Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-29 00:00:00

Представник позивачів звернувся з позовом до суду, мотивуючи це тим, що позивачам відповідно до рішення Петрівського районного суду Кіровоградської області по справі №2-348/2010 від 25.08.2010 року належить на праві спільної часткової власності житловий будинок за адресою: [ADDRESS] .14.05.2021 року позивачі звернулись до нотаріуса з метою продажу вище вказаного житлового будинку. Під час перевірки та підготовки документів для продажу було виявлено, що належний позивачам житловий будинок знаходиться під арештом.З відомостей наданих відділом ДВС вбачається, що 26.06.2009 року за реєстраційним номером обтяження № 8838159 зареєстроване обтяження - арешт нерухомого майна, з об`єктом обтяження, житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , власник - [PERSON] . З будинкової книги на житловий будинок по [ADDRESS] вбачається, що з 13.10.2004 року по 25.05.2009 року, у вказаному будинку був тимчасово зареєстрований [PERSON] .З інформації наданої ДВС від 14.05.2021 року, вбачається, що виконавче провадження № 13360388 відкрито 17.06.2009 року, тобто вже після того, як боржник [PERSON] знявся з реєстрації, однак яким чином накладений арешт на майно, яке не належало боржнику не зрозуміло, а тому представник позивачів звернувся до суду з позовом про зняття арешту з нерухомого майна. Позивачі та їх представник в судове засідання не з`явилися, проте письмовими заявами прохали суд розглядати справу без їх участі, позовні вимоги підтримали повністю. Представник відповідача в судове засідання теж не з`явився, однак подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, проти позову не заперечив. Суд, дослідивши документи справи вважає, що позов слід задовольнити з слідуючих підстав. В судовому засіданні встановлено, що позивачам відповідно до рішення Петрівського районного суду Кіровоградської області по справі №2-348/2010 від 25.08.2010 року належить на праві спільної часткової власності житловий будинок за адресою: [ADDRESS] (а.с.6). 18.03.2021 року позивачі внесли відомості про право власності на житловий будинок до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, що підтверджується індексними номерами витягами 248860321 та 248860467 (а.с.7-8). 14.05.2021 року позивачі звернулись до нотаріуса з метою продажу вище вказаного житлового будинку. Під час перевірки та підготовки документів для продажу було виявлено, що належний позивачам житловий будинок знаходиться під арештом. З відомостей наданих відділом ДВС, вбачається, що 26.06.2009 року за реєстраційним номером обтяження № 8838159 зареєстроване обтяження - арешт нерухомого майна, з об`єктом обтяження, житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , власник - [PERSON] (а.с.15-16). В той же час, з будинкової книги на житловий будинок по [ADDRESS] , вбачається, що з 13.10.2004 року по 25.05.2009 року, у вказаному будинку був тимчасово зареєстрований [PERSON] . Окрім того, з інформації наданої ДВС від 14.05.2021 року, також вбачається, що виконавче провадження № 13360388 відкрито 17.06.2009 року, тобто вже після того, як боржник [PERSON] знявся з реєстрації (а.с.15-16). Згідно зі ст.57 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції Закону, яка діяла на час накладення арешту) арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом: винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах; винесення постанови про арешт коштів, що перебувають у касі боржника або надходять до неї; винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту. Відповідно до ст.ст.15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно з ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч.2ст.386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. За змістом ст.ст.316, 317, 319 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Статтею 391 ЦК України передбачено право власника майна вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Зазначене кореспондується зі ст.321 ЦК України. Згідно з ч.ч.4, 5 ст.59 Закону України «Про виконавче провадження» підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову. У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Згідно з п.2 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 03.06.2016 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Як встановлено судом, арешт на майно позивачів порушує їх право власності, оскільки вони позбавлений змоги в повному об`ємі користуватися та розпоряджатися своїм майном на власний розсуд. На час розгляду справи на примусовому виконанні у державній виконавчій службі виконавче провадження стосовно позивачів, в рамках якого було накладено арешт, не перебуває, отже на теперішній час не існує підстав для арешту майна боржника, при цьому накладення арешту на майно позбавляє позивачів права вільно користуватися та розпоряджатися своїм майном, а тому суд дійшов висновку про наявність та достатність підстав для зняття арешту з майна. На підставі викладеного,

Outcome: approved