Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-13 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування службовим житловим приміщенням, в обґрунтування якого зазначено, що двокімнатна квартира, що розташована за адресою: [ADDRESS] , перебуває у комунальній власності Селидівської міської ради. Відповідно до п. 1 рішення виконкому Селидівської міської ради «Про включення квартир до ряду службових» від 11.03.2015 № 22 вищевказана квартира включена до ряду службових житлових приміщень. Також відповідно до п. 2 вказаного рішення службова квартира за адресою: [ADDRESS] , надана [PERSON] на період роботи в КЛПУ Селидівській центральній міській лікарні. Відповідач був прийняти на роботу в КЛПУ «Селидівська центральна міська лікарня» на посаду лікаря-стажиста онколога поліклінічного відділення з 19.02.2014 року. Відповідач у період роботи вселився до службової квартири та зареєстрував своє місце проживання за вищевказаною адресою. Відповідно до наказу № 14-ос від 17.01.2020 року відповідача звільнено з роботи за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП України. В вищевказаній квартирі відповідач з травня 2019 року не проживає без поважних причин, комунальні послуги не сплачує, його особистих речей в квартирі немає, ключі від квартири він віддав. Реєстрація за вищевказаною адресою відповідача перешкоджає позивачу використовувати службову квартиру за цільовим призначенням. Просять суд визнати відповідача [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS] , та судові витрати покласти на відповідача. Ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 13.03.2020 року відкрито провадження по справі та постановлено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження. Представник позивача в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав суду заяву, в якій позовні вимоги підтримав та просить суд слухати справу без його участі, проти винесення заочного рішення у справі не заперечують. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Згідно ст.ст. 223, 280 ЦПК України суд вважає можливим розглянути справу у порядку заочного провадження у відсутність відповідача з дотриманням вимог, встановлених законом, за згодою позивача на розгляд справи в порядку заочного провадження. Дослідивши матеріали справи, вирішивши питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, суд приходить до висновку про те, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно рішенням виконавчого комітету Селидівської міської ради № 22 від 11.03.2015 року, квартиру за адресою [ADDRESS] , житлова площа 27,4 м2, включено до ряду службових житлових приміщень та надано [PERSON] на період роботи в КЛПУ «Селидівська центральна міська лікарня». Згідно ордеру на службове приміщення № 4 від 16.03.2015 року, виданого виконавчим комітетом Селидівської міської ради, [PERSON] працюючому в Селидівській ЦГБ виданий ордер на службову квартиру за адресою: [ADDRESS] , на підставі рішення виконкому від 11.03.2015 року № 22. Згідно витягу з наказу № 11-ос від 19.02.2014 року, виданого КНП «Селидівська центральна міська лікарня Селидівької міської ради», [PERSON] зарахований на посаду лікаря-стажиста онколога поліклінічного відділення з 19.02.2014 року. Згідно витягу з наказу № 14-ос від 17.01.2020 року, виданого КНП «Селидівська центральна міська лікарня Селидівької міської ради», [PERSON] лікарь-хірург поліклінічного відділення звільнений 17.01.2020 року за власним бажання, згідно ст. 38 КЗпП України. Відповідно до акту від 24.02.2020 року, складеного заступником голови правління ОСББ «Маяковського, 31 м. Селидове», квартира за адресою: [ADDRESS] перебуває в комунальній власності, наймачем квартири є [PERSON] , який не мешкає у квартирі з травня 2019 року. Квартира знаходься у занедбаному стані, вхідні двері забиті на цвях, особистого майна немає, тощо. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 18 ЖК України, управління житловим фондом здійснюється власником або уповноваженим ним органом у межах, визначених власником. Відповідно до ст. 15 ЖК України виконавчі комітети районних, міських, районних у містах Рад народних депутатів на территорії району, міста, району в місті здійснюють управління житловим фондом місцевих Рад, здійснюють контроль за використанням і схоронністю житлового фонду, приймають рішення про надання жилих приміщень у будинках житлового фонду місцевої Ради, видають ордери на жилі приміщення. Відповідно до ч. 1 ст. 118 ЖК України, службові жилі приміщення призначаються для заселення громадянами, які у зв`язку з характером їх трудових відносин повинні проживати за місцем роботи або поблизу від нього. Жиле приміщення включається до числа службових рішенням виконавчого комітету районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів. Під службові жилі приміщення виділяються, як правило, окремі квартири. Відповідно до ст. 123 ЖК України, до користування службовими жилими приміщеннями застосовуються правила про договір найму жилого приміщення, крім правил, передбачених статтями 73 - 76, 79 - 83, 85, 90, частиною шостою статті 101, статтями 103 - 106 цього Кодексу. Згідно ст.30 Закону України «Про місцеве самоврядування» до відання виконавчих органів міських рад належать повноваження щодо управління об`єктами житлово-комунального господарства, що перебуває у комунальній власності відповідних територіальних громад, розподіл та надання відповідно до законодавства житла, що належить до комунальної власності. Відповідно до ст. 71 ЖК України, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Відповідно до ст. 72 ЖК України, порядок визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням Визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Відповідно до п. п. 10, 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 1 листопада 1996 року « Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», Конституційні положення про законність судочинства та рівність усіх учасників процесу перед законом і судом (ст. 129 Конституції) зобов`язують суд забезпечити всім їм рівні можливості щодо надання та дослідження доказів, з`явлення клопотань та здійснення інших процесуальних прав. При вирішенні цивільних справ суд має виходити з поданих сторонами доказів. Суд виходить з вимог ст.ст. 12, 81 ЦПК України, відповідно до яких цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За приписами статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Вищевказані докази в їх сукупності приводять суд до переконання, що відповідач [PERSON] не мешкає в службовому приміщенні без поважних приміщень понад шість місяців, це відповідно до ст. 71 ЦК України є підставою для визнання його таким, що втратив право користування житловим приміщенням. В судове засідання не надано доказів, які б свідчили про те, що причини відсутності відповідача у спірному приміщенні понад шість місяців є поважними. У зв`язку з чим, враховуючи згоду відповідача з позовом, суд вважає, що позовні вимоги Селидівської міської ради є обґрунтованими і підлягають задоволенню у повному обсязі. Пунктом 1 ч.2 ст.141 ЦПК України передбачено, що у разі задоволення позову, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача. Як вбачається з матеріалів справи, позивачем при зверненні до суду з позовом було сплачено судовий збір в розмірі 2102,00 грн., тому суд вважає необхідним стягнути на користь позивача вказану суму судового збору з відповідача. На підставі викладеного та

Outcome: approved