Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-16 00:00:00

\~ \~ \~ \~ Приватне акціонерне товариство «Черкаське хімволокно», в інтересах Відокремленого підрозділу «Черкаська ТЕЦ», звернулося до Придніпровського районного суду м. Черкаси з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за спожиту теплову енергію, інфляційних та трьох процентів річних. В обґрунтування позову вказує, що на ПАТ «Черкаське хімволокно», в особі ВП «Черкаська ТЕЦ», покладений обов`язок - забезпечення тепловою енергією населення, організацій та підприємств всіх форм власності. Також вказує, що квартира [ADDRESS] належить відповідачу [PERSON] на праві приватної власності, що стверджується свідоцтвом про право власності САС 466619 від 02.03.2010 року. Рішення про державну реєстрацію прийняте 09.03.2010 року, реєстраційний номер майна 29826492. Тож відповідач [PERSON] отримує послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання, які йому надає Відокремлений підрозділ «Черкаська ТЕЦ» ПАТ «Черкаське хімволокно», але ухиляється від перерахування щомісячної оплати за опалення та гаряче водопостачання. Також останній ухиляється від укладання договору про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води. Протягом усього періоду користування послугами відповідач отримує від позивача послуги належної якості і в необхідній кількості. В силу ст. 26 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» договір про надання послуг з централізованого опалення, послуг з централізованого постачання холодної води, послуг з централізованого постачання гарячої води, послуг з водовідведення (з використанням внутрішньо-будинкових систем), що укладається виконавцем із споживачем - фізичною особою, яка не є суб`єктом господарювання, є договором приєднання. Відповідно до норм ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Проект договору про надання послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання опубліковано в Черкаській обласній газеті «Нова Доба». Таким чином, з відповідачем [PERSON] укладений договір про надання послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання, шляхом акцепту публічної оферти, відповідно до ст. 642 ЦК України. Також вказує, що відповідач своєчасно не вносив плату за отримані послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання, внаслідок чого в нього утворилась заборгованість, яка станом на 01.01.2019 року складає 48639 грн. 96\~коп. Крім того, згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України відповідачу [PERSON] нараховано 3% річних від простроченої суми 2943 грн. 39 коп. та інфляційна складова, яка становить 10902 грн. 48 коп. Також вказує, що позивач звертався до Придніпровського районного суду м. Черкаси із заявою про видачу судового наказу про стягнення з відповідача боргу за спожиту теплову енергію, але ухвалою суду від 20.10.2017 року у справі № 711/6066/17 було відмовлено у задоволенні заяви про видачу судового наказу. Попередження з вимогою погасити борг, пропозиції укласти договір на його реструктуризацію позитивного результату не дали. А тому, просить суд стягнути з [PERSON] на користь Відокремленого підрозділу «Черкаська ТЕЦ» Приватного акціонерного товариства «Черкаське хімволокно» заборгованість за послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання у розмірі 48639 грн. 96 коп., а також 3% річних в сумі 2943 грн. 39 коп., інфляційну складову боргу в сумі 10902 грн. 48 коп., що разом складає 62485 грн. 83 коп. та судовий збір в розмірі 1921 грн. Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 08.04.2019 року відкрито провадження\~по справі\~та призначено\~справу до\~судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. Сторонам встановлено строк для подачі заяв по суті справи. 24.05.2019 року відповідач [PERSON] подав до суду відзив на позовну заяву, в якому він просить відмовити позивачу в задоволенні позову. Даний відзив відповідач обґрунтовує тим, що позивачем не надано доказів на підтвердження права позивача звертатися до суду з таким позовом в інтересах Відокремленого підрозділу «Черкаська ТЕЦ» ПрАТ «Черкаське хімволокно» та доказів на твердження того, що на ПрАТ «Черкаське хімволокно», в особі Відокремленого підрозділу «Черкаська ТЕЦ», покладено обов`язок забезпечення тепловою енергією населення міста. Крім того, позивач в позовній заяві вказує адресу реєстрації відповідача [ADDRESS] , однак його (відповідача) адреса реєстрації з 11.02.2011 року [ADDRESS] . Також вказує, що позивач у жовтні 2017 року обрав спосіб захисту своїх прав та інтересів шляхом подання до суду заяви про видачу судового наказу про стягнення боргу за спожиту теплову енергію, однак ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 20.10.2017 року у справі №711/6066/17 йому було відмовлено у видачі наказу з підстав, що позовні вимоги виходять за межу строку позовної давності і пропуск строку позовної давності свідчить про наявність спору про право. Така ухвала позивачем не оскаржувалася на набрала законної сили 07.11.2017 року. Таким чином для позивача перебіг позовної давності почався з жовтня 2017 року. Натомість в позовній заяві позивачем заявлено вимогу про стягнення з нього заборгованості з централізованого опалення та гарячого водопостачання починаючи з січня 2013 року, яка за розрахунком позивача станом на 01.01.2019 року складає 48639 грн. 96 коп. А тому він (відповідач) заявляє клопотання та просить відповідно до ч. 3 ст. 267 ЦК України застосувати позовну давність стосовно позовних вимог позивача, які виходять за межі строку позовної давності, що відповідно ч.\~4\~ст.\~267\~ЦК України є підставою для відмови в задоволенні позову. За таких підстав, просить відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. 23.10.2019 року позивачем подано відповідь на відзив на позовну заяву, в якій позивач вказує, що обов`язок по забезпеченню тепловою енергією населення, організацій та підприємств усіх форм власності у м. Черкаси покладено на ПрАТ «Черкаське хімволокно», яке є правонаступником ВАТ «Черкаське хімволокно», рішенням Черкаського міськвиконкому від 31.10.2007 року № 1480. Також вказує, що відповідно до ч. 2 ст. 264 ЦК України позовна давність переривається у разі пред`явлення позову до одного чи кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має полизач. Позивачем 21.07.2017 року було пред`явлено до суду заяву про видачу судового наказу про стягнення з відповідача боргу за спожиту теплову енергію станом на 01.07.2017 року, однак ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 20.10.2017 року (справа № 711/6066/17) було відмовлено у видачі судового наказу. А тому строк позовної давності є перерваним і підлягає задоволенню частина вимоги у період три роки до пред`явлення заяви про видачу судового наказу про стягнення з відповідача боргу за спожиту теплову енергію (з липня 2014 року по червень 2017 року включно) та за період з 01.07.2017 року по 01.01.2019 року. Також вказує, що відповідач фактично користувався послугами з централізованого опалення та гарячого водопостачання, оскільки відсутні докази відключення квартири відповідача від мереж централізованого опалення або встановлення автономного опалення, тому він (відповідач) зобов`язаний оплатити отримані ним послуги. Тому просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. 27.12.2019 року, 17.01.2020 року відповідачем [PERSON] подано письмові пояснення на позов, в яких останній вказує, що в період звернень позивача до суду діяв Закон України «Про житлово-комунальні послуги» № 1875-IV від 24.06.2004 року, яким визначалося що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Закон також зобов`язав споживача укласти договір про надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем послуг на основі типового договору. Однак позивач не виконав вимоги Закону, не здійснив жодного необхідного заходу для укладення з ним (відповідачем) договору про надання послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання. За відсутності такого договору, який би містив істотні умови, а саме: розмір опалювальної площі об`єкта надання послуг, наявності встановленого або відсутності лічильника гарячої води, наявності встановлення або відсутності лічильника теплової енергії, наявності або відсутності пільг або отримання субсидій, які необхідні для правильного нарахування оплати за послуги, позивач не міг правильно нараховувати суми оплати за надані послуги. Тому просив відмовити позивачу в задоволенні позову. В судовому засіданні представник позивача, за довіреністю Чаруха Т.П. (с/з 26.06.2019 року) та представник [PERSON] (с/з 28.10.2019 року, 17.12.2019 року, 20.10.2019 року, 10.03.2020 року) позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити. Представник [PERSON] пояснив, що відповідач [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] . Послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання в яку надаються позивачем. Оплата за послуги з опалення нараховується на всю площу квартири, яка за їх даними без врахування лоджій і балконів складає 67,2 кв.м. Відокремлений підрозділ ПрАТ «Черкаське хімволокно» не є юридичною особою, тому саме ПрАТ «Черкаське хімволокно» і звернулося до суду з даною позовною заявою. Письмовий договір на надання послуг з відповідачем не укладався, однак його відсутність не перешкоджає виконанню обов`язку відповідача здійснювати оплату за комунальні послуги. Відповідач [PERSON] , як власник квартири та як споживач послуг, зобов`язаний сплачувати кошти за надані житлово-комунальні послуги. Згідно розрахунку заборгованості відповідачу [PERSON] нарахована заборгованість за послуги з теплопостачання та гарячого водопостачання за період з 01.01.2013 року по грудень 2018\~року включно в загальній сумі 48639 грн. 96 коп. Також просив врахувати, що строк позовної давності позивачем не порушений, оскільки в 2017 році підприємство зверталося до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення із [PERSON] заборгованості за надані йому послуги, однак судом було відмовлено у видачі судового наказу. Тому просив стягнути із відповідача вказану заборгованість а також нараховані за період з січня 2016 року по грудень 2018 року інфляційні втрати в сумі 10902 грн. 48 коп. та 3% річних в сумі 2943 грн. 39 коп., а всього 62485 грн. 83 коп. Також просив стягнути із відповідача на користь позивача судовий збір в розмірі 1921 грн. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] просили відмовити в задоволенні позову. Підтримали доводи, викладені у відзиві на позовну заяву та письмових поясненнях. Зокрема, просили врахувати, що позивачем пропущений строк позовної давності, тому просили застосувати наслідки пропуску позивачем такого строку. Також просили врахувати, що договір між позивачем та відповідачем [PERSON] про надання послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання не укладався, хоча саме позивач мав запропонувати відповідачу укласти такий договір. Крім того, зазначили, що позивачем не надано суду належних та переконливих доказів, які б підтверджували заборгованість відповідача на пред`явлену позивачем суму боргу. При цьому, просили врахувати, що позивач не довів на яку саме площу квартири нараховувалася плата за послуги за опалення та виходячи із якого розрахунку, оскільки їх будинок та деякі квартири обладнані лічильниками тепла. Тому сума боргу за опалення пред`явлена до стягнення безпідставно. Також просили врахувати, що позивачем не доведені належними доказами і вимоги про стягнення плати за гаряче водопостачання. А тому, просили відмовити позивачу в задоволенні позову. Суд, заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши письмові матеріали справи, приходить до висновку про відмову в задоволенні позову, виходячи із наступного. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками процесу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України). Відповідно до статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини; інші юридичні факти. Цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки виникають безпосередньо з актів органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим або органів місцевого самоврядування. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства або договором, підставою виникнення цивільних прав та обов`язків може бути настання або ненастання певної події. Цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї. Виконання цивільних обов`язків забезпечується засобами заохочення та відповідальністю, які встановлені договором або актом цивільного законодавства. Особа може бути звільнена від цивільного обов`язку або його виконання у випадках, встановлених договором або актами цивільного законодавства (ст. 14 ЦК України). Відповідно до\~п.\~5\~ч.\~1\~ст.\~1\~Закону України\~«Про житлово-комунальні\~послуги» від\~09.112017\~року №\~2189-VІІІ\~житлово-комунальні\~послуги -\~це результат\~господарської діяльності,\~спрямованої на\~забезпечення умов\~проживання та/або\~перебування осіб\~у житлових\~і нежитлових\~приміщеннях,\~будинках і\~спорудах,\~комплексах будинків\~і споруд\~відповідно до\~нормативів,\~норм,\~стандартів,\~порядків і\~правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг. Згідно зі статтею 5 вказаного Закону до житлово-комунальних послуг належать: житлова послуга (послуга з управління багатоквартирним будинком) та комунальні послуги (послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами). Статтями 7, 8 вищевказаного Закону визначені права та обов`язки споживачів й виконавця комунальних послуг. Зокрема, правом споживача є одержання своєчасно та належної якості житлово-комунальні послуги згідно з законодавством і умовами договорів, а обов`язком споживача - є укладення договору про надання житлово-комунальних послуг у порядку і випадках, визначених законом, а також оплата наданих житлово-комунальних послуг за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Обов`язком виконавця - надання послуг вчасно та відповідної якості згідно із законодавством та умовами договорів про їх надання, а також підготовка та укладення із споживачем договору про надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором. При цьому, п. 1 ч. 2 ст. 7 Закону передбачено, що споживач зобов`язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг у порядку і випадках, визначених законом. Крім того, згідно із ч. ч. 1, 2 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» №1875-ІV (у редакції, яка була чинна до дії вищевказаного Закону, тобто й на час виниклих правовідносин) житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил. Відповідно до вимог п. 1 ст. 1 Закону № 1875-ІV споживачем житлово-комунальних послуг являється фізична особа чи юридична особа, яка отримує чи має намір отримувати житлово-комунальні послуги. Згідно зі статтею 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» № 1875-ІV залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються зокрема й на: комунальні послуги (централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення (з використанням внутрішньо-будинкових систем), газопостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо). Як зазначено у статті 19 згаданого Закону, відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник. Виробник послуг може бути їх виконавцем. Статтями 20, 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» № 1875-ІV визначені права та обов`язки споживача й виконавця житлово-комунальних послуг. Зокрема, правом споживача є одержання вчасно та відповідної якості житлово-комунальних послуг згідно з законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, а обов`язком споживача - є укладення договору на надання житлово-комунальних послуг, підготовленого виконавцем на основі типового договору, а також оплата житлово-комунальних послуг у строки, встановлені договором або законом. Обов`язком виконавця - надання послуг вчасно та відповідної якості згідно із законодавством та умовами договору, а також підготовка та укладення із споживачем договору про надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором. Відповідно до ст.\~32\~Закону України\~«Про житлово-комунальні\~послуги» № 1875-ІV плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору, розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку. Відповідно до ст.ст. 156, 162 ЖК України плата за комунальні послуги в будинку (квартирі), що належить на праві приватної власності, здійснюється за затвердженими в установленому порядку тарифами. Власник зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату і плату за комунальні послуги. В судовому засіданні встановлено, що на Приватне акціонерне товариство «Черкаське хімволокно», яке є правонаступником Відкритого акціонерного товариства «Черкаське хімволокно», покладений обов`язок із забезпечення тепловою енергією населення, організацій та підприємств всіх форм власності. Вказане стверджується ліцензією Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30.11.2012 року № 374 (переоформлено рішенням від 29.12.2016 року № 2444), статутом ПрАТ «Черкаське хімволокно» та рішенням виконавчого комітету Черкаської міської ради від 31.10.2007 №1480, яким визначено виконавцем житлово-комунальних послуг населенню м. Черкаси ВАТ «Черкаське хімволокно» послуг з тепловодопостачання (а.с. 9, 85, 82, 86) Відповідач [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] та відповідно є споживачем послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання, які надавав ВП «Черкаська ТЕЦ» Публічного акціонерного товариства «Черкаське хімволокно», правонаступником якого є Приватне акціонерне товариство «Черкаське хімволокно». Вказане стверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 24.01.2019 року (а.с. 6). Згідно листа-розрахунку (о/с №10019027), наданого позивачем, заборгованість відповідача [PERSON] за надані послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води станом на 01.01.2019 року складає 48639 грн. 96 коп. Вказана заборгованість нарахована за період з 01.01.2013 року по 31.12.2018 року (а.с. 5). Відповідно до п.п. 18, 20, 30 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 № 630, споживач зобов`язаний оплачувати комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Плата за надані послуги вноситься споживачем відповідно до показань засобів обліку води і теплової енергії або затверджених нормативів (норм) споживання на підставі платіжного документа (розрахункової книжки, платіжної квитанції тощо). Розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим. З моменту надання позивачем споживачам послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання, відповідно до Закону України «Про житлово-комунальні послуги» між сторонами виникли правовідносини, які полягають у виконанні споживачем зобов`язання щодо своєчасної та повної оплати спожитих послуг. Статтею 322 ЦК України визначено, що власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Вказана норма кореспондується із ст. 13 Конституції України, якою визначено, що власність зобов`язує. Отже чинне законодавство визначає обов`язок для власника, незалежно від фактичного проживання, сплачувати комунальні послуги на утримання житла. Відсутність письмово оформленого між сторонами договору, не може бути підставою не позбавляє відповідача обов`язку оплачувати надані йому послуги та не може бути підставою для відмови в задоволенні позову, оскільки саме на споживача покладений обов`язок укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору. Така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду по справі № 210/5796/16-ц від 18.03.2019 року. Разом з тим, суд при винесенні рішення враховує наступне. Заперечуючи проти задоволення позову, відповідач [PERSON] посилався на вимоги ст. 267 ЦК України (наслідки спливу позовної давності) та просив їх просив їх застосувати. Статтею 256 ЦК України визначено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлена тривалістю три роки (ст. 257 ЦК). Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч.ч. 1, 5 ст. 261 ЦК України). Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. У постанові Верховного Суду України від 13.01.2016 року у справі № 6-931цс15 зроблено висновок про те, що «за частиною\~статті 264 ЦК України\~позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Судовий наказ відповідно до частини першої\~статті 95 ЦПК України\~(у редакції, чинній на час ухвалення оскаржених рішень) є особливою формою судового рішення про стягнення з боржника грошових коштів або витребування майна за заявою особи, якій належить право такої вимоги. Ураховуючи, що судовий захист права кредитора (виконавця послуг) на стягнення грошових коштів можна реалізувати у позовному провадженні та шляхом видачі судового наказу, як особливої форми судового рішення, подання кредитором (виконавцем послуг) заяви про видачу судового наказу в порядку, передбаченому\~розділом ІІ ЦПК України, перериває перебіг позовної давності». Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 100 ЦПК України (в редакції, що діяла на час винесення ухвали від 20.10.2017 року про відмову у видачі судового наказу) суддя відмовляє у прийнятті заяви про видачу судового наказу, у разі якщо із заяви і поданих документів вбачається спір про право. Відповідно до постанови Верховного Суду від 11.09.2018 року по справі №904/191/18, пред`явлення позову до суду - це реалізація позивачем права на звернення до суду. Саме з цією процесуальною дією пов`язується початок процесу у справі. Відповідно до вимог процесуального законодавства суддя відкриває провадження у справі не інакше як на підставі заяви, поданої та оформленої в порядку, встановленому процесуальним кодексом. За змістом викладеного, перебіг позовної давності шляхом пред`явлення позову може перериватися в разі звернення позивача до суду, в тому числі й направлення позовної заяви поштою, здійсненого з додержанням вимог процесуального законодавства. Якщо суд у прийнятті позовної заяви відмовив або повернув її, то перебіг позовної давності не переривається. Не перериває перебігу такого строку й подання позову з недодержанням правил підвідомчості, а також з іншим предметом спору та з іншими матеріально-правовими підставами. Відповідно, слід вважати, що подача до суду заяви про видачу судового наказу, за результатами розгляду якої судом було прийнято рішення про відмову в її прийнятті, не перериває перебігу позовної давності. Оскільки в прийнятті заяви позивача від 19.07.2017 року (надійшла до суду 21.07.2019 року) про видачу судового наказу про стягнення із [PERSON] заборгованості за послуги з централізованого опалення та підігріву води судом було відмовлено, то із вираховуванням вищевикладеного, така заява не перериває строку позовної даності. З даним позовом позивач звернувся до суду 13.03.2019 року. З листа-розрахунку заборгованості (о/р 10019027) вбачається, що заборгованість відповідача [PERSON] виникла за період з 01.01.2013 року по 31.12.2018 року. Враховуючи, що плата за надані послуги мала вноситися відповідачем щомісячно, відповідно позивач мав знати про порушення свого права після кожної несплати відповідачем цих послуг. За таких підстав, позовні вимоги до відповідача за період з 01.01.2013 року по 31.03.2016 року (враховуючи, що платіж за березень 2016 року мав бути сплачений до 20.04.2016 року) пред`явлені поза строком позовної давності, тому в їх задоволенні слід відмовити в зв`язку зі спливом позовної давності. Разом з тим, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову і в частині вимог позивача про стягнення з відповідача [PERSON] заборгованості за період з 01.04.2016 року по 31.12.2018 року виходячи із наступного. Згідно з частинами першою-третьою статті\~\~12, частиною першою статті 81 ЦПК України\~цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Тягар доведення обґрунтованості вимог позову за загальними правилами процесуального закону покладається саме на позивача, а не реалізовується у спосіб спростування доводів пред`явлених вимог стороною відповідача, як беззаперечних. Якщо позивач, розпоряджаючись своїми правами на власний розсуд, доведе суду обґрунтованість пред`явлених вимог, то у випадку їх неспростування стороною відповідача у спосіб, визначений законом, такі вимоги підлягають задоволенню. В даному ж випадку позивачем (представниками) не надано належних і допустимих доказів, які б підтверджували факт наявності у відповідача [PERSON] саме такої заборгованості, про яку зазначає позивач. На обґрунтування даного позову позивачем надано лише лист-розрахунок по о/р 10019027 (квартира [ADDRESS] ), з якого вбачається, що нарахована відповідачу заборгованість за надані послуги за період з 01.04.2016 року по 31.12.2018 року складає загальну суму 26373 грн. 44 коп. Як встановлено в судовому засіданні квартира відповідача не обладнана приладами обліку теплової енергії, однак знаходиться в будинку, частина квартир в якому обладнані такими засобами обліку. Про зазначені обставини надав пояснення в судовому засіданні представник позивача та пояснив, що при нарахуванні оплати послуг враховувалися, як показники будинкового засобу обліку, так і сумарні витрати тепла за показниками усіх квартирних засобів обліку даного будинку. Однак відповідних доказів цього суду не надав. Як передбачено п. 12 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених поставою КМУ №630 від 21.07.2005 року, у разі встановлення будинкових засобів обліку теплової енергії споживач оплачує послуги згідно з їх показаннями пропорційно опалюваній площі (об`єму) квартири (будинку садибного типу) за умови здійснення власником, балансоутримувачем будинку та/або виконавцем заходів з утеплення місць загального користування будинку. У разі встановлення будинкових засобів обліку теплової енергії у багатоквартирному будинку, де окремі або всі квартири обладнані квартирними засобами обліку теплової енергії, споживачі, які не мають таких засобів обліку та які не передали виконавцю показання квартирних засобів обліку теплової енергії, оплачують таку послугу за показаннями будинкового засобу обліку теплової енергії пропорційно опалюваній площі (об`єму) квартири, не враховуючи витрати теплової енергії виконавця, юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, які є власниками або орендарями приміщень у цьому будинку, та сумарних витрат тепла за показаннями усіх квартирних засобів обліку. З листа-розрахунку заборгованості по о/р 10019027 (квартира [ADDRESS] ) не вбачається, щоб заборгованість відповідача [PERSON] за надані йому послуги з централізованого теплопостачання визначалася саме за такою формулою, зокрема що при таких розрахунках бралися до уваги показники будинкового засобу обліку теплової енергії та сумарні витрати тепла за показниками усіх квартирних засобів обліку даного будинку. Про вказані обставини зазначав і відповідач заперечуючи проти задоволення позову з підстав недоведеності відповідачем пред`явленої до стягнення суми заборгованості. За таких підстав, суд вважає, що позивачем, на якого в силу ст. 12, 81 ЦПК України, покладений обов`язок доказування, не доведено належними та переконливими доказами споживання відповідачем [PERSON] послуг з централізованого опалення на суму, яка пред`явлена до стягнення за період з 01.04.2016 року по 31.12.2018 року, а тому приходить до висновку про відмову в задоволенні позову в цій частині. Разом з тим, на думку суду, не підлягають до задоволення позовні вимоги позивача і в частині стягнення з відповідача [PERSON] заборгованості за послуги з постачання гарячої води за вищевказаний період, виходячи із наступного. Як вбачається із листа-розрахунку заборгованості по о/р 10019027 (квартира [ADDRESS] ) відповідачу за споживання гарячої води було нараховано до сплати: в жовтні 2016 року 1027 грн. 37 коп.; в червні 2017 року 570 грн., а всього на суму 1597 грн. 37 коп. (інші нарахування знаходяться поза межами строку позовні давності). Квартира відповідача обладнана квартирним засобом обліку гарячої води, відповідно оплата послуг з гарячого водопостачання має здійснюватися згідно з показаннями такого засобу обліку гарячої води. Однак на момент нарахування відповідачу заборгованості за надані послуги із гарячого водопостачання, а також на момент звернення позивача до суду, останній не мав доказів того, що відповідач [PERSON] в жовтні 2016 року та в червні 2017 року спожив послуг на вищевказані суми. Тому ці позовні вимоги взагалі не обґрунтовувалися жодним доказам. Наданий позивачем під час розгляду справи лист-відповідь КП «Черкасиводонаканал» Черкаської міської ради від 26.12.2019 року також не доводить того факту, що відповідачем в зазначені періоди було спожито послуг на вказані позивачем суми. Натомість з вказаного листа вбачається, що в жовтні 2016 року взагалі показники не передавалися споживачем та не фіксувалися контролером, а в червні 2017 року (30 числа) передано абонентом показники лічильника 316 м.куб., в липні 2017 року (24 числа) зафіксовано контролером КП «Черкасиводоканал» показники 321 м.куб. До того ж ці обставини заперечувалися відповідачем. Разом з тим, суд враховує і те, що згідно вказаного листа за період з 01.01.2016 року по 31.12.2018 року (в межах строку позовної давності) всього було спожито 24 м.куб. гарячої води. Розрахунок таких послуг має проводитися згідно із тарифами, затвердженими постановою НКРЕ №1352 від 04.08.2016 року (набрала чинності 23.09.2016 року), якою встановлений тариф з централізованого постачання гарячої води за 1м.куб. по лічильнику: за умови підключення рушникосушильників до системи централізованого постачання гарячої води 63 грн. 43 коп. та за відсутності рушникосушильників 58 грн. 55 коп. Однак позивачем не доведено належними та переконливими доказами, який саме із тарифів підлягає до застосування, як такий, що визначений для централізованого постачання гарячої води за умови підключення рушникосушильників до системи централізованого постачання гарячої води (тариф 63 грн. 43 коп.) чи без такого (тариф 58 грн. 55 коп. Зокрема не доведено чи в квартирі відповідача [PERSON] підключений рушникосушильник до системи централізованого постачання гарячої води чи ні, оскільки від цього залежить визначення тарифу, який підлягає до застосування. А в силу ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. А тому, з урахуванням вищевикладеного, доказів, якими обґрунтовуються позовні вимоги, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову Приватного акціонерного товариства «Черкаське хімволокно», яке діє в інтересах відокремленого підрозділу «Черкаська ТЕЦ», до [PERSON] про стягнення боргу за спожиту теплову енергію в зв`язку з недоведеністю їх належними та переконливими доказами. Також суд приходить до висновку і про відмову в задоволенні позову до [PERSON] про стягнення інфляційних та трьох процентів річних, оскільки вони є похідними від основного позову та нараховані на прострочену заборгованість, факт, якої позивачем не доведений. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed