Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-19 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитом, обґрунтовуючи тим, що 15.03.2006 року між ВАТ КБ «Надра, назву змінено на ПАТ КБ «Надра» та [PERSON] був укладений кредитний договір №8/2006/840-МК14/24 (далі кредитний договір) відповідно до умов якого банк надав позичальнику кредит в сумі 46\~000 доларів США, з виплатою процентної ставки 16% річних. Банк свої зобовязання за кредитним договором виконав у повному обсязі. В забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором, 15.03.2006 року було укладеного договір поруки між банком та [PERSON] №б/н від 15.03.2006 року. За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання останнім свого обовязку. Позичальник та поручитель відповідають як солідарні боржники. Починаючи з червня 2011 року почалась систематична несплата позичальником щомісячних платежів у рахунок погашення кредиту, і як наслідок порушення умов кредитного договору. Станом на 06.04.2015 року заборгованість позичальника перед банком складає 34616,54 доларів США, що в гривневому еквіваленті на дату складення розрахунку заборгованості (за курсом 1 дол. США дорівнює 23,304799 грн.) складає 806731,48 грн., а саме: заборгованість за сумою кредиту 16059,31 дол. США , що складає 374258,99 грн., заборгованість за відсотками 11189,39 дол. США, що складає 260626,63 грн., пеня за несвоєчасне погашення заборгованості 7373,84 дол. США, що складає 171845,86 грн. У звязку з чим позивач просить стягнути солідарно з відповідачів вищезазначену суму заборгованості за кредитом. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав, наполягав на його задоволенні. Відповідач [PERSON]\~ та його представник в судовому засіданні позов не визнали з тих підстав, що позивачем не надано належних доказів існування зазначеної в позовній заяві заборгованості за кредитом. Також позивачем пропущений строк позовної давності, що є підставою для відмови у позові. Представник відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав, просив відмовити в його задоволенні, оскільки позивачем пропущений строк позовної давності для звернення до суду з дійсною позовною заявою. Заслухав доводи сторін, дослідив письмові докази по справі, дав їм оцінку в їх сукупності, суд прийшов до наступного. Судом встановлено, що 15.03.2006 року між ВАТ КБ «Надра», назву змінено на ПАТ КБ «Надра» та [PERSON] був укладений договір кредитної лінії №8/2006/840-МК14/24 (надалі кредитний договір). За умовами цього кредитного договору банк відкрив позичальнику кредитну лінію в сумі 23\~000 доларів США, терміном на 36 місяців з «15 березня 2006 року» по «26 березня 2009 року». Кредит надається зі сплатою 15% річних, котрі можуть бути змінені додатковими угодами до даного договору, що є його невідємною частиною. Видача кредиту за даним договором буде здійснюватись окремими траншами, надалі транш, після підписання окремих додаткових угод, з дотриманням умов п.1.4 даного договору і після проведення оцінки платоспроможності позичальника. Сума кожного траншу, терміни користування Траншем, а також інші умови, що можуть виникнути протягом дії даного договору, обумовлюються окремими додатковими угодами до даного договору, що є його невідємною частиною. Повернення кожного траншу та сплата відсотків здійснюється відповідно до графіків, які встановлюються у додатках до даного договору і є його невідємною частиною (п.п.1.1-1.5 Кредитного договору). Тоді ж 15.03.2006 року до вищезазначеного договору кредитної лінії була укладена додаткова угода №1, за умовами якої банк надав позичальнику [PERSON] транш у розмірі 23\~000 дол. США, з терміном користування з «15 березня 2006 року» по «26 березня 2009 року», з процентною ставкою 15% річних по терміновому кредиту і 25% річних по простроченому кредиту. У забезпечення виконання зобов'язання за вищезазначеним кредитним договором між банком та [PERSON] було укладено договір поруки від 15.03.2006 року, відповідно до якого [PERSON] зобов'язався перед банком солідарно відповідати за виконання позичальником у повному обсязі зобовязань: повернення суми кредиту, сплати процентів за користування кредитом, а також можливих штрафних санкцій (пені) у розмірі та у випадках передбачених кредитним договором. Також, 25.12.2006 року до вищезазначеного кредитного договору була укладена додаткова угода №2, за умовами якої банк надав позичальнику [PERSON] транш у розмірі 4300 дол. США, з терміном користування з «25 грудня 2006 року» по «25 грудня 2008 року», з процентною ставкою 15% річних по терміновому кредиту і 25% річних по простроченому кредиту. 27.06.2007 року до вищезазначеного кредитного договору була укладена додаткова угода №3, за умовами якої банк надав позичальнику [PERSON] транш у розмірі 4300 дол. США, з терміном користування з «27 червня 2007 року» по «26 червня 2008 року», з процентною ставкою 15% річних по терміновому кредиту і 25% річних по простроченому кредиту. 26.12.2007 року до вищезазначеного кредитного договору була укладена додаткова угода №4, за умовами якої банк надав позичальнику [PERSON] транш у розмірі 11700 дол. США, з терміном користування з «26 грудня 2007 року» по «26 березня 2009 року», з процентною ставкою 15% річних по терміновому кредиту і 25% річних по простроченому кредиту. 19.09.2008 року до вищезазначеного кредитного договору була укладена додаткова угода №4, за умовами якої банк надав позичальнику [PERSON] транш у розмірі 11000 дол. США, з терміном користування з «19 вересня 2008 року» по «26 березня 2009 року», з процентною ставкою 16% річних по терміновому кредиту і 25% річних по простроченому кредиту. Таким чином, позичальник [PERSON] на виконання зобовязань за вищезазначеним кредитним договором та додатковими угодами до нього отримала від банку пять траншів, а саме: перший 15.03.2006 року на суму 23\~000 дол. США, з кінцевим терміном повернення 26.03.2009 року, другий 25.12.2006 року на суму 4300 дол. США, з кінцевим терміном повернення 25.12.2008 року, третій 26.07.2007 року на суму 4300 дол. США, з кінцевим терміном повернення 26.06.2008 року, четвертий 26.12.2007 року на суму 11700 дол. США, з кінцевим терміном повернення 26.03.2009 року, пятий 19.09.2008 року на суму 11000 дол. США., з кінцевим терміном повернення 26.03.2009 року. Повернення кожного траншу та сплати відсотків за вищезазначеним кредитним договором №8/2006/840-МК14/24 повинно здійснюватись позичальником [PERSON] відповідно до графіків, які встановлюються у додатках до цього договору та є його невідємною частиною. Як вбачається з графіків погашення кредиту, позичальник [PERSON] повинна була здійснювати погашення заборгованості щомісячними платежами у зазначені в них датах та розмірах, які складаються з заборгованості за кредитом та відсотками. [PERSON] взяті на себе зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконувала, тому виникла заборгованість зі сплати кредиту, яка станом на 06.04.2015 року складає 34616,54 доларів США, що в гривневому еквіваленті (за курсом 1 дол. США дорівнює 23,304799 грн.) складає 806731,48 грн., а саме: заборгованість за сумою кредиту 16059,31 дол. США , що складає 374258,99 грн., заборгованість за відсотками 11189,39 дол. США, що складає 260626,63 грн., пеня за несвоєчасне погашення заборгованості 7373,84 дол. США, що складає 171845,86 грн. Як вбачається з розрахунку заборгованості (а.с.5) позичальником в повному обсязі, в передбачені умовами договору строку були сплачені кредитні кошти за другим та третім траншем. Вищезазначений розмір заборгованості утворився за неналежне повернення кредитних коштів отриманих за першим, четвертим та пятим траншем. Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Договір є обов'язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України). Згідно з положеннями статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (статті 610, 611 ЦК України). Одним з видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк. При цьому в законодавстві визначаються різні поняття як «строк дії договору», так і «строк (термін) виконання зобов'язання» (статті530, 631 ЦК України). Якщо в зобов'язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін). Судом встановлено, що сторони встановили строк дії договору\~до повного виконання сторонами взятих на себе зобовязань, так і строки виконання зобовязань щомісячним погашенням платежів, останній з яких у визначеній сумі підлягав виконанню у строк до 26.09.2009 року. Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у частині другій статті 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Строк виконання кожного щомісячного зобов'язання згідно із частиною третьою статті 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку. Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок (стаття 253 ЦК України). Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, частина друга\~статті 258 ЦК України\~передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Згідно із частиною першою статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Так, за зобов'язанням з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п'ята статті 261 ЦК України). Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у статтях 252 - 255 ЦК України. При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, скільки з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК\~ України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Згідно зі\~статтею 266 ЦК України\~зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо). Згідно із умовами кредитного договору позичальник зобов'язаний щомісячно повертати кредит та сплачувати відсотки частинами відповідно до умов кредитного договору, додаткових угод та графіків, які є невідємною його частиною. Оскільки умовами договору передбачені окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового платежу, а отже, і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення. У разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів і процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу. Враховуючи викладене та зважаючи на те, що відповідно до розрахунку заборгованості (а.с.5) востаннє щомісячний платіж по сплаті кредиту позичальником здійснений - 03.11.2008 року та останній щомісячний платіж ним повинен бути сплачений у строк до 26.03.2009 року, а з позовом до суду банк звернувся лише 28.08.2015 року, тому суд приходить до висновку про можливість застосувати до спірних правовідносин загальний трирічний строк позовної давності за наявності відповідної заяви відповідача [PERSON], що в силу вимог ст.267 ЦК України є правою підставою для відмови у задоволенні позову ПАТ КБ«Надра» до [PERSON] Клопотань про поновлення строків звернення до суду банк не заявляв, доказів щодо поважності причин пропущення позовної давності не надав. Що стосується позову в частині вимог до [PERSON], то суд зазначає наступне. Умовами договору поруки, а саме п.5.2 визначено, що дія цього договору закінчується належним виконанням позичальником взятих на себе зобовязань по кредитному договору чи виконання поручителем своїх зобовязань, згідно з умовами цього договору. За змістом ч. 4\~ст. 559 ЦК України\~порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Умови договору поруки про його дію до повного виконання зобов'язань за кредитним договором не свідчать про те, що цим договором установлено строк припинення поруки у розумінні\~ст. 251 ЦК України, тому в такому разі підлягають застосуванню норми ч. 4\~ст. 559 цього Кодексу\~про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Аналіз частини 4\~ст. 559 ЦК України\~дає підстави для висновку, що строк дії поруки (будь-який із зазначених у цій нормі) не є строком захисту порушеного права (строком позовної давності), а є строком існування суб'єктивного права кредитора й суб'єктивного обов'язку поручителя, після закінчення якого вони припиняються. Якщо договір поруки припинився (у тому числі й на підставі непред'явлення кредитором відповідної вимоги до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання), то інститут позовної давності застосовано бути не може, тому що всі права та обов'язки сторін за цим договором слід вважати припиненими. Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 07 жовтня 2015 року в справі № 6-263цс15. Таким чином, враховуючи, що сторонами був визначений строк виконання основного зобовязання до 26.03.2009 року, то передбачений ч. 4\~ст. 559 ЦК України шестимісячний\~строк підлягає обрахуванню саме з цієї дати, а тому суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні вимог до поручителя [PERSON] з урахуванням того, що із позовом до нього кредитор звернувся лише у серпні 2015 року. Приходячи до вищезазначених висновків, судом також було враховано, що 23.06.2011 року позивач вже звертався до Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до відповідачів про стягнення заборгованості за цим же кредитним договором. Однак ухвалою суду від 01.12.2012 року позовну заяву було залишено без розгляду. Тому враховуючи, навіть переривання перебігу позовної давності, трирічний строк з того часу звернення до моменту предявлення дійсного позову 28.08.2015 року також вже сплив. До того ж, кредитором вже тоді станом на 23.06.2011 року був пропущений, передбачений ч.4 ст.559 ЦК України, шестимісячний строк звернення з вимогою до поручителя [PERSON] Таким чином, враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити в повному обсязі.

Outcome: dismissed