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є однією з підстав виникнення цивільних прав та обов'язав (ч. 2 ст. 11 ЦК України). Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 ЦК України). Положеннями ст. 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов'язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права і обов'язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. Таким чином, у разі не спростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за цим договором, повинні здійснюватися, а створені обов'язки підлягають виконанню. Із матеріалів справи вбачається, що з моменту укладання кредитного договору від 28.07.2010 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] ніхто зі сторін до цього часу не заявив про намір його припинити. У свою чергу, відповідач не надала суду доказів щодо звернення до банку з письмовою заявою про закриття карткового рахунку, залишаючи кредитну картку в особистому користуванні до теперішнього часу. Приписи ч. 1 ст. 1049 ЦК України встановлює обов'язок позичальника повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самі сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самі кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплатити проценти, належні йому відповідно до ст. 1048 ЦК України. При цьому, згідно вимог ст.ст. 525, 526, 530 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України у встановлений строк. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 629 ЦК України установлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком (ст. 546 ЦК України). Відповідно до ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Отже ч. 3 ст. 551 ЦК України з урахуванням положень ст 3 ЦК України щодо загальних засад цивільного законодавства та п. 4 ч. 5 ст. 12 ЦПК України щодо обов'язку суду сприяти учасникам судового процес в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом, передбачено право суду зменшити розмір неустойки за умови, що її розмір значно перевищує розмір збитків. Із розрахунку, наданого позивачем, вбачається, що розмір неустойки значно більший від розміру боргового зобов'язання. Враховуючи викладене, суд,

Outcome: partial