Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-02 00:00:00

Представник позивача звернулася в липні 2020 року до суду з позовом в якому просить суд припинити право власності [PERSON] на 1/8 частину домоволодіння, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] шляхом передачі права власності на зазначену частину [PERSON] . В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що [PERSON] на підставі договору дарування володіє 17/24 частинами житлового будинку [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 14.01.1981 року Першою Херсонською державною нотаріальною конторою за реєстровим № 3-51. 1/8 частки житлового будинку [ADDRESS] належить [PERSON] , який, [INFO] , до Першої Херсонської держаної нотаріальної контори, після смерті [PERSON] , звернувся із заявою про прийняття спадщини у вигляді 1/8 частини спадкового майна. [PERSON] так і не отримав свідоцтво про право на спадщину у вигляді 1/8 частини спадкового майна, тому частина зазначеного житлового будинку є неоформлена із 1968 року. Нерухоме майно, що перебуває у спірній власності сторін, складається з житлового будинку літ. «А», загальною площею 53,8 кв.м, житловою площею 29,1 кв.м та надвірних споруд і будівель. Житловий будинок перебуває в аварійному стані та не придатний для використання за призначенням. Розмір належної відповідачеві частки яка є незначною не дозволяє виокремити йому окремі кімнату без завдання шкоди позивачеві, як співвласнику майна. Витрати на капітальний та поточний ремонт відповідач не здійснював, комунальні послуги не сплачував. Повнолітніх, неповнолітніх, малолітніх, непрацездатних або інвалідів членів сім`ї відповідача, інтересам яких могло би бути завдано шкоду припиненням права власності відповідач не має. Вважає наявні всі підстави для припинення права відповідача на 1/8 частину у спільному майні та передачі у власність позивача, оскільки житловий будинок є неподільним. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 15.09.2020 року прийнято позов до розгляду та відкрито загальне позовне провадження у даній справі. Призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 02.12.2020 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Представник позивача в судове засідання не з`явилася, надала на адресу суду заяву про підтримання позовних вимог, просила їх задовольнити, справу розглядати без участі представника. Відповідач у судове засідання не з`явився повторно, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, зокрема шляхом направлення судових повісток про виклик за відомим суду зареєстрованим у встановленому законом порядком місцем його проживання, опублікування оголошень на офіційному веб-сайті судової влади України: https://court.gov.ua/unknown/sud2125. Процесуальним правом надати відзив на позов або письмові пояснення по суті предмету спору не скористався. Документів, що підтверджують поважність причин його відсутності суду не надано. Клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надійшло. Згідно відповіді Херсонського міського відділу ДРАЦС Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м.Одеса) №246/175-20 від 15.01.2021 за результатами розгляду запиту суду спростовано факт смерті [PERSON] [INFO] . Перевірка відомостей проведена згідно Державного реєстру актів цивільного стану громадян у відповідності до вимог чинного законодавства. Представник Херсонської міської ради в судове засідання не з`явився, надав на адресу заяву про розгляд справи без участі представника , при винесенні рішення покладався на розсуд суду. Відповідно до ст.280 ЦПК України, суд вважає можливим ухвалити заочне рішення у справі на підставі наявних у ній доказів. Відповідно до ч.2 статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, дослідивши письмові докази, встановивши обставини справи та перевіривши їх доказами, яким надана оцінка в їх сукупності, прийшов до наступного висновку. Згідно ст. ст.4,5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду по захист своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Судом встановлено, що [PERSON] , на підставі договору дарування частки житлового будинку від 12.09.2019р. посвідченого приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Комаренко А.М. за реєстровим № 531 є власницею 17/24 часток житлового будинку під [ADDRESS] частина зазначеного будинку згідно технічного паспорту належить державі. Відповідач [PERSON] 09.01.1968р. звернувся до Першої Херсонської держаної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] , померлого в серпні 1968р. але свідоцтво про право на спадщину не отримав, тому 1/8 частина зазначеного житлового будинку є неоформленою. Проте, відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (частина третя статті 1296 ЦК України). Таким чином, спадкові права є майновим об`єктом цивільного права, оскільки вони надають спадкоємцям можливість успадкувати майно (прийняти спадщину), але право розпорядження нею виникає після оформлення успадкованого права власності у встановленому законом порядку. Таким чином у [PERSON] виникло обмежене речове право на спадкове майно, що полягає у праві користування спірним житлом як у спадкоємця цього майна (його частки). [PERSON] фактично не проживає будинку [ADDRESS] . Житловий будинок перебуває в аварійному стані та не придатний для використання за призначенням, що підтверджується матеріалами експертного дослідження № 66 від 31.10.2020р. Відповідно ч.1 ст. 365 ЦК України суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. Наявність цієї умови дозволяє створити ефективний механізм охорони прав співвласників, право на частку яких припиняється, щодо гарантованого отримання вартості частки в разі ухвалення судового рішення. Адже на підставі цього рішення не тільки припиняється право, але й набувається право на частку іншим співвласником. Отже, процедура внесення суми відшкодування вартості частини майна на депозит суду, з одного боку, є гарантією справедливої сатисфакції особі у зв`язку з припиненням її права на частку у спільному майні, а з іншого боку, є технічною функцією щодо забезпечення виконання однією стороною у справі своїх зобов`язань перед іншою. Відповідно абз. 3 п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 4 жовтня 1991 р. № 7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок», розмір такої грошової компенсації визначається за угодою сторін, а за відсутності такої угоди - судом за дійсною вартістю будинку (квартири) на час розгляду справи. Відповідно до висновку експертного будівельно-технічного дослідження № 66, який виконано судовим експертом Фесун Л.А. , ринкова вартість 1/8 частини домоволодіння [ADDRESS] станом на жовтень 2020р. становить 30 727грн., загальна вартість житлового будинку складає 245812 грн. Дана сума 21.11.2020р. внесена позивачем на депозитний рахунок Державної казначейської служби України ( квитанція № 0.0.1915354489.1). Згідно зазначеного висновку експерта виділ 1/8 частин зазначеного домоволодіння з дотриманням вимог ДБН В.2.2-15-2019 «Житлові будинки. Основні положення» - не можливий. Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд (ч. 1 ст. 319 ЦК України). Відповідно до приписів ч.1ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб, належить їм на праві спільної власності. Поняття спільної часткової власності викладено у ч. 1 ст. 356 ЦК України як власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності. Отже, право спільної часткової власності - це право двох або більше осіб за своїм розсудом володіти, користуватися і розпоряджатися належним їм у певних частках майном, яке складає єдине ціле. Кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою в праві власності на спільне майно у цілому. Ці частки є ідеальними й визначаються відповідними відсотками від цілого чи у дробовому виразі. Відповідно ч.1 ст.358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Частиною 2 цієї статті передбачено, що співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їх спільною частковою власністю. Згідно із ст. 155 ЖК України власника не може бути позбавлена права користування жилим будинком (квартирою), крім випадків, установлених законодавством. Відповідно до ч.3 ст. 358 ЦК України кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Стаття 365 ЦК України, регулює порядок, підстави та умови припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників. Зокрема, право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. Відповідно до частин першої та другої статті 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Державна реєстрація прав на нерухомість є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобов`язаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому законом. Державна реєстрація прав - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обмежень, що супроводжується внесенням даних до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обмежень. Відповідно ч. 2 ст. 183 ЦК України неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення. Верховний Суд України під час розгляду справи № 6-37цс13 сформулював правову позицію від 15.05.2013 року, згідно з якою для припинення права особи на частку у спільному майні необхідно встановити наявність будь-якої із обставин, передбачених пунктами 1-3 частини першої статті 365 ЦК України за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї та попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. Під час розгляду справи № 6-68цс14, Верховний Суд України також сформулював правову позицію від 02.07.2014 року, якою роз`яснив, що право власності співвласника на частку в спільному майні може бути припинено, але за умови, що така шкода не буде істотною. Саме ця обставина є визначальною при вирішенні позову про припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників. Зі змісту практики Верховного Суду України випливає, що для ухвалення рішення про припинення права на частку в спільному майні необхідно встановити наявність будь-якої з обставин, передбаченої п. 1-3 ч.1 ст.365 ЦК України, яка обов`язково повинна бути в сукупності з обставиною, передбаченою п. 4 ч. 1 цієї статті. Обґрунтовуючи позов, в якості підстав для припинення права [PERSON] на частку у праві спільної часткової власності на нерухоме майно - 1/8 частину домоволодіння [ADDRESS] , позивач посилається на наявність наступних підстав: частка відповідача є незначною і не може бути виділена в натурі, спільне володіння і користування майном є неможливим, припинення не завдасть істотної шкоди інтересам відповідача, який не проживає в зазначеній частині домоволодіння, жодним чином не приймає участі в утриманні житлового будинку який є непридатним для житла. Фактичний фізичний знос конструктивних елементів житлового будинку літ «А» складає більше 80 % , що підтверджується висновком експерта від 31.10.2020 року. У зв`язку з пред`явленням позову про припинення права на частку , позивач виконала умову щодо попереднього внесення на депозитний рахунок суду компенсації вартості частки в будинку, що належить відповідачу, перерахувавши 21.11.2020 року 30 727,00 гривні на депозитний рахунок суду - вартість частини домоволодіння згідно висновку експерта. Слід зазначити, що доводи позивача про неможливість виділу в натурі належної [PERSON] 1/8 частини спірного житлового будинку є обґрунтованими та підтвердженими належними доказами, зокрема висновком експертного будівельно-технічного дослідження № 66 від 31.10.2020. Будь-яких доказів на спростування вказаних обставин відповідачами в ході судового розгляду до суду до суду не надано. Оцінюючи подані докази та встановлені судом обставини, є всі підстави вважати, що в даних правовідносинах встановленими і доведеними є всі умови, передбачені ч.1 ст.365 ЦК України. Таким чином, судом встановлено, що частка відповідача у спільному будинку є незначною, є неподільною річчю та не може використовуватись сторонами спільно, виділу не підлягає, істотного порушення прав відповідача у разі припинення права власності на його частку не вбачається, оскільки останній не проживає в даному будинку багато років, будинок перебуває в стані не придатному для житла. Будь-які докази на підтвердження несення [PERSON] витрат на утримання будинку, сплати комунальних послуг, а також обставин, що він в будь-який інший спосіб приймав участь у витратах пов`язаний з будинком - відсутні. Крім того, суд враховує ту обставину, що співвласники спірного домоволодіння не є членами однієї сім`ї, не проживають спільно і не ведуть спільне господарство. Зазначені обставини, окрім іншого, свідчать про неможливість спільного володіння та користування майном. Враховуючи, що частка відповідача у житловому будинку, розташованому за адресою: [ADDRESS] за своїм розміром та вартістю є незначною, виділити частку у спільному майні в натурі з технічної точки зору неможливо, судом не встановлено наявності домовленості між сторонами про спільне володіння і користування житловим будинком, відповідач не проживає у зазначеному будинку , позивачем внесено на депозитний рахунок суду вартість належної відповідачу частки, суд вважає, що втручання у право відповідача на майно за встановлених вище обставин є виправданим (необхідним) відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та відповідає меті дотримання справедливого балансу інтересів обох сторін. При цьому, вирішуючи питання про визнання права власності на 1/8 частиун житлового будинку за позивачем, суд враховує наступне. Відповідно до ст.328 Цивільного кодексу України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. З огляду на те, що частка відповідача є незначною і не може бути виділена в натурі, а таке припинення права власності не завдасть істотної шкоди його інтересам та членам сім`ї, вартість частки внесені позивачем на депозитний рахунок суду, то суд вбачає наявність обставин, визначених п. 1 ч. 1 ст. 365 ЦК України, за умови, передбаченої п. 4 ч. 1 вказаної статті, а тому позов підлягає задоволенню із припиненням право на частку відповідача та визнанням за позивачем права власності на компенсовану частку. На підставі наведеного, ст.ст.15, 16, 328, 365 ЦК України,

Outcome: approved