Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-12 00:00:00

Прокурор Амур-Нижньодніпровського району м. Дніпропетровська звернувся до суду в інтересах [PERSON] з позовом до відповідачів про визнання недійсними договору купівлі-продажу, свідоцтва про право власності на житло, витребування майна з чужого незаконного володіння, скасування державної реєстрації права власності на нерухоме майно, поновлення прав на житлове приміщення шляхом зобов'язання вчинити певні дії та утриматись від вчинення певних дій. У підтвердження своїх позовних вимог посилається на те, що [PERSON] є членом житлово-будівного кооперативу № 422.23 травня 2000 року [PERSON] отримала ордер на житлове приміщення в будинку житлово-будівного кооперативу № 422/26 на однокімнатну квартиру [ADDRESS]. 14 серпня 2014 року стало відомо, що в її квартиру в кінцічервня 2014 року заселились невідомі їй люди. Замки на дверях було змінено і вона потрапити до своєї квартири не змогла. Прокуратурою було встановлено, що до голови ЖБК № 422 Науменко Ніни Петрівни 12.08.2014 року звернувся [PERSON], який пред'явив свідоцтво, затверджене приватним нотаріусом Кретовою Наталією Борисівною, на підставі Акта про проведення прилюдних торгів по реалізації арештованого майна, затвердженого 24.06.2014 начальником Ленінського ВДВС Дніпропетровського МУЮ Никитюк І.П. та протоколу №06/223/13/А-22н-2 про проведення прилюдних торгів, затвердженого директором Дніпропетровської філії ПП Спеціалізоване підприємство «Юстиція» Овчаренко A.B. 20.06.2014 року, відповідно до якого [PERSON] купив квартиру [ADDRESS] на прилюдних торгах за 200250 гривень. Перевіркою було встановлено, що відповідно до інформації Ленінського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського управління юстиції станом на 28.08.2014 року майно [PERSON] не арештовувалось та не реалізовувалось, акт вказаний в копії свідоцтва, начальником відділу не видавався, приватним нотаріусом Кретовою Наталію Борисівною зазначене свідоцтво від 24.06.2014 року не посвідчувалось, а у книзі реєстрації нотаріальних дій під № 181 зареєстровано інший правочин - посвідчення підпису на заяві. Крім того, відповідно до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру права власності на нерухоме майно, приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Кретовою Наталією Борисівною, було засвідчено 24.06.2014 року договір купівлі-продажу об'єкта нерухомого майна за адресою: [ADDRESS]. Зі змісту вказаного договору встановлено, що 24.06.2014 року [PERSON], що діяв на підставі довіреності, посвідченим приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Терещенко Н.С. за № 682 від імені [PERSON] передав, тобто продав, [PERSON] нерухоме майно, а саме квартиру [ADDRESS]. Даний правочин оформлено договором купівлі-продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Кретовою Н.Б. та зареєстрованого за № 779.У ході аналізу вказаного договору встановлено, що в п. 1.3. вказано договору, що зазначена квартира належить [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 14.04.1998 року виконкомом міської Ради народних депутатів згідно розпорядження від 14.04.1998 року за № 3886 та зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяження 24.06.2014 року, індексний номер 23398171, реєстраційний номер об'єкту нерухомого майна: 391910312101, номер запису про право власності: 6113230. Відповідно до відповіді на вимогу прокуратури, що надійшла від архівного управління Дніпропетровської міської ради, 14.04.1998 року засідання виконкому Дніпропетровської міської ради не відбувалось, рішення міськвиконкому від 14.04.1998 року за № 3886 та розпорядження від 14.04.1998 року не існує, що підтверджується листом архівного управління Дніпропетровської міської ради від 23.10.2014 року за № 3/33-257. Тобто, в свідоцтві на право власності на спірне житло, зроблено посилання на неіснуючий документ. У зв'язку з вищевикладеним, позивач просить суд визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири від 24.06.2014 року, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального Кретовою Н.Б. та зареєстрованого в реєстрі за № 779, відповідно до якого за [PERSON] зареєстровано право власності на квартиру [ADDRESS], визнати недійсним свідоцтво про право власності на житло, видане 14.04.1998 року виконкомом міської ради народних депутатів згідно розпорядження від 14.04.1998 року за № 3886, витребувати з володіння [PERSON] спірну квартиру, скасувати реєстрацію права власності на квартиру, яка була проведена на підставі договору купівлі-продажу від 24.06.2014 року, поновити [PERSON] право на житлове приміщення в будинку житлово-будівельного кооперативу № 422 на вищевказану квартиру, зобов'язавши [PERSON] звільнити спірне приміщення та не вчиняти перешкод у користуванні квартирою. Прокурор та [PERSON] у судовому засіданні позов підтримали в повному обсязі та надали суду пояснення, аналогічні викладеним в позовній заяві. Представник відповідача [PERSON] в судому засіданні проти позовних вимог заперечував в повному обсязі, оскільки вважав, що право власності чи користування спірною квартирою [PERSON] не підтверджено належними доказами, а також вважав, що його довіритель є добросовісним набувачем, від якого не може витребуване майно. Просив у позові відмовити. Відповідач [PERSON] до судового засідання не з'явився, про дату та час розгляду справи повідомлений належним чином. Представник третьої особи - Житлово-будівельного кооперативу № 422 - в судовому засіданні просив винести рішення на розсуд суду, підтвердила суду, що [PERSON] є членом ЖБК та нею повністю сплачено пайовий внесок за квартиру. Інші треті особи або їх представники до судового засідання не з'явились, про дату та час розгляду справи повідомлені належним чином. Вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши письмові докази в їх сукупності, суд вважає, що заявлені вимоги позивача підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до рішення виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради від 22.10.1998 № 2095 «Про затвердження списків членів ЖБК - 422» [PERSON] є членом вказаного житлового кооперативу, в списках значиться під №26. 23 травня 2000 року [PERSON] отримала ордер на жиле приміщення в будинку житлово-будівельного кооперативу №422/26 - квартиру [ADDRESS]. Крім того, судом встановлено, що [PERSON], як член вказаного кооперативу, пайовий внесок в сумі 12957,72 грн. погасила в повному обсязі, що підтверджено довідкою ЖБК №422. Також, згідно довідки ЖБК № 422 від 27.11.2014 року, виділена [PERSON] позика в житлово-будівельному кооперативі № 422, яка використовувалась для будівництва квартири [ADDRESS], згідно строкового зобов'язання від 16.05.2000 року в розмірі 641,03 грн., погашена в повному обсязі. Останній платіж в розмірі 297,25 грн. здійснений 12.08.2006 року. Згідно зі ст. 15 Закону України «Про власність» (який діяв на час виникнення вказаних правовідносин), член житлового, житлово- будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу або товариства, який повністю вніс свій пайовий внесок за квартиру, дачу, гараж, іншу будівлю або приміщення, надані йому в користування, набуває права власності на це майно. Відповідно до ч.3 ст. 384 ЦК України, у разі викупу квартири член житлово-будівельного (житлового) кооперативу стає її власником. Проте, як було встановлено в судовому засіданні відповідач [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло, відповідно до бланку якого виданого 14.04.1998 року Виконкомом міської Ради народних депутатів згідно розпорядження від 14.04.1998 року за № 3886 здійснив реєстрацію права власності на квартиру [ADDRESS] в КП «ДМБТІ» за №55п-3231 та в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності 24.06.2014 року, індексний номер 23398171, реєстраційний номер об'єкту нерухомого майна: 391910312101, номер запису про право власності: 6113230. Проте, відповідно до відповіді архівного управління Дніпропетровської міської ради, 14.04.1998 року засідання виконкому Дніпропетровської міської ради не відбувалось, рішення міськвиконкому від 14.04.1998 року за № 3886 та розпорядження від 14.04.1998 року не існує, що підтверджується листом архівного управління Дніпропетровської міської ради від 23.10.2014 року за № 3/33-257. Відповідно до ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Таким чином, судом встановлено, що відповідач [PERSON] набув право власності на спірну квартиру незаконно, без підстав набуття права власності, які передбачені законом. Також, 24.06.2014 року [PERSON], що діяв на підставі довіреності, посвідченої приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Терещенко Н.С. за № 682, від імені [PERSON] продав [PERSON] нерухоме майно, а саме: квартиру [ADDRESS]. Даний правочин оформлено договором купівлі-продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Кретовою Н.Б. та зареєстрованого за № 779. Відповідно до ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Виходячи з даних обставин справи, суд приходить до висновку про відсутність у [PERSON] законних прав для укладання договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS]., оскільки останній не був власником вказаного майна, таким чином, договір купівлі-продажу спірної квартири є недійсним. За правилами ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Відповідно до ст. 387 ЦК України, власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Згідно ст. 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Беручи до уваги вказані норми Закону, а також той факт, що спірна квартира вибула з володіння власника [PERSON] не з її волі, а іншим шляхом, суд вважає за необхідне витребувати спірне майно у відповідача [PERSON] та передати його [PERSON] Крім того, відповідно до п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» рішення суду про задоволення позову про витребування майна із чужого незаконного володіння є підставою для здійснення державної реєстрації права власності на майно, що підлягає державній реєстрації за власником, а також скасування попередньої реєстрації. Таким чином, підлягає скасуванню державна реєстрація права власності [PERSON] та [PERSON] на квартиру [ADDRESS]. Отже, з огляду на вищевикладені обставини, суд вважає, що позовні вимоги прокурора в інтересах позивача щодо визнання недійсними свідоцтва про право власності на житло від 14.04.1998 року, договору купівлі-продажу від 24.06.2014 року, укладеного між відповідачами, витребування з володіння [PERSON] спірної квартири, скасування державної реєстрації права власності на спірну квартиру є законними та обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Що стосується позовних вимог щодо поновлення [PERSON] право на житлове приміщення в будинку житлово-будівельного кооперативу № 422/26 на вищевказану квартиру, зобов'язання [PERSON] звільнити спірне приміщення та не вчиняти перешкод у користуванні квартирою, то вказані вимоги задоволенню не підлягають, оскільки витребування спірного майна від відповідача [PERSON] є достатнім способом захисту майнових та житлових прав позивача щодо спірної квартири. Також, суд вважає недоцільним притягнення до участі у справі [PERSON], оскільки рішення по суті спору не впливає на цивільні права та обов'язки останнього, так як відповідно до ст. 1000 ЦК України правочин, вчинений повіреним, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки довірителя. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, суд вважає, що з [PERSON] та [PERSON] на користь держави підлягає стягненню судовий збір за позовні вимоги немайнового характеру на користь держави в розмірі 121,80 грн. з кожного, а також судовий збір за позовні вимоги майнового характеру по 1639,08 грн. з кожного.

Outcome: partial