Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-04 00:00:00

Прокурор м.Кіровограда в порядку ч.2 ст.45 ЦПК України звернуся до суду з позовом до [PERSON] міської ради, [PERSON], в якому просив: визнати недійсними п.п.4-6 рішення [PERSON] міської ради №2469 від 03 вересня 2009 року «Про передачу громадянам земельних ділянок у власність по вул.Чорноморській»; визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯИ №790224, виданий 30 серпня 2010 року [PERSON], зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі №011039100387; визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯИ №790225, виданий 30 серпня 2010 року [PERSON], зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі №011039100388; зобовязати [PERSON] повернути [PERSON] міській раді земельну ділянку площею 1 000 кв.м з кадастровим номером 3510100000:45:372:0011, грошова оцінка якої складає 177 964 грн. 95 коп. та земельну ділянку площею 1 200 кв.м, з кадастровим номером 3510100000:45:372:0012, грошова оцінка якої складає 1 619 грн. 32 коп., шляхом складання акту приймання-передачі. На обгрунтування позовних вимог зазначено, що рішенням [PERSON] міської ради «Про надання згоди на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок по вул.Чорноморській» від 16.09.2008 року №1302 надано згоду на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки громадянам міста Кіровограда у власність по вул.Чорноморській для будівництва та обслуговування жилих будинків, господарських будівель та споруд (присадибні ділянки) та для ведення садівництва за рахунок земель житлової та громадської забудови, що перебувають у запасі згідно з додатком, з яким, серед інших громадян, відповідачу [PERSON] надано згоду на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки площею 1 000 кв.м для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка) та 1 200 кв.м для ведення садівництва в районі вул.Чорноморської у м.Кіровограді. Пунктом 4 рішення [PERSON] міської ради від 03 вересня 2009 року №2469 «Про передачу громадянам земельних ділянок у власність по вул.Чорноморській» відповідачу [PERSON] було затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність площею 2 200 кв.м. Пунктами 5, 6 зазначеного рішення передано [PERSON] у власність земельні ділянки площею 1 000 кв. м. та 1 200 кв.м. відповідно. На підставі зазначеного рішення, [PERSON] отримала державні акти на право власності на земельні ділянки серії ЯИ №№790224 та 790225 від 30 серпня 2010 року. Прокурор м.Кіровограда вважає зазначені п.п.4-6 рішення [PERSON] міської ради №2469 від 03 вересня 2009 року незаконними та такими, що підлягають скасуванню, виходячи з наступного. Зокрема, управлінням містобудування та архітектури [PERSON] міської ради від 12 серпня 2009 року надано висновок №3615 до проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок в власність по вул.Чорноморській у м.Кіровограді, та погоджено проект землеустрою за умови внесення змін в містобудівну документацію (генеральний план м.Кіровограда). Відповідно до Генерального плану м.Кіровограда, що затверджений рішенням [PERSON] міської ради від 12 вересня 2000 року №627, землі в районі вул.Чорноморської в м.Кіровограді, в т.ч спірні земельні ділянки, віднесено до території зелених насаджень загального користування, про що свідчить інформація [PERSON] міської ради від 05 вересня 2014 року та відповідне викопіювання з генерального плану м.Кіровограда. В свою чергу, зміни до містобудівної документації (генерального плану м.Кіровограда) стосовно вищезазначених земельних територій не вносилися, будь-яких рішень щодо змін функціонального призначення спірної земельної ділянки, зміни її цільового призначення [PERSON] міською радою не приймалося, тобто, земельні ділянки, по вул.Чорноморській у м.Кіровограді, які передані у приватну власність [PERSON], відносяться до земель загального користування населеного пункту, та відповідно до ч.4 ст.83 ЗК України не можуть передаватися у приватну власність. На сьогоднішній час відповідно до Плану зонування території м.Кіровограда, затвердженого рішенням [PERSON] міської ради №2456 від 17 вересня 2013 року, спірні земельні ділянки знаходяться в рекреаційних зонах активного відпочинку, тим самим використання їх для будівництва будівель і споруд, а також для ведення садівництва, суперечить містобудівній документації. Крім того, прокурор м.Кіровограда зазначив, що, оскільки державні акти на право власності на земельні ділянки серії ЯИ №790224 та №790225 видано на підставі рішення органу місцевого самоврядування, яке визнається недійсним, і яке, відповідно, не створює юридичних наслідків, державні акти, видані на підставі рішення, також є недійсними та підлягають скасуванню. Окрім того, відповідач [PERSON] зобовязана повернути [PERSON] міській раді земельні ділянки з кадастровими номерами №3510100000:45:372:0011, грошова оцінка якої складає 177 964 грн. 95 коп. та №3510100000:45:372:0012, грошова оцінка якої складає 1 619 грн. 32 коп. Прокурор прокуратури м.Кіровограда під час судового розгляду справи позовні вимоги підтримала з підстав, зазначених у позові, просила позов задовольнити. Додатково зазначила, у звязку з поданими відповідачем [PERSON] письмовими запереченнями на позов, що прокурор звернувся з позовом в інтересах держави, зазначивши при цьому про відсутність у Держсільгоспінспекції в Кіровоградській області (органу, який здійснює державний контроль за використанням і охороною земель усіх категорій та форм власності на території Кіровоградської області) повноважень на звернення до суду, тим самим прокурор набув статусу позивача у даній справі. Крім того, Держсільгоспінспекцією в Кіровоградській області на вимогу прокуратури міста було проведено обстеження земельних ділянок з кадастровими номерами 3510100000:45:372:0009 -3510100000:45:373:0032, на підставі чого складено акт обстеження від 16 вересня 2014 року №290. Окрім того, зазначив, що прокурором не пропущено строк звернення з позовом до суду з тих підстав, що за результатами опрацювання даних публічної кадастрової карти України з метою проведення перевірки в порядку нагляду за додержанням та застосуванням земельного законодавства [PERSON] міською радою відповідно до вимог ст.21 Закону України «Про прокуратуру» прокурором міста винесено постанову про проведення перевірки в порядку нагляду за додержанням та застосуванням законів від 02 вересня 2014 року. В подальшому, під час проведення перевірки виявлено порушення вимог земельного законодавства при передачі [PERSON] міською радою у власність земельних ділянок з кадастровими номерами 3510100000:45:372:0009-3510100000:45:373:0032, до складу яких входять і земельні ділянки, що є предметом спору, що і стало підставою для предявленняпрокурором зазначеного позову. Тим самим, прокурор міста Кіровограда про порушення законності при передачі спірних земельних ділянок у власність, що слугували підставою для предявлення позову, дізнався лише у 2014 році при проведенні зазначеної вище перевірки в порядку прокурорського нагляду за додержанням та застосуванням законів у [PERSON] міській раді. До проведення перевірки та винесення постанови про її проведення, тобто до 02 вересня 2014 року, прокурору не було та не могло бути відомо про порушення закону при прийнятті рішення [PERSON] міською радою за №2469 від 03.09.2009 року, так як із самого змісту рішення, без проведення відповідних перевірочних дій, не можливо зробити висновок про порушення, допущені органом місцевого самоврядування при прийнятті рішення. Більш того, на позовну вимогу про визнання незаконнимм оскаржуваного пункту рішення [PERSON] міської ради позовна давність, встановлена ст.257 ЦК України, не поширюється взагалі. Представник [PERSON] міської ради в судове засідання не зявився, повідомлений належним чином про час та місце судового розгляду справи, в порядку ч.2 ст.158 ЦПК України 18 грудня 2014 року подав заяву про розгляд справи за його відсутності. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявилася, повідомлена належним чином про час та місце судового розгляду справи, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення 05 травня 2015 року, причини не явки суду не відомі. Крім того, відповідач [PERSON] направила на адресу суду письмові заперечення, в яких заперечила проти позовних вимог та просила відмовити прокурору м.Кіровограда в їх задоволенні. На обгрунтування заперечень зазначила, що прокурором не зазначено, в чому полягає порушення інтересів держави та необхідність їх захисту, не наведені правові підстави звернення до суду в інтересах Державної інспекції сільського господарства в Кіровоградській області, відсутнє правове обгрунтування позовних вимог щодо визнання недійсним рішення та державних актів з огляду на те, що цивільним кодексом України визначено вичерпний перелік підстав визнання недійсності правочинів. Крім того, відповідач зазначала, що на час прийняття спірного рішення, План зонування міста Кіровограда був відсутній, окрім того, прокурором м.Кіровограда було пропущено строк позовної давності та не подано відповідного клопотання про поновлення такого строку. На час прийняття [PERSON] міською радою спірного рішення земельні ділянки перебували у запасі, а відтак твердження прокурора про те, що зазначені земельні ділянки мали статус земель загального користування не підтверджується відповідними доказами. Більш того, не грунтуються на вимогах чинного законодавства України і вимоги прокурора м.Кіровограда щодо зобовязання повернути [PERSON] міській раді земельні ділянки шляхом складання акту приймання-передачі. Заслухавши пояснення прокурора прокуратури м.Кіровограда, приймаючи до уваги письмові заперечення на позов відповідача [PERSON], дослідивши докази по справі в їх сукупності, зясувавши підстави та предмет позову, характер спірних правовідносин, виходячи з положень ст.10 та ст.11 ЦПК України, за якими цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які мають рівні права щодо подання доказів та доведення перед судом їх переконливості, при цьому суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі доказів сторін, суд вважає, що вимоги прокурора м.Кіровограда є обгрунтованими такими, що грунтуються на положеннях Закону, що регулює спірні правовідносини, разом з тим є такими, що підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до приписів ст. 121 Конституції України, ст. 36-1 Закону України «Про прокуратуру», ч. 2 ст. 45 ЦПК України на прокуратуру покладено обов'язок представництва інтересів громадянина та держави в суді. Виконуючи його прокурор в межах повноважень, визначених законом, звертається до суду з позовною заявою (заявою), бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом інших осіб, на будь-якій стадії її розгляду, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення Верховним Судом України, про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами. Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній заяві (заяві) самостійно визначає, в чому полягає порушення інтересів держави, та обґрунтовує необхідність їх захисту, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі прокурор набуває статусу позивача. Як роз'яснив Конституційний Суд України в рішенні N 3-рп/99 від 8 квітня 1999 року, поняття «інтереси держави» є оціночним. Прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, і обґрунтовує в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави чи в чому існує загроза інтересам держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах. Державні інтереси закріплюються, як нормами Конституції України, так і нормами інших правових актів. Інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних та інших) дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону України, гарантування її державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі як національного багатства, захист прав усіх суб'єктів права власності та господарювання тощо. Інтереси держави можуть збігатися повністю, частково або не збігатися зовсім з інтересами державних органів, державних підприємств та організацій чи з інтересами господарських товариств з часткою державної власності у статутному фонді. З огляду на зазначене, судом відзначається, що прокурор, звертаючись до суду з позовом в інтересах держави послався на ст. 14 Конституції України, відповідні положення Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель» та зазначав, що інтереси держави полягають у забезпеченні додержання органами місцевого самоврядування, фізичними та юридичними особами земельного законодавства України на забезпечення якого держава здійснює контроль за використанням та охороною всіх земель в межах території України. Прокурор також зазначив, що оспорювані рішення [PERSON] міської ради про передачу земельних ділянок у власність фізичній особі [PERSON]прийняті з порушенням норм ЗК України. Виявлене прокурором порушення інтересів держави у сфері здійснення контролю за охороною і використання земель потребує захисту, в тому числі і шляхом пред'явлення прокурором позову в інтересах держави. Крім того, прокурор також зазначив у позовній заяві орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції контролю за використання земель всіх категорій - Державна інспекція сільського господарства України. У зв'язку з тим, що вказаний орган не має повноважень на звернення до суду, прокурор, відповідно до ч. 2 ст. 45 ЦПК України, зазначив про це у позовній заяві та набув статусу позивача. З огляду на зазначене, суд вважає, що прокурор обґрунтував наявність інтересу держави у спірних правовідносинах та необхідність їх захисту,чим спростовуються заперечення відповідача [PERSON] про те, що прокурором не зазначено, в чому полягає порушення інтересів держави та необхідність їх захисту, а так само не наведено правових підстав звернення до суду в інтересах Державної інспекції сільського господарства в Кіровоградській області. Земельні відносини - це суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження землею. Суб'єктами земельних відносин є громадяни, юридичні особи, органи місцевого самоврядуваннята органи державної влади. Об'єктами земельних відносин є землі в межах території України, земельні ділянкита права на них, у тому числі на земельні частки (паї) (ст. 3 ЗК України). Статтею 19 Конституції України закріплено принцип відповідно до якого органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Пунктом 34 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»до виключної компетенції пленарних засідань міської ради віднесено вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин. Згідно з п.п.а, б ч.1ст. 12 ЗК України (в редакції,чинній на час виникнення спірних правовідносин) до повноважень сільських, селищних, міських раду галузі земельних відносинна території сіл, селищ, міст, серед інших повноважень, належить: розпорядження землями територіальних громад; передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до положень ЗК України. Частинами першою та другою статті 116 ЗК України визначено, що громадяни і юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом (ч.1 ст.126 ЗК України в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин). За нормами ст.ст.18-21 ЗК Україниземельний фонд України відповідно до цільового призначення поділяється на дев'ять категорій, перелік яких є вичерпним, серед яких: землі сільськогосподарського призначення; землі житлової та громадської забудови; землі природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення; землі оздоровчого призначення; землі рекреаційного призначення; землі історико-культурного призначення; землі лісогосподарського призначення; землі водного фонду; землі промисловості, транспорту, зв'язку, енергетики, оборони та іншого призначення, кожна з яких має свій правовий режим залежно від характеру землекористування, системи державних органів, що здійснюють функції державного управління землями та обсягом компетенції цих органів у галузі управління використання земельних ділянок. Земельні ділянки кожної категорії земель, які не надані у власність або користування громадян чи юридичних осіб, можуть перебувати у запасі. Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що рішенням [PERSON] міської ради «Про надання згоди на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок по вул.Чорноморській» від 16 вересня 2008 року №1302 надано згоду на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки громадянам міста Кіровограда у власність по вул.Чорноморській для будівництва та обслуговування жилих будинків, господарських будівель та споруд (присадибні ділянки) та для ведення садівництва за рахунок земель житлової та громадської забудови, що перебувають у запасі згідно з додатком, з яким, серед інших громадян, відповідачу [PERSON] надано згоду на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки площею 1 000 кв.м для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка) та 1 200 кв.м для ведення садівництва в районі вул.Чорноморської у м.Кіровограді. В подальшому, пунктом 4 рішення [PERSON] міської ради від 03 вересня 2009 року №2469 «Про передачу громадянам земельних ділянок у власність по вул.Чорноморській» відповідачу [PERSON] було затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність площею 2 200 кв.м. Пунктами 5, 6 зазначеного рішення передано [PERSON] у власність земельні ділянки площею 1 000 кв. м. (землі одно- та двоповерхової житлової забудови) по вул.Чорноморській для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка) за рахунок земель житлової та громадської забудови, що перебувають в запасі, та 1 200 кв.м. (рілля) по вул.Чорноморській для садівництва за рахунок земель сільськогосподарського призначення, що перебувають в запасі, відповідно. На підставі зазначеного рішення, [PERSON] отримала державні акти на право власності на земельні ділянки серії ЯИ №№790224 та 790225 від 30 серпня 2010 року. Відповідно до акту обстеження земельної ділянки №290 від 16 вересня 2014 року, складеного державним інспектором Держсільгоспінспекції у Кіровоградській області Рябець О.В., при проведенні обстеження земельної ділянки, яка знаходиться в м.Кіровограді по вул.Чорноморській в межах населеного пункту, загальна площа земельної ділянки 01; 02га, категорія земель землі житлової та громадської забудови, цільове призначення земель:будівництво жилого будинку, садівництво, встановлено, що земельні ділянки по вул.Чорноморській за кадастровими номерами №3510100000:45:372:0009 та №3510100000:45:372:0032 в натурі (на місцевості) не визначені, межові знаки відсутні. Земельні ділянки розташовані в зеленому масиві, де ростуть багаторічні дерева, кущі. Зелена зона знаходиться в занедбаному стані, засмічена побутовим сміттям, сухими поваленими деревами та гіллям. Будівельні роботи в зазначеному масиві та на виділених земельних ділянках не проводяться. Судом також встановлено, що управлінням містобудування та архітектури [PERSON] міської ради за вих.№3685 від 12 серпня 2009 року надано висновок по проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок по вул.Чорноморській, за яким управлінням містобудування та архітектури розглянуто заяву щодо відведення земельних ділянок по вул.Чорноморській, які надаються громадянам міста для будівництва та обслуговування житлових будинків, господарських будівель і споруд (присадибні ділянки 12 ділянок) та ведення садівництва, при цьому, вивчивши проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок та відповідно до містобудівної документації Управління погоджує даний проект відведення та не заперечує проти відведення земельних ділянок громадянам міста (12 осіб) площею по 0,22га кожна для будівництва та обслуговування житлових будинків, господарських будівель і споруд (присадибні ділянки) та ведення садівництва за умови надання [PERSON] міською радою даної земельної ділянки відповідно до чинного законодавства України (внесення змін до містобудівної документації, а саме: до генерального плану м.Кіровограда). За інформацією заступника міського голови з питань діяльності виконавчих органів [PERSON] міської ради [PERSON] від 05 вересня 2014 року №5957/22-05-24 відповідно до Генерального плану м.Кіровограда, затвердженого рішенням [PERSON] міської ради від 12.09.2000 року №627, земельні ділянки, які передані у власність громадянам на підставі рішення [PERSON] міської ради від 03.09.2009 року №2469, відносяться до території зелених насаджень загального користування. Також повідомлено, що будь-які зміни до містобудівної документації стосовно зазначених територій, а також довідки про присвоєння адресних номерів по вул.Чорноморській не вносилися та не подавалися. Зазначене підтверджується також відповідним викопіюванням з Генерального плану м.Кіровограда. Стаття 83 ЗК України визначає право власності на землю територіальних громад, при цьому частиною 4 зазначеної статті передбачено, що до земель комунальної власності, які не можуть передаватись у приватну власність, належать, зокрема, землі загального користування населених пунктів (майдани, вулиці, проїзди, шляхи, набережні, пляжі, парки, сквери, бульвари, кладовища, місця знешкодження та утилізації відходів тощо). Таким чином, земельні ділянки по вул.Чорноморській у м.Кіровограді, що передані у приватну власність відповідачу [PERSON] на підставі рішення відповідача [PERSON] міської ради №2469 від 03 вересня 2009 року відносяться до земель загального користування населеного пункту, при цьому, будь-які зміни до містобудівної документації (генерального плану м.Кіровограда) стосовно вищезазначених земельних ділянок не вносилися, у звязку з чим, останні не можуть бути передані у приватну власність. В свою чергу, належних доказів про те, що вказані земельні ділянки на період прийняття відповідачем [PERSON] міською радою спірних рішень належали до категорії земель житлової та громадської забудови, які перебувалив запасі, суду надано не було. Окремо судом відзначається, що відповідно до Плану зонування території міста Кіровограда, затвердженого рішенням кіровоградської міської ради №2456 від 17 вересня 2013 року, спірні земельні ділянки знаходяться в рекреаційних зонах активного відпочинку, тим самим, їх використання для будівництва будівель і споруд, а також для ведення садівництва, суперечить містобудівній документації. Відповідно до ст. 21 Закону України «Про основи містобудування» визначення територій і вибір земель для містобудівних потреб здійснюється на підставі затвердженої містобудівної документації з урахуванням планів земельно-господарського устрою. Використання земельних ділянок для забудови здійснюється відповідно до містобудівної документації. Містобудівна документація - це затверджені текстові і графічні матеріали, якими регулюються планування, забудова та інше використання територій,з урахуванням яких визначається цільове призначення земель. До містобудівної документації належать: генеральний план населеного пункту, схема планування території, детальний план території тощо. Окрім того, однією з основних вимог Земельного Кодексу України щодо використання земель є вимога цільового використання земельних ділянок, що визначається як встановлені законодавством порядок, умови та межі використання земель для конкретних цілей відповідно до їх категорій. Цільове призначення конкретної земельної ділянки залежить від категорії земель, з яких її виділено, від планування та зонування території і є встановленою компетентним органом при наданні земельної ділянки межею її використання для конкретного призначення відповідно до затверджених планів розвитку території, зонування земель, а також правового режиму відповідної категорії земель. Віднесення земель до тієї чи іншої категорії, а також їх використання в межах відповідної категорії відповідно до ст.20 Земельного кодексу України віднесено до компетенції органу місцевого самоврядування. Відповідно до ст.22 ЗК України громадянам для ведення садівництва надаються лише землі сільськогосподарського призначення (п.а ч.3 ст.22 ЗК України). До земель сільськогосподарського призначення відносяться землі, надані для виробництва сільськогосподарської продукції, здійснення сільськогосподарської науково-дослідної та навчальної діяльності, розміщення відповідної виробничої інфраструктури або призначені для цих цілей. До земель сільськогосподарського призначення належать: а) сільськогосподарські угіддя (рілля, багаторічні насадження, сіножаті, пасовища та перелоги); б) несільськогосподарські угіддя (господарські шляхиі прогони, полезахисні лісові смуги та інші захисні насадження, крім тих, що віднесені до земель лісового фонду, землі під господарськими будівлями і дворами, землі тимчасової консервації тощо). Згідно зі ст.35 ЗК України основною кваліфікуючою ознакою цільового призначення та цільового використання земельної ділянки, наданої для садівництва, є закладення та вирощування багаторічних плодових насаджень, разом з тим частина наданої для садівництва земельної ділянки може використовуватися для зведення необхідних будинків, господарських споруд, необхідних для сезонного проживання громадянина та членів його сім'ї, а також для зберігання господарського інвентарю, вирощеної продукції тощо. Відповідно до ст.ст.38, 39 ЗК України землі житлової та громадської забудови, які є самостійною категорією в структурі земельного фонду України, використовуються відповідно до генерального плану населеного пункту, іншої містобудівної документації, плану земельно-господарського устрою з дотриманням державних стандартів та норм для розміщення житлової забудови, громадських будівель і споруд, інших об'єктів загального користування. До категорії земель житлової та громадської забудови належать земельні ділянки в межах населених пунктів, які використовуються для розміщення житлової забудови, громадських будівель і споруд, інших об'єктів загального користування відповідно до генерального плану населеного пункту, іншої містобудівної документації, плану земельно-господарського устрою з дотриманням державних стандартів і норм, регіональних та місцевих правил забудови. З рішення [PERSON] міської ради №1302 від 16 вересня 2008 року вбачається, що [PERSON] міська рада надала згоду на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки громадянам міста Кіровограда, в т.ч. відповідачу [PERSON], в загальному розмірі 2 200 кв.м у власність по вул.Чорноморській для будівництва та обслуговування жилих будинків, господарських будівель та споруд (присадибні ділянки) розміром 1 000 кв.м та для ведення садівництва в розмірі 1 200 кв.м за рахунок земель житлової та громадської забудови, що перебувають в запасі. Тобто, з зазначеного слідує, що спірна земельна ділянка загальною площею 2 200 кв.м за адресою м.Кіровоград, вул.Чорноморська відноситься до земель житлової та громадської забудови, що перебувають в запасі. Враховуючи, що в зазначеному вище рішенні спірну земельну ділянку, віднесену до категорії земель житлової та громадської забудови, то передання відповідачу у власність на підставі рішення відповідача [PERSON] міської ради №2469 від 03 вересня 2009 року частини зазначеної земельної ділянки площею 1 200 кв.м для ведення садівництва, без зміни цільового призначення земельної ділянки, є таким, що суперечить положенням ЗК України, оскільки, земельна ділянка для ведення садівництва могла бути передана тільки за захунок земель сільськогосподарського призначення, при цьому судом також відзначається, що на момент прийняття рішення №2469 від 03 вересня 2009 року, цільове призначення земельної ділянки не було змінено, виходячи з того, що зазначені земельні ділянки відносилися до території зелених насаджень загального користування, тим самим рішенням [PERSON] міської ради порушено основну вимогу земельного законодавства щодо цільового використання земель. Відповідно до ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною другою цієї статті визначено перелік основних способів захисту цивільних прав і інтересів, серед яких припинення правовідношення та визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Визнання незаконним рішення органу місцевого самоврядування передбачено ст.21 ЦК України, ч.10 ст.59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні». Згідно із частиною третьою статті 152 ЗК України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів. Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що визнання актів органів місцевого самоврядування незаконними не суперечить чинному законодавству та є належним способом захисту прав на землю. Крім того, порушення порядку встановлення та зміни цільового призначення земель згідно з п.а ст. 21 ЗК України є підставою для визнання недійсними рішень органів місцевого самоврядування про надання (передачу) земельних ділянок громадянам та юридичним особам. Викладене вище свідчить про те, що відповідач [PERSON] набула право власності на земельну ділянку на підставі незаконного рішення відповідача [PERSON] міської ради. Визнання недійсним рішення міської ради про передачу земельної ділянки у власність є підставою для визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку, який видано на підставі цього рішення. Прокурором міста Кіровограда предявлено також вимоги, якими просив зобовязати відповідача [PERSON] повернути [PERSON] міській раді земельну ділянку площею 1 000 кв.м з кадастровим номером 3510100000:45:372:0011, грошова оцінка якої складає 177 964 грн. 95 коп. та земельну ділянку площею 1 200 кв.м, з кадастровим номером 3510100000:45:372:0012, грошова оцінка якої складає 1 619 грн. 32 коп., шляхом складання акту приймання-передачі, які задоволенню не підлягають, у звязку з їх безпідставністю, так як земельні ділянки підлягають фактичному поверненню, в той час як акт приймання-передачі лише підтверджує цей факт, однак не є способом повернення земельної ділянки. Відповідачем [PERSON] в письмових запереченнях на позов прокурора м.Кіровограда з посиланням на ст.257 ЦК України зазначено про пропуск прокурором строку позовної давності при зверненні з позовом до суду та відсутнє клопотання про його поновлення. При цьому, з наданих прокурором міста Кіровограда матеріалів, судом встановлено, що 02 вересня 2014 року в.о. прокурора м.Кіровограда [PERSON] з урахуванням даних публічної кадастрової карти України, за якими в Державному земельному кадастрі України зареєстровано право приватної власності на 24 земельні ділянки, площами 0,1га кожна, з кадастровими номерами 3510100000:45:372:0009-3510100000:45:372:0032, що розташовані в межах м.Кіровограда на території зелених насаджень та в безпосередній близькості до річки Інгул, та інформації [PERSON] міської ради, винесена постанова про проведення перевірки у порядку нагляду за додержанням і застосуванням законів, якою вирішено провести перевірку в порядку нагляді за додержанням та застосуванням законів в діяльності [PERSON] місьої ради з питанб додержання вимог земельного законодавства при передачі у власність земельних ділянок в межах м.Кіровограда. Тим самим, прокурор міста Кіровограда про порушення законності при передачі спірних земельних ділянок у власність, що слугували підставою для предявлення позову, дізнався лише у 2014 році при проведенні зазначеної вище перевірки в порядку прокурорського нагляду за додержанням та застосуванням законів у [PERSON] міській раді. До проведення перевірки та винесення постанови про її проведення, тобто до 02 вересня 2014 року, прокурору не було та не могло бути відомо про порушення закону при прийнятті рішення [PERSON] міською радою за №2469 від 03.09.2009 року, так як із самого змісту рішення, без проведення відповідної перевірки, не можливо зробити висновок про порушення, допущені органом місцевого самоврядування при прийнятті рішення. Більш того, на позовну вимогу про визнання незаконним оскаржуваного пункту рішення [PERSON] міської ради позовна давність, встановлена ст.257 ЦК України, не поширюється. Окрім того, Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення порядку здійснення судочинства» від 20.12.2011 року виключено п.4 ч.1 ст.268 ЦК України, згідно якго позовна давність не поширюється на вимоги про визнання незаконним правового акта органу державної влади, органу влади АРК або іншого місцевого самоврядування, яким порушено право власності або інше речове право. Згідно з п.5 Прикінцевих та перехідних положень зазначеного Закону протягом 3-ох років з дня набрання чинності цим Законом особа має право звернутися до суду з таким позовом. Приймаючи до уваги, що трьохрічний строк на час звернення до суду не минув, слід керуватися тим, що позовна давність до зазначених вимог не повинна застосовуватися. Крім того, судом не приймаються до уваги заперечення відповідача [PERSON] в тій частині, що особа, яка набула право власності на землю і при цьому не вчиняла будь-яких порушень при її отриманні у власність, - не може бути позбавлена цього права, тільки на тій підставі, що порушення закону були допущені органом місцевого самоврядування, виходячи з наступного. Основною метою ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод є попереження свавільного захоплення власності, конфіскації, експропріації та інших порушень безперешкодного користування своїм майном. При цьому, в своїх рішеннях Європейський суд з прав людини постійно вказує на необхідності дотримання справедливої рівноваги між інтересами суспільства та необхідністю дотримання фундаментальних прав окремої людини (рішення у справі «Спорронг і Льоннрот проти Швеції» від 23 вересня 1982 року, «Новоселецький проти України» від 11 березня 2003 року). Необхідність забезпечення такої рівноваги відображено в структурі статті 1. Зокрема, необхідно, щоб була дотримана обгрунтована пропорційність між застосованими заходами та переслідуваною метою, якої намагаються досягти шляхом позбавлення особи її власності. Тим самим, особу може бути позбавлено її власності. Але лише в інтересах суспільства, на умовах, передбачених законом і загальним принципам міжнародного права, а при вирішенні питання про можливість позбавлення особи власності мусить бути дотримано справедливої рівноваги між інтересами суспільства та правами власника. Вирішуючи питання про справедливу рівновагу між інтересами суспільства і конкретної особи Європейський суд з прав людини у своєму рішенні у справі «Трегубенко проти України» від 02 листопада 2004 року зазначив, що «правильне застосування законодавства незаперечно становить «суспільний інтерес» (п.54 Рішення). З огляду на викладене, враховуючи, що відповідно до норм Конституції України земля є основним національним багатством що перебуває під особливою охороною держави, фактично звернення прокурора м.Кіровограда до суду з зазначеним позовом спрямоване на задоволення суспільної потреби у відновленні законності при вирішенні суспільнозначимого питання про безоплатну передачу земельної ділянки з комунальної власності у приватну та повернення у власність територіальної громади м.Кіровограда землі, яка вибула з її власності незаконно. На підставі ст.88 ЦПК України судові витрати по справі, які складаються з судового збору, стягнути з відповідачів [PERSON] міської ради та [PERSON] на користь держави по 243 грн. 60 коп. з кожного. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial