Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-11 00:00:00

Представник позивача\~звернувся до\~суду із\~зазначеним позовом,\~в якому\~просить визнати\~за [PERSON] \~право власності\~за набувальною\~давністю на\~житловий будинок,\~розташований за\~адресою:\~ [ADDRESS] ,\~що складається\~з житлового\~будинку літ.\~«А1»:\~житловий будинок\~з прибудовами;\~літ.\~«Б»:\~сарай;\~ліг.\~«В»:\~погріб;\~літ.\~«Г»:\~погріб;\~літ.\~«Д»:\~убиральня;\~літ.\~«У»:\~убиральня;\~літ.\~«г»:\~сарай;\~літ.\~«II»:\~душ;\~літ.\~«№1-\~№4»:\~огорожа;\~літ.\~«з»:\~замощення.\~Зазначає,\~що житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] , є об`єктом спірних правовідносин. Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 06.09.2005 року [PERSON] є власником 1/5 частини вказаного житлового будинку, успадкованої після смерті свого батька - [PERSON] . Згідно договору купівлі - продажу від 01.03.2007 року, [PERSON] є власником 18/30 вказаного житлового будинку. Після смерті [INFO] батька позивача - [PERSON] , остання спадкування 1/5 частину та придбала 18/30 частину спірного будинку. [PERSON] проживає у спірному житловому будинку з 12.01.2001 року та по теперішній час. У 1988 році позивач переїхала до вказаного будинку і почала постійно проживати у ньому разом зі своєю родиною. Вона облаштовувала домоволодіння, здійснювала ремонт і покращення житла та інших будівель на території двору. Завдяки її праці і грошовим коштам, а також допомоги її родини, будинок з надвірними надбудовами і досі не зруйнований та має певну ціну. З 1988 року та по теперішній рік лише позивач доглядаю за спірним будинком, здійснюю витрати по оплаті комунальних послуг, ремонти та перебудови. Успадкувавши частину вказаного будинку, позивач не була обізнана про власників іншої (інших) частини будинку. Вважала, що вони померли, або ж відмовилися від свого майна, або ж не мали правовстановлюючих документів на нього, тому і покинули його на руйнацію. З моменту спадкування та придбання спірного будинку, позивач зі своїми рідними особисто проживає у всьому будинку, користуються ним як своїм власним будинком, самі здійснюють його ремонт, догляд, самостійно сплачують відповідні плати впродовж 32 років. Позивачка та її представник у судове засідання не з`явились, позивач надала суду телефонограму про розгляд справи за її відсутності, на задоволенні позову наполягає. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, надав суду клопотання, в якому просить розглянути справу за його відсутності, проти задоволення позовних вимог не заперечує. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, перевіривши докази, з`ясувавши фактичні обставини справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 06.09.2005 року [PERSON] є власником 1/5 житлового будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . 1/5 цього житлового будинку вона успадкувала після смерті свого батька - [PERSON] . Відповідно до нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу 18/30 частини житлового будинку від 01.03.2007 року, [PERSON] є власником 18/30 частини житлового будинку за адресою: [ADDRESS] . Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] , батьком [PERSON] є [PERSON] . Як вбачається з Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища від 23.10.2020 року, прізвище позивача до державної реєстрації шлюбу було « [PERSON] ». [PERSON] помер [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] . Після смерті батька і спадкування вищезазначених частин спірного будинку позивач проживала у ньому, доглядала за будинком, робила ремонт. Як вбачається з довідки про реєстрацію місця проживання особи за № 6821 від 15.10.2020 року, виданої відділом з питань реєстрації місця проживання фізичних осіб та ведення реєстру громадян Лозівської міської ради, [PERSON] зареєстрована у житловому будинку за адресою: [ADDRESS] з 12.01.2001 року. Коли позивачка успадкувала 1/5 частину спірного будинку та придбала 18/30 частину вказаного будинку, вона не була обізнана про особу (осіб), що були власниками іншої (інших) частини будинку. Вважала, що вони померли або ж відмовилися від свого майна, або ж не мали правовстановлюючих документів на нього, тому і покинули його на руйнацію. У зв`язку з цим вона здійснила запит до Комунального підприємства «Житлова управляюча компанія» Лозівської міської ради Харківської області з метою отримання інформації щодо власників та зареєстрованих осіб вказаного будинку, на що отримала відповідь № 834 від 30.10.2020 року про те, що згідно реєстраційних матеріалів підприємства, серед зареєстрованих будинків (квартир) в м. Лозова та Лозівському районі, станом на 01.01.2013 року житловий будинок, який розташований за адресою: [ADDRESS] оформлений та зареєстрований: 2/15 та 18/30 частин житлового будинку за [PERSON] на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом від 06.09.2005 року та на підставі договору купівлі-продажу від 01.03.2007 року. Згідно з довідкою КП «ЖУК» від 23.10.2020 року в домогосподарстві за адресою: [ADDRESS] зареєстровані та проживають 3 особи: позивачка [PERSON] , її чоловік - [PERSON] , донька - [PERSON] . У 2020 році позивачка звернулася до Лозівської державної нотаріальної контори Харківської області щодо надання інформації стосовно особи (осіб), яка могла подати заяву про видачу свідоцтва про право на спадщину. Державним нотаріусом було надано інформацію щодо особи, яка подавала вказану заяву, та зазначено, що у 1996 році така заява була подана до нотаріальної контори, проте ніхто у право власності на нерухоме майно не вступив. Отже, впродовж 32 років у спірному будинку фактично проживає лише позивачка. Суд зазначає, що згідно ст. 328 ЦК України\~право власності\~набувається на\~підставах,\~що не\~заборонені законом,\~зокрема із\~правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом. Відповідно до ч. 1,4 ст. 344 ЦК України,\~особа,\~яка добросовісно\~заволоділа чужим\~майном і\~продовжує відкрито,\~безперервно володіти\~нерухомим майном\~протягом десяти\~років або\~рухомим майном\~-\~протягом п`яти\~років,\~набуває право\~власності на\~це майно\~(набувальна\~давність),\~якщо інше\~не встановлено\~цим Кодексом. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Згідно з п. 9 Постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» при вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя\~статті 344 ЦК). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга\~статті 344 ЦК). Як зазначається в листі Верховного суду України від 01.07.2013 «Аналіз деяких питань застосування судами законодавства про право власності при розгляді цивільних справ» факт обізнаності особи про те, що вона не є власником речі, не виключає добросовісності володіння за умови, що заволодіння майном не відбулося з порушенням норм права (викрадення, шахрайство). Відповідно до п. 11 Постанови, враховуючи положення статей 335 і 334, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду (стаття 214 ЦПК). Враховуючи положення пункту 8 Прикінцевих та\~перехідних положень\~ЦК про те, що правила статті 344\~ЦК про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом, та беручи до уваги, що ЦК набрав чинності з 1 січня 2004 року, положення\~статті 344 ЦК\~поширюються на правовідносини, що виникли з 1 січня 2001 року. Отже, визнання судом права власності на нерухоме майно за набувальною давністю може мати місце не раніше 1 січня 2011 року. При цьому суди мають виходити з того, що коли строк давнісного володіння почався раніше 1 січня 2001 року, то до строку, який дає право на набуття права власності за набувальною давністю, зараховується лише строк з 1 січня 2001 року. Разом із тим, якщо перебіг строку володіння за давністю почався після цієї дати, то до строку набувальної давності цей період зараховується повністю. Згідно з п. 13 Постанови можливість пред`явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15, 16 ЦК, а також частини четвертої\~статті 344 ЦК, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв`язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності. Отже, враховуючи, що позивачка добросовісно заволоділа чужим майном, відкрито, безперервно володіє ним більш, ніж 10 років, суд вважає за можливе визнати за позивачкою право власності за набувальною давністю на спірний житловий будинок.

Outcome: approved