Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-06 00:00:00

Представник позивача\~звернувся до\~суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача матеріальну шкоду у розмірі 119 335,78 гривень та 10000 моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що загалом складає 129335,78 гривень. Свої вимоги мотивує тим, що 26.10.2017 року [PERSON] керуючи автомобілем марки «Даф», державний номер [NUMBER] , з причепом марки «Kogel», державний номер [NUMBER] , виконуючи свої трудові обов`язки у фізичної особи підприємця [PERSON] біля будинку [ADDRESS] , не врахував дорожньої обстановки, не дотримався безпечної дистанції та скоїв зіткнення з автомобілем марки «Hyundai», державний номер [NUMBER] під керуванням [PERSON] , в результаті чого сталася дорожньо-транспортна пригода та вказані технічні засоби отримали механічні пошкодження. Заочним рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 17.01.2019 року у справі № 523/9017/18 було задоволено позов [PERSON] до [PERSON] про встановлення факту, що має юридичне значення та встановлено факт винуватості [PERSON] у зазначеній вище дорожньо-транспортній пригоді. У проваджені Біляївського районного суду Одеської області перебувала справа №496/2784/19, за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про стягнення збитків внаслідок ДТП, який ухвалою від 25.06.2021 року було залишено без розгляду. У ході розгляду даної справи на виконання ухвали Біляївського районного суду Одеської області від 13.08.2019 року ГУ ПФУ в Миколаївській області було надано інформацію про те, що згідно з електронної бази даних Державного реєстру загальнообов`язкового соціального страхування [PERSON] за звітний період з 01.10.2017 року по 31.12.2017 року звітувала як за найманого працівника та про нарахування йому заробітної плати і здійснення відрахувань на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування фізична особа суб`єкт підприємницької діяльності [PERSON] . Відповідно до звіту № 2710/17 з оцінки вартості матеріальних збитків, нанесених власнику автомобіля «Hyundai Tucson», реєстраційний номер [NUMBER] , пошкодженого внаслідок ДТП, вартість відновлювального ремонту становить: 215 435,78 грн., ринкова вартість об`єкта оцінки на дату пошкодження складає 279813,00 грн.; вартість матеріальних збитків становить: 148 155,17 грн. На момент ДТП цивільно-правова відповідальність [PERSON] - власника автомобіля марки «DAF», державний номер [NUMBER] , з причепом марки «Kogel», державний номер [NUMBER] , була застрахована за полісом №АК/2738609, дійсним до 23.02.2018 року, в приватному акціонерному товаристві «Українська пожежно-страхова компанія». 22.11.2017 року [PERSON] було подано до ПрАТ «УПСК» заяву про страхове відшкодування, за результатами розгляду якої ПрАТ «УПСК» було здійснено виплату страхового відшкодування позивачу у розмірі 99500,00 грн. за шкоду заподіяну майну та 3808,12 грн. компенсації витрат на медичне обстеження та лікування шляхом перерахування цих коштів на банківський рахунок позивача. Також позивач посилається на те, що йому було завдано моральна шкода, пов`язана із пошкодженням його автомобіля та необхідністю вжиття заходів спрямованих на захист і поновлення порушених прав та розмір моральної шкоди оцінює у розмірі 10000,00 грн. У зв`язку з викладеним представник позивача звернувся до суду з вказаним позовом. Ухвалою Біляївського районного суду Одеської області від 21.07.2021 року було відкрито провадження по справі, призначено справу до розгляду у порядку загального позовного провадження та надано відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву. Ухвалою суду від 19.10.2021 року було закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Представник позивача до судового засідання не з`явився, але надав до суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав. Представник відповідача до судового засідання не з`явився, але надав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність та просив відмовити у задоволені позову, а також в установлений ч. 7\~ст. 178 ЦПК України\~строки подав до суду відзив на позовну заяву (а.с. 81-82), згідно якого відповідач просив у задоволенні позовних вимог позивача відмовити повністю, мотивуючи тим, що 26.10.2017 року біля будинку №1 по вул. Вернідуба у с.Усатове Біляївського району Одеської області за участю водія автомобіля марки «Даф», державний номер [NUMBER] , з причепом марки «Kogel», державний номер [NUMBER] , [PERSON] та водія автомобіля «Hyundai», державний номер [NUMBER] , [PERSON] відбулась дорожньо-транспортна пригода. Рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області у справі № 523/901/18, провадження № 2/484/186/19 встановлено факт винуватості [PERSON] у скоєнні даної ДТП. Позивач посилається як на підставу пред`явлення позову саме до ФОП [PERSON] на наявність трудових відносин між водієм [PERSON] та ФОП [PERSON] на час скоєння даної ДТП, та відповідно, застосування положень ч. 1 ст. 1172 ЦК України. В той же час, власником транспортного засобу «DAF» державний номер [NUMBER] , є [PERSON] . В жовтні 2017 року, саме в період з 16.10.2017 року па 30.10.2017 року [PERSON] знаходився у відпустці, яку йому було надано на його прохання за сімейними обставинами. За таких обставин, оскільки [PERSON] на момент скоєння пригоди та в подальшому не була власником транспортного засобу «Даф», водій [PERSON] на момент скоєння пригоди не виконував службові обв`язки, відсутні підстави для задоволення позову. Також представник відповідача посилається на пропуск строку позовної давності. У зв`язку з чим, просив відмовити у задоволенні позову. Третя особа [PERSON] до судового засідання не з`явився, але надав письмові пояснення, згідно яких зазначив, що 26.10.2017 року приблизно о 15.00 він керував транспортним засобом «DAF», державний номер [NUMBER] , з причепом державний номер [NUMBER] , які належать [PERSON] . В селі Усатове Біляївського району Одеської області, трапилась дорожньо-транспортна пригода за його участі та участі водія [PERSON] , який керував транспортним засобом «Hyundai» державний номер [NUMBER] . В подальшому було встановлено наявність його вини в даному ДТП. Також зазначив, що в жовтні 2017 року, саме в період з 16.10.2017 року по 30.10.2017 року він знаходився у відпустці, яку просив у роботодавця - ФОП [PERSON] , за сімейними обставинами. На період відпустки орендував у [PERSON] належний йому автомобіль «DAF», державний номер [NUMBER] , з причепом державний номер [NUMBER] для того, щоб виконати декілька перевезень вантажу та отримати за це кошти, тобто фактично виконував власне перевезення вантажу (а.с. 75). Судом на підставі частини другої\~статті 247 ЦПК України, у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, суд дійшов наступного висновку. Як встановлено у судовому засіданні, 17.01.2019 року заочним рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області позов [PERSON] було задоволено та встановлено факт винуватості [PERSON] у дорожньо-транспортній пригоді, яка трапилася 26.10.2017 року біля будинку №1 по вул. Вернідуба у м.Одесі за участю водія автомобіля марки «Даф», державний номер [NUMBER] , з причепом марки «Kogel», державний номер [NUMBER] , [PERSON] та водія автомобіля «Hyundai», державний номер [NUMBER] , [PERSON] (а.с. 8-11). Відповідно до ч.4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Згідно звіту №2710/17 з оцінки вартості матеріальних збитків, нанесених власнику автомобіля «Hyundai Tucson», реєстраційний номер [NUMBER] , пошкодженого внаслідок ДТП, складеного суб`єктом оціночної діяльності [PERSON] , вартість відновлювального\~ремонту об`єкта\~оцінки,\~дійсна станом\~на дату\~оцінки,\~становить:\~215435,78\~грн.,\~у тому\~числі 20\~%\~ПДВ за\~складові \~25548,09\~грн.; ринкова\~вартість об`єкта\~оцінки на\~дату пошкодження\~складає 279813,00\~грн.; вартість матеріальних збитків Об`єкту оцінки, дійсна станом на дату оцінки, становить: 148155,17 грн. (а.с. 12-17). Згідно відповіді ГУ Пенсійного фонду України в Миколаївській області від 06.09.2019 року, зазначено, що згідно з електронної бази даних Державного реєстру загальнообов`язкового соціального страхування [PERSON] за звітний період з 01.10.2017 року по 31.12.2017 року звітувала як за найманого працівника та про нарахування йому заробітної плати і здійснення відрахувань на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування фізична особа суб`єкт підприємницької діяльності [PERSON] (а.с. 43). Відповідно до договору №2710/17 від 27.10.2017 року про проведення незалежної оцінки, вартість робіт вказаних в п.п. 1.1. договору, визначається у розмірі 1700,00 грн. (а.с. 37-38), що також підтверджується актом прийому передачі виконаних робіт від 22.11.202017 року (а.с. 40). Як вбачається з копії квитанції «Приват Банку» від 28.10.2017 року позивачем [PERSON] сплачено 1700,00 грн. за проведення оцінки матеріального збитку (а.с. 41). Згідно квитанції до прибуткового касового ордера №008 від 01.11.2018 року позивачем сплачено 700,00 грн. за перевезення пошкодженого транспортного засобу до місця проведення експертного дослідження (а.с. 39). Відповідно до квитанції до прибуткового касового ордеру №007 від 26.10.2017 року витрати, які позивач поніс на евакуацію пошкодженого транспортного засобу становить 1000,00 грн. (а.с. 52). На підставі ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів» у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки. Відповідно до\~ст. 1166 ЦК України\~майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Частиною 1\~ст. 1172 ЦК України\~передбачено, що юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків. Відповідно до ч. 2\~ст. 1187 ЦК України\~шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Пунктом 1 частини 1\~статті 1188 ЦК України\~визначено, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Відповідно до ч. 2\~ст. 1192 ЦК України\~розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Згідно п. 4 Постанови Пленуму ВССУ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» № 4 від 01 березня 2013 року, розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до ст.ст.\~1166,\~1187 ЦК України\~шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Відповідно до п. 14 постанови Пленуму ВССУ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» № 4 від 01 березня 2013 року, якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад автомобіля) було використано нові вузли, деталі, комплектуючи частини, в тому числі іншої модифікації, що випускаються в обмін знятих із виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не має права вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. З огляду на викладене, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог [PERSON] , враховуючи доведеність вини водія [PERSON] , який на час настання дорожньо-транспортної пригоди перебував у трудових відносинах з відповідачем та на достатній правовій підставі керував автомобілем, виконуючи трудові обов`язки, тому наявні правові підстави для стягнення з відповідача на користь позивача грошових коштів на відшкодування майнової шкоди. Суд не приймає до уваги посилання представника відповідача, викладені у відзиві на позовну заяву, оскільки як передбачено ст. 88 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. З урахуванням вказаного, представником відповідача до вказаного відзиву на позовну заяву, на підтвердження обставин викладених у відзиві, не додано копії наказу, на підтвердження того, що в жовтні 2017 році, а саме в період з 16.10.2017 року по 30.10.2017 року, [PERSON] знаходився у відпустці та не виконував службові обов`язки. Тобто обставини викладені у відзиві не підтверджені жодним належним доказом. Також зазначено не було доведено і з боку [PERSON] . Крім того, посилання представника відповідача у відзиві на позовну заяву на пропуск строку позовної давності не знайшло свого підтвердження, з огляду на наступне. Відповідно до\~ст. 256 ЦК України\~позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Статтею 257 ЦК України\~встановлено загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до\~ч.1 ст.257 ЦК України\~для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. На підставі п.1 ч.2 ст.257 ЦК України\~позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог: про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до ст.261 ЦК України\~перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини перша та\~п`ята статті 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Як вбачається з матеріалів справи, 17.01.2019 року заочним рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області позов [PERSON] було задоволено та встановлено факт винуватості [PERSON] у дорожньо-транспортній пригоді, яка трапилася 26.10.2017 року. 19.07.2021 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою про захист порушеного права та можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Тобто позивач звернувся до суду з позовом коли довідався про порушення свого права та про особу, яка його порушила, у зв`язку з чим, позивачем не був пропущений строк звернення до суду з вказаним позовом. Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача на користь [PERSON] моральної шкоди у розмірі 10000 гривень суд приходить до наступного висновку. Відповідно до положень\~ст. 23 ЦК України\~особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Частиною 1\~ст. 1167 ЦК України\~визначено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Згідно з п.п. 3, 5\~постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»\~під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю фізичних осіб. При вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають з`ясуванню: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку. Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 4\~постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31 березня 1995 року\~(із змінами та доповненнями) у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Позивач розцінює завдану йому моральну шкоду немайновими втратами, спричиненими душевними стражданнями, які він зазнав у зв`язку із пошкодженням майна та неможливості ним користуватися цим майном за його призначенням, порушенням його нормальних життєвих зв`язків. У зв`язку із цим, розмір душевних страждань позивач оцінив у 10000 гривень. На підставі вищевикладеного та враховуючи, що винуватцем ДТП є третя особа [PERSON] , який перебував у трудових відносинах з відповідачем, вина якого доведена, і що не заперечувалося сторонами, неправомірними діями якого пошкоджено майно позивача та завдано збитків, суд вважає, що вимога про стягнення моральної шкоди підлягає задоволенню. Враховуючи наведене, суд вважає, що позов законний, обґрунтований, знайшов своє підтвердження у судовому засіданні і підлягає задоволенню з підстав зазначених вище.

Outcome: approved