Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-27 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду з позовом, у якому просить стягнути на його користь заборгованість за кредитним договором б/н від 28.08.2008 року у розмірі 12634,35 грн. та судові витрати по справі. Свої вимоги мотивує тим, що 28.08.2008 року [PERSON] була заповнення заява з метою отримання банківських послуг, відповідно до якої банком їй було надано кредит у розмірі 13200,00 грн. у вигляді встановлено кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана нею заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами Банку складає між нею та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Проте, позичальник протягом тривалого часу ухилялась від виконання умов зазначеного кредитного договору, зокрема не сплачувала банку кредитні кошти та інші передбачені кредитним договором платежі, у зв`язку з чим перед банком виникла заборгованість. Однак, банку стало відомо, що [INFO] померла боржник [PERSON] у зв`язку з чим, представником Банку була направлена претензія кредитора до Біляївської державної нотаріальної контори, з відповіді якої встановлено, що спадкоємці [PERSON] із заявою про прийняття спадщини не звертались, спадкову справу було заведено згідно листа-претензії Банку. Згідно паспортних даних, банком було встановлено, що за адресою проживання померлої боржниці [PERSON] - постійно мешкає [PERSON] , тобто проживала із спадкоємцем на час відкриття спадщини та є такою, що прийняла спадщину. 28.10.2017 р. до спадкоємця [PERSON] було направлено лист-претензію з вимогою сплати боргу. Однак, вимоги кредитора задоволені не були. Враховуючи, що на час відкриття спадщини зобов`язання померлої [PERSON] за кредитним договором з повернення кредитних коштів та відсотків, нарахованих за її життя, залишилися не виконані, представник позивача просить суд позовні вимоги задовольнити. У зв`язку з тим, що суддя Горяєв І.М. був відсторонений від здійснення правосуддя, справу було передано на повторний перерозподіл відповідно до положення «Про автоматизовану систему документообігу суду». Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями, справу було передано на розгляд судді Буран В. М. Ухвалою Біляївського районного суду Одеської області від 05.02.2019 року суддя Буран В.М. прийняв до свого провадження вищевказану цивільну справу та призначив до судового розгляду (а.с. 170). Представник позивача в судове засідання не з`явився, але подав до суду клопотання, в якому зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, справу просить розглядати у його відсутність, не заперечує проти заочного розгляду справи (а.с. 67). Відповідач в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, в установлений ч. 7 ст. 178 ЦПК України строки не подав до суду відзив на позовну заяву. Про дату та час судового засідання був сповіщений про, що свідчить особистий підпис відповідача в розписці суду від 06.02.2019 р,(а.с.171), на виклики до суду відповідача в наступні судові засідання на адресу суду повертались почтові повідомлення з відміткою про особисте отримання відповідачем відправлення, також судом було здійснено оголошення про виклик особи на веб-порталі судової влади України (а.с. 171, 174, 176). Згідно ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; але не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин , не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У зв`язку з тим, що відповідач повідомлений належним чином про час та місце слухання справи, відповідач не з`явився в судове засідання без повідомлення причин, відповідач не подав відзив та враховуючи згоду позивача на заочний розгляд справи, суд вважає за необхідне ухвалити рішення про заочний розгляд справи. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. В судовому засіданні встановлено, що 28.08.2008 року між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та [PERSON] був укладений кредитний договір б/н, згідно умов якого за рішенням банку їй було надано кредит у розмірі 13200,00 грн. у вигляді встановлено кредитного ліміту на картковий рахунок (а.с.5-39). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана нею заява, разом з Умовами та правилами надання банківських послуг складає між нею та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві позичальника (а.с. 39). Зважаючи на зазначене, суд приходить до висновку, що між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] шляхом підписання заяви про отримання кредитної карти, було укладено в письмовій формі кредитний договір. Таким чином, враховуючи положення ст.ст. 77, 78 ЦПК України, факт укладення між сторонами кредитного договору доведений належними та допустимими доказами. З матеріалів справи вбачається, що позивач свої зобов`язання за кредитним договором б/н від 28.08.2008 року виконав у повному обсязі, надавши боржнику кредит у розмірі, встановленому зазначеним кредитним договором. Однак у встановлений кредитним договором термін [PERSON] свої зобов`язання не виконувала - не погашала кредит, що призвело до виникнення перед установою банку заборгованості у тому числі нарахування пені. Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Не виконуючи належним чином зобов`язання за вказаним договором, відповідач порушив зазначені вище норми законодавства та умови кредитного договору. Відповідно до ч. 2 ст. 1054 та ч. 2 ст. 1050 Цивільного кодексу України наслідками порушення боржником зобов`язання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право кредитора достроково вимагати повернення всієї суми кредиту. У зв`язку з чим представник банку і звернувся до суду з відповідним позовом. З матеріалів справи судом встановлено, що [INFO] померла боржник [PERSON] , що підтверджується актовим записом про смерть № 917 виданим Біляївським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області від 06.09.2016 (а.с. 51). Згідно наданого розрахунку та тверджень позивача, викладених у позові, станом на дату смерті заборгованості позичальника перед Банком за кредитним договором №б\\н від 28.08.2008 р. становить 12634,35 грн., яка складається з тіла кредиту в сумі 1386,09 грн., нарахований процентів за користування кредитом - 9976,66 грн., нарахованої пені в сумі -1271,60 грн. (а.с. 40-48). Відповідно до ст.ст. 608, 1218, 1219 ЦК України у зв`язку зі смертю боржника припиняються лише ті зобов`язання, які нерозривно пов`язані з його особою і не можуть бути виконані іншою особою, у той час як у результаті спадкування до спадкоємця переходять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцю на час відкриття спадщини й не припинилися у наслідок його смерті. За змістом зазначених норм у разі смерті фізичної особи, боржника за зобов`язанням у правовідносинах, що допускають правонаступництво в порядку спадкування, обов`язки померлої особи (боржника) за загальним правилом переходять до іншої особи її спадкоємців, таким чином, відбувається передбачена законом заміна боржників за зобов`язанням. З метою встановлення кола осіб спадкоємців померлої [PERSON] , ПАТ КБ «ПриватБанк» 02.06.2017 р. було направлено до Біляївської районної держаної нотаріальної контори претензію кредитора, у якій зазначається про намір реалізувати право, як кредитора спадкодавця, пред`явити право вимоги до спадкоємців (а.с. 54). У відповідь на претензію кредитора, державним нотаріусом була надана відповідь згідно, якої держаний нотаріусом було рекомендовано звернутись до суду з відповідним позовом, так як така інформація становить державну таємницю, ця заява була долучена до спадкової справи № 54/2017 (а.с.55). Відповідно до вимог ст. 1281 ЦК України спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги. Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги. Кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги. 21.10.2017 р. р. АТ КБ «Приватбанк» направив [PERSON] лист-претензію з вимогою сплати заборгованості за договором спадкодавця [PERSON] , яка була проігнорована. Згідно вимог ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно частини 1 ст. 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. У наведеній нормі права передбачається спеціальний, додатковий за своєю правовою природою, спосіб захисту цивільних прав та інтересів кредитора спадкодавця. Отже, зі смертю боржника зобов`язання з повернення кредиту включаються до складу спадщини. Строки пред`явлення кредитором вимог до спадкоємців, а також порядок задоволення цих вимог регламентуються статтями 1281 і 1282 ЦК України. Тобто, стаття 1281 ЦК України, визначає преклюзивні строки пред`явлення таких вимог. Стаття 1281 ЦК України не встановлює певного порядку пред`явлення вимог кредиторів. Пред`являння вимог може відбуватися як безпосередньо спадкоємцю, так і через нотаріуса. Беручи до уваги, що спадкоємець в добровільному порядку не виконав обов`язки щодо задоволення вимог кредитора в межах вартості майна одержаного в спадщину (відповідно до положень ст.1282 ЦК України) у позивача в порядку положень ст. 16 ЦК України виникло право на звернення до суду за захистом свого порушених прав та інтересів. За правилами ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно з ч. 1 ст. 1282 ЦК України, спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Так, з метою повного та всебічного розгляду справи, ухвалою суду від 25.06.2018 р. було витребувано копію спадкової справи заведеної після смерті [PERSON] , померлої [INFO] (а.с.83). Відповідно до копії, якої було встановлено, що спадкоємцем після смерті боржника є її брат [PERSON] , який прийняв спадщину за законом на підставі заяви від 07.02.2018 р. (а.с. 86-152). Згідно ч. 1 ст. 1269 ЦК України - спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Свідоцтво про право на спадщину за законом видано 07.02.2018 р., згідно якого брат померлої [PERSON] - [PERSON] отримав у спадок житловий будинок за адресою [ADDRESS] , який розташований на земельній ділянці площею 0,1229 га. (а.с. 147). Вимоги кредитора, відповідно до ч. 2 ст.1282 ЦК України, спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. Оскільки зі смертю боржника зобов`язання з повернення кредиту включаються до складу спадщини, то умови кредитного договору щодо строків повернення кредиту не застосовуються, а підлягають застосуванню норми статей 1281,1282 ЦК України щодо строків пред`явлення кредитором вимог до спадкоємців і порядку задоволення цих вимог кредитора. Ухвалою суду від 24.09.2018 року за клопотанням представника позивача в порядку ч. 1 ст. 55 ЦПК України було замінено неналежного відповідача по справі на [PERSON] (а.с.153-156, 157-158). Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, а ч. 1 ст. 1049 вказаного Кодексу встановлено, що позичальник зобов`язаний повернути кредитору кредит у строк та в порядку, встановлених договором. Згідно ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору, а ч. 2 вказаної статті передбачено, що договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Згідно положень ч. 2 ст. 639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Згідно ч. 1, ч. 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Частково задовольняючи вимоги позивача суд виходить з того, що кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). У заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру. Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за процентами за користування кредитом та нарахованою пенею за несвоєчасну сплату кредиту. Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 28.08.2008 року, посилається на Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті https://privatbank.ua/terms/, як невід`ємні частини спірного договору. При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Умови та правила надання банківських послуг розуміла боржник [PERSON] та ознайомлена і погодилась з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання боржником кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування. Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15). В даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин (28.08.2008 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (20.03.2018 року), тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. Окрім того, з матеріалів справи встановлено, що Банк звертаючись до спадкоємця боржника з листом-претензією кредитора, повідомив про необхідність сплати заборгованості за кредитним договором у сумі 12634,35 грн. відповідно до умов укладеного договору, однак при цьому не ознайомив спадкоємця з умовами кредитного договору, розрахунками згідно яких виник борг. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані боржнику Умови та правила банківських послуг, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Отже, що стосується заборгованості по відсоткам за користування кредитом та нарахованої пені, суд вважає, що відсутні правові підстави для стягнення з відповідача на користь АТ КБ «ПриватБанк» зазначених сум, у зв`язку з безпідставністю позовних вимог в цій частині через відсутність передбаченого обов`язку відповідача по їх сплаті позивачу у анкеті-заяві від 28.08.2008 року, оскільки Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/ не може вважатися складовою частиною спірного кредитного договору. Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з [PERSON] , АТ КБ «ПриватБанк» дотримав вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону № 1023-XII про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк. Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону - споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року № 14-131цс19. Враховуючи зазначене та оскільки [PERSON] протягом дії договору не сплачувала кредит вчасно та у повному обсязі, тобто зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконала, натомість відповідач по справі, є спадкоємцем який прийняв спадщину після смерті боржника [PERSON] , внаслідок чого успадкував всі права та обов`язки які належали позичальнику і не припинились на момент її смерті, суд дійшов висновку, що порушене право позивача на повернення суми наданого кредиту, підлягає судовому захисту шляхом часткового задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача на його користь суми борги, яка складається з тіла кредиту у розмірі 1386,09 грн., а також судових витрат, понесених ним при зверненні до суду, що складаються з судового збору - у розмірі 1762 грн.

Outcome: partial