Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-04 00:00:00

Представник позивача Прус О.В. звернувся з цим позовом до суду, посилаючись на те, що [PERSON] за договором оренди землі від 5 березня 2008 року, зареєстрованим в книзі записів державної реєстрації договорів оренди землі за №040851700098, надав у користування на 49 років, тобто до 2057 року, з правом поновлення на той самий строк і на тих самих умовах фермерському господарству «Олександр» свою власну земельну ділянку [NUMBER], площею 2,58 га, розташовану на масиві №18 Заводівської сільської ради Березівського району Одеській області. Після підписання сторонами 5 березня 2008 року акту приймання-передачі позивач почав використовувати вказану земельну ділянку за цільовим призначенням. Дана земельна ділянка в 2016 році засіяна соняшником. 1 липня 2016 року позивачу стало відомо, що [PERSON] уклав та зареєстрував 8 червня 2016 року ще один договір оренди вказаної земельної ділянки з [PERSON] Оскільки [PERSON] не мав права вчиняти правочин щодо надання в користування [PERSON] цієї земельної ділянки під час дії попереднього договору, укладеного між ним та позивачем на строк 49 років, а саме до 2057 року, тому просить визнати його недійсним та скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень та його реєстрацію від 8 червня 2016 року. Належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи відповідачі у судове засідання не з'явилися та про причини своєї неявки суду не повідомили, однак їх неявка у відповідності до положень ч.1 ст.224 ЦПК України не перешкоджає за відсутністю заперечень позивача ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Заслухавши представника позивача та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути визнання правочину недійсним, припинення дії, що порушує право та відновлення становища, яке існувало до порушення. Статтею 409 ЦК України передбачається, що власник земельної ділянки зобов'язаний не перешкоджати землекористувачеві у здійсненні його прав. Згідно ст.ст.125, 126 ЗК України право оренди земельної ділянки виникає з моменту державної реєстрації цього права та посвідчується договором оренди землі, зареєстрованим відповідно до закону. Встановлено, що 5 березня 2008 року між ФГ «Олександр» та [PERSON] був укладений договір оренди землі, згідно якого ФГ «Олександр» прийняло у платне володіння і користування строком до 2057 року земельну ділянку [NUMBER], площею 2,58 га, розташовану на масиві №18 Заводівської сільської ради Березівського району Одеській області, належну [PERSON] на праві приватної власності (а.с.26-28). Зазначені правочини відповідно до п.4 Тимчасового порядку ведення державного реєстру земель пройшли державну реєстрацію шляхом внесення записів реєстрації до книги реєстрації, яка є власністю держави, та зареєстровані в Одеській регіональній філії ДП «Центр державного земельного кадастру при Державному комітеті України із земельних ресурсів», що повністю узгоджується з п.15.1 укладеного між сторонами договору оренди землі, зміст якого свідчить про те, що цей договір набирає чинності після підписання та його державної реєстрації у Березівському земельному відділі Одеської області.. Дії вищевказаних учасників цивільних правовідносин, а саме позивача і [PERSON] щодо укладення договору оренди землі, а також державної реєстрації не суперечать положенням Закону України «Про оренду землі» та правилам, встановленим вищевказаним порядком ведення державного реєстру земель. Стаття 18 Закону України «Про оренду землі» коментує, що договір оренди землі набирає чинності після його державної реєстрації. Таким чином, згідно з вимогами ст.210 ЦК України і ст.18 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі і додаткова угода до нього, укладені між сторонами 22 березня 2005 року, є вчиненими у день їх державної реєстрації у Одеській регіональній філії ДП «Центр державного земельного кадастру при Державному комітеті України із земельних». Згідно ст.ст.629,792 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами; за договором оренди земельної ділянки орендодавець зобов'язаний передати орендарю земельну ділянку на встановлений договором строк у володіння і користування за плату. Положеннями ст.526 ЦК України також закріплено, що зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та умов цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Аналізуючи виникли спірні правовідносини між сторонами щодо володіння та користування земельною ділянкою, суд приймає до уваги умови пунктів 3.2 і 3.3 договору оренди землі, що є обов'язковими до виконання як позивачем так і [PERSON], з яких слідує, що у разі, якщо з'ясується, що після закінчення терміну дії цього договору, орендодавець уклав новий договір оренди цієї земельної ділянки з іншим орендарем на умовах інших, ніж пропонував орендарю, такий новий договір оренди земельної ділянки вважається недійсним та з дати визнання такого нового договору земельної ділянки недійсним поновлюється дія цього договору на той самий строк і на тих самих умовах, а у разі, якщо орендар продовжує користуватись земельною ділянкою після закінчення строку за відсутності письмових заперечень орендодавця протягом одного місяця після закінчення строку договору, він підлягає поновленню на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором. Письмове заперечення здійснюється листом-повідомленням. При цьому, врегульовуючи у абзаці 2 п.3.2 договору оренди землі свої відносини на власний розсуд, контрагенти цього договору не передбачили наслідки у разі неповідомлення орендарем письмово не пізніше ніж за три місяці до закінчення строку дії цього договору орендодавця про намір продовжити його дію, а лише домовились про те, що договір оренди землі підлягає поновленню на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором., у разі, якщо за відсутності письмових заперечень орендодавця протягом одного місяця після закінчення строку договору орендар продовжує користуватись земельною ділянкою після закінчення строку. При вирішенні виниклого спору слід також звернути увагу на положення ст.3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», якою встановлено, що речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними, якщо реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення. З огляду на наведене, суд дійшов висновку, що укладений між позивачем і [PERSON] договір оренди є дійсними на даний час, а тому спірний договір оренди земельної ділянки від 8 червня 2016 року не може вважатися законним, оскільки порушує права позивача користуватись орендованою земельною ділянкою. Відповідно до вимог ст.27 Закону України «Про оренду землі» позивачеві забезпечується захист його права на орендовану земельну ділянку нарівні із захистом права власності на земельну ділянку відповідно до закону. Таким чином, суд, враховуючи наведене, дійшов висновку, що вимоги позивача про визнання укладеного договору оренди 8 червня 2016 року між відповідачами недійсним є обґрунтованими.

Outcome: approved