Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-21 00:00:00

Прокурор Деражнянського району звернувся в суд в інтересах держави в особі Гатнянської сільської ради Деражнянського району до [PERSON] районної державної адміністрації, [PERSON], [PERSON] і [PERSON] про скасування розпоряджень голови [PERSON] райдержадміністрації та визнання недійсними державних актів на право власності на земельні ділянки. В обґрунтування позовних вимог прокурор посилається на те, що згідно з розпорядженням [PERSON] районної державної адміністрації від 30 листопада 2011 року №629/2011-р. надано дозвіл на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок для передачі у власність [PERSON], [PERSON] і [PERSON] з метою ведення особистого селянського господарства на території Гатнянської сільської ради Деражнянського району, а згідно з розпорядженням від 21 травня 2012 року №223/2012-р. затверджено проект землеустрою щодо відведення таких земельних ділянок та передано у власність вказаних осіб земельні ділянки, площами по 2,0 га кожному. 23 серпня 2012 року, на підставі наведених розпоряджень, відділом Держкомзему у [PERSON] районі було видано державні акти на право власності на земельні ділянки: [PERSON] серії ЯМ, номер 859743, [PERSON] серії ЯМ, номер 859746, [PERSON] серії ЯМ, номер 859744, згідно з якими їм було передано у власність земельні ділянки, площами по 2,000 га, розташовані на території Гатнянської сільської ради Деражнянського району, за межами населеного пункту, цільовим призначенням яких є ведення особистого селянського господарства. Позивач стверджує, що передача вказаних земельних ділянок у власність [PERSON], [PERSON] і [PERSON] відбулася з порушенням вимог Земельного кодексу України та Указу Президента України від 08 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям». Так, він посилається на те, що згідно з положеннями наведеного законодавства при приватизації земель державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій у приватну власність передаються земельні ділянки (крім земель резервного фонду) працівникам цих підприємств, установ та організацій, працівникам державних та комунальних закладів освіти, культури, охорони здоров'я, розташованих на території відповідної ради, а також пенсіонерам з їх числа з визначенням кожному з них земельної частки (паю). Разом з тим, створений у процесі приватизації резервний фонд земель призначається для подальшого перерозподілу та використання за цільовим призначенням переважно громадянами, зайнятими у соціальній сфері на селі, а також іншими особами, яких приймають у члени сільськогосподарських підприємств або які переселяються у сільську місцевість для постійного проживання. Відповідачі ж [PERSON], [PERSON] і [PERSON] на території Гатнянської сільської ради не проживали та не проживають, у соціальній сфері сіл цієї сільської ради не зайняті, членами СТОВ «Гатнянське» (колишнє КСП «Перше Травня») не були. Крім цього, на території сільської ради проживають громадяни, які мають право на отримання земельних ділянок з резервного фонду, проте земельні ділянки у власність ще не отримували. Тобто, стверджує позивач, [PERSON] райдержадміністрація при видачі розпоряджень про надання дозволу на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок та передачі їх у власність відповідачів порушила ч. 2 ст. 19 Конституції України, відповідно до якої органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, у звязку з чим вказані розпорядження та видані на їх підставі державні акти, на думку позивача, є незаконним і підлягають скасуванню. В судовому засіданні прокурор позов підтримав. Представник Гатнянської сільської ради Деражнянського району [PERSON] в судовому засіданні 19 жовтня 2015 року підтримала позовні вимоги і просить їх задовольнити. Представник відповідача [PERSON] районної державної адміністрації в судове засідання не зявився, подавши заяву про розгляд справи за його відсутності. Зі змісту його заяви вбачається, що позов він визнає, не заперечуючи в його задоволенні. Відповідачі [PERSON], [PERSON] і представник відповідача [PERSON] [PERSON] позову не визнали, посилаючись на його необґрунтованість. Так, вони стверджують, що набули право власності на земельні ділянки, розташовані на території Гатнянської сільської ради в порядку та на підставах, передбачених законодавством України. Відповідачі також вважають безпідставним посилання позивача на Указ Президента України від 08 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям», оскільки порядок набуття права власності на землю врегульований Земельним кодексом України, норми якого при передачі їм земель у власність порушені не були, а також посилання його на те, що вони не мали права на отримання земельних ділянок у власність у звязку з тим, що на території Гатнянської сільської ради не проживали, у соціальній сфері сіл цієї сільської ради зайняті не були, членами СТОВ «Гатнянське» (колишнє КСП «Перше Травня») не були, оскільки такі обставини не визначені законодавством як умови для набуття права власності на землю. Крім того, вони просять застосовувати щодо спірних правовідносин позовну давність, стверджуючи, що оскільки земельні ділянки були передані у власність відповідачів на підставі акту прийомки-передачі межових знаків та викопіювання (графічного матеріалу) від 14 грудня 2011 року, підписаного головою Гатнянської сільської ради, то строк позовної давності по зазначеній вимозі збіг 14 грудня 2014 року, у звязку з чим просять відмовити в задоволенні позову у звязку з пропуском строку позовної давності. Вислухавши доводи сторін та дослідивши матеріали справи, суд доходить до наступного. Судом встановлено, що згідно з пунктом 1 розпорядження голови [PERSON] районної державної адміністрації від 30 листопада 2011 року №629/2011-р. «Про надання дозволу на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок для передачі у власність з метою ведення особистого селянського господарства» [PERSON], [PERSON] і [PERSON] надано дозвіл на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок, площами по 2,0 га, для передачі у власність з метою ведення особистого селянського господарства на території Гатнянської сільської ради Деражнянського району. Згідно із пунктами 1, 2 розпорядження голови [PERSON] районної державної адміністрації від 21 травня 2012 року №223/2012-р. «Про передачу у власність земельних ділянок для ведення особистого селянського господарства» затверджено проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок та передано у власність [PERSON], [PERSON] і [PERSON] земельні ділянки, площами по 2,0 га кожному, для ведення особистого селянського господарства на території Гатнянської сільської ради Деражнянського району. Відтак, на підставі вказаного розпорядження райдержадміністрації від 21 травня 2012 року, відділом Держкомзему у [PERSON] районі 23 серпня 2012 року було видано три державних акти на право власності на земельні ділянки, згідно із якими у власність відповідачів передано земельні ділянки, площами по 2,000 га, розташовані на території Гатнянської сільської ради Деражнянського району, за межами населеного пункту, цільовим призначенням яких є ведення особистого селянського господарства: на імя [PERSON] державний акт серії ЯМ, номер 859743, на імя [PERSON] державний акт серії ЯМ, номер 859746, на імя [PERSON] державний акт серії ЯМ, номер 859744. Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Вирішуючи обґрунтованість вимог відповідачів про застосування щодо спірних правовідносин строку позовної давності, суд керується положеннями Глави 18 Розділу V Цивільного кодексу України. Відповідно до ст. 256 цього Кодексу позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Тобто позовна давність встановлює строки захисту цивільних прав. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено сторонами у спорі, є підставою для відмови у позові відповідно до ст. 267 цього Кодексу. Визначення початку відліку позовної давності міститься в ст. 261 цього Кодексу. Зокрема, відповідно до ч. 1 цієї статті перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За змістом цієї норми для визначення початку перебігу позовної давності має значення не тільки безпосередня обізнаність особи про порушення її прав, а і обєктивна можливість цієї особи знати про обставини порушення її прав. Суд не приймає до уваги заперечення прокурора щодо застосування позовної давності, оскільки згідно з правовою позицією Верховного суду України, викладеною в постановах від 27 травня 2014 року у справі № 3-23гс14 та від 23 грудня 2014 року у справі № 3-194гс14, положення закону про початок перебігу позовної давності поширюється й на звернення прокурора до суду із заявою про захист державних інтересів. При цьому прокурор не є стороною (позивачем) у справі, а лише представляє в межах визначених законом повноважень інтереси особи, в інтересах якої заявлено позов. Тому для визначення початку перебігу позовної давності має значення, коли про порушення її права дізналася саме заінтересована особа, в інтересах якої заявлено позов прокурором. Відповідно до правової позиції Верховного суду України, викладеної в постанові від 29 жовтня 2014 року у справі №6-152цс14, норма частини першої статті 261 ЦК України містить презумпцію обізнаності особи про стан своїх субєктивних прав, відтак обовязок доведення терміну, з якого особі стало (могло стати) відомо про порушення права, покладається на позивача. Оскільки позивач, як юридична особа, набуває та здійснює свої права і обовязки через свої органи, то його обізнаність про порушення його прав або можливість такої обізнаності слід розглядати через призму обізнаності його органів та інших осіб, до повноважень яких належав контроль у сфері земельних відносин. Як встановлено судом, оскаржувані розпорядження [PERSON] райдержадміністрації були прийняті 30 листопада 2011 року та 21 травня 2012 року. При цьому, після видачі розпорядження 30 листопада 2011 року, Хмельницькою регіональною філією ДП «Центр ДЗК» було проведено встановлення на місцевості меж шести земельних ділянок для ведення особистого селянського господарства, загальною площею 12,0000 га, що знаходяться на території Гатнянської сільської ради, за межами населеного пункту, в числі яких були і земельні ділянки [PERSON], [PERSON] і [PERSON], що підтверджується протоколом встановлення та погодження меж землекористування від 14 грудня 2011 року, складеного за участю землекористувачів [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], начальника [PERSON] районного виробничого відділу Хмельницької РФ ДП «Центр ДЗК» [PERSON] та голови Гатнянської сільської ради [PERSON] З протоколу вбачається, що межі землекористування були закріплені в натурі (на місцевості) тимчасовими межовими знаками, будь-яких зауважень збоку присутніх не було. Протокол був особисто підписаний усіма членами комісії, в тому числі головою сільської ради [PERSON] Ця ж обставина вбачається і з акту прийомки-передачі межових знаків від 14 грудня 2011 року, також підписаного [PERSON] Наведене дає підстави суду зробити висновок про те, що Гатнянській сільській раді було відомо про факт прийняття [PERSON] райдержадміністрацією розпоряджень від 30 листопада 2011 року та 21 травня 2012 року. Будь-яких доказів на спростування цієї обставини прокурором не подано. Підсумовуючи наведене, суд вбачає наявність підстав для відмови в задоволенні позову у звязку з пропуском строку позовної давності.

Outcome: dismissed