Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-27 00:00:00

Прокурор Жовтневого району м. Дніпропетровська звернувся до суду з вищезазначеним позовом в інтересах держави в особі Дніпропетровської міської ради. В обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що проведеною прокуратурою Дніпропетровської області перевіркою встановлено, що ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 24 липня 2013 року затверджено мирову угоду від 18 липня 2013 року у справі про банкрутство комунального підприємства «Спеціалізована ремонтно-будівельна дільниця» Дніпропетровської міської ради, укладену між вказаним підприємством, ПП «Інфоспектр» та ТОВ «Солярис», провадження у справі припинено. Відповідно до мирової угоди боржник зобов'язався задовольнити включені до реєстру вимоги кредитора ТОВ «Солярис» на загальну суму 66 118 432, 83 грн. шляхом передачі як відступного у власність об'єктів нерухомого майна, включених до ліквідаційної маси, що розташовані за адресою: [ADDRESS], оціночною вартістю 120 300 грн. Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 19 вересня 2013 року вказану мирову угоду визнано недійсною. За результатами розгляду апеляційної скарги заступника прокурора Дніпропетровської області припинено провадження у справі про банкрутство КП «Спеціалізована ремонтно-будівельна дільниця» Дніпропетровської міської ради. Нерухоме майно за адресою: [ADDRESS], приміщення № 1 до затвердження мирової угоди належало до комунальної власності міста та з 24 жовтня 2012 року перебувало на балансі КП «Спеціалізована ремонтно-будівельна дільниця» Дніпропетровської міської ради. Таким чином нежитлове приміщення № 1 за адресою: [ADDRESS] незаконно вибуло з комунальної власності міста на користь ТОВ «Солярис». 31 липня 2013 року між ПП «Доступ-Д10» та [PERSON], [PERSON] укладено договір купівлі-продажу вищевказаного майна, яке відповідно до п. 1.3 договору належить продавцю на підставі купівлі-продажу укладеного між ТОВ «Солярис» та ПП «Доступ-Д10». Згідно інформаційної довідки Державного реєстру речових прав на нерухоме майно власником вищевказаного майна є [PERSON] та [PERSON] Таким чином нежитлове приміщення № 1 по [ADDRESS] незаконно вибули з комунальної власності Дніпропетровської міської ради. Тому позивач просить суд визнати право комунальної власності територіальної громади м. Дніпропетровська в особі Дніпропетровської міської ради на нежитлову будівлю літ. А-1 на першому поверсі, нежитлове приміщення № 1, що розташоване за адресою: [ADDRESS]. Витребувати від відповідачів вказану нежитлову будівлю. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі по підставам вказаним в позовній заяві. Прокурор прокуратури Жовтневого району м. Дніпропетровська в судовому засіданні наполягав на задоволенні позовних вимог. Відповідачі [PERSON], [PERSON] та представник третьої особи ТОВ «Солярис» в судове засідання не з'явилися, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, про причини неявки суд не повідомили. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідачів та третьої особи і постановити заочне рішення суду за правилами ст. 169, ч. 1 ст. 224 ЦПК України. Вислухавши представника позивача та прокурора прокуратури Жовтневого району м. Дніпропетровська, дослідивши докази по справі, суд дійшов до висновку, що заявлені вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Відповідно до ст. 1 ЗУ «Про місцеве самоврядування в Україні» територіальна громада - жителі, об'єднані постійним проживанням у межах села, селища, міста, що є самостійними адміністративно-територіальними одиницями, або добровільне об'єднання жителів кількох сіл, що мають єдиний адміністративний центр. Відповідно до ч 1. ст. 6 ЗУ «Про місцеве самоврядування в Україні» первинним суб'єктом місцевого самоврядування, основним носієм його функцій і повноважень є територіальна громада села, селища, міста. Частиною 3 ст. 16 ЗУ «Про місцеве самоврядування в Україні» встановлено, що матеріальною і фінансовою основою місцевого самоврядування є рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, земля, природні ресурси, що є у комунальній власності територіальних громад сіл, селищ, міст, районів у містах, а також об'єкти їхньої спільної власності, що перебувають в управлінні районних і обласних рад. Згідно з частиною 1 ст. 60 ЗУ «Про місцеве самоврядування в Україні» територіальним громадам сіл, селищ, міст, районів у містах належить право комунальної власності на рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, землю, природні ресурси, підприємства, установи та організації, в тому числі банки, страхові товариства, а також пенсійні фонди, частку в майні підприємств, житловий фонд, нежитлові приміщення, заклади культури, освіти, спорту, охорони здоров'я, науки, соціального обслуговування та інше майно і майнові права, рухомі та нерухомі об'єкти, визначені відповідно до закону як об'єкти права комунальної власності, а також кошти, отримані від їх відчуження. Відповідно до Статуту територіальної громади м. Дніпропетровська територіальна громада - є первинним суб'єктом місцевого самоврядування, основним носієм його функцій та повноважень, які здійснюються нею як безпосередньо, так і через органи місцевого самоврядування. Міська рада представляє територіальну громаду та здійснює від її імені та в її інтересах функції та повноваження місцевого самоврядування. Як встановлено в судовому засіданні, рішенням виконкому Дніпропетровської міської ради № 1262 від 24 жовтня 2012 року приміщення №1 по пр. Карла Маркса, 27 було вирішено передати з балансу КП «Бюро обліку майнових прав та діяльності з нерухомістю» Дніпропетровської міської ради на баланс КП «Спеціалізована ремонтно-будівельна дільниця» Дніпропетровської міської ради /а.с.96-99/. 09 листопада 2012 року були складені акти приймання-передачі та авізо, чим засвідчено бухгалтерську операцію по передачі з балансу на баланс нерухомого майна, а відтак і його передачу у володіння КП «Спеціалізована ремонтно-будівельна дільниця» Дніпропетровської міської ради /а.с.100-101/. Постановою господарського суду Дніпропетровської області від 16 квітня 2013 року КП «Спеціалізована ремонтно-будівельна дільниця» Дніпропетровської міської ради визнано банкрутом, відкрито ліквідаційну процедуру та ліквідатором призначено арбітражного керуючого Саричеву Н.В. Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 24 липня 2013 року затверджено мирову угоду від 18 липня 2013 року по справі № 38/5005/11447/2012 про банкрутство КП «Спеціалізована ремонтно-будівельна дільниця» Дніпропетровської міської ради за заявою ПП «Інфоспектр». Провадження у справі про банкрутство КП «Спеціалізована ремонтно-будівельна дільниця» Дніпропетровської міської ради припинено /а.с.22-58/. Відповідно до п. 3.1.9 мирової угоди боржник зобов'язався задовольнити включені до реєстру вимоги кредитора ТОВ «Солярис» на загальну суму 66 118 432, 83 грн. шляхом передачі як відступного у власність об'єктів нерухомого майна, включених до ліквідаційної маси, зокрема нежитлове приміщення № 1, що розташоване за адресою: [ADDRESS], оціночною вартістю 120 300 грн. 29 липня 2013 року між ТОВ «Солярис» та ПП «Доступ-Д10» укладено договір купівлі-продажу нерухомого майна, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], приміщення 1, яке належить продавцю на підставі ухвали Господарського суду Дніпропетровської області від 24 липня 2013 року /а.с.9/. В подальшому 31 липня 2013 року між ПП «Доступ-Д10» та [PERSON], [PERSON] укладено договір купівлі-продажу спірного нежитлового приміщення /а.с.8/. Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 19 вересня 2013 року визнано недійсною мирову угоду, укладену 18 липня 2013 року між боржником на кредиторами та затверджену ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 24 липня 2013 року по справі про банкрутство КП «Спеціалізована ремонтно-будівельна дільниця» Дніпропетровської міської ради. Поновлено провадження у справі про банкрутство вказаного комунального підприємства /а.с.59-64/ Постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 23 жовтня 2013 року провадження у справі № 38/5005/11447/2012 про банкрутство КП «Спеціалізована ремонтно-будівельна дільниця» Дніпропетровської міської ради припинено /а.с.65-72/. Нежитлове приміщення [ADDRESS] до затвердження мирової угоди належало до комунальної власності міста та з 24 жовтня 2012 року перебувало на балансі КП «Спеціалізована ремонтно-будівельна дільниця» Дніпропетровської міської ради. На момент вибуття майна з комунальної власності право комунальної власності на нерухоме майно було зареєстроване належним чином за територіальною громадою м. Дніпропетровська в особі Дніпропетровської міської ради /а.с.104/, а КП «Спеціалізована ремонтно-будівельна дільниця» Дніпропетровської міської ради було лише правонабувачем на праві господарського відання /а.с.102/. Відповідно до ст. 136 Господарського кодексу України правом господарського відання є речове право суб'єкта підприємництва, який володіє, користується і розпоряджається майном, закріпленим за ним власником (уповноваженим ним органом), з обмеженням правомочності розпорядження щодо окремих видів майна за згодою власника у випадках, передбачених цим Кодексом та іншими законами. Відповідно до ч. 2 ст. 78 Господарського кодексу України органи, до сфери управління якого входить комунальне унітарне підприємство, є представником власника - відповідної територіальної громади і виконує його функції у межах, визначених цим кодексом та іншими законодавчими актами. Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним, і ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні . Згідно зі ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майн від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Статтею 330 ЦК встановлено, що якщо майно відчужене особою яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до ст. 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього. Відповідно до ч. 1. ст. 388 ЦК України якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Пунктом 30 ст. 26 ЗУ «Про місцеве самоврядування в Україні» встановлено, що виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються питання прийняття рішень відчуження відповідно до закону комунального майна. Рішення щодо відчуження спірного нежитлового приміщення на користь ТОВ «Солярис» не приймалось на засіданні міської ради. Таким чином, у разі придбання майна у особи, яка не мала права його відчужувати, наслідком угоди, укладеної з такими порушеннями, є не двостороння реституція, а повернення майна з чужого незаконного володіння (віндикація). Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Враховуючи викладене вказані об'єкти нерухомого майна незаконно вибули з комунальної власності Дніпропетровської міської ради, та вказане майно повинно бути витребувано з чужого володіння та право власності за ним повинно бути визнано за територіальною громадою м. Дніпропетровська в особі Дніпропетровської міської ради. З урахуванням викладеного, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги визнання право комунальної власності територіальної громади м. Дніпропетровська в особі Дніпропетровської міської ради на нежитлову будівлю літ. А-1 на першому поверсі, нежитлове приміщення № 1, що розташоване за адресою: [ADDRESS] та витребування від відповідачів вказаної нежитлової будівлі підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved