Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-01 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду з позовом про визнання права власності на нерухоме майно в порядку набувальної давності, на житловий будинок літер А, Б, гаражу літер В, літній кухні літер Г, сараю літер Д, вбиральні літер Е, колодязь №1, огорожі №2-3, розташований по вул.. Л.Українки 36 в с. Рингач, Новоселицького району. Право власності на дану будівлю відповідно до довідки Новоселицького КБТІ від 23.03.2016 року №222 не зареєстровано. З 04.05.1998 року позивач зареєстрована та проживає в будинку по вул.. Л.Українки 36 в с. Рингач, Новоселицького району. Представник позивача вважає, що оскільки вона відкрито на протязі більш як десять років, добросовісно, користується чужою власністю житловим будинком, який розташований по вул.. Л.Українки 36 в с. Рингач, Новоселицького району, Чернівецької області, вважає що відповідно до ст.344 ЦК України має право просити суд про визнання за нею право власності в порядку набувальною давністю. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав в повному обсязі з підстав зазначених у позовній заяві. Додатково суду пояснив, що відповідно до довідки з Новоселицького КБТІ право власності на житовий будинок розташований по вул.. Л.Українки 36 в с. Рингач, Новоселицького району, Чернівецької області, не зареєстровано. Позивач користується даною будівлею відкрито, добросовісно більше десяти років інших правових підстав для визнання права власності на дану будівлю за нею не існує а тому просить суд визнати за позивачем право власності в порядку набувальною давністю. Відповідач позов визнав в повному обсязі суду пояснив, що в даному житловому будинку проживала їх бабуся [PERSON], яка померла 01 жовтня 1986 року. Спадщину після її смерті прийняв їх батько [PERSON], який помер 18 липня 2004 року але її не оформив. Йому не відомо хто є власником даного будинку або хто на нього має право. На протязі більш як десять років в даному будинку проживає його сестра [PERSON]. Представник сільради в судовому засіданні суду пояснила, що даним житловим будинком на протязі більш як десять років користується [PERSON], яка приходиться онучкою [PERSON]. На даний час сільрада не заперечує проти визнання права власності за позивачем, оскільки вона користується відкрито даним будинком, використовує його для проживання. Наданими сторонами доказами судом встановлено, що відповідно до технічної документації житловий будинок літер А, Б, гараж літер В, літня кухні літер Г, сарай літер Д, вбиральня літер Е, колодязь №1, огорожа №2-3, розташований по вул.. Л.Українки 36 в с. Рингач, Новоселицького району. З листа начальника Новоселицького КБТІ від 23.03.2016 року за №222 вбачається, що по вул.. Л.Українки 36 в с. Рингач, Новоселицького району право власності не зареєстровано. З свідоцтва про смерть серії І-МИ №399082 видане 02 жовтня 1986 року вбачається, що [PERSON] померла 01 жовтня 1986 року. З свідоцтва про право власності на спадкове майно видане 14.04.1987 року зареєстроване в реєстрі за №561, вбачається, що спадщину після смерті 01 жовтня 1986 року [PERSON] прийняв син [PERSON]. Відповідно до довідки сільради с. Рингач, Новоселицького району видане 28.11.2008 року за №1520 господарство по вул.. Л.Українки 36 в с. Рингач, Новоселицького району станом на 1990 1991 рік відносилось до типу колгоспного двору, та в ньому проживав [PERSON]. З довідки виданої Романковецької сільрадою Сокирянського району від 15.07.2016 року за №1317 вбачається, що [PERSON], [INFO] з 1969 року по день смерті 18.07.2004 року проживав та був зареєстрованим по вул.. Шашкевича (Островського) 1, с. Романківці, Сокирянського району. В даному господарстві проживала його дружина [PERSON] [INFO]. Відповідно до свідоцтва про смерть серії І-МИ №113525 виданої 19 липня 2004 року виконавчим комітетом сільради с. Романківці, Сокирянського району, [PERSON] помер 18 липня 2004 року, актова запис №53. Зі спадкової справи №351/2006 після смерті 18 липня 2004 року [PERSON] вбачається, що спадщину прийняла його дружина [PERSON]. Свідоцтва про право власності на житловий будинок по вул.. Л.Українки 36 в с. Рингач, Новоселицького району нею не отримано. Зі спадкової справи №490/2006/02-14 після смерті [PERSON] вбачається, що спадщину прийняв [PERSON]. Свідоцтва про право власності на житловий будинок вул.. Л.Українки 36 в с. Рингач, Новоселицького району ним не отримано. Згідно з абз.3 ч.2 ст.331 ЦК України, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Суд аналізуючи у сукупності викладені докази дійшов висновку, що право на спадкування житлового будинку по вул.. Л.Українки 36 в с. Рингач, Новоселицького району після смерті 18.07.2004 року [PERSON] перейшло до його дружини [PERSON], а після її смерті 26.06.2006 року перейшло до відповідача [PERSON]. Отже в розумінні вимог абз.3 ч.2 ст.331 ЦК України, оскільки на час розгляду справи в суді право власності на житловий будинок по вул.. Л.Українки 36 в с. Рингач, Новоселицького району не зареєстровано, суд вважає що власник житлового будинку не відомий. Згідно з ч.1 ст.61 ЦПК України, Обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Суд аналізуючи викладені докази у сукупності з поясненнями сторін які не суперечать закону та встановленим обставинам по справі дійшов висновку, що вони свідчать про те, що позивачці не було відомо та не відомо хто є власником або кому належить житловий будинок по вул.. Л.Українки 36 в с. Рингач, Новоселицького району. Відповідно до статей 316,328,345 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Набувальна давність (або давність володіння) відноситься до первісних способів набуття права власності, тому що права набувача основані не на минулій власності чи відносинах правонаступництва, а на обов'язковій сукупності обставин, передбачених ч.1 ст.344 ЦК України. Відповідно до ст.344 ЦК України, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Згідно ст.344 ЦК України, право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папері набувається за рішенням суду. Виходячи зі змісту ст.344 ЦК України, обставинами, які мають значення для справи, і, які повинен, довести саме позивач (ч.1 ст.60 ЦПК України), є законний об'єкт володіння, добросовісність володіння (особа, яка не знала і не могла знати про перешкоди до набуття майна), безперервність, відкритість володіння (володілець не просто уповноважений, але зобов'язаний відноситися до об'єкта володіння як власник, якщо він бажає зберегти незаперечний статус володільця за давністю, що дозволяє йому після спливу встановленого законом строку набувальної давності фактично перетворитися у власника. Доказами відношення до майна в якості його власника можуть бути, такі дії володільця, як ремонт речі (будинку) за свій рахунок, страхування майна, передача майна на зберігання іншим особам тощо), давність володіння та його безперервність, тобто проживання і користування будинком. П.9 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних та кримінальних справ від 07.02.2014 року за №5 « Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», розясненно, що Відповідно до частини першої статті 344 ЦК особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК. При вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; - володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред'явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті статті 344 ЦК). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК). Суд аналізуючи у сукупності викладені докази та провівши системний аналіз зазначених правових норм дійшов висновку, що позивач володів чужою власністю на протязі більш як десять років відкрито, на протязі даного строку у неї були відсутні інші підстави для набуття права власності оскільки, їй не було відомо хто є власником, та вживала всі заходи для збереження цього майна. Отже суд вважає, що в розумінні ст.344 ЦК України, є всі правові підстави для визнання за позивачем права власності на житловий будинок літер А, Б, гаражу літер В, літній кухні літер Г, сараю літер Д, вбиральні літер Е, колодязь №1, огорожі №2-3, розташований по вул.. Л.Українки 36 в с. Рингач, Новоселицького району.

Outcome: approved