Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-14 00:00:00

Прокурор Тисменицького району в інтересах АТ «Державний Ощадний банк України» звернувся в суд з позовом до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки. У позовній заяві зазначено, що 21.09.2007 року між ВАТ «Державний Ощадний банк України» в особі керуючого Тисменицьким відділенням Ощадного банку №7327 Якубіва Л.М. та [PERSON] було укладено договір відновлювальної кредитної лінії №419 за умовами якого надано кредит у розмірі 88 000 грн. зі сплатою 20% річних, з кінцевим терміном повернення 21.09.2017 року. З метою забезпечення виконання кредитного зобов'язання, що виникло на підставі договору відновлювальної кредитної лінії №419, 24.09.2007 року між ВАТ «Державний Ощадний банк України» в особі керуючого Тисменицьким відділенням Ощадного банку №7327 Якубіва Л.М. та [PERSON] було укладено іпотечний договір, посвідченого нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу [PERSON] за №2427, предметом якого є нерухоме майно - однокімнатна квартира [ADDRESS], загальною площею 24.9 м.кв., житловою площею 12.1 м.кв., що належить [PERSON], вартістю 132 019 грн. на підставі звіту про експертну оцінку. У зв'язку з порушенням строків сплати кредиту та відсотків користування ним, ПАТ «Державний Ощадний банк України» надіслав відповідачу повідомлення-вимогу про порушення забезпеченого іпотекою зобов'язання за кредитним договором, яка залишена останньою без задоволення та без відповіді. Тому в силу приписів ст..33 Закону України «Про іпотеку» та умов договору іпотеки іпотекодержатель ставить вимогу дострокового погашення боргу та в рахунок цього провести звернення стягнення на предмет іпотеки та реалізацію його шляхом продажу на прилюдних торгах, встановивши початкову ціну продажу на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності. Під час розгляду справи було неодноразово збільшено позовні вимоги та уточнено позовні вимоги в частині суми заборгованості та визначення ціни для реалізації предмета іпотеки (а.с.63-64, 106-107, 130). Представник прокуратури та філії Івано-Франківського обласного управління ПАТ «Державний Ощадний банк України» позовні вимоги підтримали з уточненими та збільшеними позовними вимогами, просили позов задовольнити в повному обсязі. Відповідач та її представник позовні вимоги не визнали з підстав зазначених в запереченні, просили в позові відмовити. В подальшому в судові засідання (після відновлення провадження у справі) 23.04.2014 року та 12.05.2014 року не з'явилися, належним чином повідомлені про розгляд справи. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, встановивши фактичні обставини справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення частково виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що 21.09.2007 року між ВАТ «Державний Ощадний банк України», правонаступником якого є ПАТ «Державний Ощадний банк України», в особі керуючого Тисменицьким відділенням Ощадного банку №7327 Якубіва Л.М. та [PERSON] було укладено договір відновлювальної кредитної лінії №419 за умовами якого надано кредит у розмірі 88 000 грн. зі сплатою 20% річних, з кінцевим терміном повернення 21.09.2017 року (а.с.7-10). Пунктом 1.1. договору передбачено, що позичальник щомісячно до 01 числа сплачує платежі рівними частинами, кредитор має право вимагати від позичальника дострокового повернення суми кредиту в частині або в цілому, сплати відсотків та інших платежів, у випадку невиконання або неналежного виконання позичальником зобов'язань, виконання позичальником вимоги кредитора щодо дострокового повернення суми кредиту та інших платежів повинне бути здійснене позичальником в строк зазначений договором але не пізніше 1 місяця з дати її отримання (п.2.2.3). Згідно ст..14 ЦК України цивільні обов'язки виконуються в межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Згідно ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватися належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору. З метою забезпечення виконання кредитного зобов'язання, що виникло на підставі договору відновлювальної кредитної лінії №419, 24.09.2007 року між ВАТ «Державний Ощадний банк України» в особі керуючого Тисменицьким відділенням Ощадного банку №7327 Якубіва Л.М. та [PERSON] було укладено іпотечний договір, посвідчений нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу [PERSON] за №2427 (а.с.11-14), предметом якого є нерухоме майно - однокімнатна квартира [ADDRESS], загальною площею 24.9 м.кв., житловою площею 12.1 м.кв., що належить [PERSON], вартістю 132 019 грн. на підставі звіту про експертну оцінку (п.1.3 договору). Станом на 24.04.2014 року позичальник [PERSON] заборгував кредитору 246188.29 грн., з яких: 38500.36 грн. несплачений борг, 48439.48 прострочений борг, 2572.46 грн. нараховані проценти, 66095.93 грн. прострочені проценти та 90580.06 грн. пеня за невиконання зобов'язань за договором. Однак, суд перевіряючи правильність нарахування заборгованості, вважає, що сума заборгованості становить 194582.27 грн., враховуючи таке. Постанова Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» вказує на те, що положення частини третьої статті 551 ЦК України про зменшення розміру неустойки може бути застосовано судом лише за заявою відповідача до відсотків, які нараховуються як неустойка, і не може бути застосовано до сум, які нараховуються згідно з частиною другою статті 625 ЦК, які мають іншу правову природу. При цьому проценти, які підлягають сплаті згідно з положеннями статей 1054, 1056-1 ЦК, у такому порядку не підлягають зменшенню через неспівмірність із розміром основного боргу, оскільки вони є платою за користування грошима і підлягають сплаті боржником за правилами основного грошового боргу (п.27). Отже, тіло кредиту та нараховані відсотки, які передбачені умовами договору підлягають врахуванню в суму заборгованості за кредитними зобов'язаннями. Щодо пені, яка нарахована позивачем в сумі 90 580.06 грн., то суд вважає невірним нарахування даної пені, оскільки як вбачається з розрахунку заборгованості (а.с.131, 140) пеня нарахована за період з вересня 2007 року по 24.04.2014 року. Однак, за вимогами ст..256,257 ЦК України загальна позовна давність - це строк у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. В силу дії п.1 ч.2 ст. 258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік. В силу дії ч.3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. А тому з врахуванням клопотання відповідача та на вимогу ст..258 ЦК України, пеня повинна бути врахована за період з квітня 2013 року по квітень 2014 року, що становитиме 38974.04 грн.. Отже, загальна сума заборгованості позичальника становитиме 194 582.27 грн. У зв'язку з порушенням строків сплати кредиту та відсотків користування ним, ПАТ «Державний Ощадний банк України» надіслав позичальнику та відповідачу повідомлення-вимогу про порушення забезпеченого іпотекою зобов'язання за кредитним договором, яка залишена останніми без задоволення та без відповіді (а.с.15, 16, 112). Згідно зі ст..611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. За вимогами ст..1054, 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася. Відповідно до ст..33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Відповідно ч. 3 даної статті звернення стягнення на предмет іпотеки може здійснюватися, зокрема, на підставі рішення суду. Ч.1 ст.35 цього Закону передбачено, що у разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Аналогічні положення містяться й у п.3.1.3, 4.2, 6.1-6.2 іпотечного договору від 24.09.2007 року, . Оцінюючи обставини справи у їх сукупності, суд приходить до висновку про те, що внаслідок невиконання своїх зобов'язань позичальником щодо сплати кредиту, позивач має право на звернення стягнення на предмет іпотеки. Відповідно до ст..39 Закону України «Про іпотеку» у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки в рішенні суду повинен бути зазначений спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення публічних торгів або із застосуванням процедури продажу, встановленої ч. 1 ст.38 цього Закону. Позивач просив суд звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом продажу на прилюдних торгах, встановивши початкову ціну продажу на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності, такий порядок звернення стягнення нерухомого майна закону не суперечить визначеному законодавством і договором способу, а тому суд приходить до висновку про те, що ця вимога позивача підлягає задоволенню. Враховуючи вимоги ч.6 ст.38 Закону України «Про іпотеку», ціна продажу предмета іпотеки встановлюється за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем або на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна. У разі невиконання цієї умови іпотекодержатель несе відповідальність перед іншими особами згідно з пріоритетом та розміром їх зареєстрованих прав чи вимог та перед іпотекодавцем в останню чергу за відшкодування різниці між ціною продажу предмета іпотеки та звичайною ціною на нього. За таких обставин та доказів, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення. Відповідно до ч 1 ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Тому з відповідача також слід стягнути на користь держави судові витрати. На підставі наведеного, відповідно до ст. 11, 14, 15, 16, 526, 530, 589-592, 610-612, 1049-1050, 1054 ЦК України, ст..33-40 Закону України «Про іпотеку»,

Outcome: partial