Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-22 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду з позовом до ТОВ «Агрофірма «Постолівська» про стягнення заборгованості за договором позики від 19 квітня 2013 року у розмірі1685512,76 грн та сплачених судових витрат. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилається на те, що 19 квітня 2013 року між ним ТОВ «Агрофірма «Постолівська»» в особі директора товариства Тхір С.С. укладено договір позики грошових коштів, згідно якого Позикодавець передає у власність Позичальнику грошові кошти в сумі 720000,00 грн з умовою повернення Позичальником такої ж суми грошових коштів у строк до 01 жовтня 2013 року. Своїх зобов'язань ТОВ «Агрофірма «Постолівська»» за договором позики не виконала, внаслідок чого їх заборгованість перед позивачем складає 720000,00 грн. Крім того, позикодавець має право на одержання процентів від суми позики, розмір яких визначається на рівні облікової ставки НБ України і виплачуються у відповідності до ст.. 1048 ЦК України щомісячно до дня повернення позики, оскільки Договором позики грошових коштів від 19 квітня 2013 року розмір і порядок одержання процентів від суми позики не встановлено. Загальна сума заборгованості відповідача станом на 16 березня 2016 року становить 1 685 512,76 грн, в тому числі 720 000,00 грн сума основного боргу за зобов'язанням, 589 159,86 грн - втрати від інфляції за час прострочення, 53 141,92 грн три проценти річних від простроченої суми та 323 210,98 грн - проценти за договором позики. Враховуючи наведене представник позивача просить стягнути з відповідача в користь [PERSON] вказану суму заборгованості та сплачені судові витрати. Під час судового розгляду справи представник позивача заявлені позовні вимоги підтримав, збільшивши їх розмір. Вказав, що з часу звернення до суду пройшло понад 4 місяці, договірні зобов'язання відповідачем й надалі не виконані, сума витрат від інфляції за час прострочення, процентів від простроченої суми та процентів за договором позики зросла, а тому просить стягнути з відповідача в користь [PERSON] заборгованість за Договором позики грошових коштів від 19 квітня 2013 року, яка станом на 20 липня 2016 року складає 1798439,03 грн. Крім того, на заперечення відповідача позивач надав письмові пояснення щодо розрахунку втрат від інфляції, а також письмові докази та спростування того, що на виконання боргових зобов'язань ними було погашено через поставку позивачу сільськогосподарської продукції, також зазначив, що розрахунок зроблений позивачем з дотриманням вимог чинного законодавства, а посилання відповідача у запереченні не відповідають дійсності та не підтверджуються жодними доказами. Відповідач, будучи повідомленим у встановленому законом порядку про час та місце судового розгляду, повторно до суду не з'явився, не повідомивши про причину повторної неявки, заяви про розгляд справи у його відсутності не подавав. Разом з тим подав заперечення на позовну заяву, у якому вказав, що розрахунок інфляційних витрат позивачем здійснено невірно, оскільки така сума повинна становити 444960 грн, що на 1441999.86 грн менша від суми, виходячи із розрахунку Позивача. Крім того зазначив, відповідач мав намір погасити суму позики, проте позивач відмовлявся отримувати кошти, мотивуючи тим, що заборгованість бажає закрити сільськогосподарською продукцію на всю суму коштів. В подальшому, на виконання договору позики позивачем отримано сільськогосподарську продукцію згідно видаткових накладних від 05 грудня 2013 року та 15 квітня 2015 року, до моменту подання позову жодних письмових вимог до відповідача не було, що свідчить на відсутність претензійних вимог. Враховуючи викладене, зокрема те, що позивач відмовився від отримання коштів, інших способів повернути позику у відповідача не було, представник відповідача просить в задоволені позову в частині стягнення відсотків за користування позикою за період з 01 жовтня 2013 року по 16 березня 2016 року, процентів річних та інфляційних витрат відмовити, оскільки вони нараховані безпідставно. За вказаних обставин суд приходить до переконання, що слід ухвалити рішення в даному судовому засіданні у відсутності сторін на підставі наявних у справі доказів. Суд, проаналізувавши письмові доводи представника позивача та представника відповідача, ознайомившись із матеріалами цивільної справи, дослідивши та оцінивши докази по справі у всій сукупності, вважає, що позовні вимоги позивача є підставними та підлягають до задоволення, виходячи з наступних обставин: 19 квітня 2013 року між [PERSON] (Позикодавець) та товариством з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Постолівська» в особі директора товариства Тхір С.С. (Позичальник) укладено договір позики грошових коштів, у відповідності до якого позикодавець передає у власність Позичальникові грошові кошти в сумі 720000,00 грн, а позичальник зобов'язується повернути позику в такій самій сумі у строк до 01 жовтня 2013 року. Повернення позики повинно бути здійснено у смт. Підволочиськ Тернопільської області шляхом особистої передачі грошей, що за домовленістю сторін підтверджуватиметься відповідними розписками. У відповідності до ч. 6 Договору, якщо позичальник своєчасно не поверне Позикодавцю суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст.. 625 ЦК України, тобто несплачену у строк суму основного боргу та три проценти річних від простроченої суми. Зобов'язання за договором позики відповідач не виконував належним чином, в результаті чого у нього утворилась заборгованість, яку у добровільному порядку не погашає. Згідно ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлений договором або законом. У відповідності до ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Так, згідно довідки розрахунку ціни позову про стягнення [PERSON] заборгованості з ТОВ «Агрофірма Постолівська» за договором позики грошових коштів від 19 квітня 2013 року станом на 16 березня 2016 року заборгованість за зобов'язанням становить 720 000.00 грн, втрати від інфляції за період з 01 жовтня 2013 року по 16 березня 2016 року - 589 159,86 грн , проценти за користування коштами - 53141,92 грн, проценти за користування позикою грошових коштів з період з 20 квітня 2013 року по 16 березня 2016 року становлять 323210,98 грн. загальна сума заборгованості відповідача перед [PERSON] станом на 16 березня 2016 року становить 1 685 512,76 грн. Під час судового розгляду справи позивачем збільшено позовні вимоги, у відповідності до яких просить стягнути з відповідача в користь [PERSON] заборгованість за Договором позики грошових коштів від 19 квітня 2013 року, яка станом на 20 липня 2016 року згідно довідки розрахунку складає 1798439,03 грн, а саме: заборгованість за зобов'язанням становить 720 000.00 грн, втрати від інфляції за період з 01 жовтня 2013 року по 20 липня 2016 року - 647 158,99 грн, проценти за користування коштами - 60 598,36 грн, проценти за користування позикою грошових коштів з період з 20 квітня 2013 року по 20 липня 2016 року становлять 370 681,68 грн. При визначені розрахунку втрат з урахуванням індексу інфляції позивачем застосовуються положення постанови Вищого господарського суду України від 05 квітня 2011 року та листа Верховного Суду України «Рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ» від 03 квітня 1997 року № 62-97 р. у відповідності до яких сума боргу з урахуванням індексів інфляції повинна розраховуватись, виходячи з індексу інфляцій за кожен місяць (рік) прострочення, незалежно від того чи був в якийсь період індекс інфляції менше одиниці. Як вказано в інформаційному листі Вищого господарського суду України «Про практику застосування Вищим господарським судом України у розгляді справ окремих норм матеріального права» від 17 липня 2012 року № 01-06/928/2012 при застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць і здійснюється шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. При цьому сума боргу, яка сплачується з 1 по 15 день відповідного місяця, індексується з врахуванням цього місяця, а якщо сума боргу сплачується з 16 по 31 день місяця, розрахунок починається з наступного місяця. Аналогічно, якщо погашення заборгованості здійснено з 1 по 15 день відповідного місяця, інфляційні втрати розраховуються без врахування цього місяця, а якщо з 16 по 31 день місяця, то інфляційні втрати розраховуються з врахуванням даного місяця . Таким чином позивачем проведено розрахунок втрат від інфляцій з використанням сукупного індексу інфляції за період прострочення платежу шляхом перемноження індексів інфляції за кожен місяць за період з жовтня 2013 року по червень 2016 року, який розраховано за формулою: індекс інфляції - добуток щомісячних індексів за відповідний період (втрати від інфляції) = сума боргу помножити на індекс інфляції/ 100% - сума боргу. Таким чином судом встановлено, що внаслідок неналежного виконання зобов'язань за договором позики грошових коштів від 19 квітня 2013 загальна заборгованість відповідача перед [PERSON] станом на 20 липня 2016 року складає 1798439,03 грн, чим істотно порушено інтереси позивача. Суд не бере до уваги посилання відповідача щодо невірного розрахування позивачем інфляційних витрат, оскільки позивачем роз'яснено порядок проведення такого розрахунку та він повністю відповідає положенням постанови Вищого господарського суду України від 05 квітня 2011 року та листа Верховного Суду України «Рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ» від 03 квітня 1997 року № 62-97 р . Також суд не бере до уваги твердження відповідача щодо погашення суми позики сільськогосподарською продукцією згідно накладних від 05 грудня 2013 року та 15 квітня 2015 року, оскільки з їх змісту убачається, що ТОВ «Агрофірма «Постолівська», як постачальник, здійснила господарську операцію згідно договору № 85/07/2013 року від 23 липня 2013 року із покупцем - ФОП [PERSON], а не фізичною особою [PERSON], який є позивачем у справі, а отже будь-якого відношення до справи за позовом [PERSON] до товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Постолівська» про стягнення заборгованості за договором позики - немає. Крім того, посилання відповідача на те, що позивач відмовився від отримання коштів не доведене будь-якими доказами, та не знайшло свого підтвердження в суді, а від так не можуть слугувати підставою для відмови у задоволенні позову в частині стягнення відсотків за користування позикою за період з 10 жовтня 2013 року по 16 березня 2016 року, процентів річних та інфляційних витрат. Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, відповідно до ст.ст. 527, 530 ЦК України боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок у встановлений договором строк. Відповідно до ст. 1046 ЦК України, одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів, або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики вважається укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорюванню чи на захист інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно інформаційного листа ВГСУ від 17.07.2012 № 01-06/928/2012 «Про практику застосування Вищим господарським судом України у розгляді справ окремих норм матеріального права» передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. З цих підстав, аналізуючи в сукупності наведені вище обставини, судом встановлено порушення інтересів позивача внаслідок неналежного виконання відповідачем умов договору позики грошових коштів від 19 квітня 2013 року, які підлягають до захисту шляхом стягнення із ТОВ «Агрофірма «Постолівська», в користь [PERSON], заборгованості в розмірі 1798439,03 грн, яка складається із: заборгованості за зобов'язанням - 720 000.00 грн, втрат від інфляції за період з 01 жовтня 2013 року по 20 липня 2016 року - 647 158,99 грн , проценти за користування коштами - 60 598,36 грн, проценти за користування позикою грошових коштів з період з 20 квітня 2013 року по 20 липня 2016 року - 370 681,68 грн. Крім того, на підставі ст. 88 ЦПК України з відповідача слід стягнути на користь позивача сплачений ним судовий збір у розмірі 6890,00 грн.

Outcome: approved