Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-11 00:00:00

Прокурор звернувся до суду з позовом до відповідачів про визнання недійсним наказу Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області від 18 липня 2017 року №22-15030-СГ, яким затверджено проект землеустрою та надано у власність [PERSON] земельну ділянку площею 2 га, кадастровий номер 6821287800:04:009:0008, для ведення особистого селянського господарства із земель сільськогосподарського призначення, що розташована за межами населених пунктів Старопісочнянської сільської ради Городоцького району Хмельницької області; витребування у [PERSON] на користь держави вказаної земельної ділянки; скасування у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запису про державну реєстрацію прав на земельну ділянку кадастровий номер 6821287800:04:009:0016; скасування у поземельній книзі запису про державну реєстрацію земельної ділянки кадастровий номер 6821287800:04:009:0016 та поновлення запису про державну реєстрацію земельної ділянки 6821287800:04:009:0008. В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що [PERSON] на час отримання зазначеної земельної ділянки використав своє право на безоплатне отримання у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства в межах норм безоплатної передачі земельних ділянок, а тому вищевказаний наказ підлягає визнанню недійсним та, у зв`язку з цим, на користь держави слід витребувати спірну земельну ділянку. Крім того, вказував, що [PERSON] об`єднав належні йому земельні ділянки, в тому числі земельну ділянку з кадастровим номером 6821287800:04:009:0008. Відновлення державної реєстрації спірної земельної ділянки у Державному земельному кадастрі є умовою захисту прав держави. В судовому засіданні прокурор позовні вимоги підтримав, просив задовольнити. Представник Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області в судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи за його відсутності, а також подав відзив, в якому проти задоволення позову заперечив. [PERSON] , [PERSON] належним чином, у відповідності до вимог п.2 ч.7 ст.128 ЦПК України, повідомлені про дату, час і місце судового засідання, в судове засідання не з`явилися, про причини неявки не повідомили, будь-яких заяв, клопотань на адресу суду не подали, а тому суд вирішив розгляд справи проводити за їх відсутності. Суд, заслухавши пояснення прокурора, дослідивши надані по справі письмові докази в їх сукупності, дійшов висновку, що позов слід задоволити з наступних мотивів. Судом встановлено, що відповідно до наказу Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області № 22-9302-СГ від 17 травня 2017 року надано у власність [PERSON] земельну ділянку площею 2,0000 га (кадастровий номер 6825884400:04:023:0133) із земель сільськогосподарського призначення державної власності, розташовану на території Москалівської сільської ради Ярмолинецького району Хмельницької області. Ця обставина підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна № 174952031 від 24 липня 2019 року (а.с. 23-30). 23 березня 2017 року [PERSON] звернувся до Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області із заявою про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки сільськогосподарського призначення державної власності орієнтовною площею 2,0 га з метою подальшої передачі безоплатно у власність для ведення особистого селянського господарства за межами населених пунктів Старопісочанської сільської ради Городоцького району Хмельницької області. При цьому повідомив, що правом на безоплатну приватизацію земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства не скористався (а.с. 77). Згідно наказу Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області № 22-15030-СГ від 18 липня 2017 року затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства [PERSON] , що розташована за межами населених пунктів Старопісочанської сільської ради Городоцького району Хмельницької області. Надано у власність [PERSON] земельну ділянку площею 2,0 га (кадастровий номер 6821287800:04:009:0008) для ведення особистого селянського господарства із земель сільськогосподарського призначення державної власності за межами населених пунктів Старопісочанської сільської ради Городоцького району Хмельницької області (а.с. 74). З долученої до матеріалів справи Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 24 липня 2019 року вбачається, що [PERSON] зареєстрував 25 липня 2017 р. право власності на спірну земельну ділянку, будучи власником земельної ділянки з кадастровим номером 6825884400:04:023:0133, передану йому безоплатно. Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Згідно із ч. 1 ст. 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають право власності та право користування земельними ділянками із земель державної та комунальної власності за рішеннями органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Відповідно до ч. 3 ст. 116 ЗК України безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян проводиться у разі: а) приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; б) одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; в) одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом. Згідно припису ч. 4 ст. 116 ЗК України передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених цим Кодексом, проводиться один раз по кожному виду використання. Відповідно до ч. 1 ст. 121 Земельного кодексу України громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності для ведення особистого селянського господарства - не більше 2 гектара. Отже, станом на 25 липня 2017 року (набуття у власність земельної ділянки площею з кадастровим номером 6821287800:04:009:0008) у власності [PERSON] перебувала земельна ділянка з кадастровим номером 6825884400:04:023:0133, котра була йому надана безоплатно із земель державної власності, а, отже, він скористався своїм правом, передбаченим ст.116 ЗК України, повторно, з порушенням визначеного земельним законодавством порядку. Пунктом «г» ч. 3 ст. 152 ЗК України передбачено, що захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування. Таким чином, враховуючи, що [PERSON] реалізував право на безоплатне одержання у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства більше одного разу за цим видом використання, суд дійшов висновку, що наказ Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області №22-15030-СГ від 18 липня 2017 року, яким затверджено проект землеустрою та надано у власність [PERSON] земельну ділянку площею 2 га, кадастровий номер 6821287800:04:009:0008, для ведення особистого селянського господарства із земель сільськогосподарського призначення, що розташована за межами населених пунктів Старопісочанської сільської ради Городоцького району Хмельницької області, прийнятий із порушенням вимог ч. 4 ст. 116 ЗК України, у зв`язку з чим такий наказ слід визнати недійсним. Щодо вимог прокурора про витребування у [PERSON] спірної земельної ділянки суд дійшов до наступних висновків. Ч. 1 ст. 387 ЦК України визначено, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. За змістом ч. 1 ст. 330 ЦК України якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього. Згідно з ч. 1 ст. 388 ЦК України якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п. 10 постанови від 6 листопада 2009 року №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», норма частини першої статті 216 ЦК не може застосовуватись як підстава позову про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, яке було відчужене третій особі. Не підлягають задоволенню позови власників майна про визнання недійсними наступних правочинів щодо відчуження цього майна, які були вчинені після недійсного правочину. У цьому разі майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача - з підстав, передбачених частиною першою статті 388 ЦК. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] набув право власності на спірну земельну ділянку незаконно та не мав права відчужувати її . Проте, [PERSON] за договором купівлі-продажу від 03 серпня 2017 року відчужив земельну ділянку з кадастровим номером 6821287800:04:009:0008 [PERSON] , що підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 27 липня 2019 року (а.с.25-26). Таким чином, суд вважає, що вказана земельна ділянка вибула з державної власності поза волею власника та може бути витребувана у [PERSON] як у добросовісного набувача. При цьому суд згідно з положеннями статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» враховує практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Так, відповідно до практики ЄСПЛ (рішення ЄСПЛ у справах «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції» від 23 вересня 1982 року, «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства» від 21 лютого 1986 року, «Щокін проти України» від 14 жовтня 2010 року, «Сєрков проти України» від 7 липня 2011 року, «Колишній король Греції та інші проти Греції» від 23 листопада 2000 року, «Булвес» АД проти Болгарії» від 22 січня 2009 року, «Трегубенко проти України» від 2 листопада 2004 року, «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року) напрацьовано три критерії, які слід оцінювати на предмет сумісності заходу втручання в право особи на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу, а саме: чи є втручання законним; чи переслідує воно «суспільний», «публічний» інтерес; чи є такий захід (втручання в право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям. ЄСПЛ констатує порушення статті 1 Першого протоколу, якщо хоча б одного критерію не буде додержано. Критерій законності означає, що втручання держави у право власності особи повинно здійснюватися на підставі закону - нормативно-правового акту, що має бути доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним у питаннях застосування та наслідків дії його норм. Втручання держави в право власності особи є виправданим, якщо воно здійснюється з метою задоволення «суспільного», «публічного» інтересу, при визначенні якого ЄСПЛ надає державам право користуватися «значною свободою (полем) розсуду». Втручання держави в право на мирне володіння майном може бути виправдане за наявності об`єктивної необхідності у формі суспільного, публічного, загального інтересу, який може включати інтерес держави, окремих регіонів, громад чи сфер людської діяльності. Принцип «пропорційності» передбачає, що втручання в право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно з національним законодавством і в інтересах суспільства, буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу, якщо не було дотримано справедливої рівноваги (балансу) між інтересами держави (суспільства), пов`язаними з втручанням, та інтересами особи, яка так чи інакше страждає від втручання. «Справедлива рівновага» передбачає наявність розумного співвідношення (обґрунтованої пропорційності) між метою, що передбачається для досягнення, та засобами, які використовуються. Необхідний баланс не буде дотриманий, якщо особа несе «індивідуальний і надмірний тягар». На думку суду, з огляду на характер спірних правовідносин, установлені судом обставини та застосовані правові норми, не вбачається невідповідності заходу втручання держави в право власності [PERSON] критеріям правомірного втручання в право особи на мирне володіння майном, так і порушення принципу пропорційності, котрі сформовані у сталій практиці ЄСПЛ. Так, статтями 13, 14 Конституції України визначено, що земля є об`єктом права власності Українського народу, від імені якого права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією. Земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. Таким чином, земля як основне національне багатство, що перебуває під особливою охороною держави, є об`єктом права власності Українського народу, а органи державної влади здійснюють права власника від імені народу, в тому числі й тоді, коли приймають рішення щодо розпорядження землями державної власності. Прийняття рішення про передачу земель державної власності в приватну власність із земель державної власності позбавляє Український народ загалом (стаття 13 Конституції України) правомочностей власника землі в тому обсязі, який дозволяє її статус як землі державної власності. В цьому контексті в сфері земельних правовідносин важливу роль відіграє конституційний принцип законності набуття та реалізації права власності на землю в поєднанні з додержанням засад правового порядку в Україні, відповідно до яких органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (статті 14, 19 Конституції України). Отже правовідносини, пов`язані з вибуттям земель із державної власності, становлять «суспільний», «публічний» інтерес, а незаконність (якщо така буде встановлена) рішення органу виконавчої влади, на підставі якого земельна ділянка вибула з державної власності, такому суспільному інтересу не відповідає. Судом встановлено, що [PERSON] незаконно отримав земельну ділянку з кадастровим номером 6821287800:04:009:0008 та відчужив її за договором купівлі-продажу. За таких обставин «суспільним», «публічним» інтересом звернення прокурора до суду з вимогою витребування спірної земельної ділянки з володіння [PERSON] є задоволення суспільної потреби у відновленні законності при вирішенні суспільно важливого та соціально значущого питання - безоплатної передачі у власність громадянам земельних ділянок сільськогосподарського призначення із земель державної власності, а також захист суспільних інтересів загалом, права власності на землю Українського народу. «Суспільний», «публічний» інтерес полягає у відновленні правового порядку в частині відновлення становища, яке існувало до порушення права власності Українського народу на землю, захист такого права шляхом повернення в державну власність землі, що незаконно вибула з такої власності. Крім того, згідно з практикою ЄСПЛ ( рішення від 8 липня 1986 року в справі «Літгоу та інші проти Сполученого Королівства») одним із елементів дотримання принципу «пропорційності» при втручанні в право особи на мирне володіння майном є надання їй справедливої та обґрунтованої компенсації. У справах «Рисовський проти України» (рішення від 20 жовтня 2011 року, заява № 29979/04), «Кривенький проти України» (рішення від 16 лютого 2017 року, заява № 43768/07), пов`язаних із земельними правовідносинами, ЄСПЛ, встановивши порушення статті 1 Першого протоколу, зазначив про право добросовісного власника на відповідну компенсацію чи інший вид належного відшкодування у зв`язку з позбавленням права на землю. Щодо вимог про скасування державної реєстрації права власності [PERSON] на земельну ділянку з кадастровим номером 6821287800:04:0090016:, запису у поземельній книзі про державну реєстрацію цієї земельної ділянки та поновлення запису про державну реєстрацію земельної ділянки, кадастровий номер 6821287800:04:009:0008, суд вважає, що вони також підлягають задоволенню. Відповідно до ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Статтею 152 Земельного Кодексу України передбачено, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Згідно ст.16 Закону України «Про державний земельний кадастр» земельній ділянці, відомості про яку внесені до Державного земельного кадастру, присвоюється кадастровий номер. Кадастровий номер земельної ділянки є її ідентифікатором у Державному земельному кадастрі. Система кадастрової нумерації земельних ділянок є єдиною на всій території України. Кадастровий номер скасовується лише у разі скасування державної реєстрації земельної ділянки. Зміна власника чи користувача земельної ділянки, зміна відомостей про неї не є підставою для скасування кадастрового номера. Ч. 1 ст.24 цього Закону визначено, що державна реєстрація земельної ділянки здійснюється при її формуванні шляхом відкриття Поземельної книги на таку ділянку. Підстави для скасування державної реєстрації визначені ч.10 ст.24 Закону України «Про державний земельний кадастр», зокрема у разі поділу чи об`єднання земельних ділянок. Ведення Поземельної книги врегульовано ст.25 цього Закону та Порядком ведення державного земельного кадастру, затвердженого постановою КМ України від 17 жовтня 2012 року №1051. Відповідно до ч.1 ст.25 Закону України «Про державний земельний кадастр» поземельна книга є документом Державного земельного кадастру, який містить такі відомості про земельну ділянку: а) кадастровий номер; б) площа; в) місцезнаходження (адміністративно-територіальна одиниця); г) склад угідь; ґ) цільове призначення (категорія земель, вид використання земельної ділянки в межах певної категорії земель); д) нормативна грошова оцінка; е) відомості про обмеження у використанні земельної ділянки; є) відомості про межі частини земельної ділянки, на яку поширюється дія сервітуту, договору суборенди земельної ділянки; ж) кадастровий план земельної ділянки; з) дата державної реєстрації земельної ділянки; и) інформація про документацію із землеустрою, на підставі якої здійснена державна реєстрація земельної ділянки, а також внесені зміни до цих відомостей; і) інформація про власників (користувачів) земельної ділянки відповідно до даних про зареєстровані речові права у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно; ї) дані про бонітування ґрунтів. Згідно ч.2, 4 ст.25 цього Закону поземельна книга відкривається одночасно з державною реєстрацією земельної ділянки. Поземельна книга закривається у разі скасування державної реєстрації земельної ділянки. Відповідно до п.60 Порядку запис у Поземельній книзі скасовується (поновлюється) Державним кадастровим реєстратором на підставі рішення суду. Судом встановлено, що 06 березня 2018 року внесено відомості до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно щодо об`єднання об`єктів нерухомого майна - земельних ділянок, належних [PERSON] , серед яких земельна ділянка з кадастровим номером 6821287800:04:009:0008, право власності на яке набуто [PERSON] з порушенням вимог закону. Аналізуючи вищевикладене, суд погоджується із позивачем щодо обраного ним способу захисту порушених прав, оскільки наявність запису про реєстрацію земельної ділянки із кадастровим номером 6821287800:04:009:0016, до складу якої входить незаконно отримана земельна ділянка, унеможливлює поновлення прав держави щодо земельної ділянки з кадастровим номером 6821287800:04:009:0008. Враховуючи викладене, з метою захисту прав держави на земельну ділянку з кадастровим номером 6821287800:04:009:0008, суд дійшов висновку про необхідність скасування у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно запис №25180252 від 06 березня 2018 року про державну реєстрацію права власності [PERSON] на земельну ділянку з кадастровим номером 6821287800:04:009:0016, скасування у поземельній книзі запису про державну реєстрацію цієї земельної ділянки у Державному земельному кадастрі та поновлення у Державному земельному кадастрі запису про державну реєстрацію земельної ділянки з кадастровим номером 6821287800:04:009:0016. При вирішенні спору суд, застосовуючи принцип диспозитивності, був позбавлений можливості вирішити питання про надання [PERSON] компенсації в зв`язку з витребуванням земельної ділянки, що не позбавляє останню можливості звернутися до суду з відповідним позовом. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі наведеного, суд вважає за необхідне стягнути з Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області та [PERSON] на користь прокуратури Хмельниької області судовий збір в розмірі по 2401,25 грн. з кожного, а з [PERSON] - 4802,5 грн. Враховуючи, що прокурор звернувся до суду з заявою про забезпечення даного позову до пред`явлення даного позову , сплативши при цьому судовий збір в сумі 960,50 грн., наявність клопотання прокурора про повернення судового збору, суд вважає, що у відповідності до вимог п.1 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» прокуратурі Хмельницької області слід повернути судовий збір в сумі 960,50 грн., оскільки судовий збір внесений в більшому розмірі.

Outcome: approved