Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-13 00:00:00

Приватне акціонерне товариство (далі - ПрАТ) «ПЗУ Україна» звернулось в суд з позовом до [PERSON] про відшкодування завданої майнової шкоди, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Приватне акціонерне товариство (далі - ПрАТ ) «Страхова компанія «Арсенал Страхування». Свій позов з урахуванням відповіді на відзив, мотивує тим, що 27.04.2018 року у м. Києві сталася дорожньо-транспортна пригода (далі - ДТП), за участю автомобіля «Toyota Camry», д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] цивільно-правова відповідальність якої застрахована позивачем на підставі договору добровільного страхування наземних транспортних засобів серії АМ №117312 від 30.10.2017 року, та автомобіля «Volvo» д.н.з. [NUMBER] , під керуванням відповідача [PERSON] , цивільно-правова відповідальність якого застрахована в ПрАТ «Страхова компанія «Арсенал Страхування». В результаті ДТП автомобіль «Toyota Camry» отримав механічні пошкодження. Постановою Святошинського районного суду м. Києва від 31.05.2018 року, [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Посилається на те, що ПрАТ «ПЗУ Україна» сплатило потерпілій стороні страхове відшкодування в розмірі 33916,55 грн., а ПрАТ «Страхова компанія «Арсенал Страхування» в порядку досудового врегулювання сплатило позивачеві лише страхове відшкодування в розмірі 22184,06 грн. Вважає, що до позивача перейшло право зворотної вимоги до відповідача на залишок суми, що становить 11 732,49 грн. У відповідності до вимог ст. 993 ЦК України, ст. 27 Закону України «Про страхування» позивач звернувся до відповідача із вимогою про повернення вказаних коштів, однак, [PERSON] в добровільному порядку відмовляється сплатити кошти. На підставі наведеного, просить суд стягнути з [PERSON] 11 732,49 грн. сплаченого страхового відшкодування та судові витрати по справі. У відзиві на позовну заяву відповідач позов не визнав, вказав, що ліміт відшкодування шкоди, завданої майну не було вичерпано. При цьому, зазначив, що позивач з відповідним позовом має звернутися до ПрАТ «Страхова компанія «Арсенал Страхування». Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 24.03.2020 року розгляд справи вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження. Представник позивача до судового засідання подав суду клопотання про слухання справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує, просить суд позов задовольнити в повному обсязі. Відповідач до судового засідання також подав заяву про відкладення розгляду справи. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, хоча вчасно та належним чином повідомлявся судом про час та місце слухання справи. Суд вважає за можливим слухати справу у відсутності учасників справи, що не з`явилися по наявним у справі доказам. Дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до висновку, що позов не підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що 27.04.2018 року у м. Києві сталася дорожньо-транспортна пригода, за участю автомобіля «Toyota Camry», д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] та автомобіля «Volvo» д.н.з. [NUMBER] , під керуванням відповідача [PERSON] В результаті ДТП автомобіль «Toyota Camry» отримав механічні пошкодження (а.с. 16). Постановою Святошинського районного суду м. Києва від 31.05.2018 року, [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП (а.с. 10). На час скоєння ДТП транспортний засіб «Toyota Camry», д.н.з. [NUMBER] , що належить [PERSON] , був застрахований у ПрАТ «ПЗУ Україна» на підставі договору добровільного страхування наземного транспорту серії АМ №117312 від 27.10.2017 року (а.с. 6-9) (далі - договір добровільного страхування). Згідно з полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АК/007625941 (далі - поліс страхування) цивільно-правова відповідальність відповідача [PERSON] була застрахована у ПрАТ «Страхова компанія «Арсенал Страхування» з лімітом за шкоду, заподіяну майну, в розмірі 100 тис. грн. з франшизою в розмірі 500 грн. (а.с. 19). За змістом статті 993 ЦК України та статті 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Відповідно до частин першої та другої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. За змістом ст. 1187, 1188 ЦК України, в їх системному зв`язку, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, зокрема транспортним засобом, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, а шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, зокрема, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Згідно зі статтею 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обов`язок. Зокрема, відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають з обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства. До сфери обов`язкового страхування належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» № 1961-IV (далі - Закон № 1961-IV). Згідно зі ст. 6 Закону № 1961-IV страховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. За змістом ст.ст. 9, 22-28, 35 Закону № 1961-IV настання страхового випадку (скоєння ДТП) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, пов`язана з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування. При цьому в Законі № 1961-IV визначено порядок розрахунку шкоди, пов`язаної з пошкодженням транспортного засобу. Так, відповідно до статті 29 цього Закону у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством. Такий розрахунок здійснюється згідно з Методикою товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року № 142/5/2092 (далі - Методика). Згідно зі ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана оплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Тобто з метою захисту інтересів потерпілого на страхувальника (зокрема, винуватця ДТП) покладається додаткова (субсидіарна) відповідальність. Відтак, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Саме такий правовий висновок навів Верховний Суд України у своїй постанові від 04 липня 2018 року у справі №755/18006/15-ц. Судом встановлено, що з настанням страхової події, на виконання умов договору страхування від 27.10.2017 року серії АМ №117312 ПрАТ «ПЗУ Україна» склало страховий акт від 21.06.2018 року № UA2018042700071/L03/01, відповідно до якого до виплати підлягало страхове відшкодування вартості відновлювального ремонту транспортного засобу ««Toyota Camry», на загальну суму в розмірі 33916,55 грн. (а.с. 17). Відповідно до платіжного доручення від 22.06.2018 року №17767 ПрАТ «ПЗУ Україна» виплатило потерпілій стороні страхове відшкодування в розмірі 33916,55 грн. (а.с. 18). Із позовної заяви вбачається, що ПрАТ «Страхова компанія «Арсенал Страхування» в порядку регресу сплатило на користь позивача суму страхового відшкодування в розмірі 22184,06 грн. Таким чином, ПрАТ «Страхова компанія «Арсенал Страхування» не в повній мірі виплатило страхове відшкодування. В матеріалах справи відсутні докази звернення ПрАТ «ПЗУ Україна» до ПрАТ «Страхова компанія «Арсенал Страхування» з вимогою про виплату страхового відшкодування, наявності відмови вказаної страхової компанії у виплаті страхового відшкодування. Посилання позивача на висновки Верховного суду у п. 56 постанови Великої палати від 04.07.2018 року у цивільній справі № №755/18006/15-ц, в даному випадку, не спростовують висновки суду, оскільки, ліміт відповідальності ПрАТ «Страхова компанія «Арсенал Страхування», як страховика [PERSON] ( 100000 грн. згідно полісу страхування) не перевищено. У даному випадку, позивач може захистити своє порушене право шляхом пред`явлення вимог до ПрАТ «Страхова компанія «Арсенал Страхування» щодо стягнення спірних коштів. Згідно статті 9 Закону України «Про страхування» - франшиза - частина збитків, що не відшкодовується страховиком згідно з договором страхування. Отже, розмір завданої шкоди не перевищує ліміт відповідальності страховика, тому немає підстав для стягнення з відповідача різниці між фактичним розміром завданої шкоди та сумою страхового відшкодування, а тому суд вважає, що у позивача наявне право вимоги до відповідача лише в межах визначеної суми франшизи. Відповідно до ст. 12 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту. В даному випадку розмір франшизи встановлений полісом страхування відповідача складає 500 грн. (а.с.19). З врахуванням вищевикладених норм закону, суд вбачає підстави для часткового задоволення позовної заяви в частині стягнення з відповідача суми встановленої франшизи в розмірі - 500 грн., в іншій частині позовних вимог необхідно відмовити. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача стягуються судові витрати пропорційно задоволеним вимогам, тобто в розмірі 89 грн. 58 коп.

Outcome: partial