Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-15 00:00:00

представник позивачки звернувся до суду з даним позовом, посилаючись на те, що [PERSON] не може дійти згоди з колишнім чоловіком з приводу визначення місця проживання їх спільної доньки - [PERSON] , [INFO] , коли відповідач, у зв`язку з розпадом сім`ї, достатньої участі в утриманні своїх малолітніх дітей - [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , не приймає. Діти до 01 травня 2020 року проживали разом з позивачкою. З травня 2020 року син [PERSON] переїхав і постійно проживає з батьком, знаходиться на його утриманні. На підставі викладеного, зменшивши позовні вимоги, просила: -визначити місце проживання [PERSON] , [INFO] , разом з матір`ю [PERSON] , [INFO] ; -стягнути щомісячно із [PERSON] на користь [PERSON] , аліменти на утримання малолітніх дітей - [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/3 частини від усіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 100% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 04 лютого 2020 року до [INFO] ; -стягнути щомісячно із [PERSON] на користь [PERSON] , аліменти на утримання малолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 100% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 01 травня 2020 року і до досягнення нею повноліття. Представник позивачки в суді просила про задоволення позову з викладених у ньому підстав. Відповідач подав заперечення на заяву про зменшення позовних вимог, в якій зазначив, що між позивачем та відповідачем, як батьками неповнолітньої [PERSON] , [INFO] , ніколи не існувало та не існує спору щодо місця її проживання, коли ним ніколи не пред`являлись вимоги до позивачки про зміну місця проживання дитини. За таких обставин вважав, що провадження в частині вимог про визначення місця проживання [PERSON] разом з матір`ю [PERSON] , підлягає закриттю. Також зазначив, що після розірвання шлюбу в лютому 2018 року діти залишились проживати разом з матір`ю, проте він постійно матеріально забезпечував дітей та виконував необхідні дії для їх виховання та належного утримання. З 14 квітня 2020 неповнолітній [PERSON] проживає разом зі ним за адресою: [ADDRESS] та повністю перебуває на його утриманні. Відтак в задоволенні позовних вимог в частині стягнення аліментів на [PERSON] просив відмовити. Також просив врахувати, що на даний час він офіційно не працевлаштований, має мінливий дохід та утримує неповнолітнього сина [PERSON] , а тому його заробітку (доходу) недостатньо для визначення розміру аліментів у розмірі прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. За таких обставин, позовні вимоги про стягнення аліментів на утримання [PERSON] визнав частково - у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) відповідача, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно до досягнення дитиною повноліття. В суді відповідач позовні вимоги визнав частково, погодився з тим, щоб дочка проживала разом з матір`ю, коли син буде проживати разом з ним. При визначенні розміру аліментів просив врахувати відсутність у нього постійного доходу. Представник позивачки подала суду відповідь на заперечення на заяву про зменшення позовних вимог, в яких зазначила, що позивачка не має наміру перешкоджати відповідачу в здійсненні його прав та обов`язків щодо малолітньої [PERSON] , але кожного разу під час виїзду на відпочинок або оздоровлення дитини, зміни реєстрації місця проживання та при вирішенні інших питань, що потребують нотаріальної згоди батька, позивачка змушена розшукувати відповідача, витрачати кошти на його доставку до нотаріуса, сплачувати його послуги, іноді не маючи можливість розшукати батька дитини, дитина позбавляється відпочинку. Також зазначила, що відсутність заперечень з боку відповідача щодо проживання дитини разом з позивачкою не дає підстав стверджувати про відсутність предмету спору, коли на момент звернення до суду відповідач декілька разів погрожував відібранням дитини у випадку непогодження позивачкою добровільно вирішити фінансові питання, у тому числі відмовлявся підписувати заяви про згоду на відпочинок дітей за кордоном. Також зазначила, що стягнення аліментів на утримання [PERSON] в розмірі 1/4 частини доходів відповідача, але не менш мінімального рекомендованого розміру буде сприяти забезпеченню інтересів дитини, коли відповідач не сплачує аліменти на інших дітей, не має на утриманні будь-яких осіб. Представник третьої особи подав заяву про розгляд справи за його відсутності, просив розглянути справу в інтересах дітей. Суд, заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, дійшов наступного. З матеріалів справи встановлено, що сторони з 27 липня 2005 року перебували в зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 06 лютого 2018 року. [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , що вбачається з свідоцтв про народження дітей серії [NUMBER] від 05 грудня 2002 року та серії [NUMBER] від 21 липня 2008 року. 14 грудня 2017 року позивачка разом з дітьми взяті на облік як внутрішньо переміщені особи за адресою [ADDRESS] . Як вбачається з акту обстеження матеріально-побутових умов проживання від 24 січня 2020 року складеного депутатом Вишгородської міської ради Київської області, [PERSON] разом з дітьми [PERSON] та [PERSON] з 19 вересня 2014 року проживають за адресою [ADDRESS] . Умови проживання задовільні. Згідно акту обстеження матеріально-побутових умов проживання №19 від 13 лютого 2020 року складеного заступником начальника Грищенко К.А. та головним спеціалістом служби у справах дітей та сім`ї Вишгородської районної державної адміністрації Київської області Коваленко В.М., [PERSON] разом з дітьми [PERSON] та [PERSON] проживають за адресою [ADDRESS] в найманій трикімнатній квартирі з усіма зручностями, яка відповідно умебльована, чиста, світла та затишна. Загальна площа квартири складає 104 кв.м. У [PERSON] та [PERSON] окремі кімната, де є все необхідне для занять, відпочинку та розвитку. На кухні є відповідне обладнання та техніка для приготування їжі. Сім`я [PERSON] має статус внутрішньо переміщених осіб. [PERSON] працює персональним стилістом у власному СПД [PERSON] . Її щомісячний заробіток становить 20 000 грн. Діти забезпечені одягом, взуттям, повноцінним харчуванням. Мати [PERSON] належно виконує батьківські обов`язки по вихованню та утриманню дітей. Зі слів [PERSON] , батько дітей [PERSON] спілкується з дітьми, приїздить до них один раз на тиждень, матеріально не допомагає. Діти навчаються дистанційно у школі «Джерело» м. Київ. [PERSON] закінчує 11 класів, [PERSON] навчається в 6 класі. Зі слів матері діти навчаються добре, заборгованостей з навчальних предметів не мають. Для дітей створені належні умови для проживання, виховання та розвитку. До служби у справах дітей та сім`ї не надходила інформація щодо недогляду дітей. [PERSON] та [PERSON] не заперечують проти визначення місця проживання разом з матір`ю. Як встановлено з пояснень сторін по справі, з 14 квітня 2020 року неповнолітній [PERSON] проживає разом з батьком за адресою: [ADDRESS] . Згідно акту обстеження матеріально-побутових умов проживання №41 від 02 липня 2020 року складеного заступником начальника Грищенко К.А. та спеціалістом служби у справах дітей та сім`ї служби у справах дітей та сім`ї Вишгородської районної державної адміністрації Київської області Стеценко А.І., [PERSON] разом з неповнолітнім [PERSON] проживають за адресою [ADDRESS] в найманій кімнаті готелю « Вишеград » з усіма зручностями, в якій чисто та затишно. Батько з сином проживають в одній кімнаті, у [PERSON] є окреме ліжко для відпочинку, в кімнаті наявні шафа для одягу, стіл та все необхідне для занять. Сім`я [PERSON] має статус внутрішньо переміщених осіб. Зі слів [PERSON] він працює по найму, його щомісячний дохід становить 17 000 грн. неповнолітній [PERSON] забезпечений одягом, взуттям, повноцінним харчуванням. [PERSON] дбає про сина, забезпечує всім необхідним. [PERSON] дистанційно закінчив 11 клас школи «Джерело» в м. Києві, здає ЗНО та планує вступати до вищого навчального закладу. Дитина висловилась про те, що йому комфортно проживати з батьком та він надалі бажає з ним жити. Для дитини створені належні умови для проживання, виховання та розвитку. До служби у справах дітей та сім`ї не надходила інформація щодо недогляду неповнолітнього. В подальшому позивачка разом з [PERSON] переїхала проживати до [ADDRESS] . Згідно акту обстеження умов проживання від 28 жовтня 2020 року складеного головним спеціалістом служби у справах дітей та сім`ї Дарницької районної державної адміністрації в м. Києві, [PERSON] разом з дитиною проживають в квартирі [ADDRESS] . Квартира з усіма комунальними зручностями, санітарно-гігієнічний стан дотримано. Квартира чиста, світла, технічно обладнана. Дитина ділить одну кімнату з матір`ю. Присутнє ліжко, шафа для речей, достатня кількість книжок для навчання та розвитку, є стіл та техніка для дистанційного навчання. Стосунки в сім`ї дружні та люблячі. Матір`ю створені належні умови для проживання, розвитку, навчання та виховання дитини. Як вбачається з висновку №7-20/1960 від 18 серпня 2020 року орган опіки та піклування Вишгородської районної державної адміністрації Київської області вважає за доцільне визначити місце проживання малолітньої [PERSON] , [INFO] , разом із матір`ю [PERSON] . Згідно ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом. Фізична особа може мати кілька місць проживання. Згідно вимог ч. 2 та 3 ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Відповідно до вимог ч. 1 і 2 ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватись судом. При вирішенні спору щодо місця проживання дитини суд бере до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Конвенція про права дитини, виходячи із рівності прав матері та батька, у п. 1 ст. 9 проголосила правило, за яким дитина не повинна розлучатися з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Відповідно до вимог ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Як встановлено по справі, малолітня [PERSON] проживає разом з матір`ю в найманій квартирі в м. Києві, в якій створені всі належні умови для її повноцінного проживання, навчання та виховання. Дитина забезпечена всім необхідним для нормального розвитку. Крім того, доцільність визначення місця проживання [PERSON] разом з матір`ю підтверджується також і висновком органу опіки та піклування Вишгородської районної державної адміністрації Київської області. Таким чином суд вважає необхідним визначити місце проживання [PERSON] разом з матір`ю, що найбільше буде відповідати інтересам дитини. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. Згідно ч. 1 та ч. 2 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Частиною 2 та 3 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини, ратифіковано Постановою Верховної Ради України №789-XII від 27 лютого 1991 року, визнано право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько(-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» встановлено, що у 2020 році прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років становить з 1 січня 2020 року - 2218 гривень, з 1 липня - 2318 гривень, з 1 грудня - 2395 гривень. Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» встановлено, що у 2021 році прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років становить з 1 січня 2020 року - 2395 гривень, з 1 липня - 2510 гривень, з 1 грудня - 2618 гривень. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Вирішуючи питання про визначення розміру аліментів, суд виходить зі змісту позовних вимог та згідно ст. 182 СК України враховує матеріальний позивачки, з якою до травня 2020 року проживало двоє неповнолітніх дітей, а після травня 2020 року малолітня [PERSON] , яка потребує матеріальної допомоги відповідача. Відтак, суд вважає необхідними визначити аліменти в розмірі заявленому в позові, тобто щомісячно з 05 лютого 2020 року до 01 травня 2020 року на утримання малолітніх [PERSON] та [PERSON] , в розмірі 1/3 частини від усіх видів заробітку (доходу), відповідача, а з 01 травня 2020 року щомісячно на утримання малолітньої [PERSON] в розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу) відповідача, до досягнення нею повноліття. Разом з тим, підстав для визначення аліментів в розмірі не меншому ніж 100% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, судом не встановлено, що можливо лише у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Однак, як встановлено зі справи відповідач офіційно не працює, має мінливий, нестабільний дохід, проживає у найманому житлі та утримує сина [PERSON] , а тому підстав вважати, що його заробітку (доходу) достатньо для визначення розміру аліментів у розмірі прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку судом не встановлено, коли такий розмір може перевищувати ј частину його доходів. Таким чином, суд вважає необхідними визначити, що розмір аліментів має становити саме ј частину доходів відповідача і бути не меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, і тим самим позовні вимоги в цій частині задовольнити частково. Крім того, згідно ч. 1 та ч. 6 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Позивачкою представлене документальне підтвердження понесених нею судових витрат в розмірі 840 грн. 80 коп., які підлягаю стягнення з відповідача. Крім того з відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір в розмірі 840 грн. 80 коп. за розгляд вимог про стягнення аліментів, від сплати судового збору за які позивачка звільнена на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного та

Outcome: partial