Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-18 00:00:00

Представник ТОВ «Керуюча компанія «Мрія» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості з оплати спожитих послуг з управління багатоквартирним будинком [ADDRESS] за період з 01 листопада 2017 року по 31 жовтня 2020 року в розмірі 14439,60 гривень. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 06 вересня 2017 року між співвласниками багатоквартирного будинку, розташованого за адресою [ADDRESS] («Замовник») та ТОВ «Керуюча компанія «Мрія» («Управитель») було укладено договір № К-659 про надання послуг з управління багатоквартирним будинком. Даний договір було укладено на виконання Рішення Запорізької міської ради від 01.09.2017 року № 520 «Про призначення управителів багатоквартирних будинків міста Запоріжжя», яким ТОВ «Керуюча компанія «Мрія» призначено управителем багатоквартирних будинків у м. Запоріжжя за об`єктом конкурсу (група будинків) № [NUMBER] . У відповідності до п.7 Рішення, інформацію про Управителя (ТОВ «Керуюча компанія «Мрія») було доведено до відома співвласників будинку шляхом розміщення на офіційному веб-сайті Запорізької міської ради та на інформаційному стенді будинку (інформація про повне найменування управителя, контактні телефони, номер та дату укладення договору, ціну послуги). Відповідно до даних Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Відповідач є власником квартири [ADDRESS] . Згідно Витягу, загальна площа Об`єкту нерухомості - квартири [ADDRESS] становить 76,4 кв.м. Таким чином, розмір оплати за послуги з управління багатоквартирним будинком, яку відповідач зобов`язаний сплачувати на користь Управителя (ТОВ «Керуюча компанія «Мрія»), становить 401,10 гривень щомісячно (площа об`єкту нерухомості X розмір встановленого тарифу = 76,4 кв.м. X 5,25 грн. = 401,10 гривень). Представник позивача надав суду заяву про розгляд справи без його участі, проти заочного розгляду справи не заперечує. Представник відповідача надав суду заяву про розгляд справи без його участі та участі відповідача, проти позову заперечував в повному обсязі з підстав зазначених у відзиву. Сторони не звертались до суду з клопотання про розгляд справи в загальному позовному провадженні. Дослідивши матеріали справи, докази, надані в обґрунтування позову, суд дійшов наступних висновків. Статтею\~ 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~1950 року (далі - Конвенція) визнається право людини на доступ до правосуддя, а відповідно до статті 13 Конвенції (право на ефективний засіб юридичного захисту), кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. При цьому як ефективний спосіб слід розуміти такий, що приводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам. Відповідно до\~ст. 55 Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Згідно зі\~ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. За приписами ч.1 ст.\~13\~ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У статті 11 ЦПК України передбачено, що суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо. Відповідно до ч. 1 п. 1 ч. 2 ст. 76 , ч. 1, 2 ст. 77, ч. 1 ст. 95 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються зокрема письмовими, речовими і електронними доказами. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Частиною 1,3 ст. 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу, який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу. Звертаючись до суду ТОВ «Керуюча компанія «Мрія» посилається на те, що підприємство надає послуги з управління багатоквартирним будинком за адресою [ADDRESS] та здійснює надання послуг з утримання зазначеного будинку та об`єктів благоустрою, що розташовані на прибудинкових територіях для забезпечення їх сталого функціонування відповідно до цільового призначення, збереження їх споживчих властивостей та організації забезпечення потреби власників. Відповідно до даних Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] . Згідно Витягу, загальна площа Об`єкту нерухомості - квартири [ADDRESS] становить 76,4 кв.м. на підставі договору купівлі-продажу, 1571, від 15.03.2008 посвідченого приватним нотаріусом Пянтковською О.Г. (а.с.8). З таким твердженням погодитися неможливо, оскільки з вищевказаного Витягу неможливо однозначно ідентифікувати власника квартири, оскільки не зазначено ані дати народження, ані ідентифікаційного номеру, лише прізвище, ім`я та по-батькові. Натомість, представником відповідача надано відзив на позовну заяву до якого додано Інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, з якої вбачається що у фізичної особи РНОКПП [NUMBER] який належить [PERSON] , відсутнє речове право на нерухоме майно. Відповідно до положень\~ст.322 ЦК України, власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно\~ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»\~учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник. Виробник послуг може бути їх виконавцем. Особливими учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є балансоутримувач та управитель, які залежно від цивільно-правових угод можуть бути споживачем, виконавцем або виробником. За п.5 ч.3\~ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»\~споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Згідно з ч. 1 ст. 32\~Закону України «Про житлово-комунальні послуги»\~плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Статтею 162 Житлового кодексу України\~передбачено, що власник зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату і плату за комунальні послуги. Вимоги позивача про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги з відповідача не підлягають задоволенню, оскільки позивачем не надані докази на підтвердження заявлених позовних вимог, а саме відсутні відомості, що відповідач є власником, наймачем даної квартири, споживачем відповідних послуг, а також відсутній договір на надання цих послуг. Підставою для нарахування оплати за житлово-комунальні послуги та виникнення у відповідача зобов`язань по їх оплаті виникають з факту фактичного надання таких послуг і їх споживання. Однак докази на підтвердження даних обставин в матеріалах справи не містяться. Також суд зауважує, що позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за період з 01 листопада 2017 року по 31 жовтня 2020 року, хоча як вбачається з Витягу Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, який додано саме позивачем, [PERSON] , РНОКПП не вказано, стала власником квартири 22.04.2008 року з моменту державної реєстрації права власності. Згідно ч. 1\~ст. 81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Тобто, закон покладає обов`язок доказування на сторони у справі. Як передбачено\~ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Враховуючи викладене, беручи до уваги, що позивач не довів належними доказами наявність такої заборгованості у відповідача та наявності у позивача права вимоги, суд не вбачає законних підстав для задоволення позову в зв`язку з недоведеністю позовних вимог. Питання щодо судових витрат суд вирішує на підставі положень\~ст.141 ЦПК України\~і в зв`язку з відмовою у задоволенні позову, судові витрати не підлягають стягненню з відповідача.

Outcome: dismissed