Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-06 00:00:00

Представник позивачки звернулася до суду з вищезазначеним позовом до відповідачів у якому з урахуванням змінених позовних вимог зазначила, що її довірителька є власницею Ѕ частини житлового будинку та надвірних будівель, які розташовані в [ADDRESS] Власником іншої Ѕ частини вказаного будинку та надвірних побудов є відповідач [PERSON] На підставі рішення виконавчого комітету Лебединської міської Ради народних депутатів від 29.11.1993 року № 305 «Про приватизацію земельних ділянок» позивачці була передана у приватну власність земельна ділянка для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарчих будівель по [ADDRESS] площею 0,03 га, з визначенням остаточного розміру земельної ділянки за установленням її меж та площі в натурі при видачі державного акту на право приватної власності на землю. Однак, до землевпорядної організації позивачка звернулася лише наприкінці березня 2018 року та з'ясувала, що земельна ділянка, яка була їй виділена у власність і якою вона користується ще з 1985 року передана у приватну власність [PERSON] та на його ім'я був виданий державний акт на право власності на вказану земельну ділянку [NUMBER]. За зверненням сторони позивача був розроблений план - схема фактичного використання земельної ділянки по [ADDRESS], що склалося між співвласниками житлового будинку, за якою є можливим встановлення порядку користування земельною ділянкою між позивачем та відповідачем як співвласниками домоволодіння. Тому представник позивачки просить суд визнати недійсним Державний акт на право власності на земельну ділянку [NUMBER], виданий на ім'я [PERSON] та скасувати його державну реєстрацію. Визнати за позивачкою право власності на Ѕ частину земельної ділянки, площею 0,0697 га, з кадастровим номером [NUMBER], що розташована по [ADDRESS] та залишити Ѕ частину вказаної земельної ділянки у власності відповідача [PERSON] Встановити порядок користування присадибною земельною ділянкою по [ADDRESS] площею 0,0697 га з кадастровим номером [NUMBER] відповідно до плану - схеми фактичного користування земельною ділянкою наступним чином: - виділити у користування [PERSON] частину земельної ділянки площею 134 м2, з урахуванням площі під будівлями, позначену під цифрою 2 на плані - схемі фактичного користування земельною ділянкою по [ADDRESS]; - виділити у користування [PERSON] частину земельної ділянки площею 116 м2, з урахуванням площі під будівлями, позначену під цифрою 1 на плані - схемі фактичного користування земельною ділянкою по [ADDRESS], та частину земельної ділянки площею 142 м2, з урахуванням площі під будівлями, позначену під цифрою 3 на плані - схемі фактичного користування земельною ділянкою по [ADDRESS]; - виділити у спільне користування [PERSON] та [PERSON] частину земельної ділянки площею 305 м2, з урахуванням площі під будівлями, позначену під цифрою 4 на плані - схемі фактичного користування земельною ділянкою по [ADDRESS]. Сторони у судове засідання не з'явилися. Представник позивача надала заяву в якій просить суд справу розглянути без її участі, позовні вимоги підтримує. Відповідач [PERSON] надав заяву в якій зазначив, що змінені позовні вимоги визнає та просить суд справу розглянути без його участі. Представник відповідача - Лебединської міської ради також надав заяву в якій просить суд справу розглянути без його участі. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] та [PERSON] належить на праві власності по Ѕ частині кожному житловий будинок з надвірними побудовами, які розташовані в [ADDRESS] (а.с. 8-13). На підставі рішення виконавчого комітету Лебединської міської Ради народних депутатів від 29.11.1993 року № 305 «Про приватизацію земельних ділянок» [PERSON] була передана у приватну власність земельна ділянка для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарчих будівель (присадибна ділянка) по [ADDRESS] площею 0,03 га, з визначенням остаточного розміру земельної ділянки за установленням її меж та площі в натурі при видачі державного акту на право приватної власності на землю (а.с. 16). На підставі рішення рішення 27-ї сесії Лебединської міської ради Сумської області 5-го скликання від 09.09.2008 року «Про приватизацію земельних ділянок громадян», [PERSON] надано дозвіл на розробку технічної документації на земельну ділянку для будівництва і обслуговування житлового будинку по [ADDRESS] з визначенням меж земельної ділянки і установленням її площі в натурі при видачі Державного акту на право приватної власності на землю (а.с. 17). З державного акта [NUMBER] (а.с. 18), дослідженого в судовому засіданні, вбачається, що [PERSON] на підставі рішення 34-ї сесії Лебединської міської ради Сумської області 5-го скликання від 24.04.2009 року є власником земельної ділянки площею 0,0697 га для будівництва та обслуговування жилого будинку з кадастровим номером [NUMBER], розташованої по [ADDRESS]. З плану-схеми фактичного користування земельної ділянки розташованої в [ADDRESS], виконаного сертифікованим інженером - землевпорядником [PERSON], що здійснює землевпорядну діяльність, вбачається, що у користуванні [PERSON] перебувають земельні ділянки позначені цифрами 1 та 3 площею відповідно 116 та 142 м2. У користуванні [PERSON] перебуває земельна ділянка позначена цифрою 2 площею 134 м2. У спільному користуванні [PERSON] та [PERSON] перебуває земельна ділянка позначена цифрою 4 площею 305 м2. Враховуючи вищевикладене суд вважає, що передача у приватну власність [PERSON] усієї земельної ділянки, яка розташована по [ADDRESS] призвела до порушення прав [PERSON] як користувача вказаної земельної ділянки, а також, як власника житлового будинку та надвірних споруд, які на ній розташовані. Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України, частини першої статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно положень статті 152 ЗК України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів. Відповідно до роз'яснень, викладених у абзаці 2 пункту 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», виходячи з положень статей 8, 124 Конституції, статей 26, 30, 87-90, 97, 100, 102, 118, 123, 128, 143-146, 149, 151, 153-158, 161, 210, 212 ЗК України, глав 27, 33, 34 ЦК України, статті 15 ЦПК України, статті 12 ГПК України судам підсудні справи за заявами, зокрема, з приводу володіння, користування, розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян чи юридичних осіб, і визнання недійсними державних актів про право власності та право постійного користування земельними ділянками. Оскільки державні акти на право власності на земельні ділянки є документами, що посвідчують право власності і видаються на підставі відповідних рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування у межах їх повноважень, то у спорах, пов'язаних із правом власності на земельні ділянки, недійсними можуть визнаватися як зазначені рішення, на підставі яких видано відповідні державні акти, так і самі акти на право власності на земельні ділянки. Визнання недійсними державних актів на право власності вважається законним, ефективним та окремим способом захисту та поновлення порушених прав у судовому порядку. На підставі вищевикладеного суд вважає за необхідне позовні вимоги задоволити повністю.

Outcome: approved