Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-18 00:00:00

Представник Публічного акціонерного товариства «[PERSON] Аваль» звернувся з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, посилаючись на те, що 27.03.2008 року [PERSON] та ПАТ «[PERSON] банк Аваль» уклали кредитний договір №014/05/628/1, згідно якого, банк зобовязався надати останньому кредит у сумі 500\~000 дол. США зі сплатою 13,25% річних та разової комісії 0,99% від розміру кредиту, при цьому розмір першого траншу становив 200000 дорарів США, другого траншу 200000 доларів США, третього 100000 доларів США. Цільовим використання кредиту вказано споживчі цілі. Відповідно до умов Договору, [PERSON] зобовязується в порядку та на умовах договору повертати Кредит, виплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати неустойки та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені Договором та додатковими угодами. В порушення умов кредитного договору, відповідач свої зобов'язання не виконала, а саме не здійснював погашення заборгованості за кредитом у встановленому Договором порядку та строки. У зв'язку з зазначеними порушеннями зобов'язань за кредитним договором у [PERSON] виникла заборгованість у сумі 40979, 64 дол. США, з яких: 27323,37 дол. США заборгованість за тілом кредиту, 13656,27 заборгованість по відсоткам, а також пеня в розмірі 1416331,22 грн. Представник позивача просив стягнути з відповідача на користь ПАТ «[PERSON] банк Аваль» заборгованість за кредитним договором в сумі 40979, 64 дол. США, пеню в розмірі 1416331,22 грн та судові витрати повязані з оплатою судового збору. Представник позивача в судове засідання не з'явився, 19.06.2018 року подав до суду заяву в якій просить суд розглянути цивільну справу за його відсутності та задовольнити позов. (т. 4, а.с.102). Частиною 3 ст. 211 ЦПК України передбачено, що учасник справи має право заявити клопотання про розляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних в суду матеріалів. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не зявився, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, про що свідчать наявні в матеріалах справи розписки про отримання ним повісток. Заяв чи клопотань від нього не надходило. Відзиву на позов відповідач не подав. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до\~ст.13 ЦПК України\~суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст.ст.12,\~81 ЦПК України\~кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених\~цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що 27 березня 2008 року між позивачем та відповідачем укладено Кредитний договір № 014/05/628, за умови якої банк надав позичальнику кредит в розмірі 500 000 дол. США терміном до 26 березня 2015 року. (т.1, а.с.4) В рамках даного договору сторони домовились, що кредитні кошти надаються на умовах забезпечення, цільового використання, строковості, повернення та плати за користування.\~\~ \~Так, як вбачається зі змісту п. 2.3 Кредитного договору, сторони укладаючи даний договір погодили обов'язки позичальника, зокрема було визначено, що позичальник зобов'язався використати оримані кредитні кошти і забезпечити повернення одержаних кредитів та сплату нарахованих відсотків відповідно до умов кредитних договорів, укладених в рамках цієї угоди. За порушення строків повернення кредитів, сплати відсотків за користування кредитними коштами, встановлених згідно умов кредитних договорів, використання кредитних коштів не за цільовим призначенням, сплачувати кредитору, додатково до встановленої відсоткової ставки за кредит, штрафні санкції, передбачені п. 4 даної угоди. (т.1, а.с.5) Відповідно до п. 4 Кредитного договору, за порушення прийнятих на себе зобовязань стосовно повернення кредитних коштів, сплати процентів за користування кредитними коштами, у визначені цим договором строки, Позичальник зобовязаний сплатити банку пеню від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла на час виникнення заборгованості, на кожен день прострочення. Зазначена заборгованості за кожен день прострочення. Зазначена пеня сплачується додатково до прострочених сум, що підлягають сплаті згідно цього Договору (а.с.7) За нецільове використання кредитних коштів позичальник сплачує кредитору штраф у розмірі 25% від суми нецільового використання. Відповідно до п. 2 ч. 1 кредитного договору банк надає позичальнику кредит, а позичальник приймає його на наступних умовах. Розмір кредиту (валюта кредиту)\~500000 доларів США. Розмір траншів (кількість траншів): 1-ший транш\~200000 доларів США, 2-ий транш\~200000 доларів США, 3-ій траш\~100000 доларів США. Цільове використання кредиту: 1-ший транш\~на споживчі цілі, 2-гий транш\~на споживчі цілі, 3-ій транш\~на споживчі цілі. (т. 1, а.с.4) Як вбачається з розрахунку вимог банку у звязку з неповерненням [PERSON] кредитної заборгованості у нього виникла заборгованість у сумі 40979, 64 дол. США, з яких 27323,37 дол. США заборгованість за тілом кредиту, 13656,27 заборгованість по відсоткам, а також пеня в розмірі 1416331,22 грн. (т.4, а.с.100) По справі призначалась судово-економічна експертиза по матеріалах цивільної справи №718/725/15-ц. Відповідно до висновку №3485 судово-економічної експертизи від 31.07.2017 року, дослідженням поданих документів встановлено, що наявний у матеріалах справи розрахунок заборгованості позичальника [PERSON] перед ПАТ «[PERSON] Аваль» від 05.05.2017 року відповідає умовам кредитного договору та розрахунковим документам щодо видачі та погашення кредиту за кредитним договором №014/05/628/1 від 27.03.2008 року. ( т.3, а.с.118-127). Згідно\~ст.526 ЦК України\~зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Статтею 530 ЦК України\~передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до\~ст.536 ЦК України\~за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти. Розмір процентів може встановлюватися договором. У відповідності до ч.1\~ст.610 ЦК України\~порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Статтею 1054\~ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. У\~статті 611 ЦК України\~зазначено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки. Відповідно до\~ст. 625 ЦК України\~боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три процентирічних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Так, відповідно до п. 3 ч. 1 кредитного договору визначено, що сторони наступним домовились, що для розрахунку процентів за користування кредитом буде використовуватись процентна ставка 13,25% річних. (т.1, а.с.4) Згідно з правовою позицією висловленою у постанові судових палат у цивільних та господарських справах Верховного суду України від 25 червня 2014 року у справі №6-25цс14 підставою застосування відповідальності, передбаченої частиною другою\~статті 625 ЦК України, є прострочення боржником виконання грошового зобов'язання. Відповідно до ч. 1 ст.533\~ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Отже, гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Разом із тим ч. 2 ст.533\~ЦК України допускає, що сторони можуть визначити в грошовому зобов'язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобов'язанням, визначається в гривні за офіційним курсом Національного банку України. Згідно з ч. 3 ст.533 ЦК України використання іноземної валюти як засобу платежу при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається лише у випадку, передбаченому законом (ч. 2ст. 192 ЦК України). Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку про те, що незалежно від валюти боргу (тобто грошової одиниці, в якій обчислена сума зобов'язання), валютою платежу, тобто засобом погашення грошового зобов'язання і фактичного його виконання є національна валюта України - гривня. Крім того, у ч. 2 ст.533\~ЦК України передбачено, що якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Зазначена правова позиція висловлена в постановах Верховного Суду України від 2 липня 2014 року № 6-79цс14, від 16 вересня 2015 року № 6-190цс15. Отже, положення чинного законодавства хоч і визначають національну валюту України як єдиний законний платіжний засіб на території України, однак не містять заборони на вираження у договорі грошових зобов'язань в іноземній валюті, визначення грошового еквівалента зобов'язання в іноземній валюті, а також на здійснення перерахунку грошового зобов'язання у випадку зміни Національним банком України курсу національної валюти України по відношенню до іноземної валюти (правова позиція Верховного Суду України, яка висловлена в постановах від 4 липня 2011 року № 3-62гс11, від 7 жовтня 2014 року № 3-133гс14). При цьому, судом установлено, що ПАТ «[PERSON] банк Аваль» має банківську ліцензію та письмовий дозвіл на здійснення грошових операцій в іноземній валюті, в тому числі надання кредитів в іноземній валюті, а саме ліцензію № 10 від 11 жовтня 2006 року та дозвіл № 10-4 від 11 жовтня 2006 року. Крім того, як вбачається із наданого банком розрахунку суми заборгованості, в грошовому зобов'язанні [PERSON] визначено еквівалент в іноземній валюті, а саме в доларах США та гривневому еквіваленті, у зв'язку з чим \~до цих правовідносин підлягає застосуванню норма ч. 2ст. 533 ЦК України. \~ Ч. 3\~ст. 1056-1 ЦК України\~визначено, що фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною. Згідно ч. 4\~ст. 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність»\~банкам забороняється в односторонньому порядку змінювати умови укладених з клієнтами договорів, зокрема, збільшувати розмір процентної ставки за кредитними договорами або зменшувати її розмір за договорами банківського вкладу (крім вкладу на вимогу), за винятком випадків, встановлених законом. \~Разом з тим,\~Законом України « Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо заборони банкам змінювати умови договору банківського вкладу та кредитного договору в односторонньому порядку» від 12.12.2008 року\~ЦК України\~було доповнено ст. 1056-1, відповідно до умов якої умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною, разом з тим, на момент укладення спірного кредитного договору вказана норма права не існувала, а тому умови договору щодо зміни відсоткової ставки на момент його укладення не суперечили чинному на той момент законодавству. При цьому, як убачається з матеріалів справи, зокрема з наданого банком розрахунку, проценти за користування кредитом позивачу нараховувалися в розмірі, погодженому умовами договору, а саме 13,25% річних й відповідно будь-яких додаткових угод, якими б банк змінив розмір процентної ставки в односторонньому порядку в матеріалах справи відсутні. З огляду на вищезазначене, суд вважає, що з [PERSON] на користь позивача належить стягнути борг за кредитним договором в розмірі 40979, 64 дол. США, а також пеню в розмірі 1416331,22 грн. Крім того, згідно з ч.1\~ст.141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Встановлено, що ПАТ «[PERSON] Аваль» сплатив судовий збір в розмірі 13656,27 гривень. З огляду на це суд вважає, що з [PERSON] на користь позивача належить стягнути витрати на оплату судового збору в розмірі 13656,27 гривень. На підставі ст.ст.2,\~15,\~526,\~530,\~536,\~546,\~549,\~551, 611,\~612,\~625,\~1050,\~1054 ЦК України,

Outcome: approved