Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-28 00:00:00

Прокурор Верхньодніпровського району Дніпропетровської області звернувся до Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області з позовом в інтересах [PERSON] до приватного підприємства «СТД Агро» про стягнення заборгованості по заробітній платі та виплати середнього заробітку за весь час затримки розрахунку. В обґрунтування позовної заяви зазначено, що 20 січня 2014 року вступив в силу вирок Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області, яким [PERSON] було визнано винним у вчинені злочину, передбаченому ч.1 ст. 175 Кримінального кодексу України. Під час розгляду кримінальної справи встановлено, що [PERSON] працював на посаді директора приватного підприємства «СТД Агро» та в період з вересня 2011 року по березень 2013 року не виплачував найманим працівникам заробітну плату. [PERSON] винним себе визнав, підтвердив факт невиплати заробітної плати. У зв'язку з чим, на думку позивача, факт трудових відносин та факт заборгованості по заробітній платі не підлягає доказуванню. Враховуючи вищевикладене позивач просив суд стягнути з приватного підприємства «СТД Агро» на користь [PERSON] заборгованість по заробітній платі та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні. В судовому засіданні прокурор позов підтримав та просив суд задовольнити позовні вимоги, підтвердив обставини викладені в позовній заяві. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив, заяву про розгляд справи без його участі не надав. У відповідності до ст. 224 Цивільного процесуального кодексу України судом було постановлено ухвалу про проведення заочного розгляду справи. Суд, вислухавши пояснення прокурора, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, приходить до наступних висновків. Судом встановлені такі обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що [PERSON] у період з 1 вересня 2010 року до 18 червня 2012 року перебував з приватним підприємством «СТД Агро» у трудових відносинах, що підтверджується вироком апеляційного суду Дніпропетровської області від 27 березня 2014 року, відомостями про нарахування заробітної плати та відповідними записами в трудовій книжці (а.с.15). З грудня 2011 року було припинено виплату заробітної плати на підприємстві, що підтверджується вироком апеляційного суду Дніпропетровської області від 27 березня 2014 року, а тому у відповідності до ч.4 ст. 61 Цивільного процесуального кодексу України дані обставини не підлягають доказуванню. На день звільнення, 18 червня 2012 року, приватне підприємство «СТД Агро» мало перед позивачем заборгованість по заробітній платі в сумі 8129 грн. 61 коп., виходячи із сум нарахованої заробітної плати згідно з відомостями, наданими управлінням Пенсійного фонду України у Верхньодніпровському районі (а.с.19-20). Згідно ст. 116 Кодексу законів про працю України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Доказів проведення розрахунку з позивачем, а саме заборгованості по заробітній платі, в день звільнення відповідачем суду не надано. За затримку розрахунку при звільненні ст. 117 Кодексу законів про працю України передбачена відповідальність. Згідно зі ст. 117 Кодексу законів про працю України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Оскільки відповідач не довів відсутності своєї вини у затримці розрахунку, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за весь період затримки розрахунку. Відповідно до п. 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» № 13 від 24 грудня 1999 року при визначенні середньої заробітної плати слід виходити з того, що в усіх випадках, коли за чинним законодавством вона зберігається за працівниками підприємств, установ, організацій, це слід робити відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 р. N 100 (з наступними змінами і доповненнями). При цьому у випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час затримки розрахунку, він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з заробітку за останні два календарні місяці роботи. Згідно з п. 5 Порядку обчислення середньої заробітної плати нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати. Обов`язок власника або уповноваженого ним органом, передбачений ст.117 Кодексу законів про працю України, щодо виплати працівнику середнього заробітку за весь час затримки розрахунку по день фактичного розрахунку є саме випадком збереження середньої заробітної плати. Згідно п. 3 Порядку обчислення середньої заробітної плати нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Останніми календарними місяцями роботи позивача були травень та червень 2012 року. Середньоденна заробітна плата складає (1150 грн.+1345 грн. 61 коп. )/ 40 днів = 62 грн. 39 коп. Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику, здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час затримки розрахунку, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді. Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи позивача підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства. Отже середньомісячне число робочих днів позивача складає - 20 днів. Загальна сума середнього заробітку за час затримки розрахунку складає: 62 грн. 39 коп. Х 20 днів = 1247 грн. 80 коп. На день ухвалення рішення суду період затримки розрахунку складає 22 місяців. Таким чином за період затримки розрахунку з відповідача на корись позивача підлягає стягненню: 1247 грн. 80 коп. Х 22 місяці = 27451 грн. 60 коп. Враховуючи встановлені судом обставини, суд вважає, що позовні вимоги є законними та обґрунтованими, а тому позов підлягає задоволенню. Вирішуючи при ухваленні рішення питання про розподіл судових витрат між сторонами, суд бере до уваги, що згідно з п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» позивача було звільнено від сплати судового збору при зверненні до суду, тому відповідно до ч. 3 ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України судовий збір підлягає стягненню з відповідача в дохід держави. На підставі ст.117 Кодексу законів про працю України,

Outcome: approved