Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-07 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду з позовом до відповідача в якому просить стягнути з відповідача, [PERSON] на користь Кредитної спілки «Лозівський взаємний кредит» суму заборгованості по кредиту за жовтень 2014 року по квітень 2015 року в розмірі 2227,01 грн. та судові витрати в розмірі 243,60 грн. В судове засідання представник позивача [PERSON] не зявилася, але надала суду заяву про розгляд справи без її участі, на позовних вимогах наполягає, в разі неявки в судове засідання відповідача, просить винести заочне рішення на підставі доказів, що містяться в матеріалах справи. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявилася, про час та місце слухання справи повідомлена своєчасно та належним чином, причину неявки суду не повідомила. Згідно до положення ч.2 ст.77 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобовязані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, не зявилися в судове засідання без поважних причин. Відповідно до ст.169 ч.4 ЦПК України у разі повторної неявки якщо суд не має відомостей про причину неявки відповідачів судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Виходячи з викладеного, зі згоди позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Перевіривши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав: 26.02.2013 року між Кредитною спілкою «Лозівський взаємний кредит» та [PERSON] було укладено договір споживчого кредиту (пенсійний) ПДЗ №183, згідно якого відповідачу було надано кредит в розмірі 7000 грн., під 54% річних, загальним строком користування 36 місяців, з обовязком погасити кредит до 26.02.2016 року. У відповідності до п.3.3 договору сторони домовились, що погашення кредиту та процентів за користування кредитом здійснюватиметься щомісячно згідно графіку шляхом внесення готівки в касу або платіжним дорученням на поточний рахунок позивача не пізніше, ніж в останній робочий день поточного місяця. Згідно п.4.2 договору протягом дії кредитного договору або до повного погашенні заборгованості по кредиту відповідач зобовязується отримувати пенсію у Лозівському відділенні «Ощадбанк» та щомісячно сплачувати кредит згідно графіку з пенсійного рахунку відкритого в вищевказаному банку протягом 36 місяців, починаючи з наступного місяця після укладання кредитного договору. Оскільки п.3.3 договору передбачає безготівкове погашення кредиту, то відповідач скористався цим правом 25.02.2013 року відкрита регулярний платіж протягом 36 місяців по 400 грн., однак платежі по кредиту щомісячно не сплачуються (а.с.8,9,10). Для врегулювання спору в досудовому порядку позивачем 11.03.2015 за вих.№11/03 було направлено на адресу відповідача вимогу про виконання зобовязань за кредитним договором та сплатою заборгованості в розмірі 1443,31 грн., однак остання на неї не відреагувала (а.с.11,12). З довідок про стан заборгованості по кредиту за договором споживчого кредиту (пенсійний) ПДЗ №183 від 26.02.2013 року, наданого позивачем вбачається, що відповідач [PERSON] зобовязання за вказаним договором належним чином не виконала, у звязку з цим, станом на квітень 2015 року утворилась заборгованість за кредитом в розмірі 2227,01 грн. відсутня (а.с.13,14). Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст.1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути кредитору надані грошові кошти та сплатити проценти у строки та на умовах, встановлених договором. Уклавши кредитний договір сторони взяли на себе певні зобовязання. У порушення норм закону та умов договору відповідач зобовязання за вказаним договором належним чином не виконав. Відносно викладеного, необхідно зазначити, що згідно зі ст.526 ЦК України зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору. Відповідно до принципів змагальності та диспозитивності цивільного судочинства, які встановлені ст.ст.10,11 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на обґрунтування своїх вимог або заперечень, саме сторона визначає коло доказів, які вона надає суду. Відповідно до ст.610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Статтею 611 ЦК України визначено, що у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Всебічно, повно, обєктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, зясувавши обставини, на які посилався позивач, як на підставу своїх вимог, оцінивши докази в їх сукупності, суд знаходить позовні вимоги позивача такими, що підлягають задоволенню. Розподіл судових витрат суд вирішує відповідно ст.88 ЦПК України.

Outcome: approved