Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-07 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду з позовом до Кілійської міської ради Кілійського району Одеської області про встановлення факту належності нерухомого майна та визнання права власності. З уточненої позовної заяви, вбачається, що [INFO] померла мати позивача [PERSON] , яка на день смерті проживала в [ADDRESS] . На день смерті [PERSON] , яка померла [INFO] залишилася спадщина, яка складалася із 1/3 частини житлового будинку за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] відповідно до ст.529 ЦК Української РСР був спадкоємцем за законом, після померлої [INFO] [PERSON] , який прийняв спадщину в порядку ст.549 ЦК Української РСР, тобто вступив в управління спадковим майном, але не оформив своїх спадкових справ на той час. [INFO] помер батько позивача [PERSON] , який на день смерті проживала в [ADDRESS] . [PERSON] , який помер [INFO] залишив на ім`я позивача, заповіт. Після смерті [PERSON] , який помер [INFO] залишилася спадщина, яка складається із 2/3 частини житлового будинку в [ADDRESS] .Позивач, [PERSON] відповідно до ст.1235 ЦК України є спадкоємцем за заповітом, після смерті [PERSON] , який помер [INFO] . Спадкодавці, [PERSON] , померлий [INFO] та [PERSON] , померла [INFO] перебували в зареєстрованому шлюбі.Спадщину, яка залишилася після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , позивач, [PERSON] прийняв в порядку ст.1269 ЦК України, тобто шляхом подачі заяви про прийняття спадщини до нотаріальної контори. Так Кілійською районною державною нотаріальною конторою Одеської області було заведено спадкову справу від 2008 року за заявою про прийняття спадщини від імені позивача, [PERSON] , 1967 року народження. Інших спадкоємців, в тому числі за законом та осіб які мають право на обов`язкову частку у спадщині, немає. Житловий будинок за адресою: [ADDRESS] належав до складу колгоспних дворів, згідно записів погосподарської книги №15 за 1991 рік, особовий рахунок № [NUMBER] ). Станом на 16 квітня 1991 року до складу колгоспного двору входили: [PERSON] , 1932 року народження, який помер [INFO] голова колгоспного двору, та члени колгоспного двору: [PERSON] , 1933 року народження, яка померла [INFO] , дружина, та позивач, [PERSON] , 1967 року народження, син. Таким чином житловий будинок за адресою [ADDRESS] належав по 1/3 частці кожному голові та членам колгоспного двору. За життя спадкодавців так і не було виготовлено правовстановлюючих документів, що підтверджують право власності на побудований житловий будинок, акт про ведення в експлуатацію вказаного житлового будинку, також відсутній, відсутня державна реєстрація права власності на житловий будинок. Позивач, [PERSON] має право на житловий будинок за вказаною адресою, у тому числі на 2/3 частини в порядку спадкування, після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , який прийняв 1/3 частину після смерті дружини, [PERSON] , яка померла [INFO] , та на 1/3 частину як колишній член колгоспного двору.Також КП КРР «РБТІ» видала довідку № 496 від 18 липня 2019 року про те що, право власності на вказаний житловий будинок, не зареєстровано.Під час звернення до Теплодарської міської державної нотаріальної контори Одеської області позивачу було надано роз`яснення, щодо того, що з доданих документів до нотаріальної контори право власності на вказаний житловий будинок не зареєстровано, що не даєє можливості видати свідоцтва про право власності на спадщину, тому радили звернуться до суду. В зв`язку з зазначеним, представник позивача просив суд: - встановити факт належності житлового будинку [ADDRESS] - [PERSON] , 1932 року народження, який помер [INFO] , [PERSON] , 1933 року народження, яка померла [INFO] , та позивачу, [PERSON] , 1967 року народження; - визнати за позивачем, [PERSON] , [INFO] , реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] право власності на житловий будинок в [ADDRESS] , який відповідно до характеристики будинку, господарських будівель та споруд складається з: літ.А1 - житловий будинок, житловою площею 46,2 кв.м., загальною площею 85,8 кв.м., господарських будівель: літ.Б1 - сарай, літ.В1 - баня, літ.Г1 - сарай, літ.Д1 - гараж, літ.Е1 - сарай, літ.Ж1 - убиральня, літ.З1 - сарай, 1-6 надвірні споруди, у тому числі на 2/3 частини будинку в порядку спадкування, після смерті: [PERSON] , яка померла [INFO] , і [PERSON] , який помер [INFO] , та на 1/3 частину як за колишнім членом колгоспного двору. Представником позивача було надано заяву, відповідно до якої він підтримав позовні вимоги в повному обсязі та просив розглянути справу без його участі. Представник відповідача Кілійської міської радиповідомлений належним чином про час та місце розгляду справи відповідно до положень ст. ст. 128-130 ЦПК України, повторно в судове засідання не прибув, про причини неявки суд не повідомив, клопотання про відкладення судового засідання або проведення розгляду справи за його відсутності суду не надав. Враховуючи, що відповідач належним чином повідомлений про строк подання відзиву та не подав відзив, суд ухвалює заочне рішення по справі, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу в порядку, передбаченому ст. ст. 223, 247 ЦПК України. Дослідивши позовну заяву, в процесі встановлення обставин справи та перевірки їх доказами, судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Як вказано в свідоцтві про смерть серії [NUMBER] , виданого Шевченківською сільською радою Кілійського району Одеської області, актовий запис № 54, [PERSON] , померла [INFO] . Як вказано в свідоцтві про смерть серії [NUMBER] , виданого Виконкомом Шевченківської сільської ради Кілійського району Одеської області, актовий запис № 15, [PERSON] , помер [INFO] . Відповідно до свідоцтва про народження, зареєстрованого Шевченківським сіль ЗАГС Кілійського району Одеської області, актовий запис № 97, - рос. « [PERSON] » та рос. « [PERSON] »є батьками рос. « [PERSON] », [INFO] . Шлюб між рос. « [PERSON] » та рос. « [PERSON] » був укладений 31.01.1953 року, що підтверджується записом акту про шлюб № 5. Після реєстрації шлюбу дружині було присвоєне прізвище рос. « [PERSON] ». Відповідно до довідки № 604 від 29 березня 2019 року, яка видана Шевченківським старостинським округом №1 виконавчого комітету ради Кілійського району Одеської області, житловий будинок за адресою: [ADDRESS] належав до складу колгоспних дворів, згідно записів погосподарської книги № 15 за 1991 рік, особовий рахунок № [NUMBER] ). Станом на 16 квітня 1991 року до складу колгоспного двору входили: [PERSON] , 1932 року народження - голова колгоспного двору, та члени колгоспного двору: [PERSON] , 1933 року народження - дружина, [PERSON] , 1967 року народження - син. Згідно технічного паспорту, складеного КП КРР «БТІ» від 28.03.2019 р., житловий будинок по [ADDRESS] складається з: літ. А1 - житловий будинок, житловою площею 46,2 кв.м., загальною площею 85,8 кв.м., господарських будівель: літ. Б1 - сарай, літ. В1 - баня, літ. Г1 - сарай, літ. Д1 - гараж, літ. Е1 - сарай, літ. Ж1 - убиральня, літ. З1 - сарай, 1-6 надвірні споруди. Як вбачається з інформаційного листа від 05.01.2019 р. № 20/02-14, Теплодарська міська державна нотаріальна контора Одеської області роз`яснила, що оскільки не подано правовстановлюючих документів на житловий будинок, за відсутності цих документів, це питання вирішується в судовому порядку. Відповідно до інформаційної довідки зі спадкового реєстру відносно заповітів/спадкових договорів № 59880500 від 20.03.2020 р. сформованої Теплодарською міською державною нотаріальною конторою, заповідачем є [PERSON] , номер у спадковому реєстрі 43731515 дата посвідчення 09.08.2004 р., місце посвідчення - Шевченківська сільська рада Кілійського району Одеської області. З інформаційної довідки зі спадкового реєстру відносно спадкових справ та виданих на їх підставі свідоцтв про право на спадщину № 59880492 від 20.03.2020 р. сформованої Теплодарською міською державною нотаріальною конторою, вбачається, що після смерті [PERSON] , [INFO] . Теплодарською міською державною нотаріальною контороюбула заведена спадкова справа з номером у спадковому реєстрі 44741038 та номером у нотаріуса 292/2008. При розгляді і вирішенні справи судом застосовано наступні норми права: У відповідності зі ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Згідно статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Статтями 15 та 16 ЦК України передбачено право особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту права, встановлених цивільним законодавством, є, зокрема, його визнання. У відповідності до п. 4 прикінцевих та перехідних положень Цивільного Кодексу України від 16 січня 2003 року N 435-IV, який набрав чинності з 1 січня 2004 року, даний Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Відповідно до ст. 120 ЦК УРСР (в ред. 1963 року, що діяла до 15.04.1991 року) майно колгоспного двору належить його членам на праві спільної власності. Відповідно до ч. 1-2 ст. 123 ЦК УРСР доля члена колгоспного двору в майні двору визначається при виході його зі складу двору без утворення нового двору (виділ). Розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток всіх членів двору включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону Української РСР «Про власність» майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім`ї, є їх спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено письмовою угодою між ними. Норма, що передбачала можливість членів сім`ї та інших осіб, які спільно ведуть трудове господарство, мати у власності, зокрема, жилі будинки і господарські споруди, також містилася у ст. 8 Закону СРСР «Про власність в СРСР» 1990 року. Відповідно до роз`яснення Міністерства юстиції України № 19-32/319 від 21.02.2005 року, у випадку смерті власника нерухомого майна, реєстрацію якого належним чином проведено не було і правовстановлюючий документ відсутній, питання про визначення цього майна померлому та спадкоємцю повинно вирішуватись в судовому порядку. Як вказано в листі Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 23.03.2009 року № 12/5-126, по об`єктах нерухомого майна, що збудовані до 5 серпня 1992 року, тобто до прийняття Урядом України документу, яким встановлено порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, при їх реєстрації для оформлення права власності одним з документів є висновок про технічний стан будівлі, що складається бюро технічної інвентаризації. Згідно п.5 ч. 2 ст. 293, ст. 315 ЦПК України, встановлення фактів, що мають юридичне значення віднесено до компетенції суду. Виходячи з наведеного суд вважає обґрунтованими вимоги представника позивача, щодо встановлення факту належності житлового будинку в [ADDRESS] - [PERSON] , 1932 року народження, який помер [INFO] , [PERSON] , 1933 року народження, яка померла [INFO] , та позивачу, [PERSON] , 1967 року народження. Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Як вказано в ст. 1218 ЦК до складу спадщини входять усі права та обов`язки,що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинялися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом ycієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу. Згідно ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Відповідно до п.п. 4.15 п. 4 гл. 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 року за № 296/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22.02.2012 року за № 282/20595, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно, крім випадків, передбачених пунктом 3 глави 7 розділу I цього Порядку, та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Як зазначено в п.п 4.18 п. 4 гл. 10 розділу ІІ зазначеного Порядку за відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судом встановлено, що позивач не має можливості отримати свідоцтво про право власності на спадщину у нотаріуса, в зв`язку з чим суд приходить до висновку, що право позивача на спадщину підлягає судовому захисту в порядку ст. 16 ЦК України шляхом його визнання, а позов - задоволенню.

Outcome: approved