Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-23 00:00:00

Прокурор Глибоцького району Чернівецької області звернувся до суду з даним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що [PERSON] сільська рада рішенням 17 сесії 5 скликання №20-17/09 від 02 лютого 2009 року, перевищила свої повноваження та надала [PERSON]К в оренду земельну ділянку сільськогосподарського призначення площею 1,2 га, яка відповідно до інформації [PERSON] сільської ради знаходиться за межами населеного пункту. З метою захисту інтересів держави та усунення вказаних порушень земельного законодавства, прокуратура просить суд визнати незаконним і скасувати рішення [PERSON] сільської ради 17 сесії 5 скликання № 20-17/09 від 02 лютого 2009 року та визнати недійсною угоду про платне користування від 06 лютого 2015 року, а земельну ділянку площею 1,2 га повернути державі в особі Головного управління Держземагенства в Чернівецькій області. Прокурор судовому засіданні, позовні вимоги підтримав повністю, просив позов задовольнити. Представник відповідача [PERSON] сільської ради будучи належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи, повторно в судове засідання не зявився та не повідомив суд про причини своєї неявки. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнав та вказував на те, що він користується даною змеленою ділянкою вже 19 років, нічого не порушував, сільська рада надала йому дану ділянку в користування. Заслухавши пояснення прокурора, дослідивши матеріали справи та надані сторонами письмові докази, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити з наступних підстав. Судом встановлено, що згідно з рішенням [PERSON] сільської ради 17 сесії 5 скликання № 20-17/09 від 02 лютого 2009 року відповідачу [PERSON] було надано в оренду строком на 9 років земельну ділянку сільськогосподарського призначення, що знаходиться в урочищі «Латокаш», площею 1,2 га. Вищевказана земельна ділянка, яка була надана в оренду громадянину [PERSON], відповідно до інформації [PERSON] сільської ради, знаходиться за межами с. Багринівка Глибоцького району Чернівецької області, а тому надавати її в оренду остання не мала повноважень. Відповідно до п.12 Перехідних положень Земельного кодексу України (в редакції, чинній на момент прийняття сільською радою спірного рішення) передбачено, що до розмежування земель державної і комунальної власності повноваження щодо розмежування землями в межах населених пунктів здійснюють відповідні сільські, селищні, міські ради, а за межами населених пунктів відповідні органи виконавчої влади. Згідно п.1 розділу 8 Прикінцевих Положень Закону України «Про оренду землі» ( в редакції на момент прийняття рішення про надання [PERSON]К земельної ділянки в оренду) до розмежування відповідно до закону земель державної і комунальної власності орендодавцями земельних ділянок у межах населених пунктів, крім земель, переданих у приватну власність, є відповідні сільські, селищі, міські ради, а за межами населених пунктів відповідні органи виконавчої влади в межах повноважень, визначених Земельним кодексом України. Із матеріалів справи вбачається, що між [PERSON] сільською радою в особі [PERSON] сільського голови [PERSON] та відповідачем [PERSON] було укладено угоду 06 лютого 2015 року про платне користування земельної ділянки сільськогосподарського призначення, що знаходиться в урочищі «Латокаш», площею 1,2 га. Відповідно до ч.2 ст. 16 Закону України «Про оренду землі», укладення договору оренди земельної ділянки із земель державної або комунальної власності здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування орендодавця, прийнятого у порядку, передбаченому Земельному кодексом України. або за результатами аукціону. Пунктом 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» визначено, що відповідно до ч.1 ст. 125 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 Цивільного кодексу України, саме на момент вчинення правочину. Статтею 125 ЗК України передбачено, що право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування на право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Згідно до вимог статті 126 Земельного кодексу України і ч.5 ст.6 Закону України «Про оренду землі», право власності, користування земельною ділянкою оформляється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» підлягає державній реєстрації відповідно до Закону. Однак, державна реєстрація права оренди земельної ділянки, яка надавалась у користування [PERSON] на підставі рішення сесії [PERSON] сільської ради не проводилась. Таким чином, договір оренди землі вважається укладеним не з моменту його державної реєстрації, оскільки реєстрації підлягає лише право оренди, а з моменту досягнення сторонами згоди стосовно істотних умов договору, про що свідчать їх підписи в договорі. Враховуючи, що на підставі вищевказаного незаконного рішення відповідач [PERSON], уклав угоду про платне використання земельної ділянки з [PERSON] сільською радою в особі [PERSON] 06 лютого 2015 року, суд вважає за необхідним визнати її недійсною. Відповідно до ст. 216 ЦК України, у разі недійсності правочину кожна із сторін зобовязана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а тому земельну ділянку слід повернути державі. З огляду на викладене позовні вимоги прокурора є обґрунтованими і підлягають до задоволення. На підставі наведеного, ст.ст.38, 116, п.12 Перехідних положень Земельного кодексу України, ст.316-318, 373, 378 Цивільного кодексу України,

Outcome: approved