Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-28 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості, посилаючись на те, що відповідно до укладеного договору № DN80AJ00000306 від 24/10/2017 року [PERSON] отримала кредит в розмірі 90653,87 доларів США, які мала повернути в строки та в порядку, встановленому кредитним договором. Відповідач не надавала вчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, комісією, а також іншими витратами, що відображено в розрахунку заборгованості. У звязку з цим станом на 29.03.2017 року має заборгованість перед Банком в розмірі 209002,23 долари США. Від цієї суми позивач віднімає суму, стягнуту за рішенням Індустріального районного суду м. дніпропетровська від 04.05.2012 року 62364,63 долари США, у звязку з чим просить стягнути залишок заборгованості, що становить 3895,11 доларів США, яка складається з наступного: 314,44 долари США заборгованість за кредитом, 2880,67 доларів США, заборгованість за відсотками за користування кредитом, 700,00 доларів США заборгованість по комісії за користування кредитом. Представник позивача заявлені позовні вимоги підтримав з викладених в письмовій заяві підстав. Відповідач та її представник повторно в судове засідання не зявились, про час та місце судового розгляду повідомлені належним чином. За таких обставин, відповідно до ч.1 ст. 223 ЦПК України, суд вважає можливим розглянути справу на підставі наявних доказів. Суд, дослідивши письмові докази, що є в матеріалах справи, проаналізувавши надані докази, вважає необхідним відмовити в задоволенні позову з наступних підстав. Відповідно зі ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Суд встановив, що 24.10.2007 року сторонами укладений кредитний договір № DN80AJ00000306 (а.с. 9-11). Відповідно до п.7.1. договору банк зобовязався перерахувати на рахунок № 26200601428407 на строк з 24.10.2007 року по 23.10.2014 року кредитні кошти у вигляді непоновлювальної лінії у розмірі 90653,87 доларів США на наступні цілі: придбання автомобіля у розмірі 46000 доларів США та вчинення інших платежів (а.с. 11 об.). Згідно п. 7.3. договору забезпеченням виконання позичальником зобовязань за даним договором виступає договір застави авто MERSEDES-BENZ MI500, порука із вказівкою конкретного майна або поручителя, а також всі інші види застави, іпотеки, поруки й т.п. надані банку з метою забезпечення зобовязання. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивачем надана копія заочного рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 04.05.2012 року в цивільній справі № 2/0417/3828/2012 за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості. Згідно вказаного рішення стягнуто з [PERSON], [PERSON] солідарно на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість у розмірі 488293,42 грн. Предметом розгляду в даній справі була заборгованість за кредитним договором № DN80AJ00000306 від 24.10.2007 року, яка склала 62364,63 дол. США., в тому числі 41224,02 дол. США - заборгованість за кредитом; 10102,24 дол. США - заборгованість по процентам за користування кредитом; 2658,10 дол. США - заборгованість по комісії за користуванням кредитом; 5380,73 дол. США - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором; 31,29 дол. США - штраф (фіксована частина); 2968,25 дол. США - штраф (процентна складова) (а.с. 4). В той же час вказане заочне рішення від 04.05.2012 року було скасовано ухвалою суду від 12.11.2012 року, про що зазначено в описовій частині наданої представником відповідача ксерокопії рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 15.03.2013 року (а.с. 45-47). Вказаним судовим рішенням від 15.03.2013 року відмовлено в задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» до ПАТ «Акцент-Банк», [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості. Оскільки надана представником відповідача копія рішення суду від 15.03.2013 року не завірена належним чином та не містить відмітки про набрання рішенням суду законної сили, відомості про наслідки перегляду даної справи в апеляційному порядку також не надані, суд не може врахувати при розгляді даної справи обставини, встановлені судом рішенням в справі № 0417/15878/2012. Крім того, суд визнає необґрунтованим посилання в позовній заяві на наявність такого, що набрало законної сили, заочного рішення суду від 04.05.2012 року, яким з [PERSON] була стягнута заборгованість, у звязку із скасуванням цього судового рішення 12.11.2012 року. Судом встановлено, що окрім ксерокопії кредитного договору № DN80AJ00000306 від 24.10.2007 року, в обґрунтування позову представником позивача до позовної заяви доданий лише один доказ - самостійно складений позивачем розрахунок заборгованості за кредитним договором, який включає відомості за період з 25.10.2007 року по 29.03.2017 року. При цьому, вказаний розрахунок містить суперечливі дані, як з огляду на твердження самого позивача про існування судового рішення, яким були задоволені позовні вимоги, так і на сам зміст заявлених позивачем позовних вимог. Незважаючи на оспорювання вказаного розрахунку представником відповідача, з викладених в його письмових заявах та клопотаннях підстав, представником позивача не були надані пояснення, обґрунтування або підтвердження правильності здійсненого розрахунку. Будь-яких інших доказів в обгрунтування заявлених позовних вимог суду не надано. Крім того, позивачем не надано суду жодного доказу на підтвердження виконання Банком своїх зобовязань, якими могли б бути видаткові касові документи, виписки по рахунках тощо. Ненадання позивачем суду під час розгляду цивільної справи вказаних доказів, а також будь-яких доказів існування у відповідача заборгованості за кредитним договором на час звернення до суду з позовом та на час розгляду справи, позбавляють суд можливості вирішити питання про обґрунтованість заявлених позовних вимог у звязку з їх недоведеністю позивачем. Згідно ч.ч. 3,4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, повязаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. А згідно ч.ч. 1,3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Під час розгляду справи судом були створені всі необхідні умови для всебічного та повного дослідження обставин справи. Разом з тим позивач не надав суду належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів в обґрунтування заявлених позовних вимог. За таких обставин, суд вважає необхідним відмовити в задоволенні позову у звязку з його необґрунтованістю та недоведеністю. На підставі викладеного, ст.ст. 257, 259, 261, 264, 1050, 1054 ЦК України,

Outcome: dismissed