Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-03 00:00:00

Представник ТОВ «Вердик Капітал» Радченко В.Ю. звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] , який діє в інтересах малолітніх [PERSON] , [PERSON] , третя особа - Служба у справах дітей Харківської районної державної адміністрації, в якій просить зобов`язати відповідача зняти з реєстраційного обліку постійного місця проживання за адресою: [ADDRESS] - [PERSON] , [INFO]., [PERSON] , [INFO]. В обгрунтування позовних вимог зазначає, що 04 квітня 2007 року між закритим акціонерним товариством «Агробанк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Банк Восток» та відповідачем укладено кредитний договір № 9.840.07.22, за умовами якого закрите акціонерне товариство Агробанк» надало [PERSON] кредит у розмірі 30000,00 доларів США зі сплатою 15,5% річних з кінцевим строком повернення кредиту 03 квітня 2012 року. 12 липня 2011 року Публічне акціонерне товариство «Банк Восток» та ПАТ «Платинум Банк» (правонаступником прав та обов`язків якого є Акціонерне товариство «Платинум Банк») уклали Договір відступлення права вимоги, відповідно до умов якого Публічне акціонерне товариство «Банк Восток» відступило позивачу всі свої права вимоги за кредитними договорами згідно переліку, наведеному у Додатку № 1 до договору, зокрема, право вимоги за вищевказаним договором. У зв`язку із неналежним виконанням відповідачем кредитних зобов`язань, в [PERSON] виникла заборгованість за кредитним договором в розмірі 374771,21 грн., з яких: заборгованість за кредитом - 14055,93 доларів США, заборгованість за відсотками - 4992,83 доларів США. АТ «Платинум Банк» звернулось до суду для задоволення своїх кредиторський вимог та заочним рішенням Харківського районного суду Харківської області від 23 вересня 2013 року по справі №635/5771/13-ц за позовом АТ «Платинум Банк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором позов задоволено, стягнуто з [PERSON] на користь АТ «Платинум Банк» заборгованість за кредитним договором № 9.840.07.22 від 04 квітня 2007 року в розмірі 374771.21 грн. На даний час на будинок відповідача накладено арешт та позивач вважає, що прописані малолітні особи перешкоджають виконанню заочного рішення Харківського районного суду Харківської області від 23 вересня 2013 року, а тому вважає необхідним зняти дітей відповідача з реєстрації місця проживання за адресою: [ADDRESS] . Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав, просив його задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився, повідомлявся своєчасно і належним чином, причини неявки суду не повідомив. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, повідомлявся своєчасно і належним чином, надав суду заяву про розгляд справи без його участі. Враховуючи, що в судове засідання не з`явились всі учасники справи, відповідно до частини другої статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 26.06.2019 провадження у справі відкрито. Суд вирішив проводити розгляд справи за правилами загального позовного провадження. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 19.12.2019 закрито підготовче провадження. Справу призначено до судового розгляду. 07.07.2020 представник позивача надав письмові пояснення, в яких зазначив, що дружині відповідача належить інше житлове приміщення, а саме квартира за адресою: [ADDRESS] , в якій можуть бути зареєстровані діти відповідача, що дасть можливість виконати рішення суду шляхом продажу житлового будинку за адресою: [ADDRESS] . Суд, дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. На виконанні Міськрайонного відділу державної виконавчої служби по Харківсьому району та м.Люботину Головного територіального управління юстиції у Харківській області перебуває виконавче провадження №40991472 з примусового виконання виконавчого листа №635/5771/13-ц про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ «Платинум банк» заборгованості за кредитним договором у розмірі 374771 грн. Постановою старшого державного виконавця Міськрайонного відділу державної виконавчої служби по Харківсьому району та м.Люботину Головного територіального управління юстиції у Харківській області від 12.02.2019 накладено арешт та описано майно боржника [PERSON] , а саме: житловий будинок за адресою: [ADDRESS] . Постановою головного державного виконавця Міськрайонного відділу державної виконавчої служби по Харківському району та м.Люботину Головного територіального управління юстиції у Харківській області від 19.03.2019 замінено сторону у виконавчому провадженні №40991472 з ПАТ «Платинум Банк» на нового стягувача ТОВ «Вердикт капітал». Відповідно до листа Яковлівської сільської ради Харківського району Харківської області від 22.03.2019 за адресою: Харківська область, Харківський район, с.Ржавець, вул.Щорса, 19, зареєстровані: [PERSON] , 1975 року народження, [PERSON] , 1974 року народження, [PERSON] , 1999 року народження, [PERSON] , 2006 року народження, [PERSON] , 2016 року народження. Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, реєстраційний номер майна 9927587, житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , в цілому на праві власності належить [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 04.06.2005. Харківською районною державною адміністрацією Харківської області надано висновок від 19.11.2019, в якому зазначається, що зняття малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , а також [PERSON] , [INFO] , за адресою: [ADDRESS] , недоцільно. Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку про відсутність підстав для задоволення позову з огляду на наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Статтею 391 ЦК України встановлено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення, ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. Визначальним критерієм для застосування статті 391 ЦК України є наявність або відсутність в особи права володіння майном на момент звернення з позовом до суду. З наявних матеріалів справи встановлено, що відповідач є власником квартири за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до ч.ч.3, 4 ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. (ч.1 ст.150 ЖК України). Відповідно до ст.2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» громадянам України, а також іноземцям та особам без громадянства, які на законних підставах перебувають в Україні, гарантуються свобода пересування та вільний вибір місця проживання на її території, за винятком обмежень, які встановлені законом. Реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Згідно із роз`ясненнями, що містяться у п. 9. Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009р. № 5 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства, що регулюють провадження у справі до судового розгляду» уточнюючи позовні вимоги або заперечення проти позову, суд визначає характер спірних правовідносин сторін, зміст їх правових вимог і матеріальний закон, що їх регулює, і яким належить керуватися при вирішенні спору. Зокрема, у позивача суд повинен з`ясувати предмет позову (що конкретно вимагає позивач), підставу позову (чим він обґрунтовує свої вимоги) і зміст вимоги (який спосіб захисту свого права він обрав). З урахуванням вимог і заперечень сторін, обставин, на які посилаються інші особи, які беруть участь у справі, а також норм права, які підлягають застосуванню, суд визначає факти, які необхідно встановити для вирішення спору, і які з них визнаються кожною стороною, а які підлягають доказуванню . Оскільки підставою позову є фактичні обставини, що наведені у заяві, то зазначення позивачем конкретної правової норми на обґрунтування позову не є визначальним при вирішенні судом питання про те, яким законом слід керуватися при вирішенні спору. Згідно з п. 13 Постанови Пленуму при з`ясуванні, якими доказами кожна сторона буде обґрунтовувати свої доводи чи заперечення щодо невизнаних обставин, суд повинен виходити з принципу змагальності цивільного процесу, за яким кожна сторона несе обов`язки щодо збирання доказів і доказування тих обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, якщо інше не встановлено процесуальним законом. З урахуванням того, що позивач не є власником будинку за адресою: [ADDRESS] , і наслідок не має права володіння, користування, розпорядження зазначеним будиноком, водночас як власником спірного будинку є [PERSON] , тому саме останній має виключне право вирішувати коло осіб, зокрема, власних малолітніх дітей, яких вважає необхідним зареєструвати у власному будинку. Наявність боргового зобов`язання відповідача перед позивачем не наділяє права останнього на володіння, користування та розпорядження будинком, який належить відповідачу, а тому жодні правові підстави для зняття [PERSON] , [INFO]., [PERSON] , [INFO]., з реєстрації місця проживання за адресою: [ADDRESS] , відсутні. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, а саме судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог, судовий збір покладається на позивача.

Outcome: dismissed