Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-23 00:00:00

Прокурор звернувся до суду з позовом в інтересах держави, в обґрунтування вимог якого зазначив, що розпорядженням [PERSON] районної державної адміністрації Київської області № 25 від 04 лютого 2014 року, яким затверджено проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок, цільове призначення яких змінюється із земель для ведення особистого селянського господарства на землі для індивідуального садівництва, 9-ти громадянам України на території Митницької сільської ради Васильківського району, змінено цільове призначення земельних ділянок власниками яких є відповідачі фізичні особи з ведення особистого селянського господарства на ведення індивідуального садівництва. Посилаючись на те, що вказане розпорядження місцевої державної адміністрації прийнято з порушенням земельного законодавства, а саме: статей 19 і 20 ЗК України, що полягає у фактичній зміні виду використання певної категорії земель, прокурор просить скасувати вказане розпорядження місцевого органу державної виконавчої влади та скасувати усі рішення [PERSON] служби [PERSON] міськрайонного управління юстиції Київської області стосовно земельних ділянок відповідачів фізичних осіб, які здійснили відповідну державну реєстрацію зміни виду користування земель. В судовому засіданні прокурор підтримала позовні вимоги та просила їх задовольнити з викладених у заяві підстав. Пояснила, що прийнявши оскаржуване розпорядження місцева державна адміністрація діяла в супереч вимогам земельного законодавства стосовно виду використання земель, чим порушено інтереси держави. Представник відповідача [PERSON] районної державної адміністрації надала суду заяву у якій просила проводити розгляд справи у її відсутності. Представник відповідача [PERSON] служби [PERSON] міськрайонного управління юстиції Київської області та відповідачі фізичні особи в судове засідання не прибули. Вислухавши пояснення прокурора та дослідивши письмові докази по справі у їх сукупності, суд приходить до наступних висновків. Розпорядженням [PERSON] районної державної адміністрації Київської області № 25 від 04 лютого 2014 року, затверджено проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок, цільове призначення яких змінюється із земель для ведення особистого селянського господарства на землі для індивідуального садівництва, 9-ти громадянам України на території Митницької сільської ради Васильківського району та змінено цільове призначення земельних ділянок, власниками яких є відповідачі фізичні особи: - [PERSON], площею 2,0000 га, кадастровий номер 3221485600:02:009:0057; - [PERSON], площею 2,0000 га, кадастровий номер 3221485600:02:009:0058; - [PERSON], площею 1,0000 га, кадастровий номер 3221485600:02:009:0059; - [PERSON], площею 1,0000 га, кадастровий номер 3221485600:02:009:0060; - [PERSON]І, площею 1,0000 га, кадастровий номер 3221485600:02:009:0061; - [PERSON], площею 2,0000 га, кадастровий номер 3221485600:02:009:0062; - [PERSON], площею 1,0000 га, кадастровий номер 3221485600:02:009:0064; - [PERSON], 1,0000 га, кадастровий номер 3221485600:02:009:0065, з ведення особистого селянського господарства на ведення індивідуального садівництва на території Митницької сільської ради, за межами населеного пункту (т.с. 1, а.с. 48). Оскільки правовідносини, що виникли у звязку із прийняттям оскаржуваного розпорядження є земельними, суд застосовує до них також і положення Земельного кодексу України. Так, частиною другою статті 18 ЗК України визначено, що категорії земель України мають особливий правовий режим. Частина перша статті 19 ЗК України передбачає, що землі України за основним цільовим призначенням поділяються на такі категорії: а) землі сільськогосподарського призначення; б) землі житлової та громадської забудови; в) землі природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення; г) землі оздоровчого призначення; ґ) землі рекреаційного призначення; д) землі історико-культурного призначення; е) землі лісогосподарського призначення; є) землі водного фонду; ж) землі промисловості, транспорту, зв'язку, енергетики, оборони та іншого призначення. Порядок встановлення та змінила цільового призначення земельних ділянок чітко регламентований нормами статті 20 ЗК України. Так, зміна цільового призначення земельних ділянок здійснюється за проектами землеустрою щодо їх відведення; зміна цільового призначення земельних ділянок приватної власності здійснюється за ініціативою власників земельних ділянок щодо земельних ділянок, розташованих за межами населених пунктів, районною державною адміністрацією; види використання земельної ділянки в межах певної категорії земель (крім земель сільськогосподарського призначення та земель оборони) визначаються її власником або користувачем самостійно в межах вимог, встановлених законом до використання земель цієї категорії, з урахуванням містобудівної документації та документації із землеустрою; земельні ділянки сільськогосподарського призначення використовуються їх власниками або користувачами виключно в межах вимог щодо користування землями певного виду використання, встановлених\~статтями 31,\~33-37\~цього Кодексу. Згідно із пунктом «а» частини третьої статті 22 ЗК України, землі сільськогосподарського призначення передаються у власність та надаються у користування громадянам для ведення особистого селянського господарства, садівництва, городництва, сінокосіння та випасання худоби, ведення товарного сільськогосподарського виробництва, фермерського господарства. Відповідно до статті 33 ЗК України, земельні ділянки, призначені для ведення особистого селянського господарства, можуть передаватися громадянами у користування юридичним особам України і використовуватися ними для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, фермерського господарства без зміни цільового призначення цих земельних ділянок. Норми статті 35 ЗК України передбачають, що громадяни України із земель державної і комунальної власності мають право набувати безоплатно у власність або на умовах оренди земельні ділянки для ведення індивідуального або колективного садівництва; земельні ділянки, призначені для садівництва, можуть використовуватись для закладання багаторічних плодових насаджень, вирощування сільськогосподарських культур, а також для зведення необхідних будинків, господарських споруд тощо; приватизація земельної ділянки громадянином членом садівницького товариства здійснюється без згоди на те інших членів цього товариства; використання земельних ділянок садівницьких товариств здійснюється відповідно до закону та статутів цих товариств. Отже, за змістом наведених положень земельного законодавства вбачається, що «ведення особистого селянського господарства» та «ведення індивідуального садівництва» є двома окремим самостійними видами використання земель в межах однієї і тієї ж категорії земель відповідного цільового призначення, а саме: належить до категорії сільськогосподарських земель. Тобто, Земельний кодекс України імперативно визначає, що використання земельних ділянок сільськогосподарського призначення можливо виключно в межах певного виду використання, можливість зміни якого не передбачається. Натомість, приймаючи оскаржуване розпорядження місцевий орган державної влади фактично змінила вид використання земельних ділянок, що належать на праві власності відповідачам фізичним особам з особистого селянського господарства та ведення індивідуального садівництва в межах земель однієї категорії. Оскільки, у даному випадку спірним розпорядженням було змінено вид функціонального використання земельних ділянок, а не їх цільове призначення та не змінювалися межі земельної ділянки, то у відповідачів був відсутній обовязок дотримуватись процедури зміни цільового призначення земельної ділянки та розробляти проект відведення земельної ділянки. Проте, положення Земельного кодексу України та інших нормативно-правових актів України не передбачають можливості зміни саме виду використання земельної ділянки; механізм проведення такої зміни, також відсутній. Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Частина друга статті 21 Цивільного кодексу України передбачає, що суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. Згідно із пунктом «а» частини першої статті 21 ЗК України, порушення порядку встановлення та зміни цільового призначення земель є підставою для визнання недійсними рішень органів державної влади. Згідно із частиною першою статті 155 ЗК України, у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. Оскільки судом встановлено, що відповідачем [PERSON] районною державною адміністрацією Київської області прийнято розпорядження про фактичну зміну виду використання належних відповідачам фізичним особам земельних ділянок, яким місцевий орган державної виконавчої влади не змінив їх цільове призначення, чим, діючи не у спосіб передбачений законом, порушив порядок набуття права власності на землю і порушив публічний порядок та інтереси держави, що полягає у неправомірній зміні виду використання земельних ділянок та, як наслідок їх вибуття зі складу земель наданих для ведення особистого селянського господарства, що суперечить нормам ЗК України, суд приходить до висновку, що оскаржуване розпорядження відповідача є неправомірним та підлягає скасуванню. На підставі вказаного розпорядження [PERSON] районної державної адміністрації Київської області № 25 від 04 лютого 2014 року, державним реєстратором [PERSON] міськрайонного управління юстиції Київської області було вчинено відповідні реєстраційні дії щодо внесення змін про вид використання земельних ділянок, що належать на праві власності відповідачам фізичним особам, що підтверджується наданими прокурором на підтвердження своїх вимог інформаційними довідками від 14.05.2014 року (т.с. 1, а.с. 49, 50, 51, 52, 53, 54, 55, 56, 57). Відповідно до частини другої статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», запис про скасування державної реєстрації прав вноситься до Державного реєстру прав у разі скасування рішення про державну реєстрацію прав на підставі рішення суду. Таким чином, під час розгляду справи встановлено, що вид використання належних на праві власності відповідачам фізичним особам земельних ділянок здійснено з порушенням вищезазначених положень земельного законодавства на підставі неправомірного рішення місцевого органу державної виконавчої влади, а тому, інтереси держави на захист яких звернувся прокурор слід захистити, шляхом скасування оскаржуваного розпорядження місцевої державної адміністрації та скасування рішень про реєстрацію змін виду використання вказаних земельних ділянок, що були проведені. За таких обставин, суд приходить до висновку, що позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню в повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved