Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-27 00:00:00

Представник позивача Костюченко В.К. в інтересах [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача про тлумачення заповіту, мотивуючи свої вимоги тим, що [INFO] померла [PERSON] , яка при житті 02.02.2015 року склала заповіт на ім`я [PERSON] , яким зокрема, заповідала їй земельний пай, який знаходиться на землях Ларинівської сільської ради. Даний заповіт було зареєстровано в реєстрі за №3 та посвідчено секретарем виконавчого комітету Ларинівської сільської ради Новгород-Сіверського району Чернігівської області Дацько Г.І. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина. Позивач, як спадкоємець за заповітом, звернулася до нотаріальної контори, з заявою про прийняття спадщини за заповітом, однак їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, оскільки воля заповідача викладена у заповіті недостатньо чітко, в наслідок чого створюється невизначеність у тексті, оскільки спадкодавець повинен був заповідати майно, яке є його власністю і їй рекомендовано звернутися до суду з позовом про тлумачення заповіту. Посилаючись на те, що за своїм змістом розпорядження спадкодавця було спрямоване на те, щоб заповісти їй земельну ділянку належну заповідачу, просив суд здійснити тлумачення заповіту від 02.02.2015 року, який було зареєстровано в реєстрі за №3 та посвідчено секретарем виконавчого комітету Ларинівської сільської ради Новгород-Сіверського району Чернігівської області. Представник позивача Костюченко В.К. в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити . Представник відповідача Ларинівської сільської ради Новгород-Сіверського району Чернігівської області в судове засідання не з`явився, повідомивши суд письмовою заявою про розгляд справи у його відсутність, вказавши, що позов визнають. Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності до того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, заслухавши представника позивача та дослідивши письмові докази у справі, встановив наступне. Відповідно до заповіту, посвідченого секретарем виконавчого комітету Ларинівської сільської ради Новгород-Сіверського району Чернігівської області 02.02.2015 року та зареєстрованого в реєстрі за №3, [PERSON] [INFO] заповіла земельний пай, який знаходиться на землях Ларинівської сільської ради, [PERSON] (а.с.7). Згідно свідоцтва про смерть [PERSON] померла [INFO] (а.с.10) . За приписами ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Ст.1217 ЦК України передбачає, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Натомість, ч.2 ст.1236 ЦК України передбачає, що заповідач має право скласти заповіт щодо усієї спадщини або її частини. Відповідно до ст.1256 ЦК України у разі спору між спадкоємцями тлумачення заповіту здійснюється судом відповідно до статті 213 цього Кодексу. Згідно ч.2 ст.213 ЦК України при тлумаченні змісту правочину беруться до уваги однакове для всього змісту правочину значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів. При цьому, положення ст.213 ЦК України не допускають, щоб при тлумаченні правочину здійснювався пошук волі учасника правочину, який не знайшов відображення у тексті самого правочину. Таким чином, тлумачення заповіту обумовлюється необхідністю встановити точну волю спадкодавця і може мати місце, якщо зміст заповіту викликає сумніви у спадкоємців, у зв`язку з чим необхідно розтлумачити його зміст. На час складання заповіту [PERSON] мала право власності на земельну ділянку, яке вона набула за життя і яке збереглося у неї до моменту смерті. Враховуючи зазначене вище, з`ясувавши повно і всебічно обставини справи, перевіривши їх доказами, дослідженими у судовому засіданні, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved