Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-13 00:00:00

Приватне акціонерне товариство «Українська акціонерна страхова компанія АСКА» (надалі за текстом - ПрАТ «УАСК АСКА») звернулося до суду з позовом до [PERSON] (надалі за текстом - [PERSON].), треті особи: [PERSON] (надалі за текстом - [PERSON].), [PERSON] (надалі за текстом - [PERSON].), про визнання недійсним договору страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Позивачем зазначено, що 03.03.2014 року на адресу позивача надійшла позовна заява від [PERSON] про відшкодування шкоди заподіяної дорожньо-транспортною пригодою, яка сталась 02.09.2013 року за участю автомобілів «ВАЗ 2170», д.н.з. [NUMBER] під керуванням [PERSON] та автомобіля «Audi 100», д.н.з. [NUMBER] під керуванням [PERSON] Постановою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 30.09.2013 року [PERSON] було визнано винним у вчиненні правопорушення передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Під час розгляду справи Білоцерківським міськрайонним судом Київської області було встановлено, що цивільно-правова відповідальність [PERSON] застрахована полісом № АВ/665631 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів у ПрАТ «УАСК АСКА». Під час розгляду позовної заяви ПрАТ «УАСК АСКА» було встановлено, що бланк полісу № АВ/665631 втрачений, інформація про втрату полісу була внесена до Єдиної централізованої бази Моторно транспортного страхового бюро України 28.02.2013 року. Крім того, ПрАТ «УАСК АСКА» на виконання вимог МТСБУ було оприлюднено інформацію про втрачений бланк, а саме в газеті «Експрес об`ява» № 104 від 05.06.2013 року. Таким чином, на момент настання ДТП цивільно-правова відповідальність [PERSON] застрахована в ПрАТ «УАСК АСКА» не була. Крім того, поліс підписано фахівцем [PERSON], яка не мала таких повноважень, бо у ПрАТ «УАСК АСКА» відсутні дані про цю особу і жодних повноважень їй не надавалось, а також відповідно до відомостей № 9259475 про ДТП зазначений поліс № АВ/665631, виданий ПрАТ «Провідна», у зв'язку з вищезазначеним вважають, що договір страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів підлягає визнанню недійсним. Представник ПрАТ «УАСК АСКА» до початку судового засідання направив на адресу суду заяву про розгляд справи без участі представника, а також зазначив, що позовні вимоги підтримує, просив суд позов задовольнити (а.с. 76). [PERSON] до початку судового засідання надав заяву про розгляд справи за його відсутності, а також зазначив, що заперечує проти позову (а.с. 78). [PERSON] в судове засідання не з'явився, участь представника не забезпечив, причини неявки в судове засідання суд не повідомив. [PERSON] до початку судового засідання надав заяву про розгляд справи за його відсутності, а також зазначив, що заперечує проти позову. Надав до суду Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 04.04.2014 року, що набрало законної сили (а.с. 79). Суд, з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши в сукупності усі докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов висновку про залишення без задоволення позову, виходячи з наступного. 02.09.2013 року за участю автомобілів «ВАЗ 2170», д.н.з. [NUMBER] під керуванням [PERSON] та автомобіля «Audi 100», д.н.з. [NUMBER] під керуванням [PERSON] сталась дорожньо - транспортна пригода, що підтверджено довідкою ДАІ (а.с. 9). Постановою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 30.09.2013 року [PERSON] було визнано винним у вчиненні правопорушення передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення (а.с. 23). Цивільно - правова відповідальність [PERSON] була застрахована за полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АВ/665631 у ПрАТ «УАСК АСКА», що підтверджено витягом з Єдиної централізованої бази Моторно транспортного страхового бюро України. В провадженні Білоцерківського міськрайонного суду Київської області перебувала цивільна справа № 357/1511/14-ц за позовом [PERSON] до [PERSON], приватного акціонерного товариства «Українська акціонерна страхова компанія АСКА», про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 04.04.2014 року, що набрало законної сили, позов було задоволено частково (а.с. 80 - 82). Судом було досліджено вищезазначене рішення суду з якого вбачається, що відповідно до Полісу № АВ/6656531/1050113 від 21.01.2013 року обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, забезпеченим транспортним засобом є автомобіль марки «Audi 100», д.н.з. [NUMBER], страхувальник - [PERSON], страховик - ПрАТ УАСК «АСКА», відповідно до полісу страховик несе відповідальність за шкоду, заподіяну третім особам під час дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована за договором, при цьому ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну життю і здоров'ю /на одного потерпілого/ становить 100 000 грн., а за шкоду, заподіяну майну, - 50 000 грн. В п.п. 1.4, 1.7,1.8 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» роз'яснено, що особи, відповідальність яких застрахована, - страхувальник та інші особи, які правомірно володіють забезпеченим транспортним засобом. Володіння забезпеченим транспортним засобом вважається правомірним, якщо інше не встановлено законом або рішенням суду; забезпечений транспортний засіб - транспортний засіб, зазначений у чинному договорі обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, за умови його експлуатації особами,відповідальність яких застрахована; страховий поліс - єдина форма внутрішнього договору страхування, яка посвідчує укладення такого договору. Як встановлено судом, відповідальність [PERSON], вважається застрахованою, оскільки він правомірно володів в момент ДТП забезпеченим транспортним засобом, так, він має свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу «Audi 100», д.н.з. [NUMBER] 1986 року випуску, власником якого є [PERSON], також у нього є вказаний вище поліс обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, строк дії якого до 20.01.2014 року. А згідно ст. 20-1.1 цього Закону, навіть у разі зміни власника забезпеченого транспортного засобу договір страхування зберігає чинність до закінчення строку його дії. За ст. 22 п. 22.1 Закону у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. Згідно ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати /страхового відшкодування для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою страховим відшкодуванням. Таким чином, виходячи з наведеного, відповідальність за спричинену в ДТП шкоду позивачу несе страховик - ПрАТ УАСК «АСКА» в межах ліміту відповідальності, а [PERSON], має нести відповідальність тільки в тому випадку, коли страхової виплати буде недостатньо для повного відшкодування завданої в ДПТ шкоди. В письмових запереченнях на позов страховик посилається на те, що бланк полісу № АВ/6656531 було визнано втраченим, що підтверджується даними з єдиної централізованої бази даних МТСБУ, ця інформація внесена до бази даних 28.02.2013 року, також оголошення про втрату бланків опубліковано в газеті «Експрес об'ява» від 05.06.2013 року № 104. А тому страховик вважає, що на момент настання вказаної ДТП цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу «Audi 100», д.н.з. [NUMBER] застрахована у ПрАТ АСК «АСКА» не була. Але з цими запереченнями суд не може погодитися з наступних підстав. Так, після ДТП як сам [PERSON], повідомив страховика про настання страхового випадку, так і потерпілий [PERSON] звернувся до страховика з відповідною заявою про виплату страхового відшкодування, надавши копії необхідних документів, а саме: довідки органів ДАІ про обставини ДТП та постанови суду про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності, що стверджується копією його заяви від 12.11.2013 року /а.с. 30/ та копіями вказаних документів з відміткою про їх отримання 16.10.2013 року Київською дирекцією страхової компанії /а.с. 28-29/. І тільки після того, як судом на адресу страховика було направлено копію позовної заяви з копіями документів, листом від 07.03.2014 року позивачу було фактично відмовлено у виплаті страхового відшкодування з тих підстав, що бланк полісу визнано втраченим, а тому відповідальність власника транспортного засобу «Audi 100», д.н.з. [NUMBER] застрахована у ПрАТ УАСК «АСКА» не була, що слідує з копії цього листа /а.с. 67/. В ст. 37 вказаного вище Закону передбачено підстави для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати), якими є: навмисні дії особи, відповідальність якої застрахована (страхувальника), водія транспортного засобу або потерпілого, спрямовані на настання страхового випадку. Зазначена норма не поширюється на осіб, дії яких пов'язані з виконанням ними громадянського чи службового обов'язку, вчинені у стані необхідної оборони (без перевищення її меж) або під час захисту майна, життя, здоров'я. Кваліфікація дій таких осіб встановлюється відповідно до закону; вчинення особою, відповідальність якої застрахована (страхувальником), водієм транспортного засобу умисного злочину, що призвів до страхового випадку (події, передбаченої статтею 41 цього Закону); невиконання потерпілим або іншою особою, яка має право на отримання відшкодування, своїх обов'язків, визначених цим Законом, якщо це призвело до неможливості страховика (МТСБУ) встановити факт дорожньо-транспортної пригоди, причини та обставини її настання або розмір заподіяної шкоди; неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров'ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди. Тобто, така причина, як визнання бланка полісу втраченим, не передбачена в переліку підстав для відмови у виплаті страхового відшкодування. Згідно зі ст. 28 Закону України «Про страхування» дія договору страхування припиняється та втрачає чинність за згодою сторін, а також у разі: закінчення строку дії; виконання страховиком зобов'язань перед страхувальником у повному обсязі; несплати страхувальником страхових платежів у встановлені договором строки. При цьому договір вважається достроково припиненим у випадку, якщо перший (або черговий) страховий платіж не був сплачений за письмовою вимогою страховика протягом десяти робочих днів з дня пред'явлення такої вимоги страхувальнику, якщо інше не передбачено умовами договору; ліквідації страхувальника - юридичної особи або смерті страхувальника - фізичної особи чи втрати ним дієздатності, за винятком випадків, передбачених статтями 22, 23 і 24 цього Закону; ліквідації страховика у порядку, встановленому законодавством України; прийняття судового рішення про визнання договору страхування недійсним; в інших випадках, передбачених законодавством України. За ст.29 Закону України «Про страхування» договір страхування вважається недійсним з моменту його укладання у випадках, передбачених Цивільним кодексом України. Відповідно до цього Закону договір страхування визнається недійсним і не підлягає виконанню також у разі: якщо його укладено після страхового випадку; якщо предметом договору страхування є майно, яке підлягає конфіскації на підставі судового вироку або рішення, що набуло законної сили. Як було встановлено в судовому засіданні, відповідач [PERSON] має оригінал полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності № АВ/6656531, який укладено 21.01.2013 року на строк до 20.01.2014 року, на бланку штамп, печатка ПрАТ УАСК «АСКА», підписи страхувальника і представника страховика, договір був чинним на момент ДТП, інших договорів страхування на момент ДТП [PERSON], укладено не було. Жодних доказів щодо припинення дії цього договору на момент ДТП суду не надано, договір ні на момент ДТП, ні на даний час недійсним не визнано, крім того, сам факт втрати бланка полісу, як вважає суд, не підтверджено належними доказами, тоді як згідно ст. ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Отже, суд приходить до висновку, що страховик необґрунтовано відмовив позивачу у виплаті страхового відшкодування, а тому саме ПрАТ УАСК «АСКА» має відшкодувати позивачу вартість відновлювального ремонту належного йому автомобіля в сумі 7 318 грн. 53 коп. Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України встановлено, що обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Відповідно до п. 1.8 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» № 1961-ІV від 1 липня 2004 року (із змінами та доповненнями) страховий поліс - єдина форма внутрішнього договору страхування, яка посвідчує укладення. Статтею 11 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що страховик подає інформацію про укладені та достроково припинені договори обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності до централізованої бази даних у порядку, встановленому у положенні про централізовану базу даних щодо обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, яке затверджується Уповноваженим органом за поданням МТСБУ. Згідно ст. 20 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі ліквідації страховика, правонаступника якого встановлено, договори страхування зберігають свою силу до закінчення строку дії такого договору. У разі ліквідації страховика за його власним рішенням визначені договором обов'язки цього страховика виконує ліквідаційна комісія. У разі ліквідації страховика за рішенням визначених законом органів обов'язки за договорами обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності виконує ліквідаційна комісія. Обов'язки страховика за такими договорами, для виконання яких у страховика, що ліквідується, недостатньо коштів та/або майна, приймає на себе МТСБУ. Виконання обов'язків у повному обсязі гарантується коштами відповідного централізованого страхового резервного фонду МТСБУ на умовах, визначених цим Законом. Відповідно 17.2 ст. 17 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» поліс обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності є документом, технічний опис, зразки, порядок замовлення, організації постачання якого затверджуються Уповноваженим органом за поданням МТСБУ. Згідно п.п. 2.1.3 п. 2.1 Положення про особливості укладання договорів обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, при укладанні внутрішнього договору страхування страховик зобов'язаний дотримуватися такого: посвідчувати факт укладання внутрішнього договору страхування полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, зразок якого затверджено Уповноваженим органом за поданням Моторного (транспортного) страхового бюро України (МТСБУ). Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Частинами 4 та 5 статті 203 ЦПК України встановлено, що правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Як вбачається зі змісту ч. 1, 3 ст. 203 ЦПК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. За змістом ч. 2 ст. 16, ч. 1 ст. 215 ЦК України одним із способів захисту порушеного права є визнання недійсним правочину, укладеного з недодержанням вимог, установлених ч.ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 цього Кодексу, зокрема, у зв'язку з невідповідністю змісту правочину ЦК України та іншим актам цивільного законодавства. Статті 10, 60 ЦПК України визначають, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Враховуючи вищенаведене, з урахуванням встановлених Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 04.04.2014 року, що набрало законної сили, обставин, в силу положень ч. 3 ст. 61 ЦПК України, суд приходить до висновку, що ПрАТ «УАСК АСКА» під час розгляду справи не доведено обставин, на які воно посилається в обґрунтування позовних вимог, а також не надано належних та допустимих доказів, на які останнє посилається в обґрунтування заявлених у позові підстав, у зв'язку із чим у задоволенні даного позову слід відмовити. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: dismissed