Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-18 00:00:00

Представник позивачки [PERSON] - [PERSON] звернувся до суду з зазначеним позовом, посилаючись на те, що на підставі вироку Святошинського районного суду м. Києва від 17.01.2014 р. по справі № 1кп/759/18/14, з [PERSON] на користь позивачки стягнуто грошові кошти у сумі - 55 400,00 грн. Зазначений вище вирок суду набув чинності, у зв'язку з чим 28.04.2014 р. був виданий виконавчий лист та пред'явлений до виконання до ВДВС Святошинського РУЮ у м. Києві. Проте, до теперішнього часу відповідач в добровільному порядку присуджені судом кошти позивачці не сплатив, вирок суду не виконує, у зв'язку з чим, представник позивачки просить суд стягнути з відповідача на користь [PERSON] індекс інфляції в розмірі 40 885,20 грн. та 3% річних в розмірі 2 882,31 грн. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце слухання справи повідомлявся судом належним чином (а.с. 17, 18), а тому суд, на підставі ст. 224-226 ЦПК України, вважає можливим розглянути справу у відсутності останнього за наявними матеріалами справи. Суд, заслухавши пояснення представника позивача та дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до вироку Святошинського районного суду м. Києва від 17.01.2014 р. по справі 1кп/759/18/14, відповідача [PERSON] визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України та стягнуто з останнього на користь позивачки [PERSON] матеріальну шкоду в розмірі 55 400,00 грн., у зв'язку з чим 28.04.2014 р. був виданий виконавчий лист та пред'явлений до виконання до ВДВС Святошинського РУЮ у м. Києві (а.с. 3-4). Встановлено, що відповідно до листа ВДВС Святошинського РУЮ у м. Києві від 11.11.2015 р. боржник [PERSON] на виконання виконавчого листа Святошинського районного суду м. Києва № 1кп/759/18/14 від 28.04.2014 р. жодної проплати в рахунок спати заборгованості на користь [PERSON] не здійснив (а.с. 5). В судовому засіданні встановлено, що відповідач до теперішнього часу в добровільному порядку заборгованість не погашає, вирок суду не виконує, грошові зобов'язання перед позивачкою відповідачем [PERSON] не виконанні. Згідно ч. 1 ст. 14 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Основними засадами судочинства є обов'язковість рішень суду (ч. 3 ст. 129 Конституції України). Згідно ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Суд вважає, що чинне законодавство не пов'язує припинення зобов'язання з постановленням судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання, а наявність судових актів про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов'язань боржника та не виключає його відповідальності за порушення строків розрахунків. Згідно правової позиції, висловленої в постанові Верховного Суду України від 30.10.2013 року у справі N 6-59цс13, інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов'язання, вираженого в національній валюті, і трьох процентів річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, тому ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов'язання. В силу ст. 360-7 ЦПК України, зазначене рішення є обов'язковим для всіх судів України, які зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішенням ВС України. Таким чином, суд приходить до висновку, що оскільки відповідач не виконав свої зобов'язання з виконання вироку суду на загальну суму 55 400,00 грн., внаслідок чого заборгованість істотно не зменшується, а грошові кошти знецінюються внаслідок інфляційних процесів, а тому суд приймає до уваги наданий представником позивача розрахунок індексу інфляції та трьох відсотків річних, оскільки, відповідач, який повідомлявся судом належним чином про слухання справи, свої заперечення на позов, у разі їх наявності, не надав. За таких обставин суд дійшов висновку, що представник позивача відповідно до ст. 60 ЦПК України довів ті обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, а тому позов підлягає задоволенню. На підставі вищевикладеного, відповідно ст. ст. 526, 530, 625 ЦК України та

Outcome: approved