Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-10 00:00:00

Представник позивачки [PERSON] - Ісопчук В.В. у листопаді 2015 року звернувся до Першотравневого районного суду м.Чернівці з позовом до відповідачів про виділення земельної ділянки із спільної сумісної власності у спільну часткову власність. У позові посилався на те, що його довірительці на праві приватної спільної часткової власності належить квартира №1, що складає 41/100 частини будинковолодіння по [ADDRESS]. Відповідачам [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] на праві приватної спільної часткової власності належить квартира №2, що складає 59/100 частин будинковолодіння по [ADDRESS]. Таким чином, на підставі державного акту, сторони є співвласниками земельної ділянки, на якій розташований будинок, загальною площею 0,0299 га, цільове призначення якої для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер [NUMBER]. Зазначає, що [PERSON] неодноразово зверталася до відповідачів з проханням в добровільному порядку вирішити спір щодо поділу земельної ділянки, однак вони відмовляються. При цьому сусіди вимагають від неї облаштувати за власний рахунок двір парканом, викопати колодязь тощо. Таким чином, на даний час позивачка позбавлена можливості розпорядитись своїм майном (відчужити квартиру), оскільки нотаріус не має змоги посвідчити договір купівлі-продажу квартири без виділу частки в земельній ділянці, яка перебуває у спільній сумісній власності. Посилаючись на норми матеріального права, просив виділити [PERSON] 41/100 ідеальної частки земельної ділянки, загальною площею 0,0299 га, цільове призначення якої для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, яка розташована по [ADDRESS]. В судовому засіданні представник позивачки - адвокат Ісопчук В.В. позов підтримав та підтвердив викладені у ньому обставини. Просив його задовольнити. Відповідача [PERSON] заперечувала щодо задоволення позову, посилаючись на те, що позивачка вже намагалася в судовому порядку вирішити спір щодо поділу земельної ділянки, але їй було відмовлено. Вважає, що таким чином [PERSON] намагається позбавити їх можливості користуватися земельною ділянкою, що є у спільній власності. Справа слухалась у відсутність позивачки [PERSON] та відповідачів [PERSON], [PERSON], [PERSON], які в судове засідання не з'явилися, незважаючи на те, що належним чином були повідомлені про час та місце розгляду справи. Суд, заслухавши пояснення присутніх у судовому зсіданні учасників процесу, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що позов [PERSON] підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав: Так, судом встановлено, що [PERSON] на праві приватної спільної часткової власності належить квартира №1, що складає 41/100 частини будинковолодіння, розташованого по [ADDRESS] (а.с.13). Відповідачам [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] на праві приватної спільної часткової власності належить квартира №2, що складає 59/100 частин будинковолодіння по [ADDRESS]. Згідно державного акту про право власності на земельну ділянку, співвласниками земельної ділянки, на якій розташований вказаний двоквартирний будинок, є [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] Розмір ділянки становить 0,0299 га, цільове призначення якої призначене для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер [NUMBER] (а.с.12, 50-51). Як було встановлено судом, [PERSON] має намір відчужити належне їй на праві власності майно, однак нотаріус не може посвідчити договір купівлі-продажу нерухомості, оскільки у спірній земельній ділянці не виділено часток. Відповідно до п. «б» ч.2 ст.89 ЗК України у спільній сумісній власності перебувають земельні ділянки співвласників багатоквартирного будинку. Згідно вимог ст.86 ЗК України земельна ділянка може знаходитись у спільній власності з визначенням частки кожного з учасників спільної власності (спільна часткова власність), або без визначення часток учасників спільної власності (спільна сумісна власність). Частиною 1 та ч.2 ст.372 ЦК України передбачено, що майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Виходячи з положень ч.1 ст.356 ЦК, право спільної часткової власності - це право двох або більше осіб за своїм розсудом володіти, користуватися і розпоряджатися належним їм в певних частках майном, яке становить єдине ціле. Кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою у праві власності на спільне майно в цілому. Ці частки є ідеальними і визначаються відповідними відсотками від цілого або в дробовому вираженні. Відповідно до вимог ч.2 ст.357 ЦК України якщо розмір часток у праві спільної часткової власності не встановлений за домовленістю співвласників або законом, він визначається з урахуванням вкладу кожного з співвласників у придбання (виготовлення, спорудження) майна. Як роз'яснив Пленум Верховного суду України у своїй постанові «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» №7 від 16 квітня 2004 року якщо до вирішення судом спору між співвласниками жилого будинку розмір часток у спільній власності на земельну ділянку, на якій розташовані будинок, господарські будівлі та споруди, не визначався або вона перебувала у користуванні співвласників і ними не було досягнуто угоди про порядок користування нею, суду при визначенні частини спільної ділянки, право на користування якою має позивач (позивачі), слід виходити з розміру його (їх) частки у вартості будинку, господарських будівель та споруд на час перетворення спільної сумісної власності на спільну часткову чи на час виникнення останньої. Таким чином, виходячи з розміру часток кожного із власників будинковолодіння по [ADDRESS], суд вважає, що частка [PERSON] складає 41\\100 ідеальної частини земельної ділянки. Згідно ст.372 ч.3 ЦК України у разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Враховуючи наведені вище вимоги закону, суд вважає, що право спільної сумісної власності на вказану земельну ділянку слід припинити.

Outcome: approved