Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-13 00:00:00

Представник позивачів\~ адвокат\~Манзар Т.В.,\~в інтересах\~позивачів [PERSON] та [PERSON] , звернулася до суду з позовом до [PERSON] , у якому просить суд: - стягнути із [PERSON] на користь [PERSON] моральну шкоду в сумі 15\~000 грн 00 коп; - стягнути із [PERSON] на користь [PERSON] моральну шкоду в сумі 20 000 грн 00 коп; - стягнути із [PERSON] на користь [PERSON] та [PERSON] понесені судові витрати за правничу допомогу в сумі 7000 грн 00 коп. Заявлені позовні\~вимоги\~обґрунтовано\~тим,\~що\~ [PERSON] \~17\~червня 2020\~року близько\~09\~години 10\~хвилин, керуючи автомобілем «Ford Transit», реєстраційний номер [NUMBER] , рухаючись в місті Черкаси по вулиці Михайла Грушевського, зі сторони бульвару Шевченка в напрямку вулиці Благовісна, на перехресті з вулицею Гоголя, поблизу будинку № 51, грубо порушивши вимоги п.п. 2.3. б, 12.4 та 13.1 Правил дорожнього руху України, проявив неуважність, не стежив за дорожньою обстановкою та відповідно не реагував на її зміну, не дотримався безпечної дистанції руху, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем «ЗАЗ 110307», реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] , який зупинився перед нерегульованим пішохідним переходом, що на перехресті вулиці Михайла Грушевського та вулиці Гоголя, в попутному напрямку відносно напрямку руху автомобіля «Ford Transit», реєстраційний номер [NUMBER] , для того, щоб надати перевагу в русі пішоходу. Внаслідок зіткнення автомобіль «ЗАЗ 110307», реєстраційний номер [NUMBER] , розпочав свій рух та здійснив наїзд на пішохода [PERSON] , яка перетинала проїзну частину вулиці Михайла Грушевського по нерегульованому пішохідному переходові, який позначений дорожньою розміткою 1.14.1 «Зебра» та дорожніми знаками 5.35.1 та 5.35.2 «Пішохідний перехід» ПДР України, справа наліво відносно напрямку руху автомобіля «Ford Transit», реєстраційний номер [NUMBER] . У результаті ДТП автомобіль «ЗАЗ 110307», реєстраційний номер [NUMBER] , отримав механічні пошкодження з матеріальними збитками. По даному факту було відкрито кримінальне провадження № 12020251010002577 від 17.06.2020 відносно [PERSON] за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України. Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 21 вересня 2020 року [PERSON] звільнено від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, а кримінальне провадження по обвинуваченню [PERSON] у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, закрито у зв`язку з примиренням [PERSON] з потерпілою, на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України та ст. 46 КК України. В обґрунтування позовних вимог представник позивачів зазначає, що вказаним кримінальним правопорушенням [PERSON] , як водію автомобіля «ЗАЗ 110307», реєстраційний номер [NUMBER] , та [PERSON] , як власнику зазначеного автомобіля, було завдано моральної шкоди. При цьому, представник позивачів вказує, що моральна шкода, завдана [PERSON] внаслідок ДТП, яка трапилася з вини [PERSON] , полягає у душевних стражданнях, що виникли у нього у зв`язку з протиправною поведінкою [PERSON] , адже [PERSON] у момент ДТП перебував за кермом автомобіля «ЗАЗ 110307», реєстраційний номер [NUMBER] , а тому пережив нервове потрясіння та страх як за своє життя та здоров`я, так і за життя та здоров`я пішохода, що викликало значне погіршення стану його здоров`я, а також суттєві життєві зміни. Довготривале проведення досудового розслідування та допити постійно нагадували йому про подію, що призвело до погіршення сну позивача. Крім того, у нього виник страх керувати транспортними засобами. Враховуючи глибину фізичних і душевних страждань, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, позивач [PERSON] завдану йому моральну шкоду оцінює в суму 15 000 грн 00 коп. Крім того, представник позивачів зазначає, що вказаним вище кримінальним правопорушенням матеріальної та моральної шкоди було завдано і власнику автомобіля «ЗАЗ 110307», реєстраційний номер [NUMBER] , - [PERSON] . Так, у результаті ДТП автомобіль «ЗАЗ 110307», реєстраційний номер [NUMBER] , який належить [PERSON] , зазнав матеріальних збитків, які відповідно до висновку експерта № 124 судової автотоварознавчої експертизи від 23 липня 2020 року становлять 26 339 грн 00 коп., при цьому ринкова вартість автомобіля «ЗАЗ 110307», реєстраційний номер [NUMBER] , 2003 року випуску, станом на 17 червня 2020 року складає 26\~339 грн 00 коп. Згідно з висновком № 124/1 автотоварознавчого дослідження від 23 липня 2020 року ринкова вартість автомобіля «ЗАЗ 110307», реєстраційний номер [NUMBER] , 2003 року випуску, в пошкодженому після ДТП 17 червня 2020 року стані становить 3 108 грн. На момент дорожньо-транспортної пригоди автомобіль «Ford Transit», яким керував [PERSON] , був забезпечений полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АР/4296785 TДB «СК «Гардіан», строк дії з 28 травня 2020 року до 27 червня 2020 року. Страховою компанією позивачу [PERSON] було повністю відшкодовано матеріальні збитки. Разом з тим, представник позивачів зазначає, що внаслідок ДТП, яка трапилася з вини [PERSON] , [PERSON] було завдано також і моральної шкоди, яка полягає у душевних стражданнях останнього у зв`язку із повним знищенням його власності автомобіля «ЗАЗ 110307», реєстраційний номер [NUMBER] , що призвело до неможливості з моменту ДТП, тобто з 17 червня 2020 року, по теперішній час використовувати автомобіль за призначенням, а також спричинило порушення його нормальних життєвих зв`язків, зокрема, користування своєю власністю та отримання доходу в особистих цілях. З урахуванням душевних страждань, втрати доходу та виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, розмір завданої моральної шкоди [PERSON] оцінює у 20 000 грн 00 коп. З огляду на вищевикладене, позивачі були змушені звернутися до суду за захистом своїх прав та законних інтересів. Ухвалою \~судді \~ Черкаського\~ районного\~ суду\~ Черкаської\~ області\~ Миколаєнко\~ Т.А.\~ \~від 05\~липня 2021\~року справу\~прийнято до\~провадження та\~вирішено проводити\~її розгляд\~в порядку\~спрощеного позовного\~провадження без\~виклику сторін\~14\~вересня 2021\~року за\~наявними у\~ній матеріалами;\~запропоновано відповідачу\~протягом п`ятнадцяти\~днів із\~дня вручення\~йому даної\~ухвали подати\~відзив на\~позовну заяву;\~встановлено позивачам\~трьохденний строк\~з дня\~отримання відзиву\~на позовну\~заяву для\~подачі до\~суду відповіді\~на відзив,\~а відповідачу\~ трьохденний\~строкдля подачі заперечення щодо наведених позивачами у відповіді на відзив пояснень, міркувань та аргументів. Одночасно сторонам було роз`яснено, що відповідно до частини 5 статті 279 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) за клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін, а також зазначено строки подання такого клопотання. Ухвалою Черкаського районного суду Черкаської області від 14 вересня 2021 року представнику відповідача адвокату Драченку В.В. відмовлено у задоволенні клопотання про розгляд даної справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Відповідача було повідомлено про вказаний позов, шляхом направлення копії позовної заяви разом з додатками та ухвалою суду за місцем його реєстрації, про що свідчать дані рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, згідно яких поштове відправлення отримано [PERSON] особисто 15 липня 2021 року. Таким чином,\~відповідач вважається належним чином повідомленим про розгляд справи. 28 липня 2021 року, в межах строку, встановленого судом, представником відповідача адвокатом Драченком В.В., в інтересах відповідача [PERSON] , подано до канцелярії суду відзив на позовну заяву, разом з доказами направлення його копій позивачам, у якому представник відповідача заявлені позовні вимоги визнав частково та зазначив, що із [PERSON] на користь [PERSON] слід стягнути 1\~000 грн 00 коп. моральної шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення, а у решті позовних вимог відмовити. В обґрунтування своєї правової позиції представник відповідача вказав, що оскільки в ході досудового розслідування кримінального провадження № 12020251010002577 від 17 червня 2020 року встановлено, що [PERSON] керував автомобілем «ЗАЗ 110307», д.н.з. [NUMBER] , маючи при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії та реєстраційний документ на вказаний транспортний засіб, а, відтак, правомірно володів цим майном, він погоджується з тим, що останній має право на відшкодування завданої шкоди. Водночас, представник відповідача зауважує, що доказів погіршення стану здоров`я [PERSON] , у тому числі погіршення його сну, як і доказів настання змін у житті останнього стороною позивача не надано. Також представник відповідача наголошує на тому, що [PERSON] під час досудового розслідування був допитаний лише один раз 16 липня 2020 року, вказана слідча дія тривала всього півгодини, а з моменту дорожньо-транспортної пригоди до винесення ухвали Соснівського районного суду м. Черкаси від 21 вересня 2020 року про закриття кримінального провадження пройшло лише три місяці, що не може вважатися довготривалим проведення досудового розслідування. З урахуванням пережитого потрясіння безпосередньо під час дорожньо-транспортної події, сторона відповідача вважає, що стягнення 1 000,00 грн моральної шкоди на користь [PERSON] є достатньою компенсацією завданих йому страждань. Що ж до стягнення із [PERSON] на користь [PERSON] моральної шкоди в сумі 20 000 грн 00 коп., представник відповідача зазначає, що оскільки висновком судової автотоварознавчої експертизи № 124 від 23 липня 2020 року встановлено, що вартість відновлювального ремонту автомобіля «ЗАЗ-110307» складає 39 309,96 грн, а ринкова вартість цього автомобіля на момент пошкодження становила 26 339,00 грн, у силу вимог статті 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» даний транспортний засіб вважається фізично знищеним, так як його ремонт є економічно необґрунтованими. Разом з тим, представник відповідача зауважує, що ще 18 січня 2021 року [PERSON] отримав від ТДВ «Страхова компанія «Гардіан» страхове відшкодування, після чого 15 травня 2021 року даний транспортний засіб було продано через територіальний сервісний центр МВС № 5348 іншій фізичній особі, у зв`язку з чим на сьогоднішній день автомобіль марки «ЗАЗ-110307» має державний номерний знак [NUMBER] . За викладених обставин, на переконання представника відповідача, [PERSON] отримав відшкодування у вигляді ринкової вартості пошкодженого транспортного засобу, а також додатковий дохід з продажу свого автомобіля. Відтак, він не може користуватися своєю власністю саме у зв`язку з тим, що продав її ще у травні цього року. Крім того, представник відповідача зазначає, що [PERSON] не надано як доказів того, що даний транспортний засіб використовувався ним для отримання заробітку, так і доказів порушення будь-яких його життєвих зв`язків. 03\~серпня 2021\~року,\~у межах\~строку,\~встановленого судом,\~до суду\~надійшла відповідь\~на відзив,\~разом з\~доказами направлення\~її копії\~відповідачу,\~у якій представник позивачів адвокат Манзар Т.В. не погодилася із доводами представника відповідача, наведеними у відзиві на позовну заяву, виходячи з підстав, вказаних у позові, на задоволенні заявлених позовних вимог наполягала. Додатково зазначила, що посилання відповідача у відзиві на те, що страхова компанія виплатила власнику автомобіля страхове відшкодування за пошкоджений транспортний засіб і цього достатньо, не знаходить свого підтвердження згідно норм ЦК України, адже страхова компанія не виплачує моральну шкоду власнику за пошкодження автомобіля, тому таке право передбачене статтями 23 та 1167 ЦК України і стягується виключно з винуватця ДТП. Правом на подачу заперечення відповідач не скористався 07 вересня 2021 року від представника позивачів адвокат Манзар Т.В. до канцелярії суду надійшла заява про приєднання до матеріалів справи письмових доказів на підтвердження витрат на правничу допомогу, а саме: копії Договору № 43 про надання правової допомоги від 31 липня 2020 року, копії Договору № 43/1 про надання правової допомоги від 31 липня 2020 року, Акта № 46 прийому наданих послуг до Договорів про надання правової допомоги № 43 та № 43/1 від 31 липня 2020 року; квитанції № 46 від 06 вересня 2021 року; Додаткового договору від 06 вересня 2021 року. Дане клопотання задоволено судом. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів. Відповідно до частини 2 статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, повно, всебічно та безпосередньо з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, суд дійшов наступних висновків. Судом установлено,\~що 17 червня 2020 року близько 09 години 10 хвилин у м. Черкаси по вулиці Михайла Грушевського на перехресті з вулицею Гоголя, поблизу будинку № 51, відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «ЗАЗ 110307», державний номерний знак [NUMBER] , який перебував під керуванням позивача [PERSON] , та автомобілем марки «Ford Transit», державний номерний знак [NUMBER] , який перебував під керуванням відповідача [PERSON] , за наступних обставин: [PERSON] , керуючи автомобілем «Ford Transit», реєстраційний номер [NUMBER] , грубо порушивши вимоги п.п. 2.3. б, 12.4 та 13.1 Правил дорожнього руху України, проявив неуважність, не стежив за дорожньою обстановкою та відповідно не реагував на її зміну, не дотримався безпечної дистанції руху, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем «ЗАЗ 110307», реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] , який зупинився перед нерегульованим пішохідним переходом, що на перехресті вулиці Михайла Грушевського та вулиці Гоголя, в попутному напрямку відносно напрямку руху автомобіля «Ford Transit», реєстраційний номер [NUMBER] , для того, щоб надати перевагу в русі пішоходу. Внаслідок зіткнення автомобіль «ЗАЗ 110307», реєстраційний номер [NUMBER] , розпочав свій рух та здійснив наїзд на пішохода [PERSON] , яка перетинала проїзну частину вулиці Михайла Грушевського по нерегульованому пішохідному переходові, який позначений дорожньою розміткою 1.14.1 «Зебра» та дорожніми знаками 5.35.1 та 5.35.2 «Пішохідний перехід» ПДР України, справа наліво відносно напрямку руху автомобіля «Ford Transit», реєстраційний номер [NUMBER] /а.с. 9-10/. По даному факту відносно [PERSON] було відкрито кримінальне провадження № 12020251010002577 від 17.06.2020 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України. Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 21 вересня 2020 року [PERSON] звільнено від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, а кримінальне провадження по обвинуваченню [PERSON] у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, закрито у зв`язку з примиренням [PERSON] з потерпілою, на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України та ст. 46 КК України /а.с. 9-10/. Відповідно до частини 6 статті 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. У результаті\~вказаної дорожньо-транспортної\~пригоди автомобіль «ЗАЗ 110307», реєстраційний номер [NUMBER] , отримав механічні пошкодження з матеріальними збитками. Як вбачається із свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] та не оспорюється відповідачем, на момент дорожньо-транспортної пригоди автомобіль «ЗАЗ 110307», реєстраційний номер [NUMBER] , VIN-код [NUMBER] , 2003 року випуску, належав позивачу у справі [PERSON] /а.с. 11/. 20 липня 2020 року судовим експертом автотоварознавцем Березовським А.А., у присутності власника транспортного засобу [PERSON] , проведено огляд автомобіля марки «ЗАЗ 110307», 2003 року випуску, д.н.з. [NUMBER] , та зафіксовано наявні пошкодження, про що складено відповідний протокол огляду транспортного засобу /а.с. 33/. Згідно висновку експерта № 124 судової автотоварознавчої експертизи від 23 липня 2020 року ринкова вартість автомобіля марки «ЗАЗ 110307», реєстраційний номер [NUMBER] , 2003 року випуску, станом на 17 червня 2020 року складає 26 339 грн 00 коп; розмір матеріальних збитків, завданих [PERSON] , [INFO] , внаслідок пошкодження автомобіля «ЗАЗ 110307», реєстраційний номер [NUMBER] , складає 26 339 грн 00 коп. /а.с. 13-25/. Відповідно до висновку експерта № 124/1 автотоварознавчого дослідження від 23 липня 2020 року ринкова вартість автомобіля марки «ЗАЗ 110307», реєстраційний номер [NUMBER] , 2003 року випуску, станом на 17 червня 2020 року складає 26 339 грн 00 коп; розмір матеріальних збитків, завданих власнику автомобіля «ЗАЗ 110307», реєстраційний номер [NUMBER] , при пошкодженні при ДТП 17 червня 2020 року складає 26 339 грн 00 коп; ринкова вартість автомобіля «ЗАЗ 110307», реєстраційний номер [NUMBER] , 2003 року випуску, в пошкодженому після ДТП 17 червня 2020 року стані складає 3108 грн /а.с. 26-37/. На момент дорожньо-транспортної пригоди автомобіль «Ford Transit», 2008 року випуску, яким керував [PERSON] , був забезпечений полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АР/4296785 TДB «СК «Гардіан», строк дії з 28 травня 2020 року до 27 червня 2020 року /а.с. 12/. Із копії виписки з рахунку приватного клієнта № 034790-2021/0122 від 22 січня 2021 року вбачається, що Товариство з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Гардіан» відшкодувало матеріальні збитки [PERSON] згідно страхового акту № ЦВ/1241/1 за пошкоджений транспортний засіб «ЗАЗ 110307», д.н.з. [NUMBER] , в розмірі 16\~166,00 грн /а.с. 38/. Із Витягу з Єдиного державного реєстру Міністерства внутрішніх справ стосовно зареєстрованих транспортних засобів від 27 липня 2021 року встановлено що 15 травня 2021 року автомобіль «ЗАЗ-110307», VIN-код [NUMBER] , 2003 року випуску, був перереєстрований на нового власника /а.с. 65/. Дані обставини не спростовано представником позивача у відповіді на відзив. Суд, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, вважає необхідним зазначити наступне. Частиною першою статті 15 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Частина 4 статті 41 Конституції України проголошує, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до положень частини 3 статті 386 ЦК України власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди. Частинами 1 та 2 статті 509 ЦК України встановлено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі (пункт 3 частини 2 статті 11 ЦК України). За приписами частини 1 статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Пунктом 9 частини 2 статті 16 ЦК України встановлено, що відшкодування моральної (немайнової) шкоди є одним із способів захисту цивільних прав та інтересів. За змістом статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до пункту 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Згідно роз`яснень, наданих у п.п. 5, 9 вищезазначеної постанови Пленуму Верховного Суду України, відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Особа (фізична чи юридична) звільняється від відповідальності по відшкодуванню моральної шкоди, якщо доведе, що остання заподіяна не з її вини. Відповідальність заподіювача шкоди без вини може мати місце лише у випадках, спеціально передбачених законодавством. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Окремо суд акцентує увагу на тому, що розмір відшкодування шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення. Зазначене узгоджується із висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 15 грудня 2020 року в справі 752/17832/14-ц (провадження № 14-538цс19). Відповідно до частини 1 статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. За приписами частини 2 статті 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом. Відповідно до п.п. 4, 7 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» № 4 від 01 березня 2013 року, обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. За змістом статті 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення. Як уже зазначалося, ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 21 вересня 2020 року [PERSON] звільнено від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, а кримінальне провадження по обвинуваченню [PERSON] у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, закрито у зв`язку з примиренням [PERSON] з потерпілою, на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України та ст. 46 КК України. Відтак, суд вважає доведеним що відповідач [PERSON] є особою, яка зобов`язана відшкодувати шкоду, завдану позивачам. Водночас, згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених статтею 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Зміст частини 2 статті 78 ЦПК України визначає, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Згідно вимог ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Відповідно до вимог ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Доказування у цивільній справі, як і судове рішення, не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Згідно з процесуальним законодавством сторони мають певні права та обов`язки, реалізація яких, як правило, залежить від самих учасників процесу. Надання доказів на підтвердження доводів і обставин, на які позивач посилається як на підставу свої вимог, є обов`язком саме позивача, і їх ненадання є неналежним виконання процесуальних прав та свідчить про те, що позивач не вчиняє активних дій для доведення обґрунтованості своїх вимог перед судом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. У разі ненадання певних доказів суд розглядає справу за наявними у ній матеріалами. Відповідно до п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі», враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні. У рішенні Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» (Заява № 26864/03) від 26 червня 2008 року зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін. Представник позивачів у позовній заяві завдання [PERSON] моральної шкоди мотивувала спричиненням останньому душевних страждань, що виникли у зв`язку з протиправною поведінкою [PERSON] , нервовим потрясінням, страхом у нього як за своє життя та здоров`я, так і за життя та здоров`я пішохода, значним погіршенням стану його здоров`я, суттєвими життєвими змінами, довготривалим проведенням досудового розслідування, допитами, що постійно нагадували [PERSON] про подію, погіршенням сну, а також страхом керувати транспортними засобами, що виник в останнього. В обґрунтування позовної вимоги про стягнення із [PERSON] на користь [PERSON] моральної шкоди, представник позивача зазначила, що внаслідок ДТП, яка трапилася з вини [PERSON] , [PERSON] було завдано душевних страждань у зв`язку із повним знищенням його власності автомобіля «ЗАЗ 110307», реєстраційний номер [NUMBER] , що призвело до неможливості з моменту ДТП по теперішній час використовувати даний транспортний засіб за призначенням, а також спричинило порушення його нормальних життєвих зв`язків, зокрема, користування своєю власністю та отримання доходу в особистих цілях. Суд вважає, що безперечно факт участі [PERSON] у ДТП, а також заподіяння внаслідок цього шкоди майну (транспортному засобу) [PERSON] спричиняє та у даному випадку спричинив позивачам моральну шкоду. Вина ж відповідача у заподіянні моральної шкоди, протиправність його діяння та причинний зв`язок між діянням на шкодою встановлена та доведена доказами, про які йшлося вище. Так, моральна шкода, заподіяна [PERSON] , полягає у душевних переживаннях з приводу самої події та факту участі у ДТП, і однозначно спричиняє страх та хвилювання як за своє життя та здоров`я, так і за життя та здоров`я пішохода, оскільки, як встановлено судом, внаслідок зіткнення автомобіля «Ford Transit», реєстраційний номер [NUMBER] , з автомобілем «ЗАЗ 110307», реєстраційний номер [NUMBER] , останній розпочав свій рух та здійснив наїзд на пішохода [PERSON] , яка перетинала проїзну частину по нерегульованому пішохідному переходові. Водночас, суд вважає необхідним зазначити, що доказів виникнення страху керувати транспортними засобами, наявності суттєвих життєвих змін, погіршення сну та погіршення стану здоров`я [PERSON] , позивачем не надано. Також суд не може взяти до уваги посилання представника позивача на довготривале проведення досудового розслідування, оскільки з моменту дорожньо-транспортної пригоди до винесення ухвали Соснівського районного суду м. Черкаси від 21 вересня 2020 року про закриття кримінального провадження пройшло лише три місяці. Крім того, як вбачається із реєстру матеріалів досудового розслідування № 12020251010002577 від 17 червня 2020 року /а.с. 67/, під час досудового розслідування [PERSON] був допитаний лише одного разу 16 липня 2020 року, до того ж вказана слідча дія тривала всього півгодини. Враховуючи вказане, а також засади розумності та справедливості, суд вважає, що розмір моральної шкоди в сумі 6000 грн 00 коп. є достатньою сатисфакцією для відновлення порушених життєвих зв`язків позивача [PERSON] , а тому дійшов висновку про задоволення вказаної позовної вимоги частково. Вирішуючи позовну вимогу про стягнення із [PERSON] на користь [PERSON] моральної шкоди в сумі 20 000 грн 00 коп., суд зазначає, що факт пошкодження автомобіля внаслідок ДТП створює його власнику дискомфорт, незручності, зміну життєвих планів через неможливість використання транспортного засобу для власних потреб; призводить до порушення сталого способу життя та потребує від власника додаткових зусиль для організації своєї життєдіяльності; необхідності вживати заходи для відновлення пошкодженого автомобіля, тощо. При цьому суд зважає на те, що 18 січня 2021 року Товариство з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Гардіан» відшкодувало [PERSON] матеріальні збитки згідно страхового акту № ЦВ/1241/1 за пошкоджений транспортний засіб «ЗАЗ 110307», д.н.з. [NUMBER] , в розмірі 16\~166,00 грн, а також враховує той факт, що 15 травня 2021 року даний автомобіль був перереєстрований на нового власника, у зв`язку з чим констатує, що з 15 травня 2021 року [PERSON] не міг використовувати свою власність за призначенням саме з цієї причини. Також суд наголошує на тому, що стороною позивача не надано доказів на доведення того, що даний транспортний засіб використовувався [PERSON] для отримання заробітку. Враховуючи вказане, а також засади розумності та справедливості, суд вважає, що розмір моральної шкоди в сумі 5000 грн 00 коп. є достатньою сатисфакцією для відновлення порушених життєвих зв`язків позивача [PERSON] , а тому дійшов висновку про задоволення вказаної позовної вимоги частково. У задоволенні решти позовних вимог необхідно відмовити. Оскільки позивачі на підставі пункту 6 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір» звільнені від сплати судового збору, суд вважає необхідним стягнути судовий збір з відповідача в сумі 1816 грн 00 коп. (908 грн. 00 коп * 2). Крім того, у позовній заяві представник позивачів адвокат Манзар Т.В. просить суд стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивачів [PERSON] та [PERSON] понесені судові витрати на правову допомогу. На підтвердження витрат позивачів на правову допомогу представником позивачів адвокатом Манзар Т.В. 07 вересня 2021 року надано суду копію Договору № 43 про надання правової допомоги від 31 липня 2020 року, копію Договору № 43/1 про надання правової допомоги від 31 липня 2020 року, Акт № 46 прийому наданих послуг до Договорів про надання правової допомоги № 43 та № 43/1 від 31 липня 2020 року; квитанцію № 46 від 06 вересня 2021 року; Додатковий договір від 06 вересня 2021 року. Так, з копій Договорів № 43 та № 43/1 про надання правової допомоги від 31 липня 2020 року вбачається, що між адвокатом Манзар Т.В. та позивачами [PERSON] \~і [PERSON] укладено договори про надання правової допомоги. З Акта № 46 прийому наданих послуг до Договорів про надання правової допомоги № 43 та № 43/1 від 31 липня 2020 року встановлено, що адвокат надала, а клієнти прийняли надані в межах Договорів № 43 та № 43/1 про надання правової допомоги від 31 липня 2020 року юридичні послуги у формі: правова консультація, підготовка позовної заяви, відповіді на відзив, заяви по цивільній справі № 707/1300/21 на загальну суму 7 000 грн, що відповідає умовам Додаткового договору від 06 вересня 2021 року. Відповідно до квитанції № 46 від 06 вересня 2021 року вказаний розмір правової допомоги було оплачено позивачами у повному обсязі. За змістом частин першої - шостої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. З вимог частини 2 статті 141 ЦПК України вбачається, що судові витрати, не пов`язані із судовим збором, у разі часткового задоволення позову покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Частиною восьмою статті 141 ЦПК України закріплено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Враховуючи положення статей 137 та 141 ЦПК України, сторона має право на відшкодування витрат на правничу допомогу адвоката за умови подання нею до суду заяви про відшкодування таких судових витрат, яка подана до судових дебатів у справі, подання доказів таких витрат (детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, здійснені ним витрати, необхідних для надання правничої допомоги, тощо) до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду у справі. Як вбачається із матеріалів справи, представником позивачів у позовній заяві було зазначено про те, що попередній (орієнтовний) розрахунок суми витрат на професійну правничу допомогу становить 7000 грн. Докази понесених судових витрат на правничу допомогу подано представником позивачів у строк, передбачений частиною восьмою статті 141 ЦПК України. Водночас, суд зауважує, що клопотання про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, у зв`язку з їхньою неспівмірністю, стороною відповідача подано не було, а відповідною нормою ЦПК України не передбачено зменшення такого розміру судом за відсутності відповідного клопотання. Враховуючи, що позовна вимога позивача [PERSON] задоволена на 40%, на його користь на відшкодування витрат на правову допомогу слід стягнути з відповідача [PERSON] 1 400 грн 00 коп. (3500 грн * 40%). Беручи до уваги, що позовна вимога позивача [PERSON] задоволена на 25%, на його користь на відшкодування витрат на правову допомогу слід стягнути з відповідача [PERSON] 875 грн 00 коп (3500 грн * 25%). Враховуючи наведене та

Outcome: partial