Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-22 00:00:00

Представник позивачки звернулась до суду із позовом до відповідача про визнання права власності на спадкове майно, посилаючись на те, що [INFO] року померла мати позивачки, [PERSON], спадкоємицею після смерті якої є позивачка. При цьому [PERSON] фактично прийняла спадщину, подавши до нотаріальної контори відповідну заяву. В той же час після смерті [PERSON] залишилось спадкове майно, яке складається з [ADDRESS] Зазначала, що вказаний будинок належав померлій на підставі свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON]. Однак оскільки вказаний правовстановлюючий документ не був зареєстрований належним чином ані в Маріупольському БТІ, ані в реєстраційній службі, то у видачі свідоцтва про право на спадщину позивачці нотаріусом було відмовлено. Таким чином, оскільки вона є єдиною спадкоємицею на спадкове майно померлої [PERSON], тому звернулась до суду для захисту своїх прав, бо право власності на спірний будинок було набуто свого часу [PERSON] після смерті [PERSON] правомірно. На підставі переліченого просила суд визнати за нею право власності в порядку спадкування після смерті [PERSON] на [ADDRESS] В судове засідання ані позивачка, [PERSON], ані її представник, [PERSON], яка діє на підставі довіреності, будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду справи, не з'явились, надавши суду заяву з проханням вирішити справу у їх відсутність, наполягаючи при цьому на задоволенні поданого [PERSON] позову. Відповідач, [PERSON], до суду не з'явився, надавши нотаріально посвідчену заяву про розгляд справи у його відсутність та про визнання пред'явленого до нього позову, не заперечуючи при цьому проти задоволення вимог [PERSON] та підтверджуючи факти викладені позивачкою. Представник третьої особи до суду не з'явився, надавши заяву з проханням вирішити спір у відсутність представника нотаріальної контори. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав. Матеріалами справи встановлено, що [PERSON] померла [INFO] року, що вбачається зі свідоцтва про смерть, виданого [INFO] року Орджонікідзевським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Маріупольського міського управління юстиції в Донецькій області, актовий запис № 830 від [INFO] року (а. с. 8). Відповідно до свідоцтва про народження, виданого 21 квітня 1967 року Орджонікідзевським районним бюро РАЦС м. Жданова Донецької області, актовий запис № 478 від 21 квітня 1967 року, вбачається, що [PERSON] народилась [INFO] року, батьками якої вказані [PERSON] та [PERSON] (а. с. 3). Спорідненість позивачки із померлою [PERSON] підтверджується копіями: витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про одруження [PERSON] із [PERSON], актовий запис № 28 від 6 липня 1989 року, який було розірвано 19 березня 1993 року; витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про одруження [PERSON] із [PERSON], актовий запис № 54 від 10 липня 1993 року, який було розірвано 15 липня 1999 року; свідоцтва про одруження [PERSON] із [PERSON], актовий запис № 349 від 9 листопада 2001 року (а. с. 5, 6, 7). Згідно інформації 4-ї державної нотаріальної контори міста Маріуполя від 17 березня 2016 року вбачається, що після смерті [PERSON] наявна спадкова справа (а. с. 30, 31). На підставі відповіді 4-ї державної нотаріальної контори міста Маріуполя від 8 квітня 2016 року вбачається, що 12 травня 2015 року на підставі заяви позивачки, [PERSON], про прийняття спадщини була заведена спадкова справа щодо майна померлої [INFO] року [PERSON], за якою інших заяв про прийняття спадщини не надходило (а. с. 37). В матеріалах справи також мається свідоцтво про право на спадщину за законом від 14 березня 2012 року, посвідчене державним нотаріусом, Одерій Г. В., реєстр № 1-199, за яким після смерті [PERSON] будинок [ADDRESS] успадкувала [PERSON], та який складається з житлового будинку літ. А-1, сіней літ. а-1, майданчика а1 (житлова площа - 51,1 кв. м., загальна площа - 82,1 кв. м.), нежитлової прибудови літ. А-1-1, погребу літ. А/п, літньої кухні літ. Б-1, сараю літ. Б-2, погребу літ. Б/п, гаражу літ. В-1, вбиральні літ. г-1, споруди І та 1, 2 (а. с. 9). Відповідно до рішення Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя від 18 травня 2012 року, яке набуло чинності 29 травня 2012 року, за [PERSON] було визнано право власності на сарай літ. Д-1, сарай літ. Е-1, сарай літ. И-1, сарай літ. З-1, сарай літ. Ж-1, розташовані по вул. Станіславського 153/58 в м. Маріуполі (а. с. 14). Наявність у складі будинку [ADDRESS] перелічених у свідоцтві про право власності за законом від 14 березня 2012 року та рішенні суду від 19 травня 2012 року споруд та будівель підтверджується технічним паспортом Маріупольського БТІ на вказане домоволодіння (а. с. 11-13). Натомість право власності на будинок [ADDRESS] за [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 14 березня 2012 року та рішення Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя не реєструвалось ані в Маріупольському БТІ, ані в реєстраційній службі (а. с. 15, 25-26). Суд зазначає, що виникнення права власності після 2004 році на нерухоме майно залежить від державної реєстрації такого права на підставі Цивільного кодексу України та Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Відповідно до ст. 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Порядок проведення державної реєстрації прав на нерухомість та підстави відмови в ній встановлюються законом. Згідно із постановою від 17 листопада 2015 року державний нотаріус, Одерій Г. В., за спадковою справою щодо майна померлої [PERSON] за заявою позивачки про видачу їй свідоцтва про право на спадщину за законом на буд. [ADDRESS] у видачі свідоцтва [PERSON] було відмовлено, оскільки відсутня державна реєстрація права власності на вказане нерухоме майно за спадкодавцем (а. с. 17). Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Згідно із ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у 6 місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Згідно із ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. На підставі ст. ст. 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). При цьому до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1223 ЦК України право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. На підставі ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Однак відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. За ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. На підставі переліченого суд дійшов висновку, що [PERSON] на момент її смерті належав буд. [ADDRESS] з усіма прибудовами та господарськими спорудами на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 14 березня 2012 року та рішення Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя від 19 травня 2012 року, оскільки сама по собі відсутність проведення державної реєстрації такого права власності спадкодавцем не позбавляє набутого нею права власності на вказане нерухоме майно. Згідно із ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Враховуючи, що [PERSON] правомірно набула право власності на буд. [ADDRESS], то до складу спадкового майна після її смерті входить право власності на вказаний будинок. Крім цього суд зазначає про відсутність звернення до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини від інших спадкоємців щодо майна померлої [PERSON] З огляду на наведене суд дійшов висновку, що позивачка, за відсутності інших спадкоємців, фактично прийняла спадщину за законом після смерті [PERSON], що складається з буд. [ADDRESS], бо позивачка єдина спадкоємиця спадкодавця, тому вона набула у власність вказаний будинок з усіма прибудовами до нього та господарськими спорудами шляхом подання відповідної заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини. Суд зауважує при цьому, що факт того, що за діючим законодавством, яке регулює реєстрацію права власності на нерухомі речі, передбачено спеціальний порядок оформлення прав на нерухоме майно, не може слугувати підставою для позбавлення отриманого позивачкою на відповідній правовій підставі права власності у порядку спадкування за законом. З урахуванням переліченого, а також з метою захисту спадкових прав [PERSON] суд вважає необхідним задовольнити заявлені позовні вимоги шляхом визнання за позивачкою право власності в порядку спадкування за законом після смерті матері, [PERSON], на [ADDRESS]

Outcome: approved