Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-01 00:00:00

Представник позивача КП «Одеський обласний фонд підтримки індивідуального житлового будівництва на селі» звернувся до суду з позовом до відповідача про розірвання кредитного договору та стягнення суми заборгованості, уточнивши позовні вимоги просить суд: розірвати кредитний договір за №11 від 27.02.1998 року, укладений між [PERSON] та КП «Одеський обласний фонд підтримки індивідуального житлового будівництва на селі»; стягнути з [PERSON] на користь КП «Одеський обласний фонд підтримки індивідуального житлового будівництва на селі» залишок кредиту відповідно кредитного договору №11 від 27.02.1998 року у розмірі - 5571,43 грн.; стягнути з [PERSON] на користь позивача суму відсотків у розмірі - 1933,74 грн.; стягнути з [PERSON] на користь позивача суму пені за кредитом у розмірі - 24132,52 грн.; стягнути з [PERSON] на користь позивача суму пені за відсотками у розмірі - 5311,29 грн.; стягнути з [PERSON] на користь позивача суму судового збору у розмірі 369,48 грн. Представник позивача в судове засідання не з`явився, про час та місце судового засідання повідомлявся належним чином, згідно раніше письмової заяви позов підтримує в повному обсязі та просить справу розглянути у його відсутність. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про час та місце судового засідання повідомлявся належним чином, причини неявки суду відомі. Згідно ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, пояснення сторін, суд приходить до наступного. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що 27.02.1998 року між КП «Одеський обласний фонд підтримки індивідуального житлового будівництва на селі» та [PERSON] був укладений кредитний договір №11. В якості забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором було укладено договір застави №2 від 27.02.1998 року. Предметом застави є нерухоме майно, що знаходиться в [ADDRESS] . Відповідно п. 1.1. умов вищевказаного Кредитного договору, відповідачу було надано 10000,00 грн., а фактично він отримав - 7000,00 грн., які зобов`язався належним чином використати та повернути кредит в сумі 7000,00 гривень, та сплатити відсотки за користування кредитом в розмірі 3% (три відсотки) річних в порядку, на умовах та в строки, визначені кредитним договором. У зв`язку із неналежним виконанням відповідачем умов кредитного договору у нього утворилася заборгованість, яка станом на 13.05.2013 року складає 36948,98 грн. (тринадцять шість тисяч дев`ятсот сорок вісім грн. 98 коп.). Комунальне підприємство «Одеський обласний фонд підтримки індивідуального житлового будівництва на селі» 25 лютого 2013 року поштою надіслало лист-повідомлення відповідачу про необхідність погашення кредитного зобов`язання перед Фондом і попередження, що у разі невиконання грошового зобов`язання Фонд буде змушений звернутися за захистом своїх прав до суду. Однак до теперішнього часу, заборгованість відповідачем не сплачена. Заочним рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 17.07.2013 року позовні вимоги позивача були задоволені у повному обсязі. Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 16.01.2020 року зазначене вище заочне рішення було скасовано, справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено законом або договором. Згідно ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. У відповідності до ч.2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу. Згідно із ч.2 ст.651 ЦК України, договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною. Так, згідно Указу Президента України від 27 березня 1998 року №222/98 «Про заходи щодо підтримки індивідуального житлового будівництва на селі», в Одеській області діє цільова регіональна програма «Власний дім», яка реалізує державну політику України у галузі житлового будівництва шляхом надання пільгових довгострокових кредитів сільським мешканцям області. Реалізація цього завдання покладена на комунальне підприємство «Одеський обласний Фонд підтримки індивідуального житлового будівництва на селі». Кошти на кредитування надавались за рахунок державного, обласного та районних бюджетів. Таким чином, порушення умов кредитного договору може спричинити невиконання Фондом своїх функцій подальшого кредитування сільських мешканців області. Враховуючи, що станом на теперішній час укладений між сторонами кредитний договір є чиним, ніким не оспорюваним, доказів погашення заборгованості перед позивачем стороною відповідача до суду не надано, суд приходить до обгрунтованого висновку щодо необхідності задоволення позовних вимог. У відповідності до ч.ч.1-3 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Відповідно до ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи,та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Статтею 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно ст.80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Частиною 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. А частиною 6 даної статті зазначено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до п. 27 Постанови Пленуму ВСУ №14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення. Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Вирішуючи спір, суд повинен надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача. Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судового рішення про відмову в позові. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Відповідно до приписів ст. 263 ЦПК України - судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Крім цього на підставі п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача, витрати по оплаті судового збору в розмірі 369,48 грн.

Outcome: approved