Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-25 00:00:00

Представник позивача звернулась до суду з позовом про позбавлення [PERSON] та [PERSON] батьківських прав відносно їх малолітнього сина [PERSON] В обґрунтування позовних вимог зазначає, що [PERSON], 1996 року народження, та гр. [PERSON] 1994 року народження, від спільного проживання мають на вихованні малолітнього сина [PERSON]. Мати зареєстрована та проживає за адресою: [ADDRESS], батько зареєстрований у гуртожитку в м. Дніпродзержинськ, а фактично мешкає з сім'єю за вище\-вказаною адресою. 31 січня 2018 року [PERSON] звернулася до служби у справах дітей із заявою про тимчасове влаштування малолітнього сина до КЗ «Центр соціально-психологічної реабілітації дітей № 1» Криворізької міської ради. Її заява була вмотивована необхідністю покинути постійне місце проживання у пошуках працевлаштування, незадовільними санітарно-гігієнічними умовами проживання, категоричною відмовою бабусі хлопчика, гр. [PERSON], нести відповідальність за життя та здоров'я онука, а також тим фактом, що батько дитини не працює та не має коштів для утримання дитини. У заяві матір самостійно визначила термін для вирішення проблем - три місяці. В разі недотримання своїх зобов'язань надала згоду на позбавлення її батьківських прав. З жовтня 2017 року до Криворізького міського центру соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді та служби у справах дітей неодноразово надходили листи адміністрації комунальної установи «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 4» Криворізької міської ради щодо не обстеження вродженого захворювання нервової системи малолітнього [PERSON], відсутності відповідних до віку щеплень, систематичного ігнорування рекомендацій лікарів батьками. У період з вересня 2017 року до січня 2018 року [PERSON] перебувала на заробітках у м. Київ залишивши дитину на виховання бабусі інваліда гр. [PERSON], яка пересувається лише в межах квартири, не оформивши нотаріально передання на виховання свого сина. 05. 02. 2018 гр. [PERSON] надала до служби у справах дітей виконкому Саксаганської районної у місті ради письмову заяву про надання їй дозволу на відвідування малолітнього сина [PERSON] у комунальному закладі, і пішла у невідомому напрямку. 08. 02. 2018 гр. [PERSON] в службі у справах дітей отримала дозвіл на відвідування малолітнього сина. За весь час перебування малолітнього в державній установі мати від\-відала його тричі: 08. 02. 2018, 25. 02. 2018, 18. 03. 2018. Батько не відвідував сина жодного разу, за дозволом на відвідування до служби у справах дітей не звертався. 11. 04. 2018 року батьки малолітнього [PERSON] звернулися із заявою про повернення дитини на виховання в сім'ю. При цьому зазначили, що жодного проблемного питання ними не вирішено. Оскільки батьки дитини постійно змінюють місце проживання, притягнути їх до відповідальності за неналежне виконання батьківських обов'язків не вдалося 04.05.2018 комісійно обстежено житлово-побутові умови проживання сім'ї [PERSON] та [PERSON] Встановлено, що сім'я мешкає в квартирі, яка занедбана та потребує негайного ремонту, генерального приби\-рання. В оселі неприємний запах, не облаштовано окремого спального місця для малолітнього [PERSON], стеля та стіни вкриті павутинням, на меблях пил, газопостачання відключене, холодильник не працює, продукти харчування відсутні. Під час відвідування о 10.30 в квартирі відсутня готова їжа, запас харчів дуже обмежений. З [PERSON] та [PERSON] неодноразово проводилася профілактично-роз'яснювальна робота з метою збереження біологічної сім'ї, надавалися рекомендації щодо приведення житла до санітарно-гігієнічних норм. Гр. [PERSON] рекомендовано звернутися до Криворізького міського центру зайнятості з метою працевлаштування. Рекомендацій та вимог батьки не виконали. Службою у справах дітей спільно з Криворізьким міським центром соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді вжито вичерпних заходів для збе\-реження біологічної сім'ї, проте змінити винну поведінку батьків не вдалося. Криворізький міський центр соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді не заперечує проти позбавлення батьківських прав [PERSON] та [PERSON] у відношенні їх малолітнього сина. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила суд задовольнити з підстав зазначених в позовній заяві. Відповідач [PERSON] заперечував проти задоволення позовних вимог. Відповідач [PERSON] будучи належним чином повідомлена про дату , місце та час розгляду справи до зали судового засідання не з'явилась, причини неявки суду не повідомила. Представник третьої особи Криворізького міського центру соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді [PERSON] надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила суд задовольнити. Представник «Центру соціально-психологічної реабілітації дітей №1» Криворізької міської ради», в особі директора [PERSON], надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON], суду пояснила, що вона працює сімейним лікарем в сімейній амбулаторії центру первинної медико-санітарної допомоги № 4. У неї до січня 2015 року знаходився на обліку [PERSON], [INFO]. Також свідок зазначає, що вона відвідувала адресу проживання [PERSON], [ADDRESS], умови проживання були антисанітарні, іграшок не було, мало одягу, сиро, брудно. Його сім'я часто хворіла на педікульоз. У дитини не було кроваті, чистої постелі. Коли останній раз відвідувала дитину то батьків не бачила. Її рекомендації як лікаря, не виконувались ніколи. В 2017 році у дитини була колота рана обличчя, бабуся купила ліки і рана зажила. Раціон харчування не відповідав харчуванню необхідного для дитини. Дитина до дитячого садку не ходила. Дослідивши матеріали справи, вислухавши учасників судового засідання, допитавши свідків, суд вважає приходить до такого. Відповідно до свідоцтва про народження виданого Банглійським відділом реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпродзержинського міського управління юстиції у Дніпропетровській області, [PERSON] народився [INFO] року, його батьками зазначені [PERSON] та [PERSON] Актовий запис № 539 ( а.с.8) Згідно відповіді начальника КВП СВП ГУНП в Дніпропетровській області [PERSON] охарактеризувати за місцем мешкання гр.. [PERSON] ат гр.. [PERSON] не сталося за можливе, так як у бесіді з сусідами встановлено, що останні за адресою: [ADDRESS] не мешкають ( а.с.9). Відповідно до листа головного лікаря [PERSON] мати [PERSON] , діти [PERSON], [INFO], [PERSON] [INFO] та [PERSON], [INFO] мешкають на території обслуговування КУ «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 4», за адресою [ADDRESS], які опинилися в складних життєвих обставинах, а саме мати поїхала до м. Київ, залишивши дітей на хвору бабусю [PERSON] [PERSON] дитина має вроджене захворювання нервової системи - досі не обстежена, не вакцинована, лікування не отримує. Мати рекомендації лікаря систематично ігнорує, на телефон відповідає агресивно. Не створено умов для проживання дитини ( а.с.9 зворот). Згідно відповіді директора Криворізького міського центру соціальної служби для сім'ї, дітей та молоді [PERSON] [PERSON] та [PERSON] мають на вихованні малолітню дитину - [PERSON], [INFO], та проживають за адресою: [ADDRESS]. Родина перебуває на обліку сімей, які опинились в складних життєвих обставинах з 13.02.2016 року у зв'язку з ухиленням матері від виконання батьківських обов'язків та не виконання рекомендацій лікаря. Сім'я [PERSON] неодноразово відвідувалась, з членами родини проводилися профілактично-виховна робота та надавалися відповідні рекомендації. Зі слів матері, вона відвідує сина та планує забрати дитину з центру. Батько дитини [PERSON] також планує забрати дитину з центру. Бабуся дитини гр. [PERSON] у телефонному режимі повідомила, що її донька гр. [PERSON] залишила свій мобільний телефон у дома та 27.03.2018 року поїхала відвідати подругу до м. Києва, точну дату повернення не повідомила ( а.с.10). Відповідно до довідки за відомостями в реєстрі територіальної громади міста [PERSON] наявна інформація за адресою м. Кривий Ріг, [ADDRESS]. За даною адресою зареєстровані [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] (а.с.11). Малолітня дитина [PERSON], [INFO] з 31.01.2018 року перебуває в КЗ «Центр соціально-психологічної реабілітації дітей № 1» згідно направлення від 31.01.2018 року служби у справах дітей виконкому Криворізької міської ради, в зв'язку з тим, що дитина опинилась у складних життєвих обставинах. За час перебування дитини у закладі його відвідала мати [PERSON] ( 08.02.2018 року, 25.02.2018 року, 18.03.2018 року), мати цікавилась здоров'ям дитини, приносила солодкі гостинці ( а.с. 11 зворот). 31.01. 2018 року [PERSON] звернулась до начальника служби у справах дітей виконкому Саксаганської районної у місті ради в якій просить, тимчасово залишити дитину у реабілітаційному центрі на з місяці. Заява мотивована тим, що на даний час вона працює в м. Дніпро, її мати відмовляється сидіти з малолітньою дитиною [PERSON] Крім того, їй потрібен час для купівлі житла , щоб забрати туди дитину. Обіцяла відвідувати дитину. ( а.с.12). 11.04.2018 року [PERSON] звернулась до служби у справах дітей з заявою, якій зазначила, що бажає забрати з реабілітаційного центру її сина [PERSON] ( а.с.14). Згідно акту обстеження житлово-побутових умов сім'ї гр. [PERSON], комісія на підставі заяви відповідачка з метою обстеження житлово-побутових умов, проведення профілактичної бесіди провела обстеження умов проживання за адресою: [ADDRESS]. В результаті обстеження виявлено, що сім'я гр. [PERSON], [INFO] складається з : [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] Житло знаходиться на 2 поверсі двох поверхневого будинку, складається з трьох кімнат. Санітарно-гігієнічні умови незадовільні. В квартирі не придбано. На вікна та на стінах павутиння, оселя потребує негайного ремонту. Газопостачання відсутнє. В приміщенні стоїть не приємний запах та сирість. Постільна білизна стара. Меблі в пилу. Санітарно-гігієнічні засоби майже відсутні. Для дитини не облаштовано окремого спального місця. Матір'ю та батьком не створено належних санітарно-гігієнгічних умов для дитини. В наявності дитячий одяг, взуття та іграшки. В оселі в наявності деякі продукти харчування. Станом на 10 год. 30 год. готової їжі в квартирі не має. ( 15-15 зворот). Відповідно до висновку про доцільність позбавлення батьківських прав виконком Саксаганської районної у місті ради вважає доцільним позбавити батьківських прав гр. [PERSON] та гр. [PERSON] у відношенні малолітньої дитини [PERSON], [INFO] ( а.с.45-46). Згідно рапорту УОПСП ст. лейтенанта поліції Сусідки А.В. гр.. [PERSON] та гр. [PERSON], які проживають за адресою, [ADDRESS], зі слів сусідів ведуть аморальний спосіб життя ( а.с.68;69). Відповідно до висновку комісії, зазначеного акту обстеження житлово-бутових умов сім'ї гр.. [PERSON], для виховання, проживання та гармонійного розвитку малолітнього [PERSON] батьками не створено належних умов. ( а.с.85-85 зворот). У відповідності до ст. 150 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов'язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Пунктом 2 частини 164 Сімейного Кодексу України передбачено, що підставою для позбавлення батьків або одного з них батьківських прав, може бути ухилення останніх від виконання своїх обов'язків по вихованню дітей, засудження за вчинення умисного злочину щодо дитини. Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов'язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов'язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава позбавлення батьківських прав, можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Пунктом 15 Постанови Пленуму Верховного суду України № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30 березня 2007 року позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. При вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні батьком обов'язків по вихованню, а також встановити, що батько ухиляється від їх виконання свідомо, тобто, що він систематично, незважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжує не виконувати свої батьківські обов'язки. Позбавлення батьківських прав відноситься до крайньої міри відповідальності, а це означає, що застосовується ця міра судом тоді, коли всі інші засоби впливу виявилися безрезультатними. При розгляді даної справи судом встановлено, що відповідач ухиляється від виконання батьківських обов'язків свідомо не виконує свої батьківські обов'язки. Умовою по ухиленню від обов'язків по вихованню дитини, як підстава позбавлення батьківських прав, передбачена п. 2. ч.1 ст. 164 СК України, може бути лише винна поведінка особи, свідоме нехтування нею своїми батьківськими обов'язками. Відповідні докази умисного ухилення від виконання батьківських обов'язків відповідача відносно своєї дитини в матеріалах справи відсутні. Пунктом 18 вищевказаної постанови Пленуму Верховного Суду України передбачено право суду, зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось з батьків з урахуванням характеру, особи батька, а також конкретних обставин справи, відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність зміни ставлення до виховання дітей, поклавши на орган опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов'язків. Відповідно до ст. З Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року (далі - Декларація), у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю (батьком). Так, судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON], [INFO]. Однак, відповідачі ухилялись від виконання батьківських обов'язків, а саме: не піклувалась про сою малолітню дитину, про їх здоров'я, фізичний, духовний та моральний розвиток. Під час судового розгляду на підставі досліджених доказів, в тому числі з пояснень свідка, судом встановлено, що відповідач [PERSON] неодноразово залишала [PERSON] на бабусю та своїх дітей, що свідчить про систематичне невиконання відповідачем батьківських обов'язків щодо утримання та виховання малолітніх дітей. Відповідач не виконувала обов'язків щодо фізичного розвитку дітей, не забезпечувала одягом та їжею у необхідному обсязі, не відвідувала за медичними рекомендаціями лікаря педіатра закладів охорони здоров'я, щодо догляду за сином та санітарно-гігієнічними умовами в приміщенні, де проживають діти в тому числі і [PERSON] (а.с.15;85). Також, суд звертає увагу що [PERSON] не відвідував дошкільні навчальні заклади на момент влаштування дитини до Центру соціально-психологічної реабілітації дітей. З пояснень представника Центру соціально-психологічної реабілітації дітей судом встановлено, що мати тричі приходила до дитини, цікавилась її здоров'ям, батько жодного разу не відвідував сина, за дозволом на відвідування до служби у справах дітей не звертався. Крім того, судом встановлено, та вбачається з актів обстеження житлово-побутових умов проживання сім'я гр. [PERSON] та [PERSON] мешкає в квартирі яка занедбана та потребує негайного ремонту, генерального прибирання. В квартирі неприємний запах, не облаштовано окремого спального місця для малолітнього [PERSON], стеля та стіни вкриті павутинням, на меблях пил, газопостачання відсутнє, холодильник не працює, продукти харчування відсутні. Їжі готової станом на 10-30 години не має. Враховуючи встановлені судом обставини, суд погоджується з доводами позивача та висновком Саксаганської районної у місті ради від 01.06.2018 № 10/36/2339, про доцільність позбавлення [PERSON] та [PERSON] батьківських прав у відношенні малолітньої дитини [PERSON], [INFO], і вважає що позовні вимоги про позбавлення відповідача батьківських прав підлягають задоволенню. Разом з тим, суд при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Так, згідно приписів ч. 2 ст. 166 СК України, особа, яка позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку по утриманню дитини. Відповідно до положення ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Статтею 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову, відповідно до вимог ч. 1 ст. 191 СК України. Враховуючи що зазначений позов пред'явлено 01 червня 2018 року, суд вважає що з відповідачів, кожного окремо, підлягають стягненню аліменти на утримання малолітньої дитини [PERSON] у розмірі ? частини з усіх видів доходу громадян, але не менше 50% від прожиткового мінімуму на дитину відповідного на користь державного закладу, в якому будуть перебувати діти, або опікуна, починаючи з 01 червня 2018 року і до досягнення [PERSON] повноліття. Разом з тим, ст. 47 Конституції України та ст.1,9 ЖК України гарантує громадянам право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Згідно з ч.4,5 ст.9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій. Відповідно до ч.1 ст.6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання» батьки або інші законні представники зобов'язані зареєструвати місце проживання новонародженої дитини протягом трьох місяців з дня державної реєстрації її народження. Крім того, відповідно до ст.3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989р. в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ст.18 Закону України «Про охорону дитинства» діти - члени сім'ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. Згідно ст.247 СК України, дитина, над якою встановлено опіку або піклування, дитина-сирота і дитина, позбавлена батьківського піклування, яка проживає у закладі охорони здоров'я, навчальному або іншому дитячому закладі, прийомній сім'ї, має право на збереження права користування житлом, у якому вона раніше проживала. Відповідно до ч. 1,3 ст.25 Закону України «Про охорону дитинства», ст.32 Закону України «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування», також визначено, що діти, які внаслідок смерті батьків, позбавлення батьків батьківських прав, хвороби батьків чи з інших причин залишилися без батьківського піклування, мають право на особливий захист і допомогу з боку держави. У разі передачі дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, під опіку чи піклування, влаштування в будинки дитини, дитячі будинки, школи-інтернати, дитячі будинки сімейного типу та прийомні сім'ї жиле приміщення, в якому вони проживали, зберігається за дітьми протягом усього часу перебування їх в цих закладах, у опікунів чи піклувальників, дитячому будинку сімейного типу, прийомній сім'ї незалежно від того, чи проживають у жилому приміщенні, з якого вибули діти, інші члени сім'ї. Судовим розглядом встановлено та не спростовано відповідачами, що неповнолітній [PERSON] проживав разом зі своєю матір'ю за адресою: [ADDRESS] Отже, з метою підтвердження наявного у малолітньої дитини - [PERSON], права користування зазначеним житловим приміщенням, виходячи насамперед з інтересів дитини та з метою захисту гарантованого державою права на житло, суд вважає необхідним визнати за малолітнім [PERSON] право користування житловим приміщенням, а саме квартирою розташованою за адресою [ADDRESS] На підставі викладеного,

Outcome: approved