Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-09 00:00:00

Представник позивачів - адвокат Лабик Р.Р. звернувся до суду з позовом до АТ «Акціонерна страхова компанія «Інго», в якому просить: - стягнути з відповідача на користь позивача [PERSON] - 14 086 гривень страхового відшкодування витрат на поховання доньки [PERSON] ; 14 892 гривні страхового відшкодування моральної шкоди, встановленої п.27.3 ст.27 Закону України від 01.07.2004 № 1961-IV «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»; 1 861 гривня 50 копійок страхового відшкодування по втраті годувальника щомісячно, починаючи з дати смерті годувальника ( [INFO] ) до досягнення [PERSON] чотирнадцятирічного віку, а саме до [INFO] , але не більше страхової суми за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю потерпілих, встановленої договором страхування №АМ/1754869; - стягнути з відповідача на користь позивача [PERSON] - 14 892 гривні страхового відшкодування моральної шкоди, встановленої п.27.3 ст.27 Закону України від 01.07.2004 № 1961-IV «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»; 134 028 гривень мінімально гарантованого загального розміру страхового відшкодування пов`язаного з втратою годувальника; 1 861 гривня 50 копійок страхового відшкодування по втраті годувальника щомісячно, починаючи з 10.11.2020 до досягнення [PERSON] вісімнадцятирічного віку, а саме до [INFO] , але не більше страхової суми за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю потерпілих, встановленої договором страхування №АМ/1754869. Позов обґрунтовує тим, що 03.05.2018 приблизно о 21.20 годині водій [PERSON] , керуючи автомобілем «CHEVROLET LACETTI», реєстраційний № [NUMBER] , здійснюючи рух по проїзній частині вул. Дніпровське шосе в місті Запоріжжі, з боку вул. Піщаної, в напрямку вул. Братської, в районі будинку №48, скоїв наїзд на пішохода [PERSON] , яка перетинала проїзну частину справа наліво по ходу руху автомобіля. Внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди пішохід [PERSON] загинула на місці події. Згідно з висновками комплексної комісійної судової медичної та інженерно-транспортної експертизи з дослідження обставин і механізму ДТП № 129/к-975-19 від 13.03.2020 смерть пішохода [PERSON] настала від множинних переломів кісток скелету з ушкодженням внутрішніх органів. Всі виявлені при експертизі трупа [PERSON] тілесні ушкодження кваліфікуються як тяжкі тілесні ушкодження за ознакою небезпеки для життя і перебувають у прямому причинному зв`язку зі смертю. Постановою про закриття кримінального провадження від 30.04.2020 кримінальне провадження №12018080000000139 було закрите у зв`язку з відсутністю у діях водія [PERSON] складу кримінального правопорушення. Внаслідок ДТП завдана шкода близьким родичам загиблої, зокрема: батькові - позивачу [PERSON] та доньці - відповідачці [PERSON] , [INFO] . Позивач [PERSON] з моменту загибелі потерпілої займався похованням, спорудженням надгробного пам`ятника, самостійно займається вихованням та забезпеченням малолітньої дитини. Йому разом із дитиною завдано непоправної шкоди, а тому у позивачів виникло право на відшкодування завданої їм шкоди. Станом на дату ДТП цивільно-правова відповідальність, пов`язана з експлуатацією забезпеченого транспортного засобу марки «CHEVROLET LACETTI», реєстраційний № [NUMBER] , внаслідок дії якого загинула потерпіла [PERSON] , була застрахована відповідачем відповідно до договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АМ/1754869. На підставі вимог Закону №1961-IV, 03.09.2018 представник позивача [PERSON] повідомив відповідача про настання страхового випадку та звернувся, в порядку визначеному законом, із заявою на виплату страхового відшкодування. Документи відповідач отримав 14.09.2018 року. Серед заявлених позивачем [PERSON] до відшкодування вимог, містились: 14 086 грн. в рахунок відшкодування витрат на поховання; 29 784 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди, встановленої п. 27.3 ст. 27 Закону №1961-IV; 156 130 грн. в рахунок відшкодування шкоди пов`язаної з втратою годувальника. Відповідач не здійснив виплату страхового відшкодування, що на думку позивача [PERSON] є незаконно та змушує їх звернутися до суду за захистом своїх прав та прав неповнолітньої дитини загиблої. У загиблої [PERSON] на день її смерті, на утримані перебували такі члени сім`ї: донька [PERSON] , [INFO] . Законним представником позивачки [PERSON] є позивач [PERSON] . Отже, вказані особи мають право на відшкодування шкоди у зв`язку із загибеллю [PERSON] відповідно до ч. 1, 2 ст. 1200 ЦК України. На час ДТП загибла [PERSON] офіційних доходів не отримувала, проте, сам факт того, що особа не мала офіційних доходів не може свідчити про те, що утримання дитини не відбувалось взагалі. Частка, яка припадає на одного утриманця становить 1861,50 грн., яка визначається шляхом поділу середньомісячного заробітку на кількість утриманців (3723 грн./2 утриманці). Шкода пов`язана із втратою годувальника відшкодовується дитині - до досягнення нею вісімнадцяти років або до закінчення навчальних закладів, але не довше ніж до досягнення ними 23 років. На дату смерті годувальника її неповнолітній доньці було лише 5 років 9 місяців 16 днів (69 місяців). Отже, загальна кількість місяців від дати смерті годувальника до досягнення позивачкою [PERSON] 18-ти років, становить 146 місяців (12 років 2 місяці 14 днів). Розмір шкоди, завданої доньці загиблої у зв`язку із втратою годувальника, становить 271 779 грн., яка розраховується шляхом добутку частки, яка припадає на одного утриманця, на кількість місяців до досягнення утриманцем 18-ти років (1861,50 грн.*146 місяців). Згідно п.27.2 ст.27 Закону №1961-IV загальний розмір страхового відшкодування утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку. Отже, мінімально гарантований загальний розмір страхового відшкодування, пов`язаного з втратою годувальника, становить 134 028 грн., який розрахований за формулою: 36*3 723 (мінімальну заробітну плату у 2018 році). Згідно статті 1200 ЦК України, шкода по втраті годувальника відшкодовується щомісячними платежами на користь утриманців. Від дати смерті годувальника до дати написання позовної заяви минуло 2 роки 4 місяці 12 днів, що дорівнює 28 місяцям. Отже, шкода по втраті годувальника, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивачки [PERSON] має проводитись наступним чином: 134 028 грн. - мінімально гарантований загальний розмір страхового відшкодування, пов`язаний з втратою годувальника; решта 137 751 грн. щомісячно по 1 861,50 грн., починаючи з дати прийняття рішення суду в межах ліміту страхової суми. Загальна кількість місяців від дати смерті годувальника до досягнення позивачкою [PERSON] 14-ти років, становить 98 місяців (8 років 2 місяці 14 днів). Таким чином, розмір шкоди завданої батькові загиблої, у зв`язку із втратою годувальника, становить 182 427 грн., яка розраховується шляхом добутку частки, яка припадає на одного утриманця, на кількість місяців до досягнення донькою 14-ти років. Шкода по втраті годувальника, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача [PERSON] , має проводитись наступним чином: щомісячно по 1 861,50 грн. починаючи з дати смерті годувальника в межах ліміту страхової суми. Оскільки граничний ліміт відповідальності по даному страховому випадку у сумі не може перевищувати 200 000 грн., страхове відшкодування, яке належить для виплати позивачам становить 200 000 грн., яке складається з: 14 086 грн. в рахунок відшкодування витрат на поховання; 29 784 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди, встановленої п 27.3. ст.27 Закону №1961-IV; 156 130 грн. в рахунок відшкодування шкоди пов`язаної з втратою годувальника. 12.10.2020 представник відповідача надав відзив на позовну заяву, в якому заперечив проти позову з наступних підстав. Згідно з полісом №АМ/1754869 ліміт за шкоду життю та здоров`ю потерпілого становить 200 000 гривень. В даному випадку потерпілим внаслідок ДТП є [PERSON] . Позивач зазначає, що зазнав витрат на поховання та спорудження надгробного пам`ятника у розмірі 14 086 гривень. На підтвердження факту витрат на поховання наданий рахунок - замовлення на ритуальні послуги ПП [PERSON] на суму 11 020 гривень. У вищезазначеному рахунку зазначені витрати, які не відносяться до процесу поховання [PERSON] , зокрема - послуги агента на суму 570 гривень, оформлення договору замовлення 85 гривень, оформлення свідоцтва про смерть в РАЦСі 190 гривень, оформлення довідки про смерть 180 гривень, оформлення допомоги на поховання 290 гривень, транспортні послуги з оформлення документів 950 гривень, а всього на суму 2 265,00 гривень. Отже, підтверджені та обґрунтовані витрати на поховання складають 11 821 гривня. Потерпіла [PERSON] на момент ДТП не працювала, у зв`язку з чим середньомісячний заробіток (дохід) у неї був відсутній, доказів на підтвердження отримання потерпілою середньомісячного заробітку (доходу) не надано, отже підстав для визначення розміру страхового відшкодування згідно середньомісячного заробітку (доходу) потерпілого немає. Позивачем [PERSON] не надані доказів на підтвердження факту того, що він не працює, відповідно ним не підтверджено право на отримання страхового відшкодування на свою користь згідно з ч. 2 ст. 27 Закону. Ухвалою від 18.09.2020 відкрите провадження у справі. Представник позивачів - адвокат Лабик Р.Р. у судовому засіданні позов та обставини, яким він обґрунтований, підтримав. Представника відповідача Кравченко Р.Ю. у судовому засіданні позов визнав частково - в частині страхового відшкодування моральної шкоди позивачці [PERSON] у сумі 14 892 гривні та відшкодування позивачу [PERSON] витрат на поховання у сумі 11 821 гривня. Вирішення позову в частині страхового відшкодування позивачці [PERSON] , пов`язаного з втратою годувальника у сумі 134 028 гривень, залишив на розсуд суду. В задоволенні іншої частини позовних вимог просив відмовити з підстав, зазначених у відзиві. Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши письмові докази, суд встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. 03.05.2018 приблизно о 21.20 годині водій [PERSON] , керуючи автомобілем «CHEVROLET LACETTI», реєстраційний № [NUMBER] , здійснюючи рух по проїзній частині вулиці Дніпровське шосе в місті Запоріжжі, з боку вулиці Піщаної, в напрямку вулиці Братської, в районі будинку №48, скоїв наїзд на пішохода [PERSON] , яка перетинала проїзну частину справа наліво по ходу руху автомобіля. Внаслідок ДТП пішохід [PERSON] загинула на місці. 04.05.2018 відомості про цю подію внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ч. 2 ст. 286 КК України за № 1201808000000139. Згідно з висновком комплексної комісійної судової медичної та інженерно-транспортної експертизи з дослідження обставин і механізму ДТП № 129/к-975-19 від 13.03.2020 смерть пішохода [PERSON] настала від множинних переломів кісток скелету з ушкодженням внутрішніх органів. Всі виявлені при експертизі трупа [PERSON] тілесні ушкодження кваліфікуються як тяжкі тілесні ушкодження за ознакою небезпеки для життя і перебувають у прямому причинному зв`язку зі смертю. 30.04.2020 кримінальне провадження № 12018080000000139 за вищевказаною подією було закрите у зв`язку з відсутністю у діянні водія [PERSON] складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України. Вказані обставини підтверджуються витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань та постановою про закриття кримінального провадження від 30.04.2020. Факт смерті потерпілої [PERSON] також підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 07.05.2018. Позивач [PERSON] є батьком загиблої [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 03.08.1988. Позивачка [PERSON] є донькою загиблої [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 31.07.2012. 25.05.2018 позивачці [PERSON] встановлений статус дитини - сироти, що підтверджується рішенням виконавчого комітету Запорізької міської ради від 25.05.2018 № 253/12 «Про надання статусу дитини- сироти [PERSON] ». 16.07.2018 над позивачкою [PERSON] встановлена опіка, а її опікуном призначений позивач [PERSON] , що підтверджується розпорядженням голови районної адміністрації Запорізької міської ради по Дніпровському району від 16.07.2018 № 368р «Про встановлення опіки над малолітньою [PERSON] ». На поховання [PERSON] позивачем [PERSON] витрачені грошові кошти у сумі 14 086 гривень - 3 066 гривень відповідно до акту № 1109 від 07.05.2018 та додатку до касового чеку № 5550 від 07.05.2018, виданих СКП «ОЖКП та РС», 11 020 гривень відповідно да рахунку-замовлення на ритуальні послуги та чеку № 23 від 04.05.2018, виданих ПП «Шермінський». [NUMBER] Цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу «CHEVROLET LACETTI», реєстраційний номер [NUMBER] , при взаємодії з яким загинула [PERSON] , була застрахована відповідачем АТ «Акціонерна страхова компанія «Інго», що підтверджується Полісом № АМ1754869, який був діючим на 03.05.2018. 03.09.2018 представник [PERSON] повідомив відповідача про настання страхового випадку та надав заяву на виплату страхового відшкодування. Вказані документи відповідач отримав 14.09.2018, що підтверджується поміткою на повідомленні. Страхове відшкодування позивачам виплачене не було, що стало підставою для їх звернення до суду з цим позовом. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 1187 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.. Згідно з ч. 5 ст. 1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Відповідно до роз`яснень, наданих у п. 8 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у особи, що її завдала, за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Суд встановив, що шкода, завдана смертю потерпілою [PERSON] , спричинена [PERSON] , який здійснював діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки - використанням транспортного засобу «CHEVROLET LACETTI», реєстраційний № [NUMBER] . У ст. 1200 ЦК України зазначено, що у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті. Шкода відшкодовується: (1) дитині - до досягнення нею вісімнадцяти років (учню, студенту - до закінчення навчання, але не більш як до досягнення ним двадцяти трьох років); (2) чоловікові, дружині, батькам (усиновлювачам), які досягли пенсійного віку, встановленого законом, - довічно; (3) інвалідам - на строк їх інвалідності; (4) одному з батьків (усиновлювачів) або другому з подружжя чи іншому членові сім`ї незалежно від віку і працездатності, якщо вони не працюють і здійснюють догляд за: дітьми, братами, сестрами, внуками померлого, - до досягнення ними чотирнадцяти років; (5) іншим непрацездатним особам, які були на утриманні потерпілого, - протягом п`яти років після його смерті. Особам, визначеним у пунктах 1-5 частини першої цієї статті, шкода відшкодовується у розмірі середньомісячного заробітку (доходу) потерпілого з вирахуванням частки, яка припадала на нього самого та працездатних осіб, які перебували на його утриманні, але не мають права на відшкодування шкоди. До складу доходів потерпілого також включаються пенсія, суми, що належали йому за договором довічного утримання (догляду), та інші аналогічні виплати, які він одержував. Особам, які втратили годувальника, шкода відшкодовується в повному обсязі без урахування пенсії, призначеної їм внаслідок втрати годувальника, та інших доходів. Розмір відшкодування, обчислений для кожного з осіб, які мають право на відшкодування шкоди, завданої смертю годувальника, не підлягає подальшому перерахункові, крім таких випадків: народження дитини, зачатої за життя і народженої після смерті годувальника; призначення (припинення) виплати відшкодування особам, що здійснюють догляд за дітьми, братами, сестрами, внуками померлого. Розмір відшкодування може бути збільшений законом. Згідно зі ст. 1201 ЦК України особа, яка завдала шкоди смертю потерпілого, зобов`язана відшкодувати особі, яка зробила необхідні витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, ці витрати. Допомога на поховання, одержана фізичною особою, яка зробила ці витрати, до суми відшкодування шкоди не зараховується. Таким чином, обов`язок відшкодування шкоди, завданою смертю потерпілої [PERSON] , законом покладений на [PERSON] , який здійснював діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, при взаємодії з яким загинула потерпіла. Також на нього покладений обов`язок відшкодувати витрати позивача [PERSON] на поховання потерпілої. Але, відповідно до ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відповідно до ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Судом встановлено, що цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу «CHEVROLET LACETTI», реєстраційний номер [NUMBER] , який використовував завдавач шкоди [PERSON] , при взаємодії з яким загинула [PERSON] , була застрахована відповідачем АТ «Акціонерна страхова компанія «Інго», що підтверджується Полісом № АМ1754869, який був діючим на 03.05.2018. Відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (далі - обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності) регулюються Законом України від 01.07.2004 № 1961-IV «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон № 1961-IV), який спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України. Пунктом 2.1 ст. 2 Закону № 1961-IV передбачено, що відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Конституцією України, Цивільним кодексом України, Законом України «Про страхування», цим та іншими законами України і нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них. Якщо норми цього Закону передбачають інше, ніж положення інших актів цивільного законодавства України, то застосовуються норми цього Закону. Згідно зі ст. 22 Закону № 1961-IV у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Пунктом 23.1 ст. 23 Закону № 1961-IV передбачено, що шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є, зокрема, шкода, пов`язана із смертю потерпілого. Згідно зі ст. 27 Закону № 1961-IV страхове відшкодування (регламентна виплата) виплачується, якщо смерть потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди настала протягом одного року після дорожньо-транспортної пригоди та є прямим наслідком цієї дорожньо-транспортної пригоди (п. 27.1). Страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 ЦК України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку (п. 27.2). Суд встановив, що право на страхове відшкодування, визначене ст. 27 Закону № 1961-IV, мають позивачка [PERSON] як дитина померлої - до досягнення нею вісімнадцяти років та позивач [PERSON] як один з батьків незалежно від віку і працездатності, який не працює і здійснює догляд за дитиною померлого (позивачкою [PERSON] ), - до досягнення нею чотирнадцяти років. Суд відхиляє аргумент представника позивачів, що право на страхове відшкодування мала мати потерпілої - [PERSON] , оскільки докази, які б могли підтвердити її право на страхове відшкодування (її непрацездатність тощо), суду не надані. Також відхиляється аргумент представника відповідача про те, що оскільки відсутні докази того, що позивач [PERSON] на день смерті потерпілої [PERSON] не працював, останній не набув права на відшкодування шкоди відповідно до ст. 1200 ЦК України. Вказаний аргумент спростовується тим, що відповідно до інформації про склад сім`ї від 22.06.2018, наданої позивачем [PERSON] , станом на 03.05.2018 (день смерті потерпілої [PERSON] ) він не працював. Вказана обставина не спростована представником відповідача та іншими доказами у справі. Пунктом 27.3 ст. 27 Закону № 1961-IV встановлено, що страховик відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами. Відповідно до ст. 8 Закону України від 07.12.2017 № 2246-VIII «Про Державний бюджет України на 2018 рік» мінімальна заробітна плата з 01.01.2018 установлена у місячному розмірі - 3723 гривні. Таким чином, загальний розмір страхового відшкодування моральної шкоди, заподіяною смертю потерпілої [PERSON] , позивачам становить 44 676 гривень у місячному розмірі. Як вже було зазначено вище, лише позивачі мають право на страхове відшкодування відповідно до ст. 27 Закону № 1961-IV та ст. 1200 ЦК України. Але, оскільки при ухваленні рішення суд не може вийти за межі позовних вимог (ч. 2 ст. 264 ЦПК України), суд погоджується з розрахунком представника позивачів, відповідно до якого частка кожного позивача у страховому відшкодуванні моральної шкоди, заподіяної смертю потерпілої [PERSON] , становить 14 892 гривні. Згідно з п. 27.4 ст. 27 Закону № 1961-IV страховик (МТСБУ) здійснює відшкодування особі, яка здійснила витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, за умови надання страховику (МТСБУ) документів, що підтверджують такі витрати, та пред`явлення оригіналу свідоцтва про смерть. Загальний розмір такого відшкодування стосовно одного померлого не може перевищувати 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку. Суд встановив, що позивач [PERSON] поніс витрати на поховання потерпілої [PERSON] у сумі 14 086 гривень, що не перевищує встановлений законом розмір таких витрат. Представник відповідач заперечив визначений позивачам розмір відшкодування, оскільки у рахунку-замовленні на ритуальні послуги зазначені витрати, які не відносяться до процесу поховання [PERSON] , зокрема - послуги агента на суму 570 гривень, оформлення договору замовлення 85 гривень, оформлення свідоцтва про смерть в РАГСі 190 гривень, оформлення довідки про смерть 180 гривень, оформлення допомоги на поховання 290 гривень, транспортні послуги з оформлення документів 950 гривень, а всього на суму 2 265 гривень. Відповідно до абз. 18 ст. 2 Закон України від 10.07.2003 № 1102-IV «Про поховання та похоронну справу» поховання померлого - це комплекс заходів та обрядових дій, які здійснюються з моменту смерті людини до поміщення труни з тілом або урни з прахом у могилу або колумбарну нішу, облаштування та утримання місця поховання відповідно до звичаїв та традицій, що не суперечать законодавству. Суд дійшов висновку, що заперечені представником відповідача витрати позивача спрямовані саме на поховання потерпілої [PERSON] , здійснені з моменту її смерті ( [INFO] ) і до поміщення труни з її тілом у могилу (08.05.2018), у зв`язку з чим відхиляє вказані аргументи представника відповідача. Частиною 2 ст. 1200 ЦК України встановлено, що розмір відшкодування визначається за розміром середньомісячного заробітку потерпілого. Проте, вказаною правовою нормою Кодексу не встановлено порядку розрахунку середньомісячного заробітку (доходу) потерпілого, який на момент смерті не працював. Відповідно до ч. 1 ст. 8 ЦК України, якщо цивільні відносини не врегульовані цим Кодексом, іншими актами цивільного законодавства або договором, вони регулюються тими правовими нормами цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, що регулюють подібні за змістом цивільні відносини (аналогія закону). Згідно з ч. 2 ст. 1195 ЦК України у разі каліцтва або іншого ушкодження здоров`я фізичної особи, яка в момент завдання шкоди не працювала, розмір відшкодування визначається виходячи з розміру мінімальної заробітної плати. Суд дійшов висновку, про можливість застосувати до спірних правовідносин норм ч. 2 ст. 1195 ЦК України за аналогією закону. У зв`язку з чим, суд відхиляє аргументи представника відповідача про те, що оскільки потерпіла на день смерті не працювала, не мала заробітку (доходу), а отже і у відповідача були відсутні підстави для виплати страхового відшкодування. Враховуючи вищевказане, частка, яка припадає на кожного позивача відповідно до ч. 2 ст. 1200 ЦК України становить 1 861,50 гривня (3 723 гривні/2). Як вже було зазначено вище, шкода, завдана смертю потерпілої, відшкодовується дитині - до досягнення нею вісімнадцяти років. Кількість місяців від дати смерті потерпілої ( [INFO] ) до досягнення позивачкою [PERSON] , [INFO] , вісімнадцятирічного віку ( [INFO] ) становить 146 місяців. Таким чином, розмір шкоди, завданої позивачці смертю матері становить 271 779 гривень (1 861,50 гривня*146 місяців). Згідно п. 27.2 ст. 27 Закону № 1961-IV, загальний розмір страхового відшкодування утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку. Отже, мінімально гарантований загальний розмір страхового відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілої позивачці [PERSON] становить 134 028 гривень (36*3 723 гривні). Також, шкода, завдана смертю потерпілої, відшкодовується одному з батьків незалежно від віку і працездатності, якщо вони не працюють і здійснюють догляд за дітьми померлого - до досягнення ними чотирнадцяти років. Кількість місяців від дати смерті потерпілої ( [INFO] ) до досягнення позивачкою [PERSON] , [INFO] , чотирнадцятирічного віку ( [INFO] ) становить 98 місяців. Таким чином, розмір шкоди, завданої позивачу [PERSON] смертю доньки становить 182 427 гривень (1 861,50 гривня*98 місяців). Відповідно до ч. 1 ст. 1202 ЦК України відшкодування шкоди, завданої смертю потерпілого, здійснюється щомісячними платежами. Відповідно до п. 27.5 ст. 27 Закону № 1961-IV відшкодування шкоди, пов`язаної із смертю потерпілого, може бути виплачено у вигляді одноразової виплати. Загальний розмір усіх здійснених страхових відшкодувань (регламентних виплат) за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю однієї особи, не може перевищувати страхову суму за таку шкоду. Пунктом 1 розпорядження Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України від 09.07.2010 № 566 «Про деякі питання здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (в редакції, чинній на день смерті потерпілої) встановлений розмір страхових сум за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, укладеним після набрання чинності цим розпорядженням, за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю потерпілих, - 200 000 гривень на одного потерпілого. Суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги є обґрунтованими, підтверджені належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами, а тому позов необхідно задовольнити та стягнути з відповідача на користь позивачів, з урахуванням граничного ліміту відповідальності відповідача (200 000 гривень): 14 086 гривень в рахунок відшкодування витрат позивача [PERSON] на поховання потерпілої; 29 784 гривень (по 14 892 гривні кожному позивачу) в рахунок відшкодування моральної шкоди, встановленої п. 27.3 ст. 27 Закону № 1961-IV; 156 130 гривень в рахунок відшкодування шкоди, завданої смертю потерпілої, з яких: 134 028 гривень - мінімально гарантований загальний розмір страхового відшкодування позивачці [PERSON] , пов`язаного із смертю потерпілої, одноразово та 22 102 гривні - по 1 861,50 гривень кожному позивачу щомісячно. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, у зв`язку зі звільненням позивачів від сплати судового збору на підставі п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», судовий збір у сумі 840,80 гривень підлягає стягненню з відповідача у дохід держави.

Outcome: approved