Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-28 00:00:00

Прокурор звернувся до суду з позовом в інтересах Державного підприємства «Харківська лісова науково-дослідна станція» до Харківської районної державної адміністрації Харківської області, [PERSON], [PERSON], треті особи: Головне управління Держгеокадастру у Харківській області, в якому, після уточнень, просить витребувати від [PERSON] у власність держави в особі Державного підприємства «Харківська лісова науково-дослідна станція» земельну ділянку площею 1,7870га. з кадастровим номером [NUMBER], розташовану за межами населеного пункту в межах території Русько-Тишківської сільської ради Харківського району Харківської області. В обґрунтування позову вказує на те, що розпорядженням голови Харківської районної державної адміністрації Харківської області від 08.04.2008р. № 1251 [PERSON] надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 1,7870га. на території Русько-Тишківської сільської ради Харківського району Харківської області для ведення особистого селянського господарства. Розпорядженням голови Харківської РДА від 14.04.2009р. № 748 [PERSON] затверджено проект відводу земельної ділянки та безоплатно передано у власність вказану земельну ділянку. На підставі зазначеного розпорядження [PERSON] отримала державний акт про право власності на земельну ділянку. У подальшому [PERSON] за договором купівлі-продажу від 19.03.2012р. спірну земельну ділянку відчужила [PERSON] Проте, зазначена земельна ділянка фактично знаходиться на території Державного підприємства «Харківська лісова науково-дослідна станція», що підтверджується схемою перенесення меж земельних ділянок від 25.04.2012р. № А-10-80, виготовленою Харківським проектно-дослідним інститутом агромеліорації та лісового господарства «Харківдіпроагроліс». На вказану земельну ділянку Данилівському дослідному державному лісгоспу на підставі рішення Харківської районної ради народних депутатів від 04.07.1994р. видано державний акт на право постійного користування землею. Також, вказана земельна ділянка відноситься до земель лісового фонду, погодження про зміну цільового призначення й надання для особистого селянського господарства чи вилучення її у встановленому законодавством порядку не надавалося. У зв'язку з наведеним, Харківська місцева прокуратура № 6 Харківської області звернулася до суду з позовом про визнання незаконним та скасування розпорядження Харківської РДА від 14.04.2009р. № 748 «Про передачу у власність земельної ділянки [PERSON].», визнання недійним державного акту на право власності на земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства, визнання договору купівлі-продажу спірної земельної ділянки, укладений між [PERSON] та [PERSON], недійсним; скасування запису про державну реєстрацію права власності на земельну ділянку за [PERSON] та повернення вищевказаної земельної ділянки у постійне користування ДП «Харківська лісова науково-дослідна станція». Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 14.08.2013р. у задоволенні позову Харківської міжрайонної прокуратури в інтересах держави в особі ДП «Харківська лісова науково-дослідна станція», Державної інспекції сільського господарства в Харківській області відмовлено. Рішенням апеляційного суду Харківської області від 03.08.2016р. рішення районного суду скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов Харківської міжрайонної прокуратури задоволено частково. Визнано незаконним та скасовано розпорядження Харківської РДА від 14.04.2009р. № 748 «Про передачу у власність земельної ділянки [PERSON].», визнано державний акт на право власності на земельну ділянку площею 1,7870га., виданий на ім'я [PERSON], недійсним, визнано договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 1,7870га., розташованої на території Русько-Тишківської сільської ради Харківського району Харківської області, укладений між [PERSON] та [PERSON], недійсним. У задоволенні позову про повернення земельної ділянки та скасування запису про державну реєстрацію відмовлено. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України від 15.03.2017р. рішення Харківського районного суду від 14.08.2013р. та рішення апеляційного суду Харківської області від 03.08.2016р. в частині вирішення позовних вимог Харківського міжрайонного прокурора про визнання договору купівлі-продажу недійними скасовано, а справу в цій частині передано на новий розгляд до суду першої інстанції. Прокурором було заявлено клопотання про об'єднання та розгляд позовів в одному провадженні. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 24 жовтня 2017 року залучено до участі у цивільній справі № 2034/13906/2012 правонаступника позивача Харківську місцеву прокуратуру № 6 Харківської області (61034, м. Харків, вул. Григорівське шосе, б. 52), замість Харківської міжрайонної прокуратури Харківської області; правонаступника Головного управління Держгеокадастру у Харківській області (61022, м. Харків, майдан Свободи, б. 5, Держпром, під'їзд 1, поверх 6, 7), замість Міськрайонного управління Держгеокадастру у місті Люботин і Харківському районі, у зв'язку з реорганізацією; правонаступника Харківську районну державну адміністрацію Харківської області (61034, м. Харків, вул. Григорівське шосе, б. 52), замість Реєстраційної служби Харківського районного управління юстиції, у зв'язку з ліквідацією; та виключено з числа учасників цивільної справи № 2034/13906/2012 Державну інспекцію сільського господарства в Харківській області, у зв'язку з її ліквідацією. Прокурор позовні вимоги підтримав, просив суд задовольнити їх у повному обсязі з підстав, викладених у позові. Представник Державного підприємства «Харківська лісова науково-дослідна станція» в судове засідання 29.03.2018р. не з'явився, просив розглядати справу без його участі. Представник відповідача Харківської районної адміністрації Харківської області в судове засідання 29.03.2018р. не з'явився, просив розглядати справу без його участі, проти позову заперечує з наступних причин. Так, представник відповідача вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, оскільки приймаючи рішення про надання громадянам дозволу на розробку проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок та передання у власність земельних ділянок в 2008 році, Голова районної державної адміністрації діяв у межах повноважень, наданих йому Законом. Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність [PERSON] був погоджений та отримані висновки п'яти відповідних служб, а також позитивний висновок державної експертизи землевпорядної документації від 08.09.2008 р. № 3120. Розглянувши матеріали справи, всебічно та повно з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне. У грудні 2012 року Харківський міжрайонний прокурор в інтересах держави в особі Державного підприємства «Харківська лісова науково-дослідна станція», Державної інспекції сільського господарства в Харківській області звернувся до суду з указаним вище позовом, посилаючись на те, що розпорядженням голови Харківської районної державної адміністрації Харківської області від 08.04.2008р. № 1251 [PERSON] надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 1,7870га. на території Русько-Тишківської сільської ради Харківського району Харківської області для ведення особистого селянського господарства. Розпорядженням голови Харківської районної державної адміністрації Харківської області від 14.04.2009р. № 748 [PERSON] затверджено проект відводу земельної ділянки та безоплатно передано у власність вказану земельну ділянку. На підставі зазначеного розпорядження [PERSON] отримала державний акт про право власності на земельну ділянку. У подальшому [PERSON] за договором купівлі-продажу від 19.03.2012р. спірну земельну ділянку відчужила [PERSON] Прокурор зазначав про те, що зазначена земельна ділянка фактично знаходиться на території Державного підприємства «Харківська лісова науково-дослідна станція», що підтверджується схемою перенесення меж земельних ділянок від 25.04.2012р. № А-10-80, виготовленою Харківським проектно-дослідним інститутом агромеліорації та лісового господарства «Харківдіпроагроліс». На вказану земельну ділянку Данилівському дослідному державному лісгоспу на підставі рішення Харківської районної ради народних депутатів від 04.07.1994р. видано державний акт на право постійного користування землею. Також, вказана земельна ділянка відноситься до земель лісового фонду, погодження про зміну цільового призначення й надання для особистого селянського господарства чи вилучення її у встановленому законодавством порядку не надавалося. У зв'язку з наведеним прокурор просив суд: визнати незаконним та скасувати розпорядження Харківської районної державної адміністрації Харківської області від 14.04.2009 № 748 «Про передачу у власність земельної ділянки [PERSON].»; визнати державний акт на право власності на земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства, виданий на ім'я [PERSON], недійсним; визнати договір купівлі-продажу спірної земельної ділянки, укладений між [PERSON] та [PERSON] недійсним; скасувати запис про державну реєстрацію права власності на земельну ділянку за [PERSON] та повернути вищевказану земельну ділянку у постійне користування ДП «Харківська лісова науково-дослідна станція». Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 14.07.2013р. у задоволенні позову Харківської міжрайонної прокуратури в інтересах держави в особі ДП «Харківська лісова науково-дослідна станція», Державної інспекції сільського господарства в Харківській області відмовлено. Рішенням апеляційного суду Харківської області від 03.08.2016р. рішення районного суду скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов Харківської міжрайонної прокуратури в інтересах держави в особі ДП «Харківська лісова науково-дослідна станція», Державної інспекції сільського господарства в Харківській області задоволено частково. Визнано незаконним та скасовано розпорядження Харківської районної державної адміністрації Харківської області від 14.04.2009р. № 748 «Про передачу у власність земельної ділянки [PERSON].». Визнано державний акт на право власності на земельну ділянку площею 1,7870га., виданий на ім'я [PERSON], недійсним. Визнано договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 1,7870га., розташованої на території Русько-Тишківської сільської ради Харківського району Харківської області, укладений між [PERSON] та [PERSON], недійсним. У задоволенні позову про повернення земельної ділянки та скасування запису про державну реєстрацію відмовлено. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України від 15.03.2017р. рішення Харківського районного суду від 14.08.2013р. та рішення апеляційного суду Харківської області від 03.08.2016р. в частині вирішення позовних вимог Харківського міжрайонного прокурора про визнання договору купівлі-продажу недійними скасовано, а справу в цій частині передано на новий розгляд до суду першої інстанції. Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 цього Кодексу. Згідно зі ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Стаття 216 ЦК України визначає особливі правові наслідки недійсності правочину. Зокрема, кожна зі сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все. що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування, якщо законом не встановлені особливі умови їх застосування або особливі правові наслідки окремих видів недійсних правочинів. Норма ч. 1 ст. 216 ЦК України не може застосовуватись як підстава позову про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, яке було відчужене третій особі. Не підлягають задоволенню позови власників майна про визнання недійсними наступних правочинів щодо відчуження цього майна, які були вчинені після недійсного правочину. Права особи, яка вважає себе власником майна, не підлягають захисту шляхом задоволення позову до набувача з використання правового механізму, установленого ст. ст. 215, 216 ЦК України. Такий спосіб захисту можливий лише шляхом подання віндикаційного позову, якщо для цього існують підстави, передбачені ст. 388 ЦК України, які дають право витребувати в набувача це майно. Реституція як спосіб захисту цивільного права (частина перша статті 216 ЦК України) застосовується лише за наявності між сторонами укладеного договору, який є нікчемним або який визнано недійсним. У зв'язку із цим вимога про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, за правилами реституції може бути пред'явлена тільки стороні недійсного правочину. Положення частини першої статті 216 ЦК України не може застосовуватись як підстава позову про повернення переданого на виконання недійсного правочину майна, яке було відчужене третій особі. Не підлягають задоволенню позови власників майна про визнання недійсними наступних правочинів щодо відчуження цього майна, які були вчинені після недійсного правочину. Разом з тим відповідно до закріпленого у статті 387 ЦК України загального правила власник має право витребувати майно із чужого незаконного володіння. Право власника на витребування майна від добросовісного набувача на підставі частини першої статті 388 ЦК України залежить від того, у який спосіб майно вибуло з його володіння. Ця норма передбачає вичерпне коло підстав, коли за власником зберігається право на витребування свого майна від добросовісного набувача. Однією з таких підстав є вибуття майна з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом. Наявність у діях власника волі на передачу майна іншій особі унеможливлює витребування майна від добросовісного набувача. Зазначений висновок щодо аналізу застосування вказаних норм права відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постановах: від 13.05.2015р. № 6-67цс15 та від 30.11.2016р. № 6-2069цс16, від 29.03.2017р. № 6-3104цс16. Прокуратурою пред'явлено позов в інтересах ДП «Харківська лісова науково-дослідна станція» як власника майна з посиланням на те, що майно (земля) вибуло з його володіння поза його волею. Згідно зі ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Пунктом 3 ч. 1 ст. 388 ЦК України передбачено, що в разі придбання майна за відплатним договором в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у випадку, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Добросовісне придбання, згідно зі ст. 388 ЦК України, можливе тоді, коли майно придбане не безпосередньо у власника, а в особи, яка не мала права відчужувати це майно. Наслідком угоди, укладеної з таким порушенням, є не двостороння реституція, а повернення майна із чужого незаконного володіння (віндикація). Враховуючи викладене, наявні підстави для застосування такого способу захисту майнових прав як віндикація. Прокурор скористався правом та змінив позовні вимоги, та просить суд витребувати від [PERSON] у власність держави в особі Державного підприємства «Харківська лісова науково-дослідна станція» земельну ділянку площею 1,7870га. з кадастровим номером [NUMBER], розташовану за межами населеного пункту в межах території Русько-Тишківської сільської ради Харківського району Харківської області. З огляду наведеного, суд вважає, що позов прокурора з урахуванням уточнень підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved