Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-20 00:00:00

Прокурор Старосинявського району Хмельницької області звернувся до суду з позовом в інтересах держави до [PERSON] районної державної адміністрації, [PERSON], треті особи, які не заявляють самостійних вимог [PERSON] селищна рада про визнання незаконними та скасування розпоряджень, визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку та повернення земельної ділянки. В обґрунтування вимог посилається на те, що вивченням інформації, отриманої 10.06.2015 року із відділу Держземагенства у [PERSON] районі встановлено, що [PERSON] отримав земельну ділянку із земель резервного фонду [PERSON] селищної ради. Так, розпорядженням [PERSON] районної адміністрації від 24.12.2010 року №405/2010-р надано дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, що розташована за межами населеного пункту смт.Стара Синява та перебуває у державній власності. 05.03.2012 року видано розпорядження [PERSON] райдержадміністрації №69/2012-р «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок та передачу їх у власність для ведення особистого селянського господарства за межами населених пунктів [PERSON] селищної ради», яким затверджено проект землеустрою щодо відведення [PERSON] земельної ділянки площею 1,1 га. для ведення особистого селянського господарства, що розташована на території [PERSON] сеищної ради за межами населених пунктів та передано у власність. На підставі вказаного розпорядження [PERSON] видано державний акт на право власності на вказану земельну ділянку серії ЯМ №651409 від 27.09.2012 року, який зареєстровано в книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування, договорів оренди землі за №682440001001311. Прокурор в позовній заяві зазначає, що передача зазначеної земельної ділянки у власність [PERSON] відбулася з порушенням вимог\~Земельного кодексу України\~та\~Указу Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям», оскільки згідно інформації відділу Держземагенства у [PERSON] районі земельна ділянка, яку отримав [PERSON] належить до державної власності та відноситься до земель резервного фонду, а земельним законодавством встановлено, що за рахунок земель резервного фонду виділяються земельні ділянки виключному переліку осіб, а саме громадянам, зайнятим у соціальній сфері на селі, іншим особам, яких приймають у члени сільськогосподарських підприємств, або які переселяються у сільську місцевість для постійного проживання. Однак, [PERSON] не був зайнятим у соціальній сфері на території Старосинявського району та не проживає на території [PERSON] селищної ради, а крім того, на території селищної ради проживають громадяни, які мають право на отримання земельних ділянок з резервного фонду, та які ще не отримували земельні ділянкиу власність.\~Тому вказані розпорядження відповідача на думку прокурора слід визнати незаконними та скасувати в частині надання права [PERSON] на розроблення проекту землеустрою, затвердження проекту та передачу йому у власність земельної ділянки. Зважаючи на те, що відповідачем спірний державний акт на право власності на земельну ділянку зареєстровано у встановленому законом порядку, відновити становище, яке існувало до порушення можливо лише шляхом визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку, скасування запису в книзі записів про державну реєстрацію державних актів на право власності на земельну ділянку та право постійного користування земельною ділянкою, договорів оренди землі та повернення земельної ділянки на користь держави, а тому звернувся в суд з даним позовом. Протокольною ухвалою суду від 07.12.2015 року до участі в справі як третю особу залучено відділ Держгеокадастру у [PERSON] районі. У судовому засіданні прокурор Блажієвський О.В. позовні вимоги підтримав та просив позов задовольнити повністю, посилаючись на те, що оспорювані розпорядження РДА є незаконними, оскільки суперечать вимогам ст.25 Земельного кодексу України\~та п.7\~Указу Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям». Представник відповідача [PERSON] РДА у судове засідання не зявився, надав суду письмові заперечення з прохання справу розглядати у його відсутності. Згідно заперечень просив відмовити у задоволенні позову, посилаючись на те, відповідач має право у відповідності до ст.121 Земельного кодексу України\~ на безоплатну передачу земельної ділянки у власність не більше 2,0 га. Також, зазначив, що п. 7\~Указу Президента України від 8 серпня 1995 року № 720/95, на який посилається прокурор, суперечить нормам, ст. ст.\~116,\~121 Земельного кодексу України, не встановлює заборони отримувати громадянам земельних ділянок у власність на території адміністративно-територіальної одиниці, де вони не зареєстровані. Крім того, просив до вказаних правовідносин застосувати строк позовної давності. Представник відповідача [PERSON] [PERSON] у судовому засіданні позов не визнав, посилаючись на те, що відповідач відповідно до вимог чинного законодавства, як громадянин України, на підставі ст.118 ЗК України звернувся до [PERSON] РДА з відповідним клопотанням, на підставі якого РДА, діючи в межах своїх повноважень надала дозвіл на розробку та затвердила проект землеустрою щодо відведення йому у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства площею 1,1 га. Посилання на те, що відповідач не мав права на отримання у власність земельної ділянки, оскільки вона належить до резервного фонду, вважає безпідставними, оскільки суду не надано доказів, що ця земельна ділянка була земельною ділянкою державних чи комунальних підприємств та належить до земель резервного фонду, а крім цього на час подання ним клопотання про виділення землі (2010 рік) жодного іншого клопотання від працівників соціальної сфери чи членів КСП не було, тому права інших громадян не були порушені. Також просив застосувати строк позовної давності при вирішенні даного спору. Представник [PERSON] селищної ради в судове засіданні не зявився, попередньо надавши заяву про розгляд справи у його відсутності. Представник третьої особи відділ Держгеокадастру у [PERSON] районі у судовому засіданні заперечував відносно задоволення позову, посилаючись на те, що розпорядження Саросинявської РДА щодо передачі [PERSON] земельної ділянки приймалися у відповідності до чинного законодавства та в межах своїх повноважень. Також пояснив, що земельна ділянка, яка була передана [PERSON] належала до резервного фонду земель, що був створений при передачі землі у колективну власність ВАСТ «Насінник», однак згідно п.7 Указу Президента України від 08.08.1995 року визначено, що відповідне коло осіб має переважне, а не виключне право на отримання земельної ділянки, як стверджує позивач. Судом встановлено наступні обставини. Так, розпорядженням [PERSON] районної державної адміністрації від 24.12.2010 року №405/2010-р на підставі заяви [PERSON] останньому надано дозвіл на виготовлення проекту із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства площею 1,1 га із земель державної власності за межами населеного пункту [PERSON] селищної ради Старосинявського району Хмельницької області. В подальшому, розпорядженням [PERSON] районної адміністрації від 05.03.2012 року № 69/2012-р «Про затвердження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок» відповідачу [PERSON] затверджено проект із землеустрою та передано у власність земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства площею 1,1 га за межами населених пунктів на території [PERSON] селищної ради Старосинявського району Хмельницької області. На підставі вищевказаного розпорядження [PERSON] районної державної адміністрації від 05.03.2012 року № 69/2012-р відповідачу [PERSON] видано державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯМ №651409 від 27.09.2012 року на земельну ділянку площею 1,1 га з цільовим призначенням\~для ведення особистого селянського господарства, який зареєстровано в книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування, договорів оренди землі за №682440001001311. Згідно листа відділу Держземагенства у [PERSON] районі від 09 червня 2015 року № 20-2218-0.6-702/2-15 надана інформація про осіб, які отримали земельні ділянки із земель резерву на території Старосинявського району для ведення особистого селянського господарства та які не проживають на території району, зокрема [PERSON], державний акт серії ЯМ №651409. Згідно листа [PERSON] селищної ради Старосинявського району від 10 червня 2015 року № 402 відповідач [PERSON] на території селищної ради не проживає. [PERSON] селищна рада не володіє даними про те, скільки громадян потребують земельних ділянок із резервного фонду. Згідно ч. ч. 1, 2 ст.78 Земельного кодексу України\~право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них. Відповідно до ч. 1ст.33 Земельного кодексу України, громадяни України можуть мати на праві власності та орендувати земельні ділянки для ведення особистого селянського господарства. Частиною 1 ст.116 Земельного кодексу України передбачено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. В силу п. 12 розділуХ\~Перехідних положень Земельного кодексу України, до розмежування земель державної та комунальної власності повноваження щодо розпорядження землями (крім земель, переданих у приватну власність, та земель, зазначених в абзаці третьому цього пункту) в межах населених пунктів здійснюють відповідні сільські, селищні, міські ради, а за межами населених пунктів-відповідні органи виконавчої влади. У відповідності до\~статті 5 Земельного кодексу України\~в редакції від 18 грудня 1990 року сільські і селищні ради народних депутатів створюють на своїй території резервний фонд земель за погодженням місце розташування з землекористувачем у розмірі до 15 процентів площі усіх сільськогосподарських угідь, включаючи угіддя в межах відповідних населених пунктів. Резервний фонд земель перебуває у державній власності і призначається для подальшого перерозподілу та використання за цільовим призначенням. Так, представник відділу Держгеокадастру у [PERSON] районі [PERSON] у судовому засіданні повідомив, що [PERSON] була передана земельна ділянка площею 1,1 га для ведення особистого селянського господарства із земель резервного фонду, який був затверджений при передачі земель у колективну власність ВАСТ «Насінник». Судом встановлено, що згідно рішення [PERSON] районної ради № 12 від 14 грудня 2001 року вирішено передати у колективну власність ВАСТ «Насінник» земельні ділянки площею 2828,5 га., затверджено 363,9 га земель резервного фонду для подальшого використання за цільовим призначенням, визначити землі запасу 301,7 га., видати держакт на право колективної власності на землю ВАСТ «Насінник». Згідно з витягом із протоколу №2 зборів акціонерів ВАСТ «Насінник» від 05.12.2001 року зборами ВАСТ «Насінник» за результатами розгляду питання №3 погоджено розміщення земель резервного фонду згідно планового матеріалу, який прикладається. Таким чином, станом на час передачі землі колективну власність ВАСТ «Насінник» згідно рішення [PERSON] районної ради № 12 від 14 грудня 2001 року було створено резервний фонд, який призначався для подальшого перерозподілу та використання за цільовим призначенням. Відповідно до п. 7\~Указу Президента України від 8 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям»\~встановлено, що створюваний під час передачі земель у колективну власність резервний фонд використовується для передачі у приватну власність або надання у користування земельних ділянок переважно громадянам, зайнятим у соціальній сфері на селі, а також іншим особам, яких приймають у члени сільськогосподарських підприємств або які переселяються у сільську місцевість для постійного проживання. Реалізація особами права на отримання у власність (користування) земельної ділянки здійснюється ними добровільно, а саме: за їх клопотанням. З матеріалів справи вбачається, що відповідачу [PERSON] було надану земельну ділянку з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства площею 1,1 га. Даних та належних доказів щодо розташування земельної ділянки, яка була передана [PERSON] на землях резервного фонду судом не здобуто, жодних планово-картографічних матеріалів, які б підтверджували дану обставину суду не було надано. Згідно плану меж земель, які передані у колективну власність, що доданий до державного акту на право колективної власності на землю від 14.12.2001 року, розташування земель резервного фонду не визначено, а в силу вимог до ч.4\~ст. 60 ЦПК України\~доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Окрім цього, прокурором не будо суду надано жодних доказів про осіб, які б мали на час звернення відповідча з клопотанням чи мають на даний час переважне право на отримання у власність земельних ділянок із резервного фонду на території [PERSON] селищної ради та права яких були порушені внаслідок отримання відповідачем у власність земельної ділянки. Так, у листі [PERSON] селищної ради від 10 червня 2015 року № 402 зазначено, що [PERSON] селищна рада не володіє даними про те, скільки громадян потребують земельних ділянок із резервного фонду, а інші докази не надавались, тому суду не було доведено, що виділенням земельної ділянки відповідачу були порушені будь-які права інших осіб. Як вбачається із листа відділу Держгеокадастру у [PERSON] районі від 21 жовтня 2015 року згідно звітності 6-зем станом на 01.10.2015 року на території [PERSON] селищної ради залишається вільними 118,8111 га. земель резервного фонду, не наданих в постійне користування, згідно даних форми 6-ЗЕМ (землі резервного фонду, не надані у постійне користування). При цьому, норми ст.25\~ЗК України\~стосується приватизації земель державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, тоді як прокурором не надано будь-яких доказів того, що ВАСТ «Насінник», яке в свій час функціонувало на території [PERSON] селищної ради, було державними або комунальними сільгосппідприємством, та відповідно, мав місце процес їх приватизації, під час якого було створено резервний фонд. У відповідності до вимог ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. В силу вимог ст. 11 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненнями фізичних та юридичних осіб, поданих відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Враховуючи вищенаведенні вимоги закону та встановлені обставини справи, дослідивши надані сторонами докази, оцінивши їх належність, допустимість та достовірність, суд прийшов до висновку, що відсутні матеріально-правові підстави для визнання незаконними та скасування розпоряджень [PERSON] районної адміністрації від 05.03.2012 року № 69/2012-р та від 05.03.2012 року № 69/2012-р, оскільки останні ґрунтуються на вимогах закону, всупереч вимогам\~ст. 60 ЦПК України, доказів про те, що вони суперечать актам цивільного законодавства і порушують цивільні права або інтереси інших осіб суду не надано, а тому відсутні підстави для задоволення позовних вимог. Крім цього, заява представника [PERSON] та заперечення представника РДА проти позову, згідно якого вони просять суд про застосування строків позовної давності при вирішенні даного спору, на думку суду є обґрунтованою та є підставою для відмови у позові, однак в даному випадку у задоволенні позовних вимог слід відмовити за їх недоведеністю. Посилання прокурора про те, що йому стало відомо про дані порушення земельного законодавства лише після отримання розпоряджень 10.06.2015 року та ознайомлення з документами, на підставі яких їх видано, а тому з цих причин строки звернення до суду позивачем не порушено є необґрунтованим, оскільки прокуратурою району з 2012 року здійснювалися перевірки щодо дотримання вимог земельного законодавства, про що свідчать запити до райдержадміністрації з метою отримання інформації для перевірки додержання вимог земельного законодавства, які направлялись прокуратурою району у березні та травні 2012 року, тому вказані порушення могли бути виявлені у межах строку позовної давності. На позови прокуратури, які предявляються від імені держави і направлені на захист права державної власності, порушеного незаконними правовими актами органу державної влади поширюється положення статті 257 ЦК України щодо загальної позовної давності, і на підставі частини першої статті 261 цього Кодексу перебіг позовної давності починається від дня, коли держава в особі її органів як субєктів владних повноважень довідалася або могла довідатися про порушення прав і законних інтересів. (постанова ВСУ № 6-68 цс15 від 16.09.2015 року). На підставі наведеного,

Outcome: dismissed