Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-25 00:00:00

Прокурор Борзнянського району Чернігівської області, діючи в інтересах [PERSON], якого визнано дитиною, позбавленою батьківського піклування, звернувся до суду з позовом до Комунального закладу «Борзнянська спеціалізована школа - інтернат І-ІІІ ступенів з поглибленим вивченням окремих предметів та курсів», в якому просить винести рішення про стягнення на користь [PERSON] недовиплаченої одноразової грошової допомоги в розмірі 6416 грн. Позов є заходом прокурорського реагування і пред'явлений на захист прав та інтересів неповнолітньої дитини, яка в силу свого віку не має можливості самостійно захистити свої порушені права та потребує захисту з боку органів прокуратури. Батько [PERSON] - [PERSON], помер [INFO], а мати, [PERSON], вироком Борзнянського районного суду від 27.10.2011 року засуджена до трьох років позбавлення волі, однак після звільнення 10.06.2014 року з місць позбавлення волі до органів опіки та піклування не зверталась з заявою про передачу їй на виховання дитини. У відповідності до розпорядження Борзнянської районної державної адміністрації № 641 від 30.11.2011 року [PERSON] надано статус дитини, позбавленої батьківського піклування. Він навчався у комунальному закладі «Борзнянська спеціалізована школа -інтернат І-ІІІ ступенів з поглибленим вивченням окремих предметів та курсів», де перебував на повному державному забезпеченні. 16.06.2014 року [PERSON] після закінчення 9 класів перейшов на навчання до Київського військового ліцею імені Івана Богуна та знаходиться на повному державному забезпеченні. Відповідно до ст.1 Закону України «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування» від 13.01.2005 року, в редакції від 04.07.2013, яка набула чинності 02.03.2014 року, поняття статусу дитини-сироти або позбавленої батьківського піклування, - це становище дитини, яке надає їй право на повне державне забезпечення і отримання передбачених законодавством пільг, та яке підтверджується сукупністю документів, що засвідчують обставини, через які дитина не має батьківського піклування. Відповідно до ст.ст.3, 4 Закону заходи соціальної допомоги дітей-сиріт та дітей, що залишилися без батьківського піклування, гарантуються, забезпечуються та охороняються державою. Одними із основних принципів державної політики в частині соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, є захист прав і інтересів таких дітей, а також забезпечення соціально-правових гарантій. Як встановлено в ч.ч.1-3 ст.8 Закону, держава здійснює повне забезпечення дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, а також осіб із їх числа. Допомога та утримання таких дітей не може бути нижчою від встановлених мінімальних стандартів, що забезпечують кожній дитині рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку, та на рівні, не нижчому за встановлений прожитковий мінімум для таких осіб. Право на повне державне забезпечення в навчальних закладах мають діти-сироти та діти, позбавлені батьківського піклування, віком до вісімнадцяти років, та особи з числа дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, при продовженні навчання до 23 років або до закінчення відповідних навчальних закладів. Відповідно до ч.7 ст.8 Закону, випускники навчальних закладів із числа дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, забезпечуються за рахунок навчального закладу одноразовою грошовою допомогою в розмірі не менше шести прожиткових мінімумів для осіб відповідного віку. Водночас, виплата грошової допомоги усім випускникам навчальних закладів, не розмежовуючи їх на окремі категорії тих, хто продовжив навчання в іншому навчальному закладі, та тих, хто працевлаштувався, є обов`язковою. Тобто, обов'язок по виплаті дітям-сиротам та дітям, позбавленим батьківського піклування одноразової грошової допомоги в розмірі шести прожиткових мінімумів покладено на навчальний заклад, навчання в якому закінчила дитина, позбавлена батьківського піклування. Згідно з ст.7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2014 рік», прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років (на момент закінчення школи-інтернату [PERSON] було 15 років) становив 1286 грн. У зв'язку із чим одноразова грошова допомога [PERSON] відповідно до ст.8 Закону України мала складати 7716 грн. (6x1286 грн.). Проте, згідно з інформацією, наданою комунальним закладом «Борзнянська спеціалізована школа-інтернат І-ІІІ ступенів з поглибленим вивченням окремих предметів та курсів», [PERSON] було виплачено лише 1300 грн. з причини застосування учбовим закладом положень Постанови КМУ № 226 від 05.04.1994 року «Про поліпшення виховання, навчання, соціального захисту та матеріального забезпечення дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування». Однак, у відповідності до п.2 прикінцевих положень Закону передбачено, що інші нормативно-правові акти, прийняті до набрання чинності цим Законом, діють у частині, що не суперечить цьому Закону. Виходячи із загальних засад визначення пріоритетності законів над іншими підзаконними нормативними актами, під час розгляду та вирішення справ зазначеної категорії застосуванню підлягає саме вищезазначений Закон. Тому комунальний заклад «Борзнянська спеціалізована школа-інтернат І-ІІІ ступенів з поглибленим вивченням окремих предметів та курсів» повинен був керуватись вимогами ст.8 Закону, а не нормативними вказівками Постанови, оскільки її положення суперечать вимогам даного Закону. Враховуючи наведене, комунальним закладом «Борзнянська спеціалізована школа-інтернат І-ІІІ ступенів з поглибленим вивченням окремих предметів та курсів» не виплачено у повному розмірі одноразову грошову допомогу згідно з вимогами ст.8 Закону України «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування», випускнику із числа дітей, позбавлених батьківського піклування, [PERSON], чим було порушено його майнові права. З огляду на вказані факти, з відповідача необхідно стягнути на користь [PERSON] недовиплачену одноразову грошову допомогу в сумі 6416 гривень з урахуванням вже виплаченої йому суми коштів. Представник комунального закладу «Борзнянська спеціалізована школа-інтернат І-ІІІ ступенів з поглибленим вивченням окремих предметів та курсів» в судовому засіданні позов не визнала, обґрунтовуючи свою правову позицію покладеним на учбовий заклад обов`язком при нарахуваннях одноразової грошової допомоги учням із статусом дитина-сирота та дитина, позбавлена батьківського піклування, керуватися положеннями Постанови КМУ від 05.03.2008 року № 146 «Про деякі питання надання одноразової грошової допомоги дітям-сиротам та дітям, позбавленим батьківського піклування», а також вимог, визначених у листі Міністерства освіти і науки України від 08.07.2009 року № 10/2 - 490 «Щодо виплати допомоги при працевлаштуванні дітям-сиротам і дітям, позбавленим батьківського піклування». Представник третьої особи - Управління освіти та науки Чернігівської ОДА, повідомлений належним чином, в судове засідання не з`явився, із заявою про відкладення розгляду справи до суду не звертався. Заслухавши пояснення сторін у справі, дослідивши документи, долучені до даної справи, з'ясувавши наведені сторонами під час судового слідства фактичні обставини справи та правові оцінки заявлених вимог та заперечень, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. 20.03.2015 року до прокурора Борзнянського району Чернігівської області звернувся [PERSON] із заявою, в якій просив захистити його право на отримання одноразової грошової допомоги, яка лише частково виплачена йому комунальним закладом «Борзнянська спеціалізована школа-інтернат І-ІІІ ступенів з поглибленим вивченням окремих предметів та курсів». Батько [PERSON] - [PERSON], помер [INFO], а мати, [PERSON], вироком Борзнянського районного суду від 27.10.2011 року засуджена до трьох років позбавлення волі, однак після звільнення 10.06.2014 року з місць позбавлення волі до органів опіки та піклування не зверталась з заявою про передачу їй на виховання дитини. У відповідності до розпорядження Борзнянської районної державної адміністрації № 641 від 30.11.2011 року [PERSON] надано статус дитини, позбавленої батьківського піклування. Він навчався у комунальному закладі «Борзнянська спеціалізована школа-інтернат І-ІІІ ступенів з поглибленим вивченням окремих предметів та курсів», де перебував на повному державному забезпеченні. 16.06.2014 року [PERSON] після закінчення 9 класів перейшов на навчання до Київського військового ліцею імені Івана Богуна та знаходиться на повному державному забезпеченні. Відповідно до ст.1 Закону України «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування» від 13.01.2005 року, в редакції від 04.07.2013, яка набула чинності 02.03.2014 року, поняття статусу дитини-сироти або позбавленої батьківського піклування визначає таке становище дитини, яке надає їй право на повне державне забезпечення і отримання передбачених законодавством пільг та яке підтверджується сукупністю документів, що засвідчують обставини, через які дитина не має батьківського піклування. Відповідно до ст.ст. 3, 4 Закону заходи соціальної допомоги дітей-сиріт та дітей, що залишилися без батьківського піклування, гарантуються, забезпечуються та охороняються державою. Одними із основних принципів державної політики в частині соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, є захист прав і інтересів таких дітей, а також забезпечення соціально-правових гарантій. Як визначено ч.ч. 1-3 ст.8 Закону держава здійснює повне забезпечення дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, а також осіб із їх числа. Допомога та утримання таких дітей не може бути нижчою від встановлених мінімальних стандартів, що забезпечують кожній дитині рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку, та на рівні, не нижчому за встановлений прожитковий мінімум для таких осіб. Право на повне державне забезпечення в навчальних закладах мають діти-сироти та діти, позбавлені батьківського піклування, віком до вісімнадцяти років та особи з числа дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, при продовженні навчання до 23 років або до закінчення відповідних навчальних закладів. Відповідно до ч.7 ст.8 Закону, випускники навчальних закладів із числа дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, забезпечуються за рахунок навчального закладу одноразовою грошовою допомогою в розмірі не менше шести прожиткових мінімумів для осіб відповідного віку. Водночас, виплата грошової допомоги усім випускникам навчальних закладів, не розмежовуючи їх на окремі категорії тих, хто продовжив навчання в іншому навчальному закладі, та тих, хто працевлаштувався, є обов`язковою. Тобто, обов'язок по виплаті дітям-сиротам та дітям, позбавленим батьківського піклування одноразової грошової допомоги в розмірі шести прожиткових мінімумів покладено на навчальний заклад, в якому закінчила навчання дитина, позбавлена батьківського піклування. Згідно з ст.7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2014 рік», прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років (на момент закінчення школи-інтернату [PERSON] було 15 років) становив 1286 грн. У зв'язку із чим одноразова грошова допомога [PERSON] відповідно до ст.8 Закону України мала складати 7716 грн. (6x1286 грн.). Проте, згідно з інформацією, наданою комунальним закладом «Борзнянська спеціалізована школа-інтернат І-ІІІ ступенів з поглибленим вивченням окремих предметів та курсів», [PERSON] було виплачено лише 1300 грн. з причини застосування учбовим закладом положень Постанови КМУ № 226 від 05.04.1994 року «Про поліпшення виховання, навчання, соціального захисту та матеріального забезпечення дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування». [PERSON] відноситься до категорії випускників навчальних закладів із числа дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, яка чітко визначена у Законі, а тому має право на отримання одноразової грошової допомоги після закінчення вказаного навчального закладу, і на нього поширюється дія положень, визначених ч.7 ст. 8 Закону щодо обов'язку з виплати грошової допомоги усім випускникам навчальних закладів, не розмежовуючи їх на окремі категорії - тих, хто продовжив навчання в іншому навчальному закладі, та тих, хто не працевлаштувався. Відповідач послався на положення, визначені ст.ст. 25, 39-9 Закону, які регулюють правовідносини щодо відшкодування навчальним закладам або відповідним установам, в яких виховуються та навчаються діти-сироти та діти, позбавлені батьківського піклування, понесених ними витрат на харчування, одяг, взуття, м'який інвентар, здійснення грошових виплат при працевлаштуванні та вступі до навчального закладу, а також інших виплат, передбачених цим Законом, проте не стосуються правових відносин навчальних закладів з їх випускниками у тому питанні, що є предметом спору по даній справі. У той же час, ст.39-9 Закону регулює порядок відшкодування витрат на виплату допомоги випускникам закладів для дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування. Так, згідно Статуту КЗ «Борзнянська спеціалізована школа-інтернат І-ІІІ ступенів з поглибленим вивченням окремих предметів та курсів» є загальноосвітнім закладом для забезпечення реалізації права дітей, які потребують соціальної допомоги, на здобуття повної загальної середньої освіти. Згідно з ст.9 Закону України «Про загальну середню освіту» визначено різні типи навчальних закладів системи загальної середньої освіти (школа, школа-інтернат (з частковим або повним утриманням за рахунок держави), навчально-реабілітаційний центр тощо), та в залежності від форми влаштування дітей-сиріт та позбавлених батьківського піклування, вони мають право навчатися як у школі, так і в школі-інтернаті або навчально- реабілітаційному центрі. Зокрема, наказом Міністерства освіти і науки, молоді та спорту України, Мінсоцполітки України від 10.09.2012 № 995/557 затверджено «Положення про дитячі будинки і загальноосвітні школи-інтернати для дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування», який регулює діяльність загальноосвітніх шкіл-інтернатів для дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування (п.п. 1.1, 1.3). Виходячи з того, що у Законі не вказано типу навчального закладу, випускники якого забезпечуються одноразовою грошовою допомогою, одягом і взуттям, то вважається, що випускники всіх типів навчальних закладів мають право на отримання одноразової грошової допомоги, компенсації на придбання одягу та взуття, незалежно від того, чи продовжили вони навчання в іншому навчальному закладі або працевлаштувалися. Відповідач після закінчення навчання виплатив кошти [PERSON], але в меншому розмірі, ніж передбачено Законом, тобто ним не заперечується той факт, що одноразова грошова допомога повинна бути виплачена. Тому, посилання на те, що відповідач керувався пп.1 п.13 Постанови № 226, про виплату не менше 2,5 н.м.д.г. (42,50 грн.), не є належним обґрунтуванням виплати випускнику 1300 грн. Посилання відповідача на те, що виплата одноразової грошової допомоги [PERSON] повинна бути проведена навчальним закладом, де він зараз продовжує навчання, не є коректним, оскільки воно стосується наступного життєвого етапу - працевлаштування особи, що не є предметом даного спору. Відповідно до п. 1.8 статуту КЗ «Борзнянська спеціалізована школа-інтернат І-ІІІ ступенів з поглибленим вивченням окремих предметів та курсів», школа є юридичною особою, має самостійний баланс, рахунок в установі банку, печатку, штамп, ідентифікаційний код. Кошторис складає бухгалтерія школи-інтернату, виходячи із потреб у коштах, та цей документ підписує директор. Згідно бюджетного законодавства протягом року до кошторису можуть вноситися зміни, у т.ч. у сторону збільшення, як це і робилося закладом і раніше. Крім того, як встановлено в ст.3 Закону, одними із основних принципів державної політики в частині соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, є захист прав і інтересів таких дітей, а також забезпечення соціально-правових гарантій. Положеннями ст. 4 Закону передбачено, що заходи щодо соціального захисту даної категорії дітей гарантується, забезпечується і охороняються державною. Як вбачається з положень п.2 Прикінцевих положень Закону, інші нормативно-правові акти, прийняті до набрання чинності ним Законом, діють у частині, що не суперечить цьому Закону, тому відповідно до положень ч.4 ст.8 ЦПК України, у разі невідповідності правового акта закону України або міжнародному договору, згода на обов'язковість якого надана ВР України, суд застосовує акт законодавства, який має вищу юридичну силу. Отже, виходячи з вищенаведеного, випускнику навчального закладу з категорії дітей-сиріт та позбавлених батьківського піклування [PERSON] відповідачем має бути нарахована та виплачена одноразова грошова допомога у розмірі не менше шести прожиткових мінімумів для осіб відповідного віку, з урахуванням вже виплачених коштів у сумі 1300 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved