Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-18 00:00:00

Представник Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «Приватбанк» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що відповідно до укладеного Кредитно-заставного договору № DNІ0AЕ00000218 від 14.08.2006 року (далі - Кредитний договір) Публічне акціонерне товариство Комерційний Банк «Приватбанк» надав [PERSON] (далі - Відповідач) кредит в сумі 24 000 долара США зі сплатою відсотків за користування кредитом з кінцевим терміном повернення 14.08.2011 року, а також 5250 доларів США на сплату страхових платежів. Позивач зазначає, що банк свої зобов'язання виконав в повному обсязі, а за відповідачем у зв'язку з невиконанням зобов'язань за Кредитним договором, перед Публічним акціонерним товариством Комерційний банк «Приватбанк», станом на 24.12.2013 року утворилась заборгованість у розмірі 80 289 доларів США 10 центів, де заборгованість за кредитом - 15023 доларів США 30 центів, заборгованість по процентах за користування кредитом - 28 052 долара США 53 цента, заборгованість по комісії за користування кредитом 1876 долара США 95 центів, пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором - 35 336 доларів США 32 цента. У зв'язку з чим, позивач змушений звернутися до суду та просити стягнути з [PERSON] заборгованість за Кредитним договором № DNІ0AЕ00000218 від 14.08.2006 року у розмірі 80 289 доларів США 10 центів. В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги, і пояснив про обставини описані в позовній заяві, просив позов задовольнити. Представник відповідача у судовому засіданні позовні вимоги не визнала, просила відмовити в позові повному обсязі у зв'язку з тим, що такі вимоги не ґрунтуються на законі, та з огляду на сплив терміну позовної давності, про що подала суду відповідну письмову заяву. Суд, заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, з'ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, доходить висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з огляду на нижчевикладене. Так судом встановлені наступні обставини справи та визначені виниклі відповідно до них правовідносини. Судом встановлено, що 14.08.2006 року між Публічним акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк» та [PERSON] був укладений Кредитний договір № DNІ0AЕ00000218, відповідно до умов якого позивач надав відповідачу кредит в розмірі 24 000 долара США 00 центів, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0, 88 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом на строк до 14.08.2011 року, а також 5250 доларів США 00 центів на сплату страхових платежів у випадках передбачених договором. (а.с.8-9). Судом встановлено, що позивач в повному обсязі виконав свої зобов'язання за вказаним кредитним договором, надавши [PERSON] кредит у вказаному розмірі. Означена обставина сторонами визнається, та спір із цього приводу між ними відсутній. Правовідносини, які виникли між сторонами урегульовані нормами Цивільного кодексу України та умовами укладеного між сторонами цивільного договору. Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до статті 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У відповідності до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов і вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно застосовуються. Згідно ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до вимог ст.610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У відповідності до приписів ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором. Згідно умов вказаного кредитно-заставного договору, укладеного між сторонами, позичальник зобов'язаний: сплачувати заборгованість перед банком (п. 1.1. Договору); сплачувати банку проценти за користування кредитом (п.п. 1.1., 3.1. Договору); сплачувати винагороду (комісію) за користування кредитом (п.п. 1.1., 3.7. Договору), та у випадку порушення зобов'язання, сплачувати відповідні штрафні санкції (п. 3.2. Договору). Відповідно до вимог ч.2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути заборгованість частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст.1048 цього Кодексу. Із матеріалів справи вбачається, що в порушення умов вказаного кредитного договору відповідач свої зобов'язання належним чином не виконав, допустивши прострочення повернення кредиту і сплати процентів, внаслідок чого станом на 24.12.2013 року за договором виникла заборгованість, яка була обрахована позивачем на загальну суму 80 289 доларів США 10 центів, де заборгованість за кредитом - 15023 доларів США 30 центів, заборгованість по процентах за користування кредитом - 28 052 долара США 53 цента, заборгованість по комісії за користування кредитом 1876 долара США 95 центів, пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором - 35 336 доларів США 32 цента. Відповідно до приписів ч.1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Суд не може взяти до уваги заперечення представника відповідача з приводу неправомірності, на думку такої сторони, нарахування відсотків понад визначений термін дії договору. Частиною 1 ст. 1048 Цивільного кодексу України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Судом встановлено, що відповідач після спливу кінцевої дати повернення кредиту -14.08.2011 без законних на те підстав не повернула отримані кредитні кошти, користується ними й надалі. Згідно положення п.3.4. договору банківського вкладу зобов'язання відповідача за цим договором не припинилися і на теперішній час, а тому вимога позивача щодо стягнення з відповідача відсотків за користування коштами понад строк передбачений договором підлягає задоволенню. Суд також не може взяти до уваги доводи відповідача та його представника щодо невірного розрахунку позивачем заборгованості за кредитним договором, адже такі доводи нічим об'єктивно не підтверджується. Частиною 3 ст. 10, ч.1 ст. 60 ЦПК України на сторони покладається обов'язок з доведення тих обставин, на які вони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідачі не надали суду альтернативного розрахунку заборгованості за кредитним договором, хоча відповідний графік надходження платежів (із зазначенням календарних дат та суми окремих платежів) в рахунок погашення заборгованості є в матеріалах справи, відсоткова ставка, графік погашення та сума кредиту визначена договором, що міститься у сторін та в матеріалах справи, процедура обчислення пені передбачено у нормативному порядку, та разом із процедурою нарахування відсотків є загальновідомими. Суд також не може взяти до уваги посилання представник відповідача на ту обставину, щодо неправомірного звернення стягнення на предмет застави з огляду на наступне. Так, позивач мав право на звернення з відповідним позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором, який повинен бути розглянутий судом незалежно від інших заходів, які здійснюються ним для погашення заборгованості. Здійснення особою свого права на судовий захист не може ставитись у залежність від використання нею інших засобів правового захисту, до яких відноситься, зокрема, звернення стягнення на заставлене майно. Дії банку щодо реалізації заставного майна предметом даного судового розгляду не були, відповідач до суду із зустрічним позовом не зверталась. Відповідно до приписів ч.1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, лише в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Щодо застосування строку позовної давності суд зазначає про наступне. Так, безпосередньо перебіг позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. У зобов'язаннях, в яких строк виконання не встановлено або визначено моментом вимоги кредитора, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку (ч. 5 ст. 261 ЦК України). Згідно ст. 252 ЦК України строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати. За змістом ст. 261 ЦК України початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у банку права на позов, тобто настання фактів, які свідчать про порушення його права і дають можливість реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Оскільки пунктом 1.1. кредитного договору № DNІ0AЕ00000218 від 14.08.2006 року укладеним між сторонами по даній цивільній справі визначено строк дії кредитного договору через зазначення кінцевого терміну повернення та сплати всіх платежів не пізніше 14.08.2011 року, то саме з цього дня слід обчислювати перебіг загального строку позовної давності за таким договором. Суд зазначає, що означене нормативне положення стосовно застосування строку позовної давності до основних вимог банку щодо стягнення тіла кредиту, процентів та комісії в даному випадку для вирішення спору по суті правового значення не має, оскільки позовна давність для позивача який звернувся до суду в межах трирічного строку загальної позовної давності (кінцева дата повернення кредиту 14.08.2011 року, позивач звернулась до суду 17.01.2014 року). Щодо застосування спеціальної позовної давності суд зазначає про наступне. Так, відповідно до ч. 2 ст. 258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік. За правилами ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Тобто пеня - це санкція, яка нараховується з першого дня прострочення й до тих пір поки зобов'язання не буде виконано. Її розмір збільшується залежно від продовження правопорушення. Правова природа пені така, що позовна давність до вимог про її стягнення обчислюється по кожному дню (місяцю), за яким нараховується пеня, окремо. Право на позов про стягнення пені за кожен день (місяць) виникає щодня (щомісяця) на відповідну суму, а позовна давність обчислюється з того дня (місяця), коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення права. Отже аналіз норм ст. 266, ч. 2 ст. 258 ЦК України дає підстави для висновку про те, що стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, а починається з дня (місяця), з якого вона нараховується, у межах загального строку позовної давності за основною вимогою. З огляду на наведене, суд вважає за можливе обмежитись останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, та стягнути за вказаний календарний період часу пеню за несвоєчасне повернення кредиту у розмірі 15 547,59 долара США. Пунктом 12 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» № 5 від 30.03.2012 року роз'яснено, що у разі якщо кредит правомірно наданий в іноземній валюті та кредитодавець (позивач) просить стягнути кошти в іноземній валюті, суд у резолютивній частині рішення зазначає про стягнення таких коштів саме в іноземній валюті, що відповідає вимогам частини третьої статті 533 Цивільного Кодексу України. Разом із тим як за пред'явлення позову, так і при його вирішенні судом, ціна якого визначається в іноземній валюті, судовий збір сплачується позивачем або стягується судом у гривнях із урахуванням офіційного курсу гривні до іноземної валюти, встановленого Національним банком України на день сплати. Разом із тим як за пред'явлення позову, так і при його вирішенні судом, ціна якого визначається в іноземній валюті, судовий збір сплачується позивачем або стягується судом у гривнях із урахуванням офіційного курсу гривні до іноземної валюти, встановленого Національним банком України на день сплати. Відповідно до приписів ч.2 ст. 533 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно - правовим актом. Таким чином, аналізуючи здобуті у справі докази, суд приходить до висновку про те, що вказані позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню, та з відповідача підлягає стягненню за Кредитно-заставним договором заборгованість за кредитним договором № DNI0AE0000218 від 14 серпня 2006 року у загальному розмірі 60 456 (шістдесят тисяч чотириста п'ятдесят шість) долара США 81 цент (що за офіційним курсом долару США - 11 гривень 75 копійок за один долар США станом на 19.05.2014 року дорівнює 710 367 грн. 52 коп. ), яка складається з простроченої заборгованості по тілу кредиту у розмірі 15023,30 долара США, заборгованості по відсотках за користування кредитом у розмірі 28008,97 долара США, заборгованості по комісії за користування кредитом у розмірі 1876,95 долара США, пені за несвоєчасне виконання договірних зобов'язань у розмірі 15 547,59 долара США. Також частиною 1 статті 88 ЦПК України передбачено, якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. На підставі ст. 88 ЦПК України з врахуванням роз'яснень п. 12 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» № 5 від 30.03.2012, із відповідача слід стягнути на користь позивача судовий збір в розмірі 3654 (три тисячі шістсот п'ятдесят чотири) грн. 00 коп. На підставі викладеного і

Outcome: partial