Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-20 00:00:00

Представник ТОВ „Комплекс Агромарс звернувся з даним позовом в суд в якому шляхом уточнення позовних вимог просить стягнути з [PERSON] на їх користь суму завданих збитків у розмірі 11\~065 грн. 60 коп. та суму сплаченого судового збору в розмірі 1\~378 грн. Свої вимоги позивач обґрунтував тим, що 21.10.2008 року відповідача було прийнято на роботу до ТОВ «Комплекс Агромарс» на посаду підмінного водія-експедитора автоколони № 1 автотранспортного парку транспортного департаменту. 20.10.2008 року з відповідачем було укладено договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність № 1285- В. 30.12.2011 року наказом № 665 КА/к-п-д [PERSON] було переведено на посаду водія автофургону та рефрижератора DAF FA CF 75 № [NUMBER] автоколони № 2 транспортного департаменту філії Гаврилівський птахівничий комплекс «ТОВ «Комплекс Агромарс» та доручено за його згодою виконувати додаткові обовязки в порядку суміщення посади експедитора, та переукладено договори про повну матеріальну відповідальність № 105-В від 01.01.2012 року та № 105-Е від 01.01.2012 року. 01.11.2013 року наказом № 639 КА/к-п-д [PERSON] було знову переведено на посаду водія автофургону та рефрижератора DAF FA CF 75 № [NUMBER] автоколони № 2 транспортного департаменту доручено за його згодою виконувати додаткові обовязки в порядку суміщення посади експедитора, та переукладено договори про повну матеріальну відповідальність № 99-В від .01.02.2014 року та № 99-Е від 01.02.2014 року. [PERSON] відповідача полягала у прийманні для доставки, доставці, перевезенні та передачі переданих йому матеріальних цінностей, згідно видаткових (товарно транспортних) накладних та актів прийому передачі. Під час виконання відповідачем своїх обовязків було виявлено нестачу підзвітної мясопродукції на загальну суму 11 065 грн. 60 коп. У звязку із тим, що відповідач добровільно не відшкодовує збитки завдані підприємству позивач вимушений звернутися до суду. В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги і просить їх задовольнити. Відповідач та його представник у судовому засіданні проти позову заперечували, зазначили, що винні дії відповідача від яких підприємство зазнало збитків, ні позовом, ні додатковими поясненнями не доведено. Суд вислухавши сторін, дослідивши письмові докази по справі вважає, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню. Так в судовому засіданні встановлено, що відповідно до наказу № 243 к-п від 21.10.2008 року [PERSON] був прийнятий на роботу в ТОВ „Комплекс Агромарс на посаду підмінного водія експедитора автоколони № 1 автотранспортного парку транспортного департаменту, зі строком випробування 1 місяць, з оплатою відповідно до штатного розпису (т. 1 а.с. 17-18). 20.10.2008 року між ТОВ «Комплекс Агромарс» та [PERSON] було укладено договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність № 1285- [PERSON] [PERSON] полягала у прийманні для доставки, доставці, перевезенні та передачі переданих йому матеріальних цінностей (т. 1 а.с. 19). 30.12.2011 року наказом № 665 КА/к-п-д [PERSON] було переведено на посаду водія автофургону та рефрижератора DAF FA CF 75 № [NUMBER] автоколони № 2 транспортного департаменту філії Гаврилівський птахівничий комплекс «ТОВ «Комплекс Агромарс» та доручено за його згодою виконувати додаткові обовязки в порядку суміщення посади експедитора (т. 1 а.с. 20-22). 01.01.2012 року між ТОВ «Комплекс Агромарс» та [PERSON] було переукладено договори про повну матеріальну відповідальність № 105-В від 01.01.2012 року та № 105-Е від 01.01.2012 року (т. 1 а.с. 23-24). 01.11.2013 року наказом № 639 КА/к-п-д [PERSON] було переведено на посаду водія автофургону та рефрижератора DAF FA CF 75 № [NUMBER] автоколони № 2 транспортного департаменту доручено за його згодою виконувати додаткові обовязки в порядку суміщення посади експедитора, та переукладено договори про повну матеріальну відповідальність № 99-В від .01.02.2014 року та № 99-Е від 01.02.2014 року (т. 1 а.с. 26-27). Згідно п. 3 договору про повну індивідуальну відповідальність № 99-Е від 01.02.2014 року передбачено, що у випадку незабезпечення з вини працівника збереження ввірених йому матеріальних цінностей, визначення розміру збитків, завданих підприємству, та їх відшкодування відбувається у відповідності до чинного законодавства. Пунктом 4 цього ж договору передбачено, що працівник не несе матеріальної відповідальності, якщо збитки завдані не з його вини. При виконанні своїх трудових обовязків відповідачем в період з жовтня 2008 року по вересень 2015 року здійснено приймання, доставку та передачу контрагентам різноманітної м'ясопродукції. Перевезення вказаних товарів відповідачем здійснювалося на склади багатьох міст України, що підтверджується видатковими (товарно-транспортними) накладними, актами прийому-передачі продукції (актами звірки) за період з 11.11.2012 року по 24.08.2015 року, в яких зафіксовано нестачу ввірених відповідачу матеріальних цінностей при їх прийманні одержувачами. Зокрема нестача складає 1\~004,36 кг. та розмір завданих збитків становить 11\~337, 95 гривень (т.1, а.с. 40-422, т. 2, а.с. 217-232). Відповідно до ст.134 п.1 Кодексу законів про працю в Україні, працівники несуть повну матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках коли між працівником і підприємством, установою, організацією відповідно до ст.135-1 цього Кодексу укладено письмовий договір про взяття на себе працівником повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей, переданих йому для зберігання або для інших цілей. Відповідно до ст.135-1 Кодексу законів про працю України письмові договори про повну матеріальну відповідальність може бути укладено підприємством, установою, організацією з працівниками ( що досягли вісімнадцятирічного віку), які займають посади або виконують роботи, безпосередньо повязані із зберіганням, обробкою, продажем (відпуском) перевезенням або застосуванням у процесі виробництва переданих їм цінностей. Перелік таких посад і робіт, а також типовий договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність затверджуються в порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України. Відповідно до ст.135-3 Кодексу законів про працю України, розмір заподіяної підприємству, установі, організації шкоди визначається за фактичними втратами, на підставі даних бухгалтерського обліку, виходячи з балансової вартості (собівартості) матеріальних цінностей за вирахуванням зносу згідно з установленими нормами. Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. В судовому засіданні було доведено, що між позивачем та відповідачем, було укладено договір про повну матеріальну відповідальність враховуючи, що посада відповідача входить до Переліку посад і робіт, що заміщаються чи виконуються працівниками, з якими підприємством, установою, організацією можуть укладатись письмові договори про повну матеріальну відповідальність за незабезпечення збереження цінностей, переданих їм для зберігання, перевезення або застосування у процесі виробництва, що є Додатком № 1 до постанови Держкомпраці СРСР та Секретаріату ВЦРПС від 28 грудня 1977 р. №447/24 (зі змінами та доповненнями, внесеними постановою Держкомпраці СРСР та Секретаріату ВЦРПС від 14 вересня 1981 року №259/16-59). Під час виконання трудових обовязків, відповідачем [PERSON] було допущено нестачу підзвітної продукції, розмір нестачі на момент розгляду справи в суді становить 11\~065, 60 гривень, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача, разом із витратами по сплаті судового збору у розмірі 1378 гривень.

Outcome: approved