Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-04 00:00:00

Прокурор звернувся до суду з цим позовом, мотивуючи його тим, що відповідно до нотаріально посвідчених договорів купівлі-продажу, укладених 29 грудня 2009 року з ВАТ «Носівський Райагротехсервіс» та зареєстрованих 15 лютого 2010 року (далі договори), [PERSON] є власником нежитлових будівель: адмінприміщення (контора постачання), розташованого в [ADDRESS] ; арочного складу, розташованого в [ADDRESS] . Відповідно до п.1.2 цих договорів будівлі розташовані на земельних ділянках, які передано в оренду ВАТ «Носівський Райагротехсервіс» відповідно до договору, укладеного 27 липня 2006 року, зареєстрованого у Носівському відділі Чернігівської регіональної філії Центру ДЗК, про що в Державному реєстрі земель вчинено запис від 28 листопада 2006 року за № 0406856000065. Пунктом 8 договору оренди землі від 27 липня 2006 року визначено, що строк дії договору становить 5 років, тобто строк його дії закінчився 29 листопада 2011 року. Рішенням 15 сесії 6 скликання Носівської міської ради Чернігівської області від 28 лютого 2012 року [PERSON] надано дозвіл на виготовлення технічної документації щодо відведення земельних ділянок, розташованих в [ADDRESS] та [ADDRESS] , розмірами 0,2516 га та 0,8114 га відповідно. Листами № 03-09/124 від 29 січня 2014 року, № 03-09/577 від 15 травня 2015 року та № 03-07/311 від 1 березня 2017 року Носівська міська рада Чернігівської області проінформувала [PERSON] про необхідність оформлення документів із землеустрою та укладення договорів оренди земельних ділянок з проведенням державної реєстрації такого права. До цього часу документи із землеустрою на зазначені земельні ділянки не оформлені та договори оренди земельних ділянок не укладено. Наявність на земельній ділянці об`єктів нерухомості, які належать на праві власності [PERSON] , унеможливлювало її використання територіальною громадою м. Носівка Чернігівської області для власних або інших потреб до укладення відповідного договору [PERSON] . У період з 28 жовтня 2014 року по 27 жовтня 2017 року використання вищезазначених земельних ділянок здійснювалося [PERSON] без правовстановлюючих документів, а відтак без достатніх правових підстав та сплати відповідних коштів до місцевого бюджету, чим спричинено збитки Носівській міській раді Чернігівської області у вигляді упущеної вигоди від оренди земельної ділянки у розмірі 146 500,49 грн. Акт від 11 грудня 2017 року комісії з визначення розміру та відшкодування збитків власникам землі було затверджено розпорядженням Носівської районної державної адміністрації Чернігівської області № 535 від 11 грудня 2017 року. Листом № 02-32/3667 від 14 грудня 2017 року Носівська районна державна адміністрація Чернігівської області проінформувала [PERSON] про здійснення заходів з визначення розміру збитків (не отриманого доходу), завданих територіальній громаді міста внаслідок використання земельних ділянок без правовстановлюючих документів в період з 28 жовтня 2014 року по 27 жовтня 2017 року. [PERSON] не було укладено договорів оренди земельних ділянок, чим порушено вимоги земельного законодавства України, та не відшкодовано збитки, завдані місцевому бюджету м. Носівка Чернігівської області, чим порушено вимоги Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні». Обґрунтуванням звернення до суду прокурор зазначає те, що Носівська міська рада Чернігівської області упродовж тривалого часу не вживає та наразі не може вжити належних заходів щодо стягнення недоотриманих доходів самостійно у зв`язку із відсутністю коштів на сплату судового збору, що в свою чергу може призвести до майнових втрат місцевого бюджету. Прокурор просив суд стягнути з відповідача на користь бюджету м. Носівка Чернігівської області збитки у вигляді упущеної вигоди, завдані використанням без правовстановлюючих документів земельних ділянок площею 0,8114 га, яка розташована в [ADDRESS] , та площею 0,2516 га, яка розташована в [ADDRESS] , у розмірі 146 500,49 грн., а також стягнути з відповідача на користь прокуратури Чернігівської області судовий збір у розмірі 2 197,51 грн. У судове засідання прокурор не з`явився, подав до суду клопотання, в якому просив розгляд справи проводити без його участі, позовні вимоги задовольнити.\~ У судове засідання представник позивача не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки до суду не повідомив, не просив розгляд справи відкласти. У судове засідання відповідач та її представник [PERSON] не з`явилися, представник подав до суду заяву, в якій просив позов прокурора залишити без задоволення, розгляд справи проводити без його участі. Суд вважає за можливе провести розгляд справи у відсутності учасників справи за наявними у справі доказами, оскільки в даному випадку відсутні підстави, передбачені ст. 223 ЦПК України, для відкладення розгляду справи. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України суд розглядає справу без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Вивчивши та дослідивши письмові докази, суд приходить до наступного. У судовому засіданні встановлено, що на підставі нотаріально посвідчених договорів купівлі-продажу, укладених 29 грудня 2009 року з ВАТ «Носівський Райагротехсервіс» та зареєстрованих 15 лютого 2010 року, [PERSON] є власником нежитлових будівель: адмінприміщення (контора постачання), розташованого в [ADDRESS] ; арочного складу, розташованого в [ADDRESS] , що підтверджується матеріалами справи (а.с. 19-22). Відповідно до п. 1.2 договорів зазначені нежитлові будівлі розташовані на земельних ділянках Носівської міської ради Чернігівської області, які передано в оренду ВАТ «Носівський Райагротехсервіс» відповідно до договору, укладеного 27 липня 2006 року, зареєстрованого у Носівському відділі Чернігівської регіональної філії Центру ДЗК, про що в Державному реєстрі земель вчинено запис від 28 листопада 2006 року за № 0406856000065. Пунктом 8 договору оренди землі від 27 липня 2006 року встановлено, що строк дії договору становить 5 років, тобто строк його дії закінчився 29 листопада 2011 року (а.с. 35-38). У судовому засіданні встановлено, що рішенням 15 сесії 6 скликання Носівської міської ради Чернігівської області від 28 лютого 2012 року [PERSON] було надано дозвіл на виготовлення технічної документації щодо відведення земельних ділянок, розташованих в [ADDRESS] та [ADDRESS] , розмірами 0,2516 га та 0,8114 га відповідно. Носівська міська рада Чернігівської області неодноразово листами інформувала [PERSON] про необхідність оформлення документів із землеустрою та укладення договорів оренди земельних ділянок з проведенням державної реєстрації такого права, але остання жодних дій для приведення документів на ці земельні ділянки у відповідність до вимог чинного законодавства не здійснила, що підтверджується матеріалами справи (а.с. 31-33; 40). З матеріалів справи (а.с. 23-30) вбачається, що 11 грудня 2017 року комісією із визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам, створеною відповідно до розпорядження голови Носівської районної державної адміністрації № 438 від 9 жовтня 2017 року «Про внесення змін до складу консультативних, дорадчих та інших допоміжних органів райдержадміністрації», було складено акт з визначення розміру та відшкодування збитків власникам та землекористувачам щодо земельних ділянок в адміністративних межах Носівської міської ради Чернігівської області, зокрема, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] та [ADDRESS] . Зазначений акт було затверджено розпорядженням Носівської районної державної адміністрації Чернігівської області № 535 від 11 грудня 2017 року, про що відповідача було повідомлено листом. Розмір збитків (не отриманого доходу), завданих територіальній громаді міста внаслідок використання земельних ділянок без правовстановлюючих документів у період з 28 жовтня 2014 року по 27 жовтня 2017 року, становить 146 500,49 грн. У судовому засіданні встановлено, що відповідно до облікових баз даних Ніжинської ОДПІ [PERSON] за період з 2014 року по 2017 рік земельний податок з фізичних осіб не сплачувала, що підтверджується матеріалами справи (а.с. 34). Таким чином, з досліджених судом письмових доказів вбачається, що між сторонами по справі існує спір з приводу земельних правовідносин, що виникли між Носівською міською радою Чернігівської області та [PERSON] , зокрема, стосовно забезпечення розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок, розташованих в [ADDRESS] та [ADDRESS] , розмірами 0,2516 га та 0,8114 га відповідно, для їх подальшого передання в оренду [PERSON] і фактичного використання нею земельних ділянок без оформлення договірних відносин з Носівською міською радою Чернігівської області. Відповідно до ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Частиною 1 ст. 1166 ЦК України встановлено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ч. 2 ст. 152 ЗК України власник земельної ділянки може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Пунктом «д» ч. 1 ст. 156 ЗК України встановлено, що власникам землі відшкодовуються збитки, заподіяні внаслідок неодержання доходів за час тимчасового невикористання земельної ділянки. За змістом вказаних приписів ЦК України та ЗК України відшкодування шкоди (збитків) є заходом відповідальності, зокрема за завдану шкоду майну чи за порушення прав власника земельної ділянки. Шкода, завдана майну юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала (ч. 1 ст. 1166 ЦК України). Підставою для відшкодування є наявність таких елементів складу цивільного правопорушення як: шкода; протиправна поведінка її заподіювача; причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача; вина. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає. Відповідно до ч. 2 ст. 1166 ЦК України особа, яка завдала шкоду, звільняється від обов`язку її відшкодовувати, якщо доведе, що шкода заподіяна не з її вини. Предметом регулювання глави 83 ЦК України є відносини, що виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Відповідно до частин 1 та 2 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала (висновок Верховного Суду України, викладений у постанові від 2 березня 2016 року в справі № 6-3090цс15). У разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер спірних правовідносин виключає можливість застосування до них судом положень глави 83 ЦК України (висновок Верховного Суду України, викладений у постанові від 2 жовтня 2013 року в справі № 6-88цс13). За змістом приписів глав 82 і 83 ЦК України для деліктних зобов`язань, які виникають із заподіяння шкоди майну, характерним є, зокрема, зменшення майна потерпілого, а для кондикційних - приріст майна у набувача без достатніх правових підстав. Вина заподіювача шкоди є обов`язковим елементом настання відповідальності у деліктних зобов`язаннях. Натомість, для кондикційних зобов`язань вина не має значення, оскільки важливим є факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої. Відповідно до ст. 125 ЗК України право оренди земельної ділянки виникає з моменту державної реєстрації цього права. За змістом вказаних приписів виникнення права власності на будинок, будівлю, споруду не є підставою для виникнення права оренди земельної ділянки, на якій вони розміщені і яка не була відведена в оренду попередньому власнику. Право оренди земельної ділянки виникає на підставі відповідного договору з моменту державної реєстрації цього права. Проте, враховуючи приписи ч. 2 ст. 120 ЗК України, не є правопорушенням відсутність у власника будинку, будівлі, споруди зареєстрованого права оренди на земельну ділянку, яка має іншого власника і на якій ці будинок, будівля, споруда розташовані. Таким чином, відсутні підстави застосовувати до спірних правовідносин приписи чинного законодавства України про відшкодування шкоди (збитків) власникам земельних ділянок. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 травня 2018 року в справі № 629/4628/16-ц. До моменту оформлення власником об`єкта нерухомого майна права оренди земельної ділянки, на якій розташований цей об`єкт, відносини з фактичного користування земельною ділянкою без укладеного договору оренди та недоотримання її власником доходів у вигляді орендної плати є за своїм змістом кондикційними. Фактичний користувач земельної ділянки, який без достатньої правової підстави за рахунок власника цієї ділянки зберіг у себе кошти, які мав заплатити за користування нею, зобов`язаний повернути ці кошти власнику земельної ділянки на підставі ч. 1 ст. 1212 ЦК України. Зазначений правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 12 квітня 2017 року в справі № 922/207/15. Проаналізувавши докази по справі в їх сукупності, суд приходить до висновку про неправомірне обґрунтування заявлених вимог приписами ст. 1166 ЦК України, а тому позовні вимоги задоволенню не підлягають. У силу ч. 1 ст. 141 ЦПК України судові витрати по сплаті судового збору не підлягають стягненню з відповідача. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Outcome: dismissed