Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-27 00:00:00

Представник Публічного акціонерного товариства Комерційного банку ‹‹ПРИВАТБАНК›› [PERSON], який представляє інтереси позивача на підставі відповідної довіреності від 11.09.2017 року, діючи в інтересах позивача, звернувся до суду та просив стягнути з [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» заборгованість у розмірі 35752,02 грн. за кредитним договором б/н від 04.03.2011 року. Також просив стягнути з відповідача понесені позивачем судові витрати у виді сплаченого при зверненні до суду судового збору. Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що відповідно до укладеного договору № б/н від 04.03.2011 року [PERSON] отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту в сумі 4000,00 грн. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами банку, складає між ним та банком договір, що підтверджується підписом у заяві. В порушення вимог ст. 526, 527, 530 ЦК України та умов договору [PERSON] зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконав. У зв'язку з зазначеними порушеннями зобов'язань за кредитним договором [PERSON] станом на 28.05.2018 року має заборгованість 35752,02 грн., яка складається з наступного: 2292,34 грн. заборгованість за кредитом; 2302,16 грн. заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 28978,85 грн. заборгованість за пенею. Також позивачем нараховані судові штрафи 500,00 грн. фіксована частина та 1678,67 грн. - процентна складова. У зв'язку з невиконанням відповідачем кредитних зобов'язань позивач змушений звернутись до суду. Ухвалою судді від 04.07.2018 року відкрито провадження у зазначеній справі. У судове засідання представник позивача ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» не з'явився, про дату, час та місце судового розгляду справи позивач повідомлений належним чином. В матеріалах справи міститься письмове клопотання з проханням розглянути справу за відсутності представника позивача, заявлені позовні вимоги ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» підтримує в повному обсязі та не заперечує проти заочного розгляду справи та винесення судом заочного рішення. ( а.с. 4, 34). Згідно положень ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з'явився, про час і місце судового розгляду неодноразово повідомлявся належним чином за місцем реєстрації його проживання. За інформацією Городнянської міської ради Чернігівсвької області відповідач зареєстрований за адресою : [INFO]. (а.с.40). За даними поштових повідомлень, що повернулись на адресу суду, [PERSON] за адресою реєстрації не проживає. (а.с. 45,52). В силу ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Відповідно до положень ч. 4 ст. 223, 280 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, якщо відповідач не повідомив суд про причини неявки та якщо від нього не надійшов відзив, суд вирішує справу на підставі наявних у справі доказів, у разі згоди на це позивача. Враховуючи той факт, що відповідач [PERSON] в розумінні ст. 130 ЦПК України належним чином двічі повідомлений про дату, час та місце судового розгляду справи (а.с. 45,52), в судове засідання повторно не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, не надав заяви про розгляд справи за його відсутності, не надав відзиву на позов, позивач не заперечує проти проведення заочного розгляду справи та ухвалення заочного рішення, суд приходить до висновку щодо можливості проведення заочного розгляду справи та ухвалення у справі заочного рішення на підставі наявних у справі доказів. За правилами ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З'ясувавши обставини справи, перевіривши їх доказами, які були досліджені в судовому засіданні, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими частково та підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. З дослідженого в судовому засіданні кредитного договору № б/н від 04.03.2011 року встановлено, що він складається з анкети-заяви [PERSON] та укладений між останнім (позичальник) та ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» (кредитор). За умовами договору кредитор 04.03.2011 року надав [PERSON] кредитну картку з встановленим кредитним лімітом 4000,00 грн. Заява на отримання кредиту підписана [PERSON] 04.03.2011 року. (а.с. 9). В умовах та правилах надання банківських послуг детально визначено права та обов'язки банку, права та обов'язки клієнта, умови обслуговування та правила користування платіжною карткою, відповідальність сторін (а.с. 10-25). З матеріалів позовної заяви та розрахунку заборгованості по кредитному договору вбачається, що загальна сума заборгованості [PERSON] за вказаним кредитним договором станом на 28.05.2018 року становить 35752,02 грн., яка складається з наступного: 2292,34 грн. заборгованість за кредитом; 2302,16 грн. заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 28978,85 грн. заборгованість за пенею. Також позивачем нараховані судові штрафи 500,00 грн. фіксована частина та 1678,67 грн. - процентна складова, всього нараховані штрафи в сумі 2178,67 грн.( а.с. 8). Відповідно статті 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст. 3 ЦК України серед загальних засад цивільного законодавства вказана свобода договору. Стаття 6 ЦК України надає право сторонам в договорі відступити від положень актів цивільного судочинства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Згідно ст. 14 ЦК України цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. За правилами ст. 1052 ЦК України, у разі невиконання позичальником обов'язків, встановлених договором позики, щодо забезпечення повернення позики, а також у разі втрати забезпечення виконання зобов'язання або погіршення його умов за обставин, за які позикодавець не несе відповідальності, позикодавець має право вимагати від позичальника дострокового повернення позики та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу, якщо інше не встановлено договором. Матеріали справи свідчать про те, що відповідач [PERSON] зобов'язання по кредитному договору від 04.03.2011 року не виконує, у зв'язку з чим йому згідно з умовами кредитного договору позивач нараховує відсотки, пеню та штрафи. Відповідач не надав суду доказів сплати кредиту та не спростував даних розрахунку заборгованості по кредиту. Надані позивачем до справи докази вказують на те, що позовні вимоги ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» до [PERSON] ґрунтуються на укладеному договорі. При цьому, вирішуючи позовні вимоги щодо стягнення з відповідача на користь позивача штрафів, суд вважає за необхідне у їх стягненні відмовити. При цьому суд приймає до уваги правову позицію Верховного Суду України, висловлену у постанові від 21.10.2015 року у справі №6-2003цс15, в якій роз'яснено, що цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов'язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов'язку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обов'язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України). За положеннями статті 61 Конституції України, ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Враховуючи вищевикладене та відповідно достатті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Враховуючи наведене, суд доходить висновку про те, що у зв'язку з неповерненням відповідачем грошових коштів у належному розмірі стягненню підлягають заборгованість за тілом кредиту, процентами за кредитом та пеня. Згідно ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позов задоволений частково, на підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України з [PERSON] на користь позивача пропорційно до розміру задоволених позовних вимог підлягають стягненню судові витрати, понесені банком на сплату судового збору при зверненні до суду. (1762 грн. х 94,74% = 1669,31 грн.) За даними листа позивача від 07.07.2018 року ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» з 21.05.2018 року змінило назву на АТ КБ «ПРИВАТБАНК». На підставі викладеного,

Outcome: partial