Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-14 00:00:00

Представник позивача публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (далі Банк) звернувся до суду з позовом про звільнення заставленого майна з-під арешту, в якому зазначає, що Банк та [PERSON] 07 квітня 2008 року уклали кредитний договір №ZRZ0GI0000006740, в забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором було укладено договір нерухомого майна, за яким [PERSON] надала в заставу житловий будинок №10, що розташований по вул.Чапаєва в с.Двірець Житомирського району Житомирської області. Відомості про обтяження нерухомого майна були внесені до державного реєстру обтяжень рухомого майна 07 квітня 2008 року. Під час продажу предмету договору іпотеки Банку стало відомо, що відділом державної виконавчої служби Житомирського районного управління юстиції було накладено арешт на все майно [PERSON], в тому числі на вищевказаний житловий будинок та земельну ділянку, що стало підставою для звернення до суду з даним позовом. Представник позивача в судове засідання не зявився, подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позов підтримав з підстав зазначених в ньому. Відповідач [PERSON] та представник відповідача ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний банк» в судове засідання не зявилися. У відповідності до ч.5 ст.74 ЦПК України належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи за адресою проживання та за місцезнаходженням, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Відповідно до ч.4 ст.169 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Враховуючи те, що у справі є достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін, зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи у відсутності відповідача та представника позивача, що відповідає вимогам ст.224 та ч.2 ст.158 ЦПК України. Представник третьої особи в судове засідання не зявився, подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність та заперечення на позовну заяву. З огляду на зазначене суд не вбачає перешкод у судовому розгляді справи. Вивчивши матеріали справи, судом були встановлені наступні факти. 07 квітня 2008 року між публічним акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк» та [PERSON] був укладений кредитний договір №ZRZ0GI0000006740 про надання останній кредиту у розмірі 90000 гривень. Відповідно до вищевказаного договору на забезпечення виконання основного зобовязання, [PERSON] надала в заставу належний їй житловий будинок загальною площею74,20 кв.м., що розташований по вул.Чапаєва, 10 в с.Двірець Житомирського району Житомирської області. Рішенням Житомирського районного суду Житомирської області від 20 грудня 2012 року позов публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задоволено та в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №ZRZ0GI0000006740 від 07 квітня 2008 року в сумі 245716,12 гривень звернути стягнення на предмет застави: будинок загальною площею 74,20 кв.м. та земельну ділянку, які розташовані за адресою:вул.Чапаєва, 10 в с.Двірець Житомирського району Житомирської області, шляхом продажу вказаного предмету іпотеки публічним акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк» з укладанням від імені [PERSON] договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру прав власності, з отриманням кадастрового номеру земельної ділянки, зотриманням дубліката правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях, незалежно від форм власності та підпорядкування, з можливістю здійснення ПАТ КБ «ПриватБанк» всіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій, необхідних для продажу предмету іпотеки (а.с.8-9). Відповідно до ч.1 ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст. 4 ЦПК України). Згідно положень статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладений арешт, належить йому, а не боржникові, може звернутися до суду із позовом про визнання права на майно і про звільнення майна із під арешту. Відповідно до ст.572 ЦК України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобовязання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника. Згідно зі ст.589 ЦК України, у разі невиконання зобовязання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмету застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобовязання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у звязку із предявленням вимог, якщо інше не встановлено договором. Статтею 14 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» встановлено, що пріоритет обтяжень визначається у черговості їх реєстрації. Обтяжувач з вищим пріоритетом має переважне право на звернення стягнення на предмет обтяження. Наведене кореспондується і з положеннями ст.18 Закону України «Про заставу». Заборона на відчуження вищевказаного майна зареєстрована 07 квітня 2008 року за №6963944, що підтверджується витягом з Державного реєстру обтяжень рухомого майна (а.с.-6). Постановою державного виконавця відділу державної виконавчої служби Житомирського районного управління юстиції [PERSON] від 03 листопада 2011 року накладено арешт на все майно, що належить боржнику [PERSON] (а.с.7). За наведених обставин, суд дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності,

Outcome: approved