Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-14 00:00:00

Приватне акціонерне товариство страхова компанія «Галицька» (далі ПрАТ СК «Галицька») звернулося до суду з вказаним позовом до відповідача про визнання недійсним договору обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, посилаючись на те, що 05.06.2014р. між позивачем та відповідачем був укладений договір обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, який був посвідчений полісом № А1/2174782 терміном з 06.06.2014р. по 05.06.2015р. За участю [PERSON] 07 червня 2014 року сталася дорожньо-транспортна пригода та в результаті проведення перевірки матеріалів про настання страхового випадку було встановлено, що страховий посередник [PERSON] передав бланки суворої звітності неналежній особі [PERSON], яка не наділена повноваженнями укладати зазначений договір від імені позивача, в результаті чого договір був укладений неналежним представником позивача, з перевищенням строку, встановленого законодавством, що спричинило збиток у сумі 13088,00 грн., у звязку з чим позивач просив визнати договір обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів недійсним. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримала, просила суд його задовольнити, пояснивши, що страховий договір уклав [PERSON], який не мав повноважень на укладення спірного договору, страховий поліс оплачений несвоєчасно, смс-повідомлення було відправлено несвоєчасно, так як страховий агент запрацювався та забув його відправити. У звязку з неявкою в судове засідання відповідача не заперечувала проти ухвалення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не зявився, про дату, час та місце розгляду справи неодноразово повідомлявся належним чином. Так, судом, відповідно до ч. 5 ст. 74 ЦПК України, надсилалися судові повістки про виклик до суду за адресою місця проживання відповідача, зареєстрованою у встановленому законом порядку, однак, згідно з конвертами з судовими повістками, які повернулися до суду з довідкою відділення «Укрпошти» «адресат відмовився від одержання судової повістки», «адресат відсутній»,\~що свідчить про неможливість вручення відповідачу судових повісток та відповідно до ч. 5 ст.\~74, ч. 8 ст.\~76 ЦПК України\~в цьому випадку вважається, що судові виклики вручені відповідачу належним чином. Враховуючи вказані факти, згоду представника позивача, суд вважає за можливе, відповідно до ч. 4 ст. 169 ЦПК України, ухвалити рішення у справі при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, надані докази, давши їм оцінку в сукупності, вважає позовну заяву не обґрунтованою та не підлягаючою задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Між ПрАТ СК «Галицька» (а.с. 15, 16-38, 39) та [PERSON] 06 червня 2014 року був укладений поліс обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АІ/2174782, на підставі якого позивач взяв на себе зобов'язання у разі настання страхового випадку виплатити страхову суму в порядку, визначеному договором (а.с. 4, 92). 10 червня 2014 року [PERSON] повідомив ПрАТ СК «Галицька» про настання страхового випадку, що підтверджується Повідомленням про страховий випадок (а.с. 5-6). Згідно постанови Київського районного суду м.Одеси від 25.07.2014р. [PERSON], визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП за те, що він 07 червня 2014 року, о 21 год. 05 хв., на регульованому перехресті вул.Старопортофранківська, м.Одеса, керуючи автомобілем марки «БАЗ», державний реєстраційний номер [NUMBER], виконуючи поворот ліворуч на зелений сигнал світлофору, не надав перевагу в русі автомобілю марки «Опель», державний реєстраційний номер [NUMBER], який рухався у зустрічному напрямку, чим порушив вимоги п. 16.6 Правил дорожнього руху України (а.с. 13). Власником транспортного засобу марки «БАЗ», державний реєстраційний номер [NUMBER] є [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії ВНС № 116275 (а.с. 10). На запит № 972 від 18.08.2014р. ПрАТ СК «Галицька» УДАІ ГУМВС України в Одеській області надана довідка № 9397656 про дорожньо-транспортну пригоду, відповідно до якої 07 червня 2014 року сталася дорожньо-транспортна пригода внаслідок якої транспортний засіб марки «БАЗ», державний реєстраційний номер [NUMBER] отримав механічні пошкодження, що також підтверджується довідкою б/н від 10.06.2014р., виданою [PERSON] (а.с. 7, 11, 56, 57). Як вбачається з протоколу перевірки технічного стану транспортного засобу № 00138-04367-14 від 03.06.2014р. транспортний засіб марки «БАЗ», державний реєстраційний номер [NUMBER] після технічного контролю визнано технічно справним (а.с. 9). 13 червня 2013 року між ПрАТ СК «Галицька» та фізичною особою-підприємцем [PERSON] укладено договір доручення № 00061ФОП згідно якого [PERSON] має статус страхового агента і зобовязується від імені, за рахунок та на користь ПрАТ СК «Галицька» укладати договори страхування, тощо (а.с. 60-63). Як вбачається з накладної № 1157 від 02.06.2014р. ФОП [PERSON] відпущено ПрАТ СК «Галицька» бланки полісів обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (а.с. 58). Згідно меморіального ордеру № 162302 від 10.06.2014р. страхова премія по полісу обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № 2174782 від 05.06.2014р. внесена на рахунок ПрАТ СК «Галицька» , що також підтверджується довідкою № 3143 від 17.12.2015р. (а.с. 59, 108). Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожному громадянину гарантується право звернення до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, у порядку визначеному Цивільним процесуальним кодексом України. Згідно зі ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Статтею 15 ЦПК України передбачено право кожної особи - і фізичної і юридичної (згідно з ч. 1 ст. 2 ЦК України учасниками цивільних відносин є фізичні та юридичні особи), на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. За правилами частин 1 і 2 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд першої інстанції при вирішенні справи виносить рішення на підставі належних та допустимих доказів, досліджених в судовому засіданні відповідно до глави 5 ЦПК України. Стаття 60 ЦПК України зобов'язує кожну сторону довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК України. Докази подаються сторонами. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доказами згідно ст. 57 ЦПК України є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Докази мають відповідати вимогам, зазначеним у статтях 58-66 ЦПК України. Згідно ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті. Відносини у сфері обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються загальними нормами\~глави 67 ЦК України, Законом України «Про страхування», а також спеціальним Законом України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». За змістом ст. 15 Закону України «Про страхування» страхові агенти - фізичні особи або юридичні особи, які діють від імені та за дорученням страховика і виконують частину його страхової діяльності, а саме, одержувати страхові платежі. Відповідно до ч. 1,\~ч. 3 ст. 203 ЦК України\~зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі Згідно з ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. 1\~ст. 203 ЦК України. Згідно ст. 978 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) вплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору. Відповідно до ст. 16 Закону України «Про страхування»\~договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов'язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору. Статтею 16 Закону України «Про страхування»\~визначено, що договір страхування повинен містити: назву документа; назву та адресу страховика; прізвище, ім'я, по батькові або назву страхувальника та застрахованої особи, їх адреси та дати народження; прізвище, ім'я, по батькові, дату народження або назву вигодонабувача та його адресу; зазначення предмета договору страхування; розмір страхової суми за договором страхування іншим, ніж договір страхування життя; розмір страхової суми та (або) розміри страхових виплат за договором страхування життя; перелік страхових випадків; розміри страхових внесків (платежів, премій) і строки їх сплати; страховий тариф (страховий тариф не визначається для страхових випадків, для яких не встановлюється страхова сума); строк дії договору; порядок зміни і припинення дії договору; умови здійснення страхової виплати; причини відмови у страховій виплаті; права та обов'язки сторін і відповідальність за невиконання або неналежне виконання умов договору; інші умови за згодою сторін; підписи сторін. Уповноважений орган має право встановлювати додаткові вимоги до договорів страхування життя та договорів страхування майна фізичних осіб. Істотні умови договору страхування зазначені у\~ст. 982 ЦК України, якими є предмет договору страхування, страховий випадок, розмір грошової суми, в межах якої страховик зобов'язаний провести виплату у разі настання страхового випадку (страхова сума), розмір страхового платежу і строки його сплати, строк договору та інші умови, визначені актами цивільного законодавства. За змістом ст. 983 ЦК України\~договір страхування набуває чинності з моменту внесення страхувальником першого страхового платежу, якщо інше не встановлено договором. Отже видача полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є підтвердженням того, що сторони уклали договір страхування та досягли згоди стосовно істотних умов договору, а також доказом того, що страхова премія була сплачена. З наданого позивачем полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АІ/2174782 вбачається, що 06 червня 2014 року між ПрАТ СК «Галицька» та [PERSON] був укладений договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності. Статтею 18 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що страховий поліс єдина форма внутрішнього договору страхування, яка посвідчує укладення такого договору. Наявний в матеріалах справи Поліс відповідає вимогам\~Закону України «Про страхування»\~стосовно\~\~форми та змісту договору страхування, а також містить всі істотні умови договору страхування, які визначенні у ст. 982 ЦК України, зокрема, містить предмет договору, розмір страхової суми та страхового платежу. Крім того у Полісі зазначено, що страховий платіж у сумі 563,88 грн. сплачено страхувальником 05.06.2014р. (а.с. 92). В силу ст. 998 ЦК України\~договір страхування визнається судом недійсним, якщо його укладено після настання страхового випадку; обєктові договору страхування є майно, яке підлягає конфіскації. Як вбачається із матеріалів справи, бланк полісу № АІ/2174782, який є предметом спору, було отримано ФОП [PERSON] 02.06.2014р. та договір страхування був укладений 06.06.2014р., тобто до настання страхового випадку, який стався 07.06.2014р. Оскільки ПрАТ СК «Галицька» не доведено факту несплати [PERSON] платежу за страховим договором, суд прийшов до висновку, що неналежний контроль\~ПрАТ СК «Галицька» діяльності страхового агента не впливає на права страхувальника за договором та не може бути підставою для визнання договору страхування недійсним.\~\~ Відповідно до\~ст. 11 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик подає інформацію про укладені та достроково припинені договори обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності\~до\~централізованої\~бази даних у порядку, встановленому у положенні про централізовану базу даних щодо обов'язкового\~страхування\~цивільно-правової\~відповідальності, яке затверджується Уповноваженим органом за поданням МТСБУ. Згідно з викладеним законодавець поклав обов'язок подавати інформацію про укладені договори до централізованої бази даних саме на страховика.\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ В суді представник ПрАТ СК «Галицька» пояснила, що Товариство є членом МТСБУ, отримує від нього бланки страхових полiсiв, звітує про укладення договорiв обов'язкового страхування цивiльно-правової відповідальності і використання отриманих бланків. Наданий представником позивача витяг з Централізованої бази даних МТСБУ, підтверджує, що станом на 07.06.2014р. бланк полісу використано та поліс діючий (а.с. 106). Таким чином, представником позивача не було надано суду належних та допустимих доказів наявності підстав для визнання договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, передбачених ст. ст.\~ст. 203, 215, 998 ЦК України, а обставини на які посилалася представник позивачки як на підтвердження позовних вимог, не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні та суду не надано переконливих доказів, чим не виконані вимоги ст. ст. 10, 60 ЦПК України. Відповідно до розяснень, що викладені в п. 7\~постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009р. «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» судам розяснено, що виконання чи невиконання сторонами зобов'язань, які виникли з правочину, має значення лише для визначення наслідків його недійсності, а не для визнання правочину недійсним. Відтак, невиконання страхувальником зобов'язання по внесенню страхового платежу не може бути підставою для визнання недійсним договору страхування. При цьому суд вважає, що внесення позивачем до Централізованої бази даних МТСБУ даних про дійсність спірного договору страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, свідчить про надходження на рахунок позивача страхового платежу за спірним Полісом.\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ Посилання позивачки як на обґрунтування своїх позовних вимог про те, що [PERSON], який уклав Поліс № АІ/2174782 не є страховим агентом, який має повноваження на укладення договорів обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності від імені позивача, як страховика, і не мав повноважень на отримання від страхувальників страхових платежів та вчинення у полісі відмітки про оплату страхового платежу не заслуговують уваги, оскільки суду не надано жодного переконливого доказу, що [PERSON] не мав права укладати зазначений страховий договір, чим не виконані вимоги ст. ст. 10, 60 ЦПК України. Суд позбавлений можливості взяти до уваги письмові докази, а саме копію пояснювальної записки [PERSON] від 16.06.2014р. (а.с. 12), пояснення [PERSON] від 16.06.2016р. оскільки суду не надано доказів, що саме [PERSON] склав зазначені документи. Крім того, позивачем не заявлено клопотання про виклик до суду [PERSON], як свідка для підтвердження обставин, викладених в поясненнях. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що сторонами було досягнуто всіх істотних умов договору страхування, а тому підстав, встановлених законом, для визнання недійсним договору страхування № АІ/2174782, укладеного між ПАТ СК «Галицька» та [PERSON] 05 червня 2014 року,не встановлено, тому у задоволенні позовних вимог слід відмовити.

Outcome: dismissed