Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-05 00:00:00

Приватне акціонерне товариство «ПРОСТО-страхування» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування шкоди. Позовні вимоги мотивовані тим, що 14 квітня 2020 року між ПрАТ «ПРОСТО-страхування» та [PERSON] укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, оформлений полісом №АР/4169667, за умовами якого була застрахована цивільно-правова відповідальність водія автомобіля «Mercedes-Benz», д.н. [NUMBER] . 17 жовтня 2020 року по пр. Оболонському в м. Києві, водій [PERSON] , керуючи автомобілем «Mercedes-Benz», д.н. [NUMBER] , здійснив зіткнення з автомобілем «Toyota», д.н.з. [NUMBER] , в результаті чого, власнику автомобіля «Toyota», д.н.з. [NUMBER] , був нанесений матеріальний збиток. Вказане ДТП сталася з вини водія автомобіля «Mercedes-Benz», д.н. [NUMBER] , [PERSON] , що підтверджується Європротоколом. Оскільки позивачем здійснено страхове відшкодування, відповідно до страхового акту та розрахунку суми страхового відшкодування, у розмірі 36 615,50 грн., позивач і просить стягнути його з відповідача в порядку регресу. В судове засідання позивач не з`явився, однак представник надав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність та не заперечував проти заочного розгляду справи. Просив суд позовні вимоги задовольнити повністю. Відповідач в судове засідання не з`явився, хоча про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, відповідно до п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України. Клопотання про відкладення розгляду справи до суду не надіслав. Про причину неявки суд не повідомив, відзив та інші заяви з процесуальних питань від відповідача до суду не надходили. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність сторін за наявними матеріалами справи та ухвалити заочне рішення відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, оскільки представник позивача не заперечував проти заочного розгляду справи. Суд, у порядку спрощеного позовного провадження, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 14 квітня 2020 року між ПрАТ «ПРОСТО-страхування» та [PERSON] укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, оформлений полісом №АР/4169667, за умовами якого була застрахована цивільно-правова відповідальність водія автомобіля «Mercedes-Benz», д.н. [NUMBER] . 17 жовтня 2020 року по пр. Оболонському в м. Києві, водій [PERSON] , керуючи автомобілем «Mercedes-Benz», д.н. [NUMBER] , здійснив зіткнення з автомобілем «Toyota», д.н.з. [NUMBER] , в результаті чого, власнику автомобіля «Toyota», д.н.з. [NUMBER] , був нанесений матеріальний збиток. Вказане ДТП сталася з вини водія автомобіля «Mercedes-Benz», д.н. [NUMBER] , [PERSON] , що підтверджується Європротоколом. Відповідно до страхового акту №148144 від 10.12.2020 року та рахунку фактури №АС-00004319 від 20.10.2020 року, вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля «Toyota», д.н.з. [NUMBER] , внаслідок пошкодження при ДТП, становить 36 615,50 грн. Згідно з ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. На підставі даних розрахунків позивачем здійснено страхове відшкодування у розмірі 36 615,50 грн., що підтверджується платіжним дорученням, копія якого наявна в матеріалах справи. За змістом ст. 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. А згідно з ч. 1 ст. 1191 цього Кодексу особа, яка відшкодовувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Відповідно до ст. 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, зокрема, якщо він керував транспортним засобом без права на керування транспортним засобом відповідної категорії. Так, відповідно до листа Головного сервісного центру МВС від 23 листопада 2020 року № 23476 встановлено, що постановою Дарницького районного суду м. Києва від 27.12.2017 року [PERSON] було позбавлено права керування транспортними засобами за порушення, відповідальність за яке визначено ч. 1 ст. 130 КУпАП, а посвідчення водія [NUMBER] з 01 серпня 2020 року перебуває у розшуку у зв`язку з його втратою. Враховуючи те, що відповідач порушив вимоги Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», зокрема, керував транспортним засобом не маючи на це відповідної категорії, доказів зворотного не надав, суд дійшов висновку, що до позивача перейшло право вимоги до відповідача, як винної особи за завдані збитки, у розмірі виплаченого відшкодування. Частиною 1 ст. 1166 ЦК України передбачено, що шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що до позивача, як страховика, перейшло право вимоги до відповідача, як винної особи за завдані збитки у вигляді виплаченого відшкодування у розмірі 36 615,50 грн. Повно та всебічно дослідивши обставини справи, оцінивши зібрані докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги обґрунтовані та такі, що підлягають задоволенню у повному обсязі. Судові витрати відповідно до ст. 141 ЦПК України покладаються на відповідача. З матеріалів справи вбачається, що позивачем при подачі позову до суду сплачено судовий збір в сумі 2 270 грн., а також правова допомога за договором №1 від 02.01.2020 року в сумі 5 000 грн. При цьому, відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, серед іншого, належать і витрати на професійну правничу допомогу. Статтею 137 ЦПК України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Враховуючи наведене вище, суд дійшов висновку, що з відповідача підлягає стягненню сума сплаченого судового збору у розмірі 2 270 грн. та 5 000 грн. - витрат на правову допомогу.

Outcome: approved