Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-02 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду з позовом про стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором №420/2495-05 від 26 грудня 2005 року у розмірі 25000,00 доларів США та судові витрави по сплаті судового збору у розмірі 16498 грн. 96 коп.. Вимоги мотивовано тим, що 26 грудня 2005 року відповідач уклав з Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» договір кредиту №420/2495-05. 09 березня 2010 року прийнято рішення про зміну типу акціонерного товариства на публічне акціонерне товариство та зміну найменування банку на Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк». Відповідно до умов договору кредиту відповідачка отримала кредит у сумі 25000,00 доларів США на умовах, визначених договором. В порушення норм закону та умов договору відповідач зобов'язання належним чином не виконував. Враховуючи викладене, станом на 24 січня 2018 року відповідач має заборгованість 42065,63 доларів США з яких: 22484,00 доларів США - сума заборгованості за кредитом; 19581,63 доларів США - сума заборгованості за відсотками. На даний час відповідач продовжує ухилятись від виконання зобовязання і заборгованість за договором не погашає, що є порушенням законних прав банку. Тому просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором та судові витрати по справі. Відповідач повторно не з'явилася у судове засідання, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином в порядку п.4 ч.8 ст.128 ЦПК України, причини неявки суду не повідомила, відзив не подала. Відповідно до ч.4 ст.223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Суд визнав за можливе розглянути справу у відсутності відповідача за наявними у справі доказами та в порядку ч.4 ст.223 ЦПК України ухвалив розглядати справу заочно, про що в адресованій суду заяві представник позивача не заперечував. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Судом встановлено, що 26 грудня 2005 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» (який 09 березня 2010 року змінив тип акціонерного товариства на публічне акціонерне товариство та змінив найменування банку на Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк»), як кредитором та [PERSON], як позичальником, укладений кредитний договір №420/2495-05, копія якого міститься у матеріалах справи (а.с.5-7). У відповідності до умов зазначеного договору, банк надав [PERSON] кредит готівкою у розмірі 25000,00 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмі 14,5% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 25 червня 2007 року. Між сторонами укладено додаткову угоду № 1 до вказаного Договору кредиту, згідно якої сторони встановили, що сплата Позичальником кредиту і процентів Кредитору здійснюється у валюті Кредиту щомісяця, 16:00 в день /на дату/, на яку припадає погашення Кредиту на рахунок №22030420208691 та процентів на рахунок №22085420208691 в Кіровоградській обласній філії АКБ «Укрсоцбанк» /п.2.4.1./, інші умови Договору залишили без змін (а.с.7). Погашення за кредитом повинно здійснюватися згідно графіку погашення кредиту, викладеного у п.1.2.1 договору кредиту (а.с.5). Нарахування процентів за користування кредитом здійснюється за фактичну кількість днів у періоді (28-29-30-31/360), щомісячно, передостаннього числа місяця, при розрахунку процентів враховується день надання та не враховується день погашення кредиту (п.2.4). Позивач звертався до відповідача з вимогою про усунення порушень щодо виплати кредитної заборгованості, яка залишилася без задоволення (а.с.12). ПАТ «Укрсоцбанк» виконав свої зобов'язання за кредитним договором, проте відповідач взяті на себе зобов'язання за кредитним договором щодо своєчасного повернення кредитних коштів та сплати відсотків за користування кредитними коштами належним чином не виконав, що підтверджується розрахунком заборгованості за договором. Таким чином, станом на 24 січня 2018 року відповідач має заборгованість за кредитним договором у розмірі 42065,63 доларів США, з яких: 22484,00 доларів США - сума заборгованості за кредитом; 19581,63 доларів США - сума заборгованості за відсотками. Відповідно до ст.ст.525, 526, 530, 610-612, 623, 625 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов кредитного договору, вимог Цивільного Кодексу, інших актів цивільного законодавства, у встановлений строк (термін). Боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст.6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначені умов договору. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч.1 ст.628 ЦК України). Частиною 1 статті 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Як передбачено ч.ч.1,2 ст.207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Як визначено ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно з ч.1 ст.1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст.1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. В порушення зазначених норм відповідач кредит у встановлений договором строк не повернув та проценти не сплатив. Згідно зі ст.192 ЦК України, законним платіжним засобом, обовязковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ст.533 ЦК України, грошове зобовязання має бути виконане у гривнях. Якщо в зобовязанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті в гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобовязаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. Статті 47 та 49 цього Закону\~визначають операції банків з розміщення, залучення коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик як кредитні операції незалежно від виду валюти, яка використовується. Ці операції здійснюються на підставі банківської ліцензії. Згідно зі ст.5 Декрету Кабінету Мінстрів України №15-93 від 19.02.1993 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю»,\~операції з валютними цінностями здійснюються на підставі генеральних та індивідуальних ліцензій Національного банку України. Операції з валютними цінностями банки мають право здійснювати на підставі письмового дозволу (генеральної ліцензії) на здійснення операцій з валютними цінностями відповідно до п.2 ст.5 цього Декрету. Крім того, Національним банком України на виконання положень статті 11 Декрету прийнято Положення. Згідно з пунктом 1.5 цього Положення використання іноземної валюти як засобу платежу без ліцензії дозволяється, якщо ініціатором або отримувачем за валютною операцією є уповноважений банк (ця норма стосується лише тих операцій уповноваженого банку, на здійснення яких НБУ видав йому банківську ліцензію та генеральну ліцензію на здійснення валютних операцій). Відповідно до розяснень, викладених у п.14 постанови Пленуму Верховного Суду україни №14 від 18.12.2009 «Про судове рішення у цивільній справі», суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті з правовідносин, які виникли при здійсненні валютних операцій, у випадках і в порядку, встановлених законом (частина друга статті 192, частина третя статті 533 ЦК України, Декрет). Отже, якщо в кредитному договорі виконання зобовязання визначено у вигляді грошового еквіваленту в іноземній валюті (стаття 533 ЦК України), то за наявності хоча б в однієї зі сторін зобовязання (у банку-отримувача або в ініціатора платежу) індивідуальної або генеральної ліцензії на використання іноземної валюти на території України (стаття 5 Декрету), суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті. Відповідна правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові №6-1680цс15 від 10.02.2016, яка відповідно до ст.360-7 ЦПК України, є обовязковою для застосування. З огляду на викладене вище, враховуючи те, що відповідач зобовязання за кредитним договором належним чином не виконував, внаслідок чого у нього утворилася заборгованість в сумі 42065.63 доларів США, а тому позов є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню в повному обсязі. Також, у відповідності до положень ч.2\~ст.141\~ЦПК України з [PERSON] на користь банку підлягає стягненню понесений ним і документально підтверджений судовий збір.

Outcome: approved