Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-03 00:00:00

представник позивач звернувся в суд із позовною заявою в якій просить стягнути з відповідача майнову шкоду (збитки) завдану вчиненням кримінального правопорушення у сумі 7238,00 грн. та моральну шкоду (немайнову) шкоду завдану вчиненим кримінальним правопорушенням у сумі 10000,00 грн. В обґрунтування позову покликається на те, що вироком Галицького районного суду м.Львова [PERSON] визнано винуватою у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.190, ч.2 ст.190 КК України та остаточно призначено покарання два роки позбавлення волі та звільнено від відбування покарання із встановлення іспитового строку тривалістю два роки із покладення обовязків, передбачених ст.76 КК України. Потерпілим від цих кримінальних правопорушень була визнана, зокрема [PERSON], якій згідно із встановленими обставинами у кримінальному провадженні, відповідач наніс матеріальну шкоду на суму 7238,00 грн., яку просить стягнути із винної особи. Попри те, у звязку із вчиненням суспільно-небезпечного діяння було заподіяно моральну шкоду, спричинену моральними та фізичними стражданнями, негативними змінами у її житті, лікування у закладах охорони здоровя всі ці обставини свідчать про немайнову шкоду, розмір якої також просить стягнути з відповідача, а позов задовольнити. Позивач та представник позивача у судове засідання не зявився. Позивач подав суду заяву про слухання справи у його відсутності; просить повністю задовольнити позовні вимоги та у разі неявки відповідачів без поважних причин провести заочний розгляд справи. Відповідач повторно у судове засідання не зявився, хоча належним чином був повідомлений, про місце та час розгляду справи; суду не відомі причини неявки, від нього не надійшла заяви про розгляд справи за їх відсутності, а тому зі згоди позивача, що викладена у поданій суду заяві, суд постановив ухвалу, яка внесена до журналу судового засідання, про порядок заочного розгляду справи з дотриманням вимог, встановлених ст.224 ЦПК України. Згідно з ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи та зясувавши дійсні обставини справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до наступного. Згідно з ч.1 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірним рішенням, діями чи бездіяльністю особистим немайнових прав фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до правової позиції викладено у п.13 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами України законодавства про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної злочином, і стягнення безпідставно нажитого майна» від 31.03.1989 №3, вбачається, що покладаючи на підсудного обовязок відшкодувати матеріальну шкоду, суд має виходити з установленого законом правила про те, що шкода, заподіяна злочином, підлягає відшкодуванню в повному обсязі. Згідно з \~ч. 4 ст.61 ЦПК України вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі\~\~про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки\~\~дій особи,\~\~стосовно якої\~\~ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Судом встановлено, що вироком Галицького районного суду м.Львова від 16 березня 2016 року у кримінальній справі №461/10848/15-к за результатами розгляду кримінальної провадження про обвинувачення [PERSON] останню визнано винуватою у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст.ст. 190 ч.1, 190 ч.2 КК України та призначено остаточне покарання на підставі ст.70 КК України два роки позбавлення волі. На підставі ст.75 цього Кодексу звільнено [PERSON] від відбування покарання з випробуванням, призначивши іспитовий строк тривалістю два роки з покладенням обовязків, передбачених ст.76 КК України. Крім цього, із вироку вбачається, що судом встановлено, що «[PERSON] маючи умисел на заволодінням чужим майном, з метою протиправного збагачення, ввела в оману [PERSON] під виглядом надання останні послуг з продажу та встановлення віконних конструкцій з ПВХ, заволоділа грошима [PERSON] у сумі 7238,00 грн., завдавши потерпілому матеріальні збитки на вказану суму». Таким чином, суд приходить переконання, що оскільки відповідач [PERSON] є особою, яка своїми неправомірними діями завдала позивачу майнову шкоду у розмірі 7238,00 грн., що встановлено судовим рішення у кримінальній справі, а відтак, суд приходить висновку, що з [PERSON] на користь позивача [PERSON] необхідно стягнути матеріальну шкоду у розмірі 7238,00 грн., а позов в цій частині задовольнити. Щодо позовної вимоги про стягнення моральної шкоди суд приходить до наступного. Згідно з ч.1 ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Так, ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Згідно з п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової шкоди)» від 31.03.95р. за №4 під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Вирішуючи питання про відшкодування позивачу моральної шкоди, при цьому беручи до уваги характер та обсяг моральних страждань, яких зазнав позивач шляхом вчинення [PERSON] дій щодо заподіяння матеріальних збитків, що викликало постійні непорозуміння у сім'ї позивача, переживання образи та приниження гідності, погіршення стану здоровя, а відтак виходячи при цьому із засад розумності та справедливості, суд приходить до переконання, що таку шкоду необхідно задовольнити частково у розмірі 3000,00 грн. Вирішуючи розподіл судових витрат, суд приходить до наступного. Відповідно до ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої постановлено рішення, суд стягує з другої сторони понесенні нею і документально підтверджені витрати. В разі, якщо позивача звільнено при зверненні до суду від сплати судового збору, ці витрати потрібно стягнути з відповідача. Позивача у відповідності до п.6 ч.1 ст.5 закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати у справах про відшкодування матеріальних збитків, завданих внаслідок вчинення кримінального правопорушення. Таким чином, з відповідача потрібно стягнути 551 грн. 20 коп. судового збору в дохід держави. Відповідно до ст.ст. 23, 541, 1166, 1167 ЦК України та

Outcome: partial