Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-12 00:00:00

Представник позивачів [PERSON] та [PERSON] [PERSON] звернулася до суду з вищевказаним позовом, у якому просить визнати за [PERSON] та [PERSON] право власності на спадкове майно - житловий будинок №147 в с.Вільшинки Перечинського району Закарпатської області в порядку спадкування за законом після смерті їх батька [PERSON], який помер 30 грудня 2009 року. Позовні вимоги мотивує тим, що 06 листопада 2007 року померла мати позивачів [PERSON] та 30 грудня 2009 року помер і батько таких [PERSON], які за життя побудували будинок, що знаходиться у с.Вільшинки, №147 Перечинського району Закарпатської області, у якому останні проживали, володіли ним та користувалися до смерті, але правовстановлюючі документи на нього не виготовили. [PERSON] у вищевказаному будинку був головою домогосподарства, що підтверджується витягом із по господарської книги та довідкою Вільшинківської сільської ради №30/02-09 від 18 квітня 2016 року. На час смерті батьків позивачі були зареєстровані та проживали з ними у спадковому будинку і є такими, що прийняли спадщину у відповідності до ст.1268 ЦК України. Крім цього, позивачі виготовили технічний паспорт на будинок №147 в с.Вільшинки та доручили своєму представнику звернутися до приватного нотаріуса Перечинського нотаріального округу Закарпатської області [PERSON] із заявою про прийняття спадщини, однак останнім було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у звязку з тим, що їхнім батьком не було виготовлено правовстановлюючий документ на вищевказаний житловий будинок, що на даний час є перешкодою у прийнятті спадщини, тому просить позов задовольнити. Позивачі [PERSON], [PERSON] та їх представник [PERSON] у судове засідання не зявилися, однак остання подала заяву, у якій просить справу розглядати без їх участі, позовні вимоги підтримує повністю та просить такі задовольнити. Представник відповідача - Вільшинківської сільської ради Перечинського району Закарпатської області, у судове засідання також не зявився, при цьому, подавши заяву, в якій просить розглядати справу без його участі, позовні вимоги визнають та не заперечують проти їх задоволення. Відповідно до ч.2 ст.158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Згідно ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку. Так, у судовому засіданні встановлено, що 06 листопада 2007 року померли батьки позивачів [PERSON], що стверджуються свідоцтвом про смерть серії І-ФМ №05546 від 06 листопада 2007 року, виданим виконкомом Вільшинківської сільської ради Закарпатській області Україна, актовий запис №11 та [PERSON], що стверджуються свідоцтвом про смерть серії І-ФМ №200613 від 15 жовтня 2015 року, повторно виданим відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Перечинського районного управління юстиції у Закарпатській області, актовий запис №01. Також встановлено, що після смерті [PERSON] та [PERSON] залишилося спадкове майно у вигляді житлового будинку №147, що знаходиться у с.Вільшинки Перечинського району Закарпатської області. Разом з цим встановлено, що згідно витягу і з погосподарської книги, головою домогосподарства в с.Вільшинки, №147 Перечинського району Закарпатської області, являвся померлий 30 грудня 2009 року, [PERSON]. Крім цього встановлено, що позивачі [PERSON] та [PERSON] постійно проживали з батьками на час відкриття спадщини, про що свідчить довідка №30/02-09 від 18 квітня 2016 року, видана Вільшинківської сільської ради Перечинського району Закарпатської області. Також встановлено, що позивачам [PERSON] та [PERSON]І нотаріусом було відмовлено у оформленні спадщини у звязку з відсутністю документа, що посвідчує право власності на житловий будинок №147, що розташований в с.Вільшинки Перечинського району Закарпатської області. Згідно ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ч.1 та ч.2 ст.1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу). Відповідно до ч.1 ст.1221 ЦК України місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Згідно ч.1 ст.1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Відповідно до ст.1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Згідно ст.1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї… Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до розяснень, які містяться в абзаці 3 п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику в справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Отже, з урахуванням вищевикладеного та того, що позивачі [PERSON] та [PERSON]І прийняли спадщину за законом за спадкодавцем [PERSON], однак у них існують певні перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, а тому суд, використовуючи винятковий спосіб їх захисту визнання права власності на спадкове майно, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. Тому,

Outcome: approved