Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-09 00:00:00

представник позивача звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості, мотивуючи її тим, що відповідно до укладеної Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до умов та Правил надання продукту кредитних карт від 08.01.2013 року відповідач отримав кредит у розмірі 9201,05 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 10% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Погашення заборгованості здійснювалось в наступному порядку, а саме, починаючи з 1 по 25 число кожного місяця, відповідач надає позивачу грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана генеральна угода разом з умовами надання банківських послуг, правилами користування платіжною карткою, тарифами складає між ним та банком кредитний договір, підтверджується підписом у заяві. При укладені Договору сторони досягли усіх істотних домовленостей щодо порядку та умов виконання кредитного зобов»язання. В ст. 599 ЦК України зазначено, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Згідно статей 526, 527, 530 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. У порушення зазначених норм закону та умов договору відповідач зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконав, у зв'язку з чим, станом на 11.02.2014 року має заборгованість 16681,30 грн., яка складається з: 9301,05 грн. - заборгованість за кредитом; 1033,44 грн. - заборгованість по процентах за користування кредитом; 5076,27 грн.- штраф відповідно до п.2.2 Генеральної угоди; 500, 00 - штраф (фіксована частина); 770,54 - штраф (процентна складова). У судове засідання представник позивача, не з»явився, через електронну пошту надіслав заяву від 16.06.2014 року за №ЕП-308/14-Вх про розгляд справи у його відсутності, вказав, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі, проти заочного рішення не заперечив. Відповідач [PERSON] у судове засідання на розгляд справи не з'явився по невідомій суду причині, хоча про час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення від 15.04.2014 року за №1950000685951 та оголошення про виклик до суду на розгляд справи, яке було розміщено в газеті «Урядовий кур»єр»» від 04.06.2014 року, в №99, причину своєї неявки суду не повідомив, як і не надіслав заяв чи то клопотань про розгляд справи у його відсутності або перенесення розгляду. На виконання вимог ч. 3 ст. 122 ЦПК України, судом було направлено запит до Управління Державної міграційної служби України в Черкаській області щодо реєстрації місця проживання відповідача по справі. Згідно отриманої відповіді, відповідач [PERSON] знятим з реєстрації не значиться. Згідно ст. 74 ЦПК України, судові повістки про виклик зі зворотнім повідомленням направлялись за зареєстрованим у вставленому законом порядку місцем проживання фізичної особи - відповідача. У разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за такою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином. У разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Як вбачається із наданої до суду представником позивача заяви від 16.06.2014 року за №ЕП-308/14-Вх., він не заперечує проти винесення заочного рішення по справі. З огляду на вище викладене, дослідивши заяву представника позивача, поштове повідомлення на адресу відповідача, суд визнав за можливе розглянути справу за відсутності представника позивача та відповідача на підставі наявних у ній доказів, ухваливши рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Відповідно до п.1.1.3.2.11 Умов та правил позивач має право проводити договірне списання з усіх відкритих в банку рахунків клієнта в погашення кредитної заборгованості клієнта і третіх осіб, за кредитами, в яких Клієнт є поручителем, а також будь-яку іншу заборгованість, яка виникла у клієнта, зважаючи на невиконані зобов»язання перед банком. Як вбачається з матеріалів справи, відповідач своєчасно не надав позивачу грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов Договору, що має відображення у Розрахунку заборгованості за договором (а.с.11). Таким чином, у порушення умов кредитного договору, відповідач зобов»язання за зазначеним договором не виконав. Предметом вимоги позивача є порушення відповідачем у справі вимог ст.ст.509, 526, 530, 527, 610,611,1054 ЦК України та відшкодування понесених судових витрат. Правові відносини, які склалися між позивачем та відповідачем, на думку суду, підпадають під вид цивільно-правових відносин - зобов»язання і є зобов'язальними та регулюються нормами ЦК України. Зобов'язання, згідно до ст. 509 Цивільного Кодексу України, є правовідношення, в якому одна сторона (божник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, сплатити гроші) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку, що ґрунтується на засадах добровільності, розумності та справедливості. При цьому, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться - ст. 526 ЦК України, в строки, що вказані у зобов'язанні - ст. 530 ЦК України. Боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту, ст. 527 ЦК України. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Статті 610, 611 ЦК України, зазначають, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання, і за порушення зобов'язання настають правові наслідки встановлені договором або законом. Згідно ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Відповідно до ст. 599 ЦК України, зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до змісту ч.1 ст1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом; розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Відповідно до ч.1 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов»язання. Відповідно до положень ч.1,2 ст.614 ЦК України особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом; особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання; відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов'язання. Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, [PERSON], відповідач по справі, звернувся 08 січня 2013 року до ПАТ КБ «ПриватБанк» м.Дніпропетровськ, позивача по справі, та уклавши Генеральну угоду про надання кредиту, 08 січня 2013 року отримав кредит у розмірі 9301,05 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 10% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом протягом 12 місяців, тобто з 08.01.2013 року по 31.01.2014 року. Між сторонами укладено договір, що складається із Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до умов та Правил надання продукту кредитних карт від 08.01.2013 року, де передбачено термін дії даного договору, сплату відсотків за користування кредитом, який позивачем був виконаний. Відповідач зобов'язання щодо повернення кредиту належним чином не виконує, і відповідно до розрахунку заборгованості, що наданий позивачем, станом 11.02.2014 року має заборгованість 16681,30 грн., яка складається з: 9301,05 грн. - заборгованість за кредитом; 1033,44 грн. - заборгованість по процентах за користування кредитом; 5076,27 грн.- штраф відповідно до п.2.2 Генеральної угоди; 500, 00 - штраф (фіксована частина); 770,54 - штраф (процентна складова). Враховуючи те, що у зв'язку із розглядом справи в суді позивач, поніс судові витрати в розмірі 243,60 грн., а саме, сплатив судовий збір, суд стягує вищенаведені витрати у повному обсязі, на користь позивача, згідно до ст. 88 ЦПК України - стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, так як, вважає їх підтвердженими у відповідності із цивільно - процесуальним законодавством України. Позов підтверджується: копією статуту ПАТ КБ «ПриватБанк» м.Дніпропетровськ, копією банківської ліцензії №22 від 05.10.2011 року, копією свідоцтва про державну реєстрацію юридичної особи серії А01 №054809, копією довідки АА №241170 з єдиного Державного реєстру підприємств та організацій України, копією паспорта [PERSON], копією заяви [PERSON], копією умов та правил надання банківських послуг, копією розрахунку заборгованості за кредитним договором від 11.02.2014 року. На підставі наведеного та

Outcome: approved