Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-22 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду з позовом [PERSON] про стягнення боргу за договором позики. Позовні вимоги мотивує тим, що 21 лютого 2017 року відповідач отримав від позивача позику - грошові кошти в сумі 2000 доларів США, які зобов`язався повернути до 15.07.2017 року, що підтверджується розпискою. Однак у вказаний термін відповідач борг не повернув. Просить суд стягнути з відповідача на користь позивача суму боргу за договором позики в розмірі 62 602,19 гривень. В судове засідання позивач та його представник не з`явилися, однак останній надав суду заяву, в якій просить суд розглянути справу без його участі та участі позивача, стягнути з відповідача на користь позивача суму боргу в розмірі 62 602,19 гривень, а також просив не стягувати з відповідача судові витрати. Відповідач в судове засідання також не з`явився, але надав суду заяву, в якій вказав, що позовні вимоги визнає повністю та просить суд розглянути справу без його участі. Дослідивши письмові матеріали справи, враховуючи позиції сторін, суд приходить до наступного. Згідно ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. На підтвердження укладення договору позики позивач надав розписку складену 21.02.2017 року, згідно якої [PERSON] взяв в борг у [PERSON] гроші в сумі 2 000 доларів США, які зобов`язався повернути в строк до 15.07.2017 року (а.с. № 17). Стаття 99 Конституції України регламентує, що грошовою одиницею України є гривня. Гривня є законним платіжним засобом на території України. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом (ч. 1, ч. 2 ст. 192 ЦК України). Відповідно до ч.1 ст. 533 ЦК України, грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Частиною 1 статті 1049 ЦК України визначено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми, що регламентовано ч. 2 ст. 1047 ЦК України. Наявність оригіналу розписки у позивача та фактичне визнання відповідачем суми боргу, свідчать про те, що відповідач не виконав зобов`язання за умовами договору позики від 21.02.2017 року та не повернув позивачу борг в строк до 15.07.2017 року, а відтак, зазначений договір позики не виконаний у повному обсязі. Відповідно ст. 526, ст. 527 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання (ч. 1 ст. 625 ЦК України). Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (ч. 2 ст. 625 ЦПК України). За розрахунком позивача сума боргу відповідача складає: 2000 доларів США, що за курсом НБУ в гривневому еквіваленті складає 48 880 гривень (станом на 18.02.2020 р. 1 долар США = 24,44 гривень), 3% річних - 3809 гривень та інфляційні збитки - 9 913,19 гривень, в всього 62 602,19 гривень (а. с. № 7-9). Відповідач позовні вимоги визнав повністю та не заперечує проти стягнення з нього 62 602,19 гривень. Таким чином, стягненню з відповідача на користь позивача підлягає сума боргу за договором позики від 21.02.2017 р. в розмірі 62 602,19 гривень. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно квитанції № 73 від 18.02.2020 р. позивачем при зверненні до суду з даним позовом було сплачено 840, 80 гривень (а. с. № 1). Однак, представник позивача у вищевказаній заяві просить суд не стягувати з відповідача судові витрати.

Outcome: approved