Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-23 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду із вищевказаним позовом, в обґрунтування якого посилався на те, що квартира [ADDRESS] складається з однієї кімнати загальною площею 26,8 кв.м. та належить до житлового фонду комунальної власності територіальної громади м.Чернівців. Вищевказана квартира є комунальною власністю територіальної громади м.Чернівців, відповідно вона підлягає заселенню особами, які перебувають на обліку, що потребують поліпшення житлових умов, згідно з чергою. За інформацією, наданою КЖРЕП №9, який є балансоутримувачем будинку [ADDRESS], у згаданій квартирі , без належних правовстановлюючих документів або відповідного рішення, вселилась та проживає [PERSON], 1961 року народження. Особовий рахунок на прізвище [PERSON] у спірному жилому приміщенні не відкривався. 26.04.2015р. техніком-доглядачем КЖРЕП №9 [PERSON] був складений протокол №3 про адміністративне правопорушення на [PERSON] про самовільне зайняття квартири [ADDRESS] Однак, [PERSON] відмовляється добровільно звільнити самовільно зайняту квартиру, мотивуючи тим, що вона доглядала покійну громадянку [PERSON], яка також проживала в спірній квартирі без будь-яких документів. За інформацією, наданою МКП «Спецкомбінат», поховання громадянки [PERSON], яка померла [INFO]., здійснив [PERSON] Крім цього вказує, що згідно з розпорядженням органу приватизації від 10.04.1996р. №18400 [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] було передано у спільну сумісну власність квартиру [ADDRESS], яка складалась з трьох кімнат загальною площею 59,2 кв.м. Таким чином, відповідачі скористались своїм правом на безоплатне отримання житла (приватизацію) у власність, як це передбачено чинним законодавством. Посилаючись на вищевказане, а також на те, що відповідачам не видавався ордер на вселення у спірне житлове приміщення, договір найму вказаного приміщення не укладався , просив виселити без надання іншого житлового приміщення [PERSON], [PERSON], [PERSON] з квартири [ADDRESS]. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] та представники третіх осіб підтримали позовні вимоги, просили позов задовольнити з підстав вказаних у позовній заяві. Відповідачка [PERSON] у судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову, посилаючись на те, що на даний час іншого житлового приміщення, в якому є можливість проживати у неї немає. Донька [PERSON] та [PERSON] проживають разом з нею у згаданій квартирі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явились, хоча повідомлялись судом про час та місце розгляду справи, про причини своєї неявки суд не повідомили та не направили відповідного мотивованого клопотання про відкладення розгляду справи або розгляд справи у їх участі. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав. Так, відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку встановленому Цивільно-процесуальним кодексом звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваний прав, свобод чи інтересів. Згідно вимог ст. 4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. При цьому, положеннями ст. 11 ЦПК України визначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень окрім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно із ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Судом встановлено, що квартира [ADDRESS] складається з однієї кімнати загальною площею 26,8 кв.м. та належить до житлового фонду комунальної власності територіальної громади м.Чернівці. За інформацією, наданою КЖРЕП №9, який є балансоутримувачем будинку [ADDRESS], у згаданій квартирі проживає [PERSON], 1961 року народження. Особовий рахунок на прізвище [PERSON] у спірному жилому приміщенні не відкривався. 26.04.2015р. техніком-доглядачем КЖРЕП №9 [PERSON] був складений протокол №3 про адміністративне правопорушення на [PERSON] про самовільне зайняття квартири [ADDRESS]. (а.с.8). У спірній квартирі [PERSON] проживає із своїми дітьми [PERSON] та [PERSON] Згідно з розпорядженням органу приватизації від 10.04.1996р. №18400 [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] було передано у спільну сумісну власність квартиру [ADDRESS], яка складалась з трьох кімнат загальною площею 59,2 кв.м. Відповідно до вимог частини 3 статті 47 Конституції України позбавити громадянина житла можна лише на підставі закону за рішенням суду. Згідно з вимогами статті 109 Житлового кодексу УРСР виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку. Частиною 1 статті 58 Житлового кодексу УРСР передбачено, що на підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів видає громадянинові ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення. Відповідно до часин 1,2 статті 61 Житлового кодексу УРСР користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення, який укладається на підставі ордера на жиле приміщення. Судом встановлено та не заперечувалось сторонами у судовому засіданні, що [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] було передано у спільну сумісну власність квартиру [ADDRESS], яка складалась з трьох кімнат загальною площею 59,2 кв.м. Проте, дана квартира на прикінці 1990-х рр. була реалізована відповідачкою [PERSON] На кошти, отримані від реалізації квартири, [PERSON] іншого житла не придбала. Зареєстрована разом з дітьми по [ADDRESS]. Будь- яких спроб стати на квартирний облік у Чернівецькій міській раді [PERSON] не вчиняла. Житлове законодавство встановлює три види виселення: 1) з наданням іншого благоустроєного житлового приміщення; 2) з наданням іншого житлового приміщення; 3) без надання житлового приміщення. Виселення без надання іншого житлового приміщення може настати у разі: 1) руйнування або псування житла наймачем або іншими особами, за дії яких він відповідає; 2) використання житла наймачем або особами, за дії яких він відповідає, не за призначенням; 3) систематичного порушення наймачем або особами, за дії яких він відповідає, прав та інтересів сусідів; 4) незаконного зайняття житлового приміщення. Судом встановлено, що відповідачам не видавався ордер на вселення у спірне житлове приміщення, договір найму вказаного приміщення не укладався, отже, відповідачі користується спірним житловим приміщенням без законних на те підстав, а тому підлягають виселенню з нього без надання іншого житлового приміщення, оскільки зайняли його незаконно. На підставі наведеного та

Outcome: approved