Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-14 00:00:00

Представник позивача КП «Харківські теплові мережі» звернувся до суду з позовною заявою в якій просить стягнути з відповідача на користь КП «Харківські теплові мережі» заборгованість за послуги централізованого опалення та підігріву холодної води для потреб гарячого водопостачання за період з 20.04.2014 року по 31.03.2018 року в розмірі 37576,38 грн., та 3% річних в сумі 1127,49 грн., з урахуванням інфляції в сумі 4942,16 грн., а всього стягнути - 45408,03 грн. та витрати по сплаті судового збору. В обґрунтування своїх вимог представник позивача вказує, що відповідач є споживачем послуг, які надаються КП «Харківські теплові мережі», отримує та користується послугами опалення та гарячого водопостачання за адресою: [ADDRESS] , але за отримані послуги в повному обсязі не сплачує, що привело до утворення заборгованості. Відповідач [PERSON] звернувся до суду із зустрічним позовом до Комунального підприємства «Харківські теплові мережі», в якому після уточнення позовних вимог просить: 1) стягнути з відповідача КП «Харківські теплові мережі» моральну шкоду, яка оцінена позивачем в розмірі 12 870 144,00 грн.; 2) стягнути з представника відповідача КП «Харківські теплові мережі» - Вініцького Миколи Вікторовича моральну шкоду, яка оцінена позивачем в розмірі 357 504,00 грн.; 3) надати йому паспортні дані та ідентифікаційний код представника КП «Харківські теплові мережі» для надання у виконавчу службу для стягнення моральної шкоди; 4) скасувати рішення про видачу судового наказу по справі № 644/2364/17, провадження № 2-н/644/293/17 та не приймати його до уваги про розгляді даної справи. [PERSON] також подавалось заперечення проти позовних вимог, в якому відповідач просить відмовити в задоволенні позову в повному обсязі, визнати заборгованість неіснуючою, а позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню. Крім того, разом з уточненою позовною заявою відповідачем також завлено клопотання про застосування строків позовної давності відповідно до ст. 257 ЦК України, посилаючись на те, що загальний строк позовної давності встановлюється тривалістю в три роки, який пропущений без поважних причин. Представник позивача КП «ХТМ» в судовому засіданні позовні вимоги за первісним позовом підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити. Проти задоволення зустрічного позову відповідача заперечував в повному обсязі у зв`язку з його безпідставністю та необґрунтованістю та просив відмовити в його задоволенні з підстав зазначених в письмових запереченнях та поясненнях. Щодо застосування строків позовної давності заперечував посилаючись на те, що строк позовної давності позивачем не пропущений, оскільки КП «ХТМ» зверталося до суду із заявою про видачу судового наказу, який в подальшому було скасовано, а тому строк позовної давності за період вказаний у позовній заяві було перервано. Представник позивача також зазначає, що від відповідача жодних скарг на якість отриманих послуг не надходило. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог КП «ХТМ» за первісним позовом заперечував в повному обсязі, посилаючись на його необґрунтованість, з підстав зазначених в письмових запереченнях, зокрема у зв`язку зі спливом строків позовної давності. Разом з тим, зазначив, що жодних договорів про надання послуг централізованого опалення та гарячого водопостачання між ним та КП «ХТМ» не укладалось. Позовні вимоги за зустрічним позовом підтримав та просив їх задовольнити посилаючись на підстави зазначені в ньому. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, вислухавши пояснення сторін, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. З матеріалів справи вбачається, що відповідач проживає за адресою: [ADDRESS] . Згідно Закону України «Про житлово-комунальні послуги» та «Правил надання послуг водо -, теплопостачання та водовідведення» позивач надає відповідачу послуги з опалення та гарячого водопостачання. Відповідно до ст. 67 ЖК України, плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Згідно ст. 68 ЖК України, наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги. Згідно ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав ї обов`язків є не тільки договори та інші угоди, але й також заподіяння шкоди іншій особі, придбання або заощадження майна за рахунок іншої особи без достатніх підстав, інші юридичні факти. Цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. Відповідно до п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. В статті 18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630 зазначено, що розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено інший строк. Відповідно до ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг. Не зважаючи на відсутність письмового договору відповідач є споживачем послуг по централізованому теплопостачанню, що КП «ХТМ» як виконавець цих послуг на підставі рішення Харківського міськвиконкому надає в житловому фонді комунальної власності територіальної громади м. Харкова. Багатоквартирні житлові будинки в м. Харкові, в тому числі будинок відповідача, обладнані централізованими системами опалення. Відсутність письмового договору, укладеного між позивачем та відповідачем не є підставою для несплати послуг централізованого водопостачання. Доводи відповідача за первісним позовом про необґрунтованість позову за відсутності договірних відносин між виконавцем комунальних послуг та відповідачем не ґрунтується на законі, оскільки між КП «ХТМ» та відповідачем склались фактичні договірні відносини. Позивач КП «ХТМ» надав та продовжує надавати відповідні послуги, а відповідача користується такими послугами, від них не відмовлявся претензій щодо їх якості не висловлював. Доказів, які б спростовували зазначені обставини відповідачем не надано. Відповідач, порушуючи свої зобов`язання, не сплачував за отримані послуги, що призвело до утворення заборгованості за період з 20.04.2014 року по 31.03.2018 року. Приймаючи до уваги, що відповідач, будучи зобов`язаним своєчасно сплачувати плату за отриманні послуги, в односторонньому порядку припинив виконувати взяті на себе зобов`язання, не погашає заборгованість добровільно. Вищевказане підтверджується також судовим наказом винесеним Орджонікідзевським районним судом м. Харкова від 26.06.2017 року за яким стягнуто з [PERSON] заборгованість за централізоване опалення та гарячу воду у розмірі 21655,66 грн., яка утворилась за період з 20.04.2014 року по 28.02.2017 року, з урахуванням індексу інфляції - 4204,77 грн. та 3 % річних - 680,25 грн. Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 11.08.2017 року судовий наказ від 26.06.2017 року за заявою відповідача [PERSON] скасовано. Згідно ст. 257 Цивільного кодексу України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ст. 264 Цивільного кодексу України позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. На підставі ч. ч. 3, 4 ст. 267 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується судом тільки за заявою сторін у спорі, зробленому до ухвалення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Відповідно до вимог ст. 96 ЦПК України (в редакції чинній до 15.12.2017 року), КП «ХТМ» 20.04.2017 року звернулося до суду за захистом свого права із заявою про видачу судового наказу про стягнення з відповідача [PERSON] заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг, а також враховуючи те, що відповідно до ч. 3 ст. 118 ЦПК України (в редакції чинній до 15.12.2017 року) позовна заява щодо вимог, визначених у ч. 1 ст. 96 цього Кодексу, може бути подана тільки в разі відмови у прийнятті заяви про видачу судового наказу або скасування його судом, суд приходить до висновку, що з цього часу перебіг строку позовної давності був перерваний поданням заяви про видачу судового наказу, та почався заново з поданням даного позову після скасування судового наказу, а тому, порушене право підлягає захисту. Крім того, відповідно до ч.1 ст. 95 ЦПК України (в редакції чинній до 15.12.2017 року), судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених ст. 96 ЦПК України. З матеріалів доданих до позовної заяви вбачається, що рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 09.12.2011 року по справі № 2029/2-2459/11 позовні вимоги КП «ХТМ» до [PERSON] задоволені частково та стягнуто з відповідача заборгованість за опалення і гарячу воду за період з 01.10.2008 року по 30.04.2011 року в сумі 8461,24 грн. Ухвалою апеляційного суду Харківської області від 28.02.2012 року рішення суду першої інстанції залишено без змін. Також рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 28.10.2015 року по справі № 644/2603/15-ц позовні вимоги КП «ХТМ» до [PERSON] задоволені та стягнуто з відповідача заборгованість за послуги централізованого теплопостачання та гарячу воду за період з 01.05.2011 року по 30.04.2014 року в сумі 10304,56 грн. В задоволення позову [PERSON] до КП «ХТМ» про захист прав споживачів, стягнення матеріальної та моральної шкоди відмовлено. Рішенням апеляційного суду Харківської області від 18.02.2016 року рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкові від 28.10.2015 року змінено та стягнуто з [PERSON] на користь КП «ХТМ» заборгованість за період з 01.07.2011 року по 30.04.2014 року в сумі 10017,29 грн. В іншій частині позовних вимог рішення суду першої інстанції залишено без змін. З викладеного вище вбачається, що відповідач, як наймач житлової квартири в багатоквартирному житловому будинку,протягом тривалого періоду не сплачує за отримані послуги за централізоване опалення та гарячу воду, які надаються виконавцем централізованого опалення та підігріву гарячої води КП «ХТМ». Згідно розрахунку заборгованості, який наданий КП «Харківські теплові мережі», відповідач має заборгованість за послуги централізованого опалення та підігріву холодної води для потреб гарячого водопостачання за період з 20.04.2014 року по 31.03.2018 року в розмірі 37576,38 грн., та 3% річних в сумі 1127,49 грн., з урахуванням інфляції в сумі 4942,16 грн., а всього - 45408,03 грн. Період вказаний у позовній заяві заявлений з урахуванням періоду за яким скасовано судовий наказ. Разом з тим, враховуючи що рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 28.10.2015 року по справі № 644/2603/15-ц з урахуванням рішення апеляційного суду Харківської області від 18.02.2016 року з відповідача [PERSON] стягнуто заборгованість послуги централізованого теплопостачання та гарячу воду за період з 01.07.2011 року по 30.04.2014 року, суд приходить до висновку, що за даним позовом з відповідача підлягає стягненню заборгованість за період з 01.05.2014 року по 31.03.2018 року. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги за первісним позовом підлягають частковому задоволенню та з відповідача необхідно стягнути заборгованість за послуги централізованого опалення та підігріву холодної води для потреб гарячого водопостачання з урахуванням строків позовної давності за період з 01.05.2014 року по 31.03.2018 року в розмірі 37371,24 грн., та 3% річних в сумі 1101,48 грн., з урахуванням інфляції в сумі 4831,69 грн., а всього стягнути - 43304,41 грн. Щодо позовних вимог заявлених за зустрічним позовом [PERSON] про захист прав споживачів та відшкодування шкоди, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги не підлягають задоволенню. Зокрема, відповідачем за первісним позовом [PERSON] не надано жодних доказів того, що ним подавалися скарги на якість наданих КП «ХТМ» послуг централізованого опалення та підігріву холодної води для потреб гарячого водопостачання. Разом з тим, позивачем за зустрічним позовом [PERSON] не надано суду жодних доказів щодо порушення його прав як споживача з боку КП «ХТМ», а також спричинення позивачем та представником позивача КП «ХТМ» - Вініцьким М.В . матеріальної чи моральної шкоди. Щодо отримання КП «ХТМ» персональних даних відповідача [PERSON] , суд вважає за необхідне зазначити наступне. Відповідно до положень ч. 3 ст. 175 ЦПК України при подання позовної заяви позивач повинен зазначити, зокрема повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові - для фізичних осіб) сторін та інших учасників справи, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштовий індекс, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України (для юридичних осіб, зареєстрованих за законодавством України), а також реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта для фізичних осіб - громадян України (якщо такі відомості позивачу відомі), відомі номери засобів зв`язку, офіційної електронної адреси та адреси електронної пошти. Таким чином, позивач при поданні позовної заяви повинен зазначити всі відомі йому дані про відповідача. Вказані дані про відповідача, позивачу могли стати відомими з попередніх цивільних справ за позовом КП «ХТМ» до [PERSON] по яким ухвалені судові рішення. Крім того, ст. 11 Закону України «Про захист персональних даних» визначає, що підставами виникнення права на використання персональних даних окрім згоди фізичної особи на обробку її персональних даних є дозвіл на обробку персональних даних, наданий володільцю бази персональних даних відповідно до закону виключно для здійснення його повноважень. Частиною 5 ст. 6 Закону України «Про захист персональних даних» передбачено обробка персональних даних повинна здійснюватися для конкретних і законних цілей, визначених за згодою суб`єкта персональних даних, або у випадках, передбачених законами України в порядку встановленому законодавством. Враховуючи вище викладене, отримання від суб`єктів персональних даних письмової згоди на обробку їх персональних даних в процесі споживання такими суб`єктами житлово - комунальних послуг не є обов`язковим, оскільки дозвіл на обробку її персональних даних виконавцем або виробником відповідних послуг, наданий законом виключно для здійснення його повноважень. Відповідно до ч. 1, ч. 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Враховуючи вище викладене, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні зустрічного позову [PERSON] у зв`язку з його не обгрунтованістю та не наданням відповідних доказів, на які позивач посилається в обгрунтування своїх позовних вимог. Розподіл судових витрат суд вирішує в порядку ст. 141 ЦПК України та Закону України «Про судовий збір». Відповідно до ч. 2 ст. 164 ЦПК України у разі відмови у видачі судового наказу або в разі скасування судового наказу внесена сума судового збору стягувачу не повертається. У разі пред`явлення стягувачем позову до боржника у порядку позовного провадження сума судового збору, сплаченого за подання заяви про видачу судового наказу, зараховується до суми судового збору, встановленої за подання позовної заяви. Таким чином, суд приходить до висновку, що з відповідача необхідно стягнути на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви в розмірі 962,00 грн. та за подання заяви про видачу судового наказу в розмірі 800,00 грн., а всього - 1762,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial