Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-19 00:00:00

Представник позивача звернулася до Херсонського міського суду Херсонської області з позовом про визнання [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] такими, що втратили право користування жилим приміщенням в гуртожитку за адресою [ADDRESS] ; стягнути з [PERSON] на користь Херсонського учбово-виробничого підприємства Українського товариства глухих заборгованість зі сплати житлово-комунальних послуг у розмірі 14 190,72 грн. В обґрунтування позову посилається на те, що Херсонське учбово-виробниче підприємство Українського товариства глухих (надалі - Херсонське УВП УТОГ) на підставі постанови Президії Центрального правління Українського товариства глухих №155 від 21.11.2000 року та акту передачі об`єктів нерухомого майна є балансоутримувачем гуртожитку, розташованого в [ADDRESS] власником якого на підставі свідоцтва про право власності від 18 серпня 2000 року, виданого на підставі рішення №342 виконавчого комітету Херсонської міської ради є Українське товариство глухих. 04 червня 2010 року, на підставі рішення спільного засідання профкому, адміністрації та бюро первинної організації Херсонського УВП УТОГ, [PERSON] , яка на той час була працівником Херсонського УВП УТОГ, та її сина [PERSON] було вселено до кімнати [ADDRESS] та укладено договір найму житлової площі на період її роботи в Херсонському УВП УТОГ. 27 вересня 2011 року за заявою [PERSON] було прийнято рішення про реєстрацію її місця проживання та місця проживання її сина [PERSON] за вказаною адресою. З 18 січня 2012 року з відповідачем [PERSON] було укладено договір найму житлової площі у гуртожитку УТОГ, за яким їй було надано 2 ліжко-місця у кімнаті 63 загальною площею 16 кв.м. В подальшому [PERSON] було додатково надано у тимчасове користування кімнату 62 у вказаному гуртожитку та надано дозвіл на вселення до неї [PERSON] , з яким відповідачка на той час перебувала у фактичних шлюбних відносинах. 12 січня 2015 року з [PERSON] укладено новий договір найму, за яким вона набула право користування для проживання 4 ліжко-місцями у кімнатах № 62 та №63 загальною площею 27 кв.м у гуртожитку разом зі своїм сином [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] на період до 18 січня 2018 року. [PERSON] [INFO] , також був зареєстрований за адресою [ADDRESS] . 24 травня 2016 року [PERSON] було звільнено з Херсонського УВП УТОГ на підставі ст.40 п.1 КЗпП України, що не позбавило її права подальшого користування житловими приміщеннями гуртожитку. Відповідачі проживали у гуртожитку після звільнення [PERSON] з Херсонського УВП УТОГ і після закінчення строку дії договору найму, укладеного 12.01.2015 року строком на три роки. З червня 2019 року [PERSON] разом з дітьми та чоловіком добровільно залишили гуртожиток, при цьому вона з наймодавцем не погоджувала зберігання права користування житловими приміщеннями гуртожитку. До цього часу, тобто більше 6 місяців [PERSON] та члени її сім`ї у гуртожитку не проживають, однак, з реєстраційного обліку з місця проживання не знялися. Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно [PERSON] є власницею двокімнатної квартири площею 61 кв.м., розташованої за адресою [ADDRESS] . Таким чином, відповідачі самостійно та добровільно визначили собі місце проживання не у гуртожитку. Наявність у [PERSON] на праві власності квартири у м.Херсоні позбавляє її права на подальше користування кімнатами у гуртожитку УТОГ. За умовами п.2.2.5 договору найму від 12.01.2015 року за проживання у гуртожитку, спожитий газ, воду, електричну та теплову енергію відповідач зобов`язувалася вносити плату щомісячно до 10 числа, наступного за звітним. Однак, взяті на себе обов`язки з оплати житлово-комунальних послуг [PERSON] не виконувала, внаслідок чого станом на січень 2020 року виникла заборгованість у розмірі 14190,72 грн. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 10.03.2020 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження, призначено розгляд справи в порядку загального позовного провадження. На адресу суду від відповідачів [PERSON] та [PERSON] надійшов відзив в якому останні просили відмовити в задоволенні позовних вимог. Відзив обґрунтовано тим, що відповідачі оплатили заборгованість за комунальні послуги, надали відповідні квитанції. Житлове приміщення за адресою [ADDRESS] являється постійним та фактичним місцем проживання усієї сім`ї [PERSON] . Житло про яке йдеться у витягу з реєстру прав власності є новозбудованим , належні житлові умови для проживання в ньому відсутні, крім того та ньому є обтяження (іпотека). Відсутні належні та допустимі докази, того що відповідачі самостійно звільнили або відмовилися від користування приміщенням. Акт про не проживання вважають підробленим та складеним з порушенням норм законодавства та таким що протирічить акту, складеному службою у справах дітей 02.03.2020р. Ухвалою суду від 30.04.2020р. закрито підготовче провадження у справі призначено справу до судового розгляду по суті, відмовлено в призначенні почеркознавчої експертизи. На адресу суду від представника позивача надійшло клопотання про зменшення суми заборгованості за комунальні послуги а саме стягнення суми з урахуванням погашеної заборгованості станом на 31.01.2020р. в розмірі 7691,76 грн. В судовому засіданні представник позивача підтримала заявлені вимоги, просила задовольнити позов за підставами викладеними в ньому. Додатково пояснила, що спірними кімнатами користуються невідомі особи, яких впустили відповідачі та які не відчиняють двері, не представляються, не є співробітниками підприємства власника гуртожитку, що порушує права позивача та осіб, які працюючи в Херсонському УВП УТОГ не мають можливості отримати житло. Просила звернути увагу, що відповідачі мають у власності не один об`єкт нерухомості, тобто забезпечені житлом. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог з підстав зазначених у відзиві, пояснила, що в зв`язку зі зміною місця роботи, проживає з сім`єю в Києві, але приїздить на вихідні та канікули і користується кімнатами в гуртожитку як місцем постійного проживання. Також в судовому засіданні визнала факт того, що має у власності двокімнатну квартиру в м Херсоні , та разом з старшим сином приймала участь у приватизації житла своїх батьків, де мають по ј права власності, тобто на половину разом. На адресу суду від відповідача [PERSON] надійшло заперечення щодо нарахованої суми заборгованості в розмірі 7 691,76, оскільки з даної довідки не вбачається з якого переліку складається загальна сума заборгованості. Заборгованість нарахована поза межами позовної давності, просила відмовити в задоволенні вимог про стягнення суми заборгованості в зв`язку з необґрунтованістю та порушенням строку позовної давності. Представник служба у справах дітей Суворовської районної у м.Херсоні ради в судове засідання не з`явилася надала заяву про проведення засідання зі її відсутності. Також надано на адресу суду пояснення в яких заперечувала проти визнання дітей [PERSON] та [PERSON] втратившими право користування житловим приміщенням. Суд дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, свідків, встановив наступні факти та відповідні ним правовідносини. Статтею 41 Конституції України закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Херсонське учбово-виробниче підприємство Українського товариства глухих (надалі - Херсонське УВП УТОГ) на підставі постанови Президії Центрального правління Українського товариства глухих №155 від 21.11.2000 року та акту передачі об`єктів нерухомого майна є балансоутримувачем гуртожитку, розташованого в [ADDRESS] власником якого на підставі свідоцтва про право власності від 18 серпня 2000 року, виданого на підставі рішення №342 виконавчого комітету Херсонської міської ради є Українське товариство глухих. ( а.с.14-17) 04 червня 2010 року, на підставі рішення спільного засідання профкому, адміністрації та бюро первинної організації Херсонського УВП УТОГ видан дозвіл № 36 від 01.07.2010р. відповідно якого , [PERSON] разом з сином [PERSON] ,2007 року народження заселено до кімнати № 63 площею 12 м.кв. без реєстрації на період роботи на УВП УТОГ в гуртожитку підприємства за адресою: [ADDRESS] .( а.с.22-23) 04.06.2010 року між Херсонським УВП УТОГ та [PERSON] укладеного договір найму вищезазначеної житлової площі відповідно якого наймодавець надає наймачу на членам її сім`ї - [PERSON] у користування вищезазначену кімнату. Термін дії договору зазначено: на період роботи на підприємстві.( а.с.24-25) 27.09.2011р. на підставі рішення спільного засідання профкому, адміністрації та бюро первинної організації Херсонського УВП УТОГ [PERSON] разом з сином [PERSON] , зареєстровані в гуртожитку . ( а.с.26) 07.03.2012р. на підставі рішення спільного засідання профкому, адміністрації та бюро первинної організації Херсонського УВП УТОГ [PERSON] надана у користування друга кімната № 62 у гуртожитку ( а.с.27) 18.01.2012р. між Херсонським УВП УТОГ та [PERSON] укладеного договір найму згідно якого [PERSON] надана у строкове платне користування для проживання кімната № 62 та 63 загальною житловою площею 27 кв.м в гуртожитку за адресою : [ADDRESS] Разом з наймачем дозволено поселити членів сім`ї: сина [PERSON] та чоловіка [PERSON] . Строк дії договору до 12.01.2018 року Згідно п.3.2.5. договору найму наймач має право зберігати за собою за погодженням з наймодавцем і на термін, узгоджений з ним, але не більше, ніж на 6 місяців право користування житловим приміщенням у разі своєї тимчасової відсутності чи відсутності членів його сім`ї на підставах і в межах строків, передбачених законодавством, або додатком до цього договору. ( а.с.30-31) 24.05.2016р. [PERSON] звільнено з посади юрисконсульта за ст.40 п.1 КЗпП України в зв`язку зі скороченням штату.( а.с.32) Відповідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого Суворовським районним у м.Херсоні відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Херсонській області [PERSON] народився [INFO] про що зроблено актовий запис № 122. Батьками зазначені [PERSON] , [PERSON] . ( а.с.39) Згідно довідки про реєстрацію місця проживання № 16-14-4089 від 31.05.2017р. виданої відділом реєстрації місця проживання фізичних осіб Херсонської міської ради - [PERSON] зареєстрований за адресою [ADDRESS] . ( а.с.40) Згідно акту від 21.01.2020р. складеного комісією Українського товариства глухих вбачається, що під час перевірки встановлено, що з червня 2019 року в кімнатах [ADDRESS] [PERSON] та члени її сім`ї - чоловік [PERSON] , та діти [PERSON] , [PERSON] не проживають.( а.с.33) Відповідно до інформаційної довідки № 200665218 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, [PERSON] на праві приватної власності належить квартира площею 61 кв.м., розташована за адресою [ADDRESS] . Крім того [PERSON] та її син [PERSON] є співвласниками по ј частині кожний приміщення [ADDRESS] . (а.с.42 -45). Допитані в судовому засідання свідки [PERSON] та [PERSON] , показали, що знають [PERSON] , з якою поруч раніше проживали у гуртожитку за адресою [ADDRESS] . але з червня 2019 року [PERSON] зі своєю сім`єю покинула гуртожиток, забравши свої речі, вивезла меблі. Натомість у кімнатах, які вона займала, стали проживати сторонні особи, начебто кума [PERSON] із співмешканцем, які ні з ким не спілкуються, двері не відчиняють. Нормами частини 1 статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до частини 1 статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. Главою 4 ЖК України не передбачено можливості визнати особу, яка користується житловим приміщенням у гуртожитку, такою, що втратила право користування зазначеним приміщенням. Відповідно до ст. 124 ЖК України, робітники і службовці, що припинили трудові відносини з підприємством, установою, організацією, а також громадяни, які виключені з членів колгоспу або вийшли з колгоспу за власним бажанням, підлягають виселенню з службового жилого приміщення з усіма особами, які з ними проживають, без надання іншого жилого приміщення. Відповідно до статті 127 ЖК України, для проживання робітників, службовців, студентів, учнів, а також інших громадян у період роботи або навчання можуть використовуватись гуртожитки. Під гуртожитки надаються спеціально споруджені або переобладнані для цієї мети жилі будинки. У статті 130 ЖК України передбачено, що порядок користування житловою площею в гуртожитках визначається законодавством України. Згідно зі ст. 132 ЖК України, сезонні, тимчасові працівники і особи, що працювали за строковим трудовим договором, які припинили роботу, а також особи, що вчились у навчальних закладах і вибули з них, підлягають виселенню без надання іншого жилого приміщення з гуртожитку, який їм було надано у зв`язку з роботою чи навчанням. Оскільки правовий режим відповідної категорії гуртожитків згідно з Законом України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» та Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду» прирівняно до правового режиму житлових приміщень в будинках державного і громадського житлового фонду, то до мешканців таких гуртожитків у разі їх тимчасової відсутності поширюються вимоги статей 71, 72 ЖК України. Згідно зі ст.ст.71,72 ЖК України у разі відсутності без поважних причин в житловому приміщенні більше шести місяців наймача або членів його сім`ї в судовому порядку зазначені особи визнаються такими, що втратили право на користування житловим приміщенням. Суд не приймає до уваги акт складений комісією Служби у справах дітей 02.03.2020р. оскільки даний акт не підтверджує факту постійного проживання відповідачів за вказаною адресою. Більш того, в акті зазначено про те, що [PERSON] працює у м.Києві та діти також навчаються у м.Києві. Сама відповідач [PERSON] пояснила в судовому засіданні, що для складання даного акту відпросилася з роботи та прибула з дітьми в гуртожиток за домовленістю з органом опіки та піклування, оскільки даний акт був необхідний для доручення до матеріалів цивільної справи, де вирішується питання позбавлення батьківських прав її колишнього чоловіка - батька старшого сина. Таким чином на ствердження добровільного вибуття з гуртожитку суд бере до уваги вивезення відповідачем майна, виїзд до іншого населеного пункту, навчання дітей в іншому місті, що свідчать про обрання [PERSON] іншого місця проживання. Відповідно до акту від 21.01.2020р відповідачі та діти фактично в них не проживають з червня 2019 року в гуртожитку , що також підтвердили свідки. Поштова кореспонденція, направлена судом на адресу реєстрації відповідачів, повернута без вручення за закінченням встановленого строку зберігання.( а.с.125-128) Наявність поважних причин, з якими чинне законодавство України пов`язує можливість збереження житлового приміщення за відповідачем та членами її сім`ї понад 6 місяців, судом не встановлено. Таким чином, відповідач [PERSON] без поважних причин не проживає у зазначеному гуртожитку тривалий час, більший ніж 6-ть місяців, крім того, має на праві власності інше житло, а тому за правилами ст.ст. 71, 72 ЖК УРСР втрачає право на користування кімнатами у гуртожитку. Виходячи з вищевикладеного , враховуючи наявність достатніх доказів не проживання відповідача та членів її сім`ї ( дітей) у гуртожитку протягом тривалого періоду (більше шести місяців) з червня 2019 року, враховуючи звільнення [PERSON] з підприємства позивача, яким надавався дозвіл на проживання, як працівнику підприємства, а також закінчення строку дії договору найму 12.01.2018 року, суд вважає можливим задовольнити позовні вимоги в частині визнання [PERSON] та її дітей - [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням гуртожитку за адресою: [ADDRESS] . Щодо позовних вимог про визнання [PERSON] втратившим право користування житловим приміщенням гуртожитку, суд вважає їх такими, що задоволенню не підлягають, оскільки останній не зареєстрований в гуртожитку, що встановлено з довідки (а.с 57) відділу реєстрації місця проживання фізичних осіб міської ради та копії паспорту (а.с.41) . Стосовно позовних вимог щодо стягнення заборгованості з житлово-комунальних послуг, суд зазначає наступне. Відповідно до вимог статті 67 Житлового кодексу України, плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, електрична, теплова енергія та інші послуги) береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Згідно із положеннями статті 68 Житлового кодексу України, наймач зобов`язаний своєчасно вносити плату за комунальні послуги. Згідно статті 162 Житлового кодексу України, плата за комунальні послуги у жилому приміщенні, що належить громадянинові, береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами, у строки визначені угодою сторін. Наймач зобов`язаний своєчасно вносити плату за комунальні послуги. Відповідно до статті 525 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. Такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 Закону обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність письмово оформленого договору з позивачем не позбавляє відповідача обов`язку оплачувати надані йому послуги. Вищевказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року у аналогічній за обставинами справі № 6-2951цс15. Відповідно до п.2.11 Правил проживання у гуртожитку Херсонського УВП УТОГ, п.5 розділу III Положення про гуртожиток Херсонського УВП УТОГ проживаючі в гуртожитку особи зобов`язані своєчасно вносити плату за користування жилою площею (ліжко-місцем) та за комунальні послуги. Відповідно до п.2.2.2 договору найму відповідачка зобов`язувалася дотримуватися вказаних правил. Згідно довідки про нараховану суму заборгованості за надані житлового-комунальні послуги за період з 06.2016р. по 01.2020р. [PERSON] має загальну заборгованість в розмірі 14 190,72 грн. З наданого розрахунку вбачається, що сума заборгованості нарахована з лютого 2017 р. ( а.с.142-148). Таким чином суд не приймає до уваги заявлену відповідачем вимогу про застосування строків позовної давності, оскільки нарахована сума заборгованості в межах строків позовної давності. Позивачем надано квитанції від 25.04.2020р. про сплату заборгованості за житлово-комунальні послуги на загальну суму 11 582, 35 грн. ( а.с.92-94). Таким чином залишок заборгованості відповідача, з урахуванням заявлених вимог, становить 2608,37грн. Відповідно довідки позивача № 20/09-92 від 29.09.2020р. виданої директором Херсонського УВП УТОГ станом на 01.01.2020р. з урахуванням погашеної заборгованості [PERSON] має заборгованість за надані житлового-комунальні послуги в сумі 2064,22грн. Дана сума заборгованості сторонами не спростована. Довідка № 20/09-94 від 30.09.2020р. про заборгованість відповідача в розмірі 7691,76грн не може бути прийнята судом до уваги, оскільки вона суперечить довідці наданої позивачем № 20/09-92 від 29.09.2020р. та надана після початку розгляду справи по суті .( а.с.179) Відповідно до частини 3 статті 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг. Плата за комунальні послуги з малолітньої особи не стягується, оскільки відповідно до статті 31 Цивільного кодексу України малолітні особи мають часткову цивільну дієздатність. Позовні вимоги про стягнення з [PERSON] заборгованості за житлово-комунальні послуги підлягають частковому задоволенню. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши надані сторонами належні, допустимі та достовірні докази як кожний окремо, так і у їх сукупності, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до висновку, що позовні вимоги про стягнення заборгованості житлово-комунальні послуги підлягають частковому задоволенню в зв`язку з частковим погашенням боргу та стягненню підлягає сума в розмірі 2064,22 грн. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст.141 ЦПК України, та суд стягує з відповідача на користь позивача витрати по оплаті судового збору у розмірі 4204,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial