Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-19 00:00:00

Прокурор звернувся з позовом в якому посилається на те, що 02.08.2002 року [PERSON] відповідно до договору дарування №466376 оформленого в державній нотаріальній конторі м. Новоселиця, подарував житловий будинок з належними до нього господарськими спорудами, розташований по [ADDRESS], Новоселицького району [PERSON]. 29.08.2002 року [PERSON] отримав державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0.3473 га для будівництва та обслуговування житлового будинку. Позивач вважає, що [PERSON] в період часу з 2002 року по 2010 рік самовільно побудувала на земельній ділянці житловий будинок загальною площею 224.3 метрів квадратних. Сарай літер В, гараж літер Г, літня кухня літер Б, вбиральня літер Д. альтанку літер Е, колодязь №1, басейн №4, підпірну стіну №9. Рішенням виконавчого комітету Магальської сільради від 14.07.2010 року за №211 був наданий статус законно побудованих та оформлено право власності на житловий будинок з господарськими спорудами по [ADDRESS], Новоселицького району. Прокурор вважає дане рішення незаконним оскільки вони суперечать вимогам діючого законодавства, оскільки на час здійснення самовільного будівництва на земельній ділянці яка перебувала в власності [PERSON], останній не надавав дозволу на вчинення даного будівництва, крім того сільрада не виділяла відповідачці земельну ділянку під будівництво. Рішення виконавчого комітету Магальської сільради від 14.07.2010 року №211 винесено також з порушенням вимог ч.2 п.3 постанови КМУ №1035 від 09.09.2009 року «Про затвердження тимчасового порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом житлових будинків садибного типу, дачних та садових будинків з господарськими спорудами і будівлями. Споруджених без дозволу на виконання будівельних робіт», якою передбачено що для одержання сертифіката на приватні житлові будинки до 350 кв.метрів з господарськими будівлями та спорудами забудовник до інспекції ДАБК подає документ, що засвідчує право власності чи користування земельною ділянко, на якій розташована будівля. Прокурор просить суд скасувати рішення виконавчого комітету Магальської сільради №211 від 14.07.2010 року та скасувати свідоцтво про право власності на нерухоме майно по [ADDRESS] Магальської сільради видане [PERSON]. В процесі розгляду справи по суті прокурор клопотанням від 08.04.2013 року змінив позовні вимоги в яких просить суд скасувати частково рішення виконавчого комітету Магальської сільради від 14.07.2010 року №211 а саме в частині оформлення права власності на літню кухню літер Б, сарай літер В, гараж літер Г. Також визначити частково не дійсним свідоцтво про право власності на житловий будинок по [ADDRESS] Магальської сільради №27077823 в частині оформлення права власності на літню кухню літер Б, сарай літер В, гараж літер Г. Відповідач звернулась до суду з зустрічним позовом в якому зазначила, що державний акт на право власності на земельну ділянку порушує її права володіти та розпоряджатись нерухомим майном, яке знаходиться на зазначеній земельній ділянці посилаючись на те, що на день укладання договору дарування житлового будинку 08.08.2002 року та вдень його реєстрації 12.08.2002 року в Новоселицькому КБТІ позивач [PERSON] не був власником земельної ділянки. Вважає, що станом на 12.08.2002 року власником землі на якій розташований житловий будинок була Магальська сільрада, Новоселицького району, оскільки [PERSON] отримав державний акт на право власності на земельну ділянку лише 29.08.2002 року. [PERSON] просить суд: · скасувати рішення Магальської сільради від 18.05.1995 року яким приватизована безплатно присадибну ділянку для обслуговування житлового будинку і ведення особистого підсобного господарства [PERSON] площею 0.35 га; · визнати не дійсним державний акт на право приватної власності на земельну ділянку площею 0,3473 га виданий [PERSON], 29.08.2002 року; · визнати не дійсним державний акт на право приватної власності на земельну ділянку площею 0,25 га виданий [PERSON], 15.03.2012 року; · визнати не дійсним державний акт на право приватної власності на земельну ділянку площею 0,0973 га виданий [PERSON], 15.03.2012 року; · стягнути з [PERSON] на її користь понесені судові витрати. Представник [PERSON] діючи в інтересах [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], Магалянської сільради, Новоселицького району, третя особа Відділ Державного земельного агентства у Новоселицькому районі, про визнання права власності на земельну ділянку. Ухвалою суду від 17.11.2014 року дана цивільна справа об'єднана для спільного розгляду. Представник [PERSON] в позові посилається на те, що на день укладання договору дарування житлового будинку власником землі була територіальна громада. Вважає що після реєстрації договору дарування житлового будинку право користування земельною ділянкою у [PERSON] припинилося, тому отримання відповідачем державного акту на право власності на земельну ділянку є неправомірним і порушує права [PERSON]. Виходячи зі змісту ч.1 ст.120 ЗК України діюча на час розгляду справи позивач просить суд визнати за нею право приватної власності на земельну ділянку розміром 0.25 га, що знаходиться по [ADDRESS], Новоселицького району. В судовому засіданні прокурор підтримав заявлений позов в інтересах [PERSON] з підстав зазначених у позовній заяві. По зустрічному позову прокурор суду пояснив, що він не уповноважений на представлення інтересів [PERSON] по зустрічному позову [PERSON] але подав до суду заяву в якій просить суд про відмову у задоволенні заявлених позовних вимог [PERSON] за пропуском строку позовної давності. Представник [PERSON], [PERSON] позов підтримав з підстав зазначених у позовній заяві просить суд відмовити у задоволені позовних вимог прокурора з підстав зазначених у зустрічному позові. Представник сільради Софіяк В.В. в судовому засіданні просить суд відмовити у задоволені заявленого позову в інтересах [PERSON] та зустрічного позову [PERSON] з даного приводу надала суду письмові заперечення. Представник сільради вважає, що рішення №211 від 14.07.2010 року є законним і виправданим приймаючи до уваги відсутність заперечень [PERSON] щодо надання дозволу [PERSON] про ведення в експлуатацію самовільно збудованих споруд. Представники Новоселицького КБТІ та Відділу Державного земельного агентства у Новоселицькому районі будучи належним чином повідомлені про день розгляду справи в судовому засіданні не з'явились в судове засідання. Під час розгляду справи по суті судом встановлено, що 18.05.1995 року четвертої сесії ХХІІ скликання Магальська сільрада вирішила приватизувати безоплатно земельну ділянку для ведення підсобного господарства громадянину [PERSON] розміром 0.35 га. З яких 0.25 для обслуговування житлового будинку а 0.10 для ведення індивідуального підсобного господарства. Право власності на житловий будинок розташований по [ADDRESS], Магальської сільради [PERSON] оформив відповідно до рішення сільради 19.07.2002 року за №70. Свідоцтво про право власності видано 22.07.2002 року. Договором дарування житлового будинку від 08.08.2002 року зареєстрованого в реєстрі за №1890 [PERSON] подарував а [PERSON] отримала в дар житловий будинок площею 116,9 кв.м, колодязь №1, та огорожу №2-3, розташований по [ADDRESS], Новоселицького району, Чернівецької області. Згідно з ч.2 ст.243 ЦК УРСР ( в редакції 1963 року діюча на час виникнення правовідносин), Договір дарування вважається укладеним з моменту передачі майна обдарованому. Суд приймаючи до уваги що договір дарування житлового будинку між сторонами нотаріально посвідчувався, суд вважає, що момент передачі житлового будинку обдаровану ([PERSON]) вважається день його нотаріального посвідчення та реєстрації, тобто 08.08.2002 року. 29.08.2002 року на підставі рішення сільради с. Магала, Новоселицького району [PERSON] був виданий державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0.3473 га в межах згідно з планом яка розташована на території с. Магала, Новоселицького району. 15.03.2012 року [PERSON] отримав державний акт на право приватної власності на земельну ділянку площею 0,25 га з кадастровим номером 7323083600:02:001:0632 та державний акт на право приватної власності на земельну ділянку площею 0,0973 га з кадастровим номером 7323083600:02:001:0633. Відповідно до листа начальника відділу Держземагенства у Новоселицькому районі Чернівецької області від 31.01.2014 року за №580, отриманий 29.08.2002 року державний акт на земельну ділянку площею 0.3473 га виданий [PERSON] та державний акт на право приватної власності на земельну ділянку площею 0,25 га з кадастровим номером 7323083600:02:001:0632 та державний акт на право приватної власності на земельну ділянку площею 0,0973 га з кадастровим номером 7323083600:02:001:0633 видані [PERSON], на одну і теж саму земельну ділянку, що також підтверджується пояснення обох сторін. Згідно з ч.1 ст.61 ЦПК України, обставини визнанні сторонами та іншими особами. які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Тому суд вважає, що державні акти видані на одну і теж саму земельну ділянку і дана обставина не потребує додатковому доказуванні. Згідно з ч.1 ст.125 ЗК України, право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує права власності чи постійного користування земельною ділянкою, та його державною реєстрацією. Судом встановлено, що 08.08.2002 року на день укладання договору дарування [PERSON] не був власником земельної ділянки по [ADDRESS], Новоселицького району, та не надав суду документа, що посвідчує права власності чи постійного користування земельною ділянкою, та його державною реєстрацією. Згідно з ч.1 ст.120 ЗК України в редакції 2002 року, при переході права власності на будівлю і споруду право власності на земельну ділянку або її частину може переходити на підставі цивільно-правових угод, а право користування - на підставі договору оренди. Суд оцінивши у сукупності викладені докази та правові норми дійшов висновку, що станом на 08.08.2002 року [PERSON] не був власником земельної ділянки на якій був розташований подарований ним житловий будинок, тобто власником землі була сільрада с. Магала, оскільки державний акт на право власності отримав лише 29.08.2002 року. Рішенням сільради с. Магала від 14.07.2010 року оформлено право власності на житловий будинок літер А, сарай літер В, гараж літер Г, літня кухні літер Б, вбиральня літер Д, альтанка літер Е, колодязь №1, огорожа №2,5,6,7,8, №4 басейн, №9 підпірна стінка, що по [ADDRESS], Новоселицького району на [PERSON]. 11.08.2010 року видане свідоцтво на право власності на житловий будинок по [ADDRESS], Новоселицького району на житловий будинок літер А, сарай літер В, гараж літер Г, літня кухні літер Б, вбиральня літер Д, альтанка літер Е, колодязь №1, огорожа №2,5,6,7,8, №4 басейн, №9 підпірна стінка, [PERSON]. Суд вважає, що виданий державний акт порушує права сільради та [PERSON] в частині того, що [PERSON] отримав земельну ділянку на якій розміщений житловий будинок та господарські споруди іншої особи. Відповідно до висновку експерта від №14093 від 04.07.2014 року житловий будинок та господарські споруди які є власністю [PERSON] розміщенні на земельної ділянки площею 0.1247 га.. Суд оцінюючи вище викладене дійшов висновку, що рішення Магальської сільради від 18.05.1995 року яким приватизована безплатно присадибну ділянку для обслуговування житлового будинку і ведення особистого підсобного господарства [PERSON] площею 0.35 га та державний акт на право приватної власності на земельну ділянку площею 0,25 га з кадастровим номером 7323083600:02:001:0632 частково обмежує права сільради розпоряджатися своєю власністю та порушує права [PERSON] вільно користуватися отриманим в дар житловим будинком а тому підлягає частковому скасуванню в частині передачі у власність [PERSON] земельної ділянки площею 0.1247 га. яка перебуває під житловим будинком та господарських споруд розташованих по [ADDRESS], Новоселицького району.. Суд враховуючи викладене дійшов висновку, що рішення виконавчого комітету сільради с. Магала, Новоселицького району від 14.07.2010 року про оформлення права власності на сарай літер В, гараж літер Г, літня кухні літер Б, що по [ADDRESS], Новоселицького району на [PERSON] із заявлених правових підстав не найшло свого підтвердження. Суд вважає, що в задоволенні позовних вимог прокурора слід відмовити за безпідставністю. Згідно з ст..116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають право власності на земельні ділянки, із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом. Суд враховуючи, що на день отримання [PERSON] в дар житлового будинку земельна ділянка площею 0.1247 га. яка перебуває під житловим будинком та господарськими спорудами розташованими по [ADDRESS], Новоселицького району, перебувала у власності органу місцевого самоврядування а решта 0.1411 га землі необхідної для обслуговування житлового будинку суд вважає, що правомірно передано у приватну власність позивачу на підставі рішення Магальської сільради від 18.05.1995 року. Тому суд вважає, що заявлені позовні вимоги [PERSON] в частині визнання за нею права власності на земельну ділянку є неправомірним оскільки питання щодо передачі землі відносяться до компетенції органів місцевого самоврядування. Суд також вважає, що є безпідставним позовна вимога в частині визнання незаконним державного акту на право приватної власності на земельну ділянку площею 0,3473 га виданий [PERSON], 29.08.2002 року, оскільки 15.03.2012 року даний акт втратив юридичну силу на його базі видавалися інші державні акти на право приватної власності на земельну ділянку площею 0,25 га з кадастровим номером 7323083600:02:001:0632 та державний акт на право приватної власності на земельну ділянку площею 0,0973 га з кадастровим номером 7323083600:02:001:0633. Посилання прокурора на відмову у позові [PERSON] за пропуском строку позовної давності суд вважає безпідставним, так як відповідно до п.3 ст.5 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо вдосконалення порядку здійснення судочинства» №4176-VІ від 20 грудня 2011 року, який вступив в законну силу 15 січня 2012 року та яким виключені п.4 ч.1 ст.268 ЦК України, зазначено, що протягом трьох років з дня набрання чинності цим Законом особа має право звернутися до суду з позовом про визнання незаконним правового акта органу державної влади або органу місцевого самоврядування. яким порушено право власності або інше речове право особи. Згідно з ст.. 88 ЦПК України, стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї суми частини позовних вимог, у задоволені яких позивачеві відмовлено. Суд вважає, що витрати понесені [PERSON] в частині сплати судового збору по квитанції від 16.01.2014 року в сумі 487 грн. а.с.143, та витрати на оплату послуг експерта від 05.08.2014 року по прибутковому ордеру №19 в сумі 1680 грн., підлягають стягненню з [PERSON], на користь [PERSON]. Суд вважає, що оскільки прокурор звільнений від сплати судового збору при зверненні до суду з позовом відповідно до п.11 ст.5 Закону України «Про судовий збір» а в задоволенні заявленого позову суд відмовив суд вважає, що відповідно до ч.2 ст.88 ЦПК України, судові витрати компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Outcome: approved