Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-14 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду із позовом і просить стягнути із відповідача майнову шкоду в розмірі 113801 грн. 30 коп. та судовий збір в розмірі 1762 грн. 00 коп. Посилається на те, що 08 червня 2017 року між Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Арсенал страхування» та ТОВ «Аллюр Євро Кар» було укладено договір добровільного страхування наземного транспорту № 729/17-Е/К/01, відповідно до якого позивач взяв на себе зобов`язання компенсувати будь-яке пошкодження або знищення автомобіля марки «Ford Focus», державний номер [NUMBER] , його окремих складових чи додаткового обладнання внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. 18 жовтня 2017 року по вул. Набережне шосе в м. Києві сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля марки «Ford Focus», державний номер [NUMBER] , під керуванням [PERSON] та автомобіля марки «ЗАЗ», державний номер [NUMBER] , під керуванням [PERSON] . Винним у вчиненні даної ДТП було визнано [PERSON] . Страховиком була виплачена сума страхового відшкодування на суму 211801 грн. 30 коп. Оскільки цивільно-правова відповідальність водія автомобіля марки «ЗАЗ» була застрахована ПрАТ «СК «Провідна», позивач мав право зворотної вимоги до вищезазначеного товариства, яким в межах ліміту страхової відповідальності було виплачено 98000 грн. 20 квітня 2018 року на адресу відповідача була направлена претензія з вимогою сплатити решту страхового відшкодування, лист із якою повернувся із відміткою працівника поштового зв`язку: «За закінченням встановленого строку зберігання». Отже, оскільки ПрАТ «СК «Провідна» не було покрито всю шкоду, сплачену позивачем потерпілому в ДТП, позивач просить стягнути таку шкоду в розмірі 113801 грн. 30 коп. безпосередньо із винуватця ДТП. Дана цивільна справа надійшла до Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області 12 лютого 2020 року за підсудністю з Києво-Святошинського районного суду Київської області на підставі ухвали від 17 жовтня 2019 року після скасування заочного рішення у справі. Ухвалою від 03 березня 2020 року було прийнято до розгляду дану цивільну справу і ухвалено розглядати її в порядку загального позовного провадження. 25 червня 2020 року (а.с.183-189) до суду від представника відповідача надійшов відзив на позов, в якому він просить в задоволенні позовних вимог відмовити. Посилається на те, що винним у вчиненні даної дорожньо-транспортної пригоди визнаний як відповідач [PERSON] , так і водій автомобіля марки «Ford Focus», державний номер [NUMBER] , [PERSON] , про що не зазначено в позовній заяві. Тому шкода повинна стягуватися з урахуванням вини обох водіїв. Оскільки страхова компанія відповідача сплатила частину відшкодування страховій компанії іншого учасника ДТП, безпосередньо із [PERSON] підстав стягувати в порядку регресу будь-яку суму немає. Представник позивача в судове засідання не з`явився, направив заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує і просить їх задовольнити, не заперечує проти заочного розгляду справи. Представник відповідача Беженцев Ф.В. в судовому засіданні позов не визнав, заперечує проти його задоволення з підстав, зазначених у відзиву на позов. Судом встановлено наступне. 18 жовтня 2017 року о 07 год. 15 хв. по вул. Набережне шосе в м. Києві сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля марки «Ford Focus», державний номер [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , автомобіля марки «Daewoo Sens», державний номер [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , автомобіля марки «Mercedes-Benz», державний номер [NUMBER] , під керуванням [PERSON] . Як вбачається із довідки Печерського управління поліції ГУ НП у місті Києві № 52/48229 від 30 жовтня 2017 року (а.с.46) дана дорожньо-транспортна пригода сталася з вини водія автомобіля марки «Daewoo Sens», державний номер [NUMBER] , [PERSON] , який порушив п.п.2.3 (б), 10.1 ПДР України. В діях водіїв [PERSON] та [PERSON] порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту не виявлено. Постановою Печерського районного суду міста Києва від 06 серпня 2019 року [PERSON] було визнано винним у порушенні п.п.12.3, 14.2 (в), 1.1 розд.34 ПДР України та вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, провадження у справі закрито в зв`язку із закінченням строку притягнення до адміністративної відповідальності (а.с.109-110). Постанова набрала законної сили. Постановою Печерського районного суду міста Києва від 06 серпня 2019 року [PERSON] також було визнано винним у порушенні п.п.2.3 (б), 10.1 ПДР України та вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, провадження у справі закрито в зв`язку із закінченням строку притягнення до адміністративної відповідальності (а.с.111-112). Постанова набрала законної сили. Відповідно до копії договору добровільного страхування наземного транспорту № 729/17-Т/К/01 від 08 червня 2017 року, укладеного між ПРАТ «СК «Арсенал Страхування» та ТОВ «Аллюр Євро Кар», позивач взяв па себе зобов`язання компенсувати будь-яке пошкодження або знищення автомобіля марки «Ford Focus», державний номер[NUMBER] , його окремих складових частин чи додаткового обладнання внаслідок ДТП (а.с.5-16). Відповідно до звіту про визначення вартості матеріального збитку вартість матеріального збитку, заподіяного власнику транспортного засобу марки «Ford Focus», державний номер[NUMBER] , складає 252051 грн. 30 коп. (а.с.21-44). Страховиком ПРАТ «СК «Арсенал Страхування» на підставі умов договору добровільного страхування наземного транспорту № 729/17-Т/К/01 від 08 червня 2017 року, розрахунку суми страхового відшкодування, страхового акту № 006.01123017-1 від 17 листопада 2017 року, звіту від 25 жовтня 2017 року, враховуючи суму франшизи у розмірі 13 250 грн, було сплачено страхове відшкодування, в розмірі 211 801 грн.30 коп. Оскільки цивільно-правова відповідальність водія автомобіля марки «Daewoo Sens», державний номер [NUMBER] , була застрахована ПрАТ «Страхова компанія «Провідна», страховиком в порядку зворотної вимоги ПРАТ «СК «Арсенал Страхування» в межах ліміту страхової відповідальності була виплачена сума в розмірі 98000 грн. 20 квітня 2018 року на адресу відповідача була направлена претензія про сплату виплаченого страхового відшкодування в розмірі 113801 грн. 30 коп. (51-52). Рекомендований лист із даною претензією повернувся на адресу відправника з відміткою працівника поштового зв`язку: «За закінченням встановленого строку зберігання» (а.с.53). Суд приймає до уваги подані позивачем та відповідачем докази, на підставі яких встановлені обставини справи, та вважає їх належними, допустимими, достовірними, а їх сукупність достатньою для встановлення обставин, що мають значення для справи. Зважаючи на те, що правовідносини, що виникли між сторонами по справі регулюються нормами Цивільного кодексу України, положеннями Закону України «Про страхування», суд дійшов висновку про необхідність їх застосування. Підстави та порядок відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, та шкоди, завданої внаслідок взаємодії цих джерел, визначені нормами статей 1187, 1188 ЦК України. Згідно із частинами другою, п`ятою статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Підстави та порядок відшкодування шкоди, завданої взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, визначені статтею 1188 ЦК України, частиною першою якої визначено, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення. З правових позицій Верховного Суду, викладених у постанові від 18 березня 2020 року по справі № 328/2750/18 вбачається, що системний аналіз зазначених положень законодавства дає підстави для висновку, що обов`язок відшкодувати шкоду, завдану іншому володільцю джерела підвищеної небезпеки, виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Згідно з пунктом 1 частини першої статті 1188 ЦК України, вина у завданні шкоди, є обов`язковою умовою для покладення на винну особу відповідальності за майнову шкоду, завдану внаслідок взаємодії транспортних засобів іншому учаснику дорожньо-транспортної пригоди. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому відповідно до вимог статті 1188 ЦК України, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Згідно з роз`ясненнями, викладеними у пункті 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», шкода, заподіяна кількома особами, відшкодовується кожною з них у частині, заподіяній нею (у порядку часткової відповідальності). У такому ж порядку відповідають володільці джерел підвищеної небезпеки за шкоду, заподіяну внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки іншим особам. Отже, за цих обставин обов`язок відшкодування шкоди покладається на ту особу, з вини якої завдано шкоду. Якщо наявна вина двох осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, шкода відшкодовується кожним з них залежно від ступеня вини. Згідно ст. 8 Закону України «Про страхування», страховий випадок - це подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулась і з настанням якої, виникає обов`язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі. Відповідно до ст.979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Згідно ст. 990 Цивільного кодексу України страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника або іншої особи, визначеної договором, і страхового акту. Відповідно до ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування», до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи відповідної за заподіяні збитки. Згідно ст. 1191 ЦК України, особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов наступних висновків. Як вбачається із копій постанов Печерського районного суду м. Києва від 06 серпня 2019 року дана дорожньо-транспортна пригода сталася внаслідок порушення водієм автомобіля марки «Ford Focus», державний номер [NUMBER] , [PERSON] та водієм автомобіля марки «Daewoo Sens», державний номер [NUMBER] , [PERSON] . Правил дорожнього руху України, тобто винними у вчиненні даної дорожньо-транспортної пригоди визнано дві особи. Преюдиційні факти - це факти, встановлені судовими рішеннями, що набрали законної сили і не підлягають доведенню в іншій справі. Таким чином, за наявності судових рішень, що набрали законної сили та встановлюють винуватість осіб, при розгляді даної цивільної справи суд не вправі обговорювати, встановлювати чи виключати вину таких осіб, а може вирішувати питання лише про можливість звернення до особи з регресною вимогою про стягнення страхового відшкодування та розмір відшкодування. Страхова компанія, в силу. 993 ЦК України та ст. 27 ЗУ «Про страхування», має право регресної вимоги про виплату страхового відшкодування до винної особи (в даному випадку двох осіб - [PERSON] та [PERSON] ) в розмірах, що залежать від ступеня їх вини. Отже, за загальним правилом страховик має право звернутися до винуватця ДТП з метою повернення виплаченого ним відшкодування, яке він сплатив потерпілому (своєму страхувальникові). Але при обопільній винні в ДТП винуватець і є потерпілим, тим більше потерпілий - клієнт страхової також є і винуватцем у цій дорожньо-транспортній пригоді. Відповідно для отримання регресної виплати страховику потрібно здійснити усі ті ж дії, що й учаснику ДТП. Суд бере до уваги, що при виплаті страхового відшкодування страхова компанія не наділена повноваженнями щодо визначення ступеня вини кожного з учасників ДТП, а тому виплату проведено згідно з договором добровільного страхування транспортного засобу, відповідно до договору, яким встановлено, що сума страхового відшкодування визначається виходячи із вартості відновлюваного ремонту застрахованого транспортного засобу, і підлягає виплаті страхувальнику з врахуванням франшизи. Позивачем [PERSON] виплачена сума страхового відшкодування в розмірі 211801 грн. 30 коп. Разом з тим, як вже було зазначено, відповідно до ст. 1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, відшкодовується у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення. З огляду на те, що учасники ДТП [PERSON] та [PERSON] постановами суддів визнані винними у скоєнні цієї ДТП, суд вважає, що розмір відшкодування завданої відповідачем [PERSON] шкоди становить 50% від завданої шкоди, тобто 105900 грн. 65 коп. ( 211801 грн. 30 коп. : 2). З врахуванням того, що ПрАТ «Страхова компанія «Провідна», яким була застрахована цивільно-правова відповідальність відповідача, в порядку регресу позивачеві була виплачена сума страхового відшкодування в розмірі 98000 грн. 00 коп., то стягненню безпосередньо із відповідача підлягає сума 7900 грн. 65 коп. (105900 грн. 65 коп. - 98000 грн.). В силу ч.1 ст.141 ЦПК України судові витрати підлягають частковому стягненню із відповідача. На основі викладеного,

Outcome: partial