Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-27 00:00:00

Публічне акціонерне товариство «[PERSON] Аваль» звернулось з позовом до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовні вимоги мотивовані тим, що 24.01.2007р. між ВАТ «[PERSON] Аваль», правонаступником всіх прав та обов'язків якого є ПАТ «[PERSON] Аваль» (далі - «Кредитор»), та [PERSON] (далі - «Позичальник») укладено Кредитний договір № 014/0074/73/69445 (далі - «Кредитний договір») за яким Кредитор надав Позичальнику кредит у вигляді невідновлювальної кредитної лінії з лімітом 32 900,00 доларів США до 24.01.2014р. під 13,5 % річних. Кредитні кошти надано Позичальнику у відповідності до умов Кредитного договору, що підтверджується випискою по рахунку. 24.01.2007р. виконання боргових зобов'язань за Кредитним договором забезпечено порукою - Договір поруки № 014/0074/73/69445/1, укладений з [PERSON], ІПН: [NUMBER] за яким Поручитель зобов'язався відповідати солідарно з Позичальником по його борговим зобов'язанням, що виникатимуть з Кредитного договору. Уклавши Кредитний договір, Позичальник зобов'язався повернути кредитні кошти частинами та сплатити нараховані відсотки шляхом здійснення щомісячних (до 15 числа) ануїтетних платежів на відповідні рахунки для повернення кредиту (в розмірі згідно Графіка погашення кредиту) та сплатити суму нарахованих відсотків (пункт 5.1 Кредитного договору), а у разі прострочення свого грошового зобов'язання - сплатити пеню у розмірі 0,5 % від суми простроченого платежу за кожен день прострочення (пункт 10.1 Кредитного договору). Крім того, зобов'язався на вимогу Кредитодавця достроково повернути кредитні кошти у випадку неналежного виконання ним умов Кредитного договору (пункт 5.5 Кредитного договору). 25.07.2008р. Суворовським районним судом м. Одеси винесено судовий наказ по справі № 2-н-2322/08 за позовом ПАТ «[PERSON] Аваль» до Позичальника та Поручителя про стягнення заборгованості солідарно. Рішення суду набрало законної сили 18.08.2008р., але у повному розмірі виконано не було. Отже, у Позичальника виник обов'язок повністю повернути всю суму кредиту та сплатити відсотки до 24.01.2014р., який він не виконав, а тому Кредитор має право звернутись до суду за захистом свого права. Станом на 19.11.2015р. заборгованість Позичальника по Кредитному договору становить 12 003,10 доларів США, що в еквіваленті до курсу НБУ становить 287 037,11 гривень (копія розрахунку додається), що складається з: 6 100,00 доларів США, що в еквіваленті до курсу НБУ становить 145 872,87 гривень - заборгованості за кредитом; 5 903,10 доларів США, що в еквіваленті до курсу НБУ становить 141 164,24 гривень - заборгованості за відсотками. Вищевказану заборгованість позивач просить стягнути з відповідачів в солідарному порядку. В судове засідання представник позивача подав клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідачка [PERSON] в процесі розгляду справи позовні вимоги не визнала та пояснила, що 24.01.2007 року нею було отримано Споживчий кредит з забезпеченням-Кредитний договір № 014/0074/73/69445 у сумі 32900 доларів США строком на 84 місяці, а саме до 24.01.2014 року (включно) на купівлю автомобілю. 25 липня 2008р. банк звернувся до суду з заявою про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 161827,05 грн. та отримав судовий наказ №2-Н-2322/08. З метою мирового врегулювання питання відповідачкою був проданий автомобіль. Після реалізації авто банк отримав суму у розмірі 162042,69 грн., яка повинна була покрити заборгованість у повному обсязі. В звязку з чим, відповідачка просила відмовити у задоволенні позову. В останнє судове засідання відповідачка не зявилась, про розгляд справи повідомлялась за місцем реєстрації. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявлявся, про розгляд справи повідомлявся належним чином. Судом встановлені наступні обставини та відповідні правовідносини. Так судом встановлено, що 24.01.2007р. між ВАТ «[PERSON] Аваль», правонаступником всіх прав та обов'язків якого є ПАТ «[PERSON] Аваль» (далі - «Кредитор»), та [PERSON] (далі - «Позичальник») укладено Кредитний договір № 014/0074/73/69445 (далі - «Кредитний договір») за яким Кредитор надав Позичальнику кредит у вигляді невідновлювальної кредитної лінії з лімітом 32 900,00 доларів США до 24.01.2014р. під 13,5% річних. Кредитні кошти надано Позичальнику у відповідності до умов Кредитного договору, що підтверджується випискою по рахунку. 24.01.2007р. виконання боргових зобов'язань за Кредитним договором забезпечено порукою - Договір поруки № 014/0074/73/69445/1, укладений з [PERSON], ІПН: [NUMBER] за яким Поручитель зобов'язався відповідати солідарно з Позичальником по його борговим зобов'язанням, що виникатимуть з Кредитного договору. Уклавши Кредитний договір, Позичальник зобов'язався повернути кредитні кошти частинами та сплатити нараховані відсотки шляхом здійснення щомісячних (до 15 числа) ануїтетних платежів на відповідні рахунки для повернення кредиту (в розмірі згідно Графіка погашення кредиту) та сплатити суму нарахованих відсотків (пункт 5.1 Кредитного договору), а у разі прострочення свого грошового зобов'язання - сплатити пеню у розмірі 0,5 % від суми простроченого платежу за кожен день прострочення (пункт 10.1 Кредитного договору). Крім того, зобов'язався на вимогу Кредитодавця достроково повернути кредитні кошти у випадку неналежного виконання ним умов Кредитного договору (пункт 5.5 Кредитного договору). 25.07.2008р. Суворовським районним судом м. Одеси винесено судовий наказ по справі № 2-н-2322/08 згідно якого з [PERSON] та [PERSON] заборгованості у розмірі 161827 гривень 05 копійок. В наказі не вказано, з чого саме складається заборгованість за кредитним договором. З розрахунку заборгованості за кредитним договором, який був наданий позивачем до позовної заяви вбачається, що заборгованість станом на 18.08.2008р., враховуючи судовий наказ, за основним кредитом у розмірі 29710, 79 доларів США, проценти у розмірі 2114, 44 доларів США, тобто всього суму у розмірі 31825,23, що згідно курсу НБУ на той період дорівнює сумі у розмірі (1 долар - 4,84 гривні) 154034,11 гривень. З розрахунку заборгованості вбачається, що 14.10.2008р. було здійснено погашення заборгованості основного боргу у розмірі 23610, 79 доларів США та відсотків 2703, 22 долара США. Вищевказана заборгованість була погашена відповідачкою [PERSON] за рахунок продажу автомобіля «Мерседес - Бенц А 170» 2006 р., д/з ВН 3887 ВВ. Після зарахування коштів, залишилась непогашеною сума основного боргу у розмірі 6100 доларів США, що підтверджується розрахунком заборгованості. Так, згідно ч. 1 ст. 534 ЦК України у разі недостатності суми проведеного платежу для виконання грошового зобов'язання у повному обсязі ця сума погашає вимоги кредитора у такій черговості, якщо інше не встановлено договором або законом: 1) у першу чергу відшкодовуються витрати кредитора, пов'язані з одержанням виконання; 2) у другу чергу сплачуються проценти і неустойка; 3) у третю чергу сплачується основна сума боргу. Починаючи, з жовтня 2008р. на залишок заборгованості у розмірі 6100 доларів США, почались нараховуватись відсотки, які станом 19.11.2015р. складають суму у розмірі 5903, 10 доларів США. З наданих пояснень позивача вбачається, що 10.03.2009р. Першим Суворовським відділом державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції видано постанову про закінчення виконавчого провадження щодо [PERSON] на підставі ст. 37 п. 10 ЗУ «Про виконавче провадження». 29.10.2010р. Першим Суворовським відділом державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції видано постанову про відкриття виконавчого провадження про стягнення грошової суми з [PERSON] на користь ПАТ «[PERSON] Аваль». 11.01.2012 року - Відділом примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Одеській області видано постанову про прийняття до виконавчого провадження. 21.06.2012 року - відділом примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Одеській області видано постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві щодо [PERSON] на підставі п.4 ч.І ст.47, ст. 50 ЗУ «Про виконавче провадження». 21.12.2012 року - Першим Суворовським відділом державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції видав постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві щодо [PERSON] на підставі п.7 ч.І ст.47, ст. 50 ЗУ «Про виконавче провадження». На підставі викладеного, суд вважає, що оскільки вже існує судове рішення, а саме судовий наказ по справі № 2-н-2322/08, згідно якого з [PERSON] та [PERSON] заборгованості у розмірі 161827 гривень 05 копійок, у тому числі сума заборгованості з основного боргу, то необхідно відмовити у задоволенні позовних вимог щодо стягнення суму основного боргу в розмірі 6100 доларів США, що в еквіваленті складає суму у розмірі 145872 гривень 87 копійок. Судом встановлено, станом 19.11.2015р. розмір відсотків за договором складає суму у розмірі 5903, 10 доларів США, тобто за період з 15.10.2008р. по 19.11.2015р., який не входить до періоду заборгованості за процентами, стягнути за судовий наказом № 2-н-2322/08. Суд вважає, що вищевказані позовні вимоги підлягають задоволенню щодо відповідача [PERSON]. Так, згідно із статтею 599 ЦК України зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до частини першої статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обовязки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. За змістом ст.ст. 525, 526 ЦК України зобовязання мають виконуватися належним чином згідно з умовами договору та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобовязання не допускається. У статті 611 ЦК України зазначено, що у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. У відповідності до частин першої та третьої статті 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Виходячи із системного аналізу ст.ст. 525, 526, 599, 611 ЦК України, змісту кредитного договору слід дійти висновку про те, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносини сторін кредитного договору, не звільняє боржника та поручителя від відповідальності за невиконання грошового зобовязання й не позбавляє права на отримання штрафних санкцій, передбачених умовами договору та ЦК України. Таким необхідно стягнути з [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства «[PERSON] Аваль» суму заборгованості за відсотками в період з 15.10.2008р. по 19.11.2015р у розмірі 141 164,24 гривень. Суд також вважає, що позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «[PERSON] Аваль» до [PERSON] про стягнення заборгованості не підлягають задоволенню за наступних підстав. Так, відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки. Регулюючи правовідносини з припинення поруки у зв'язку із закінченням строку її чинності, частина четверта статті 559 ЦК України передбачає три випадки визначення строку дії поруки: протягом строку, установленого договором поруки (перше речення частини четвертої статті 559 ЦК України); протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання, якщо кредитор не пред'явить вимоги до поручителя (друге речення частини четвертої статті 559 ЦК України); протягом одного року від дня укладення договору поруки (якщо строк основного зобов'язання не встановлено або встановлено моментом пред'явлення вимоги), якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя (третє речення частини четвертої статті 559 ЦК України). Аналіз зазначеної норми права дає підстави для висновку про те, що строк дії поруки (будь-який із зазначених у частині четвертій статті 559 ЦК України) не є строком захисту порушеного права, а є строком існування суб'єктивного права кредитора й суб'єктивного обов'язку поручителя, після закінчення якого вони припиняються. Отже, зі збігом цього строку (який є преклюзивним) жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, зокрема й застосування судових заходів захисту свого права (шляхом пред'явлення позову), кредитор вчиняти не може. Виходячи з положень другого речення частини четвертої статті 559 ЦК України, слід дійти висновку про те, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов'язання за договором повинно бути пред'явлено у судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто упродовж шести місяців із моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов'язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами), або із дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною другою статті 1050 ЦК України, або із дня настання строку виконання основного зобов'язання. Таким чином, закінчення строку, установленого договором поруки, так само як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не пред'явить вимоги до поручителя. Так, відповідно до п. 1.2., 5.1. кредитного договору, строк останнього погашення кредиту встановлюються до 24.01.2014р.. Позовна заява надійшла до суду 24.03.2016р., тобто порука відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України вважається припиненою. Крім того, позивач фактично змінив строк зобовязання за договором, предявивши заяву про видачу судового наказу. На підставі викладеного, позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «[PERSON] Аваль» до [PERSON] не підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: partial