Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-03 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення сплаченого страхового відшкодування в порядку регресу, в обґрунтування якого вказав, що 08.01.2016 року в м. Києві по вул. Цветаєвої, 13 мала місце дорожньо-транспортна пригода за участю двох транспортних засобів марки «Mazda СХ-7» державний номер [NUMBER] під керуванням [PERSON] та «Daewoo Lanos» державний номер [NUMBER] , власником якого є [PERSON] . Згідно постанови Деснянського районного суду м. Києва від 05.04.2016 року відповідача визнано винним у скоєнні ДТП. Оскільки цивільно-правова відповідальність відповідача перед третіми особами на момент вчинення дорожньо-транспортної пригоди не була застрахована, потерпіла особа звернулася до позивача із заявою про виплату страхового відшкодування за збитки завдані в результаті ДТП, винним в якій є відповідач. На підставі зібраних документів по справі позивач здійснив виплату страхового відшкодування потерпілій особі в розмірі 4 749,34 гривень. А також позивачем були понесені витрати за послуги аварійного комісара з метою визначення матеріального збитку завданого автомобілю потерпілій особі в розмірі 573, 28 грн. Так як, цивільно-правова відповідальність відповідача не була застрахована на момент дорожньо-транспортної пригоди, то позивач набув право вимоги до відповідача після виплати страхового відшкодування. 20.09.2017 року позивачем на адресу відповідача було направлено лист про досудове врегулювання спору, проте відповідачем лист було проігноровано та страхове відшкодування в добровільному порядку не відшкодовано. Звернувшись до суду просив стягнути з відповідача на користь позивача сплачене страхове відшкодування у розмірі 5 322, 62 гривень та витрати по сплаті судового збору у розмірі 1600,00 гривень. Представник позивача в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. Крім того, зазначив, що відповідач зловживає своїми процесуальними правами, в судові засідання не з`являється, затягуючи строки розгляду справи. Також, відповідач неодноразово звертався до суду та позивача з письмовими заявами в яких зазначав, про згоду в позасудовому порядку оплатити суму боргу і єдина підстава, яка цьому перешкоджає, відсутність у нього інформації про реквізити. На реалізацію намірів відповідача позивачем було направлено лист з визначенням суми борги та платіжних реквізитів, проте станом на 03.07.2019 року відповідачем не сплачено жодної частини боргу. Відповідач в судове засідання не з`явився, про місце, день та час розгляду справи був повідомлений належним чином. Подав до суду клопотання про відкладення розгляду справи, у зв`язку із зайнятістю в іншому судовому засіданні. Таким чином, суд враховуючи вимоги ст. 210 ЦПК України, щодо строків розгляду справи, стадію розгляду даної справи, вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін. Крім того, суд звертає увагу, що сторонам неодноразово роз`яснювалась ч. 1 ст. 44 ЦПК України, згідно якої, учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами, зловживання процесуальними правами не допускається. Дослідивши письмові матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов до наступного. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. У ст.12 ЦПК України, говориться, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Судом встановлено, що 08.01.2016 року в 0 год. 25 хв. в м. Києві по вул. Цветаєвої, 13 [PERSON] керуючи транспортним засобом марки «Mazda СХ-7» державний номер [NUMBER] здійснюючи рух заднім ходом не впевнився в безпеці руху, внаслідок чого здійснив зіткнення з припаркованим автомобілем «Daewoo Lanos» державний номер [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] Згідно постанови Деснянського районного суду м. Києва від 05.04.2016 року, яка набрала законної сили, [PERSON] визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 122-4 та ст. 124 КУпАП та накладеного адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 340 гривень (а.с. 5-6). Згідно ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Транспортний засіб марки «Daewoo Lanos» державний номер [NUMBER] на момент вчинення ДТП був застрахований у ПАТ «СК «СКАЙД», згідно полісу ОСЦПВВНТЗ серії АЕ № 4982347, термін дії з 22.08.2015 року по 21.08.2016 року. Станом на дату скоєння ДТП цивільно-правова відповідальність відповідача не була застрахована за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. 23.06.2016 року [PERSON] подав до МТСБУ повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду (а.с. 7). Відповідно до звіту № 16/06-А215 про оцінку вартості відновлювального ремонту транспортного засобу «Daewoo Lanos» державний номер [NUMBER] , внаслідок пошкодження транспортного засобу у ДТП, складеного оцінювачем ТОВ «Незалежна експертна компанія» Левченко О.В. від 11.07.2016 року, вартість відновлювального ремонту, з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу автомобіля, внаслідок пошкодження транспортного засобу у ДТП становить 4 749, 34 гривень без урахування ПДВ та 5 414, 41 з ПДВ (а.с. 8-18). Завдана шкода винуватцем ДТП, потерпілому відшкодована не була. З метою отримання страхового відшкодування, 14.07.2016 року власник транспортного засобу «Daewoo Lanos» державний номер [NUMBER] [PERSON] звернувся до МТСБУ з відповідною заявою (а.с. 19). Позивач, розглянувши заяву власника пошкодженого автомобіля прийняв рішення про відшкодування шкоди з фонду захисту потерпілих у розмірі 4 749, 34 гривень, що підтверджується наказом № 7300 від 26.09.2016 року (а.с. 20) 27.08.2016 року [PERSON] було виплачено грошові кошти у розмірі 4 749, 34 гривень, що підтверджується платіжним дорученням № 7300 рв від 27.09.2016 року (а.с. 21). Крім того, позивачем також було сплачено за послуги аварійного комісару у розмірі 573, 28 гривень, що підтверджується платіжними дорученнями № СФ-0000252 від 15.08.2016 року (а.с. 21). Згідно ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно ст. 1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення. Якщо внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки було завдано шкоди іншим особам, особи, які спільно завдали шкоди, зобов`язані її відшкодувати незалежно від їхньої вини. Відповідно до ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Відповідно до статті 27 Закону України «Про страхування» до Страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування в межах фактичних затрат, переходить право вимоги, яке Страхувальник має до особи, відповідальної за заподіяний збиток. Відповідно до статті 933 ЦК України передбачає перехід до страховика прав до страхувальника щодо особи, відповідальної за завдані збитки, а саме: «Страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування в межах фактичних затрат, переходить право вимоги, яке Страхувальник має до особи, відповідальної за заподіяний збиток». Згідно із ст. 29 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у зв`язку із пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованому у порядку встановленому законодавством. Відповідно до п. 38.1.1 (а, ґ) ст. 38 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо він керував транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції та якщо він не повідомив страховика у строки і за умов, визначених у підпункті 33.1.2 пункту 33.1 статті 33 цього Закону. Як вбачається з матеріалів справи, відповідач неодноразово заявляв про намір сплатити сплачене страхове відшкодування у добровільному порядку, проте відсутність у нього інформації про реквізити позивача перешкоджає відшкодувати йому суму страхового відшкодування. З даних підстав судом неодноразово відкладався розгляд справи. Разом з тим, 24.05.2019 року представником позивача було направлено лист від 24.05.2019 року № 297 МТ із визначенням суми боргу відповідача та платіжних реквізитів для його оплати. Даний лист було направлено на електронну пошту відповідача та за місцем його проживання, зазначених ним у поданій заяві про добровільне відшкодування. 30.05.2019 року зазначений лист було отримано відповідачем особисто, що підтверджується даними пошукової бази ПАТ «Укрпошта». Проте, відповідачем жодних доказів про оплату суми страхового відшкодування в добровільному порядку суду не надано, а лише від відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку із зайнятістю в іншому судовому засіданні. Крім того, суд звертає увагу, що сторонам неодноразово роз`яснювалась ч. 1 ст. 44 ЦПК України, згідно якої, учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами, зловживання процесуальними правами не допускається. Відповідно до ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини,на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Враховуючи положення ч. 2 ст. 77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Доказами в розумінні ч. 1 ст. 76 ЦПК України, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Таким чином, оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності та співставленні, належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також їх достатності та взаємному зв`язку, суд дійшов висновку про необхідність стягнення з відповідача страхового відшкодування у розмірі 5 322, 62 грн. та у відповідності до ст. 141 ЦПК України судових витрат - у вигляді судового збору у розмірі 1600, 00 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved