Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-20 00:00:00

Представник позивача - ПрАТ «СК «ГРАВЕ УКРАЇНА» звернувся до суду з вищевказаним позовом до відповідача, третя особа: ТОВ «Страхова компанія «Альфа-Гарант» та просив суд стягнути з останнього на його користь суму заподіяної шкоди в розмірі 8263,02 грн., судові витрати по справі. Вказані вимоги мотивовані тим, що 21.10.2015 року між ПрАТ «СК «ГРАВЕ УКРАЇНА» та [PERSON] було укладено Договір № 101023854 добровільного страхування «ГРАВЕ КАСКО», згідно якого було застраховано майновий інтерес стосовно користування та розпорядження наземним транспортним засобом марки «Daewwo Matiz», д.н.з. [NUMBER] . 02.08.2016 року [PERSON] керуючи автомобілем марки «Шкода», номерний знак [NUMBER] , порушивши п. 13.1. ПДР України здійснив зіткнення із застрахованим ТЗ, спричинивши механічні пошкодження останньому. Зазначена обставина підтверджується Постановою Голосіївського районного суду м. Києва від 29.08.2016 року по справі № 752/12472/16-п. 03.08.2016 року Страхувальник повідомив позивача про страховий випадок із застрахованим ТЗ, а саме дорожньо-транспортну пригоду, що мала місце 02.08.2016 року в м. Києві по вул. Саксаганського, 74. Фактичний розмір заподіяної шкоди визначений Страховиком на підставі рахунку-фактури № ТКСчИ07922 від 13.09.2016 року, виданого ТОВ «Техно Кар» на загальну суму 19415,70 грн. На підставі укладеного Договору страхування, заяви про виплату страхового відшкодування від 14.09.2016 року, відповідно, до Страхового акту № СНТ/101023854/1 від 14.09.2016 року, позивач виплатив належне страхове відшкодування в загальному розмірі 19415,70 грн., про що свідчить платіжне доручення № 63753 від 15.09.2016 року. Згідно даних Центральної бази даних Моторного (транспортного) бюро України, цивільно-правова відповідальність особи, відповідальної за заподіяний збиток власника наземного транспортного засобу «Шкода», номерний знак [NUMBER] було застрахованою у ТДВ «СК «Альфа-Гарант» згідно Полісу АЕ/6256525, де ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну майну становить - 50000,00 грн. ПрАТ СК «ГРАВЕ УКРАЇНА» звернулася до ТДВ «СК «Альфа-Гарант» з заявою на виплату страхового відшкодування 06.02.2017 року. 11.05.2017 року ПрАТ СК «ГРАВЕ УКРАЇНА» отримала від ТДВ «СК «Альфа-Гарант» суму страхового відшкодування в розмірі 11152,68 грн. Оскільки, страхового відшкодування, виплаченого ТДВ «СК «Альфа-Гарант», не достатньо для повного відшкодування заподіяної шкоди, ПрАТ СК «ГРАВЕ УКРАЇНА» вправі звернутись з вимогою до відповідача на суму заподіяної шкоди, що не відшкодована ТДВ «СК «Альфа-Гарант» в розмірі 8263,02 грн. Ухвалою суду від 21.08.2019 року відкрито провадження у вищевказаній справі за правилами спрощеного позовного провадження з (повідомленням) викликом сторін. Представник позивача - адвокат Озерна М.О. в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити з підстав викладених в позові. Представника відповідача - адвокат Хомюк П.М. в судовому засіданні проти задоволення позову заперечував в повному обсязі, посилаючись на його необґрунтованість та безпідставність. Представник третьої особи: ТОВ «Страхова компанія «Альфа-Гарант» в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи судом повідомлявся належним чином. Вислухавши представника позивача, представника відповідача, вивчивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами п. п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Судом встановлено наступні обставини. 02.08.2016 року о 19 год. 56 хв. на вул. Саксаганського, 74 в м. Києві відбулася ДТП пригода за участю транспортного засобу марки «Шкода», номерний знак [NUMBER] Х під керуванням водія [PERSON] та транспортного засобу марки «Daewwo Matiz», д.н.з. [NUMBER] , що відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу належить [PERSON] , внаслідок чого автомобілі отримали механічні пошкодження. В результаті ДТП було пошкоджено транспортний засіб марки «Daewwo Matiz», д.н.з. [NUMBER] , який на момент ДТП був застрахований в ПрАТ «СК «ГРАВЕ УКРАЇНА» відповідно до договору страхування №101023854/1, про страхування майнових інтересів пов`язаних з володінням, користуванням та розпорядженням транспортним засобом «Daewwo Matiz», д.н.з. [NUMBER] впродовж терміну з 22.10.2015 року по 21.10.2016 року. Постановою Голосіївського районного суду м. Києва від 29.08.2016 року по справі №752/12472/16-п [PERSON] було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, що призвело до ДТП 02.08.2016 року та притягнено до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу. Відповідно до ч. 6 ст. 82 Цивільного процесуального кодексу України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалено постанову суду лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчиненні вони цією особою. Страховим актом №СНТ/101023854/1 від 14.09.2016 року ПрАТ «СК «ГРАВЕ УКРАЇНА» визначило розмір страхового відшкодування в сумі 19415,70 грн. 14.09.2016 року страхувальник звернувся до позивача із заявою про виплату страхового відшкодування на підставі рахунку-фактури № ТКСчИ07922 від 13.09.2016 року, виданого ТОВ «Техно Кар» на загальну суму 19415,70 грн. На підставі укладеного Договору страхування, заяви про виплату страхового відшкодування від 14.09.2016 року, відповідно, до Страхового акту № СНТ/101023854/1 від 14.09.2016 року, позивач виплатив належне страхове відшкодування в загальному розмірі 19415,70 грн., про що свідчить платіжне доручення № 63753 від 15.09.2016 року. Представник позивача у поданій до суду позовній заяві вказує на те, що цивільно-правова відповідальність відповідача на момент вчинення ДТП була застрахована у ТДВ «СК «Альфа-Гарант» згідно Полісу АЕ/6256525, де ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну майну становить - 50000,00 грн., що підтверджується витягом з Центральної бази даних Моторного (транспортного) бюро України. ПрАТ СК «ГРАВЕ УКРАЇНА» звернулася до ТДВ «СК «Альфа-Гарант» з заявою на виплату страхового відшкодування 06.02.2017 року. 11.05.2017 року ПрАТ СК «ГРАВЕ УКРАЇНА» отримала від ТДВ «СК «Альфа-Гарант» суму страхового відшкодування в розмірі 11152,68 грн. Аналізуючи в сукупності викладені обставини і визначені відповідно до них правовідносини сторін, положення закону, якими вони регулюються, дослідивши зібрані у справі докази, суд приходить до наступних висновків. Частиною 2 ст. 16 ЦК України встановлено способи захисту цивільних прав та інтересів. До них належить, зокрема, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Згідно ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, згідно ч. 1ст. 1188 ЦК України, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення. Відповідно до п. 8 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» № 4 від 01.03.2013 року шкода, завдана кількома особами, відшкодовується кожною з них у частці, завданій нею (у порядку часткової відповідальності). Особи, які спільно завдали шкоди, тобто завдали неподільної шкоди взаємопов`язаними, сукупними діями, або діями з єдністю наміру, несуть солідарну відповідальність перед потерпілими (статті 543,1190 ЦК). У такому самому порядку відповідають особи, які здійснюють діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, за шкоду, завдану внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки іншим особам. Спір про відшкодування шкоди, завданої при цьому самим джерелам підвищеної небезпеки кожним із їх володільців перед іншим із них, вирішується за правилами статті 1188 ЦК, а саме: шкода, завдана одному з володільців із вини іншого, відшкодовується винним; не відшкодовується шкода, завдана володільцю лише з його вини; за наявності вини всіх володільців розмір відшкодування визначається судом у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення (тобто залежно від ступеня вини кожного); у разі відсутності вини володільців у взаємному завданні шкоди жоден із них не має права на відшкодування. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»: страхувальники - юридичні особи та дієздатні громадяни, що уклали із страховиками договори обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю, майну третіх осіб під час експлуатації наземного транспортного засобу (п. 1.1); страховики - страхові організації, що мають право на здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів відповідно до вимог, встановлених цим Законом та Законом України «Про страхування» (п. 1.2); потерпілі - юридичні та фізичні особи, життю, здоров`ю та/або майну яких заподіяна шкода внаслідок дорожньо-транспортної пригоди з використанням транспортного засобу (п. 1.3); особи, відповідальність яких застрахована, - страхувальник та інші особи, які правомірно володіють забезпеченим транспортним засобом. Володіння забезпеченим транспортним засобом вважається правомірним, якщо інше не встановлено законом або рішенням суду (п. 1.4). Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, завдану внаслідок ДТП майну третьої особи. Відповідно до статті 9 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування. Розмір страхової суми за шкоду, завдану майну потерпілих, становить 50000,00 грн. на одного потерпілого. Страхові виплати за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності обмежуються страховими сумами, які діяли на дату укладення договору та зазначені у договорі страхування. За загальним правилом, викладеним у пункті 5 частини першої статті 991 ЦК України, страховик має право відмовитися від здійснення страхової виплати у разі несвоєчасного повідомлення страхувальником без поважних на те причин про настання страхового випадку або створення страховикові перешкод у визначенні обставин, характеру та розміру збитків. Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачає спеціальні правила щодо наслідків невиконання страхувальником обов`язку перед страховиком, зокрема з надання своєчасного повідомлення про настання страхового випадку. Так, підпункт 33.1.4 пункту 33.1 статті 33 вказаного Закону у разі настання ДТП, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування, водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов`язаний невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання ДТП, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, повідомлення про ДТП встановленого зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов`язок, він має підтвердити це документально. У випадку невиконання чи неналежного виконання страхувальником вказаного обов`язку страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника (підпункт 38.1.1 («ґ») пункту 38.1статті 38 зазначеного Закону). Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відтак, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди (див. пункт 35 цієї постанови). Такі висновки щодо правильного застосування норм права при стягненні матеріальної шкоди з особи, яка застрахувала свою відповідальність було викладено Великою Палатою Верховного Суду в Постанові від 04.07.2018 року у справі № 755/18006/15-ц, відступивши від попередніх висновків, сформульованих Верховним Судом України. Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. При цьому, встановлено, що розмір завданої шкоди, яку позивач просить відшкодувати за рахунок відповідача, а саме 8263,02 грн. не перевищує ліміт відповідальності страховика, який відповідно до ст.9 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» становить 50000,00 грн., згідно Полісу АЕ/6256525, що підтверджується витягом з Центральної бази даних Моторного (транспортного) бюро України Отже, судом не встановлено наявність підстав для відшкодування шкоди особами, відповідальність яких застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Тому, враховуючи те, що цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу марки «Шкода», номерний знак [NUMBER] , яким керував відповідач [PERSON] на момент вчинення дорожньо-транспортної пригоди була застрахована, обов`язок з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування покладається на страховика. Враховуючи вищенаведені вимоги закону та встановлені обставини справи, суд приходить до переконання, що вимоги позивача не підлягають задоволенню.

Outcome: dismissed