Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-16 00:00:00

Представник Публічного акціонерного товариства КБ «Приватбанк» Кашаєва О.Г., яка діє на підставі довіреності, звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором у сумі 23 511, 52 грн. У відкрите судове засідання представник позивача Публічного акціонерного товариства КБ «Приватбанк» - Кашаєва О.Г., яка діє за довіреністю від 12 березня 2013 року (а.с. 17 ) не з'явилася, про час та місце судового розгляду повідомлялася в установленому законом порядку. Представник позивача Публічного акціонерного товариства КБ «Приватбанк» - Кашаєва О.Г., надіслала до суду електронною поштою клопотання від 29 травня 2014 року, 05 червня 2014 року та 17 червня 2014 року, в якому просить розглянути справу без присутності представника позивача, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, зазначивши що в разі неявки в судове засідання відповідача не заперечує проти ухвалення заочного рішення. (а.с. 25, 32, 47). Відповідач - [PERSON] у відкритому судовому засіданні позовні вимоги визнав частково, зокрема зазначив що у 2007 році отримав кредит на придбання моторолера. При цьому, зазначає що договір було укладено у 2007 році, у 2009 році було винесено судовий наказ, яким стягнуто заборгованість за кредитом, а останній платіж по кредиту він вносив більше ніж три роки тому (дату і рік не пам'ятає). Крім цього, в зв'язку з зазначеним [PERSON] просить застосувати строк позовної давності, про що надав відповідну заяву від 17.06.2014 року (а.с. 46). Суд, системно дослідивши матеріали цивільної справи (а.с. 1- 47), заслухавши пояснення відповідача, приходить до переконання, що в задоволенні позовної заяви слід відмовити повністю з наступних підстав. Судом установлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Публічне акціонерне товариство КБ «Приватбанк» має статус юридичної особи і входить до банківської системи України, що підтверджується світлокопіями статуту, копією банківської ліцензії та свідоцтва про державну реєстрацію юридичної особи (а.с. 14-16). Матеріалами справи встановлено, що 15 червня 2007 року між Публічним акціонерним товариством КБ «Приватбанк» та [PERSON] був укладений договір № PLXRRX36330087 за яким відповідач отримав строковий кредит у розмірі 3420, 00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12.00 % на рік на суму залишку заборгованості (а.с. 7-11). Згідно з заявою позичальника № PLXRRX36330087 від 15.06.2007 року [PERSON] отримав строковий кредит у сумі 3420, 00 грн. на 24 місяці - по 15.06.2009 року включно, з умовами сплати за користування кредитом відсотків у розмірі 1% на місяць, на суму залишку заборгованості по кредиту в обмін на зобов'язання передбачені Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт), що підтверджується його особистим підписом (а.с.7 ). Факт укладення кредитного договору не заперечує і сам відповідач. Згідно з вимогами ч.1 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Крім цього, в заяві позичальника № PLXRRX36330087 від 15.06.2007 зазначено, що [PERSON] отримав строковий споживчий кредит у сумі 3420, 00 грн., відповідно до якого позичальник доручає Банку перерахувати кошти в день надання кредиту на поточний рахунок № 26005420106001 з призначенням платежу «Перерахування коштів згідно з рахунком-фактурою № 5 від 15.06.2007 року»(а.с. 7), зі слів відповідача для покупки моторолеру. Відповідно до змісту Умов погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати, за який приймається період з « 5» по « 10» число кожного місяця позичальник повинен надавати Банку грошові кошти (щомісячний платіж) у сумі 243, 34 грн., для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, відсотків, винагороди, комісії, а також інші витрати згідно Умов договору. Проте, взяті на себе зобов'язання щодо своєчасного повернення сум за користування кредитом відповідно до умов договору [PERSON] своєчасно не виконав. Відповідно до ст. ст. 526, 530 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства та в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Боржник, як встановлено ст. 527 ЦК України, зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання. У порушення зазначених норм ЦК України та умов договору відповідач зобов'язання належним чином не виконав. Договором також передбачено сплату позичальником процентів у розмірі 11.83 % в місяць від суми залишку непогашеної заборгованості за кредитом у разі порушення ним зобов'язань із погашення кредиту, а також пені та штрафних санкцій. У зв'язку з порушенням відповідачем зобов'язань за кредитним договором на 17.04.2014 року утворилась заборгованість у сумі 28 654, 73 грн., але від цієї суми віднято заборгованість яку стягнуто судовим наказом у 2009 році, тобто сума заборгованості становить 23 511, 52 грн. Відповідно до ч.1 ст 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. При цьому, відповідно до розрахунку заборгованості за кредитним договором № PLXRRX36330087 від 15.06.2007 (а.с. 5-6) взагалі не зрозуміло коли і яку суму відповідачем було внесено для погашення заборгованості за кредитом, а сам відповідач у судовому засіданні заявив що не пам'ятає дати внесення останнього платежу, але стверджує що це було більше ніж три роки тому. В свою чергу 25.02.2009 року Котелевським районним судом Полтавської області було винесено судовий наказ на ім'я [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором на суму 6739, 00 грн., який набрав законної сили 01 квітня 2009 року. (а.с. 4). Відповідно до вимог ст. 253 ЦК України перебіг позовної давності для стягнення кредиту і процентів за користування кредитом починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок, тобто в даному випадку - 01 квітня 2009 року (дата набрання чинності судовим наказом). Крім цього, відповідач стверджує що останній платіж по заборгованості за кредитом ним було внесено більш ніж три роки тому, в свою чергу позивачем не було надано доказів про дату та суму сплати останнього платежу по заборгованості. Разом з тим, відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Крім цього, відповідно до Умов надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт), зокрема п. 5.5., терміни позовної давності по вимогам про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди та неустойки - пені, штрафів за даним договором встановлюється сторонами тривалістю 5 років (а.с. 11), а так як позов подано до суду 19.05.2014 року, то є підстави для застосування строків позовної давності. Згідно ст. 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо). Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України). За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України), так як чергові щомісячні платежі відповідачем вносилися більш ніж три роки тому , то перебіг позовної давності для стягнення кредиту починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок, тобто в даному випадку дата набрання законної сили судового наказу - 01 квітня 2009 року (дата набрання чинності судовим наказом). Крім цього, відповідач стверджує що останній платіж по заборгованості за кредитом ним було внесено більш ніж три роки тому, в свою чергу позивачем не було надано доказів про дату та суму сплати останнього платежу по заборгованості. При цьому, на підставі п.7 ч.13 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. Це ж правило відображене і у п.31 Постанови № 5 Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», де зазначено, що позовна давність за позовом про повернення споживчого кредиту застосовується незалежно від наявності заяви сторони у спорі. Крім цього, при розгляді та винесенні рішення по даній цивільній справі суд, також керувався правовою позицією викладеною в постанові Верховного Суду України від 06 листопада 2013 року № 6-116 цс 13. Так, відповідно до викладеної правової позиції в постанові ВСУ - аналізуючи умови договору сторін та зміст зазначених правових норм, слід дійти до висновку про те, що у випадку неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 214 ЦПК України при виборі правової норми, що підлягає застосуванню до спірних правовідносин, суд зобов'язаний враховувати висновки Верховного Суду України, викладені у рішеннях, прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 355 цього Кодексу. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 360-7 ЦПК України Рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України. Враховуючи викладене, та беручи до уваги, що відповідачем [PERSON] дійсно було допущено порушення своїх зобов'язань за вказаним вище кредитним договором, оскільки останній щомісячний платіж був ним сплачений більш ніж три роки тому, проте, позов поданий до суду після спливу позовної давності (21.04.2014 року позов підписаний представником позивача, а 19.05.2014 року отриманий судом), та враховуючи вимогу відповідача про застосування строків позовної давності, а також те, що відповідно до Умов надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт), зокрема п. 5.5., терміни позовної давності по вимогам про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди та неустойки - пені, штрафів за даним договором встановлюється сторонами тривалістю 5 років, а договір укладено 15.06.2007 року (більш ніж 7 років тому), суд прийшов до переконання про відмову у задоволенні позову Публічного акціонерного товариства КБ «Приватбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості по кредитному договору у зв'язку зі спливом строку позовної давності. Відмовляючи в задоволенні позову Публічного акціонерного товариства КБ «Приватбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, суд виходить із засад справедливості, добросовісності, виваженості, розумності, відповідно до вимог п. п. 5, 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України та правової позиції викладеної в постанові Верховного Суду України від 06 листопада 2013 року № 6-116 цс 13. Судові витрати відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України позивачу не присуджуються. Враховуючи вище викладене,

Outcome: dismissed