Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-22 00:00:00

Прокурор прокуратури Київського району м. Одеси звернувся до суду з вказаним позовом у інтересах [PERSON], та просив суд визнати договір іпотеки від 21 липня 2015 і року, укладений між [PERSON] та ЗАТ «ОТП Банк», посвідчений приватним нотаріусом ОМНО [PERSON] недійсним, та визначити порядок виконання рішення, відповідно до якого воно є підставою для зняття приватним нотаріусом ОМНО [PERSON] заборони на квартиру , розташовану за адресою: [ADDRESS], та внесення відповідного запису до Державного реєстру прав про державну реєстрацію припинення обтяження зазначеного нерухомого майна. В обґрунтування вказаних вимог позивач вказував на рішення Київського районного суду м. Одеси від 19 березня 2010 року №2-2484/10 та від 26 квітня 2013 року №520/853/13-ц, якими визнано недійсним договір купівлі-продажу квартири №66 в будинку №48, корпус 3 по вул. Шишкіній в м. Одесі, укладений між [PERSON] та [PERSON] та витребувано таку квартиру від [PERSON] на користь [PERSON], шляхом перереєстрації права власності з [PERSON] на [PERSON], та зазначав про те, що при зверненні зазначеного рішення про перереєстрацію права власності на квартиру до виконання було встановлено, що [PERSON], будучи неналежним власником квартири передала її у іпотеку ЗАТ «ОТП Банк» за договором іпотеки №2466 від 21.07.2008 року, у звязку з чим на таку квартиру було накладено обтяження у вигляді заборони. З викладених обставин позивач вказував на порушення при укладенні зазначеного договору приписів законодавства та наполягав на тому, що спірний договір іпотеки має бути визнано недійсним за рішенням суду та просив суд задовольнити позов у повному обсязі. У судовому засіданні позивач заявлений позов підтримав з викладених у позові підстав, просив їх задовольнити, у задоволенні заяви ПАТ «ОТП Банк» про накладення арешту на предмет іпотеки просив відмовити з тих підстав, що положення ст.. 1057-1 ЦК України не підлягають застосуванню до правовідносин, що склались. Третя особа [PERSON] заялені вимоги підтримала. Представник ПАТ «ОТП Банк», [PERSON] проти задоволення позову заперечував з підстав законності спірного договору, представник ПАТ «ОТП Банк» зауважував про встановлений положеннями ст. 1057-1 ЦК України обовязок суду щодо накладення арешту на квартиру №66 в будинку №48, корпус 3 по вул. Шишкіній в м. Одесі у випадку визнання договору недійсним, до виконання позичальником зобов'язання повернути кредитодавцю кошти за кредитним договором. Вислухавши пояснення учасників справи та дослідивши надані суду письмові докази, суд зазначає про наступне. Згідно рішення Київського районного суду м. Одеси від 12.10.2009 року по справі №2-о-236/2009 [PERSON] , [INFO], було визнано недієздатним. 19 березня 2010 року рішенням Київського районного суду м. Одеси по справі №2-2484/10 задоволено позовні вимоги прокуратури Київського району м. Одеси в інтересах [PERSON] до [PERSON], [PERSON], за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору відділу опіки та піклування Київської районної адміністрації, [PERSON], та визнано недійсними договори купівлі продажу квартири №66 по вул. Шишкіна, 48, корпус 3, у м. Одесі, що були укладені між [PERSON] та [PERSON] 24.04.2008 року (за №1250) та між [PERSON] та [PERSON] 03.06.2008 року (за №1494) повернуто сторони у первісний стан. В подальшому Ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 27.12.2012 по справі №22ц-10008-12 апеляційну скаргу [PERSON] задоволено частково, рішення Київського районного суду м. Одеси від 19.03.2010 в частині задоволення позовних вимог заступника прокурора Київського району м. Одеси в інтересах недієздатного [PERSON] до [PERSON], [PERSON] про визнання недійсним договору купівлі-продажу від 03.06.2008, який був укладений між [PERSON] і [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу, зареєстрований в реєстрі №1494 - скасовано, в задоволенні позовних вимог прокуратури району в цій частині відмовлено, в решті рішення Київського районного суду м. Одеси від 19.03.2010 залишено без змін, тобто договір купівлі-продажу від 25.04.2008, укладений між [PERSON] і [PERSON], - недійсний за рішенням суду. Заочним рішенням Київського районного суду м. Одеси від 26.04.2013 задоволено позовні вимоги заступника прокурора Київського району м. Одеси в інтересах [PERSON] до [PERSON], за участю третьої особи [PERSON] про витребування майна з чужого незаконного володіння, вирішено витребувати від [PERSON] квартиру №66 в будинку №48 корпус 3 по вулиці Шишкіна в місті Одесі та повернути її [PERSON] При цьому судом було встановлено порядок виконання такого рішення відповідно до якого це рішення після набрання ним законної сили є підставою для проведення перереєстрації прав власності щодо зазначеної квартири. Як вбачається з наданих сторонами пояснень, та долучених до матеріалів справи довідок та витягів на теперішній час таке рішення суду не виконано, оскільки його належному виконанню перешкоджає накладене на спірну квартиру обтяження у вигляді заборони, запис про що внесено Приватним нотаріусом ОМНО [PERSON] у звязку з реєстрацією договору іпотеки, що укладено між [PERSON] та ЗАТ «ОТП Банк» 21 липня 2008 року (обтяження р.№7599748). Так, згідно інформаційної довідки з реєстру прав власності на нерухоме майно від 16.12.2013 року право власності на квартиру №66 в будинку №48 корпус 3 по вулиці Шишкіна в місті Одесі зареєстроване за [PERSON] Згідно інформаційних довідок з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна, Державного реєстру іпотек від 16.12.2013 року вбачається, що на квартиру №66 по вул. Шишкіна, 48, корпус 3 у м. Одесі накладена заборона на підставі договору іпотеки від 21.07.2008 №2466, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON] іпотекодержателем є ЗАТ «ОТП Банк». Так, вказаний правочин (договір іпотеки) є недійсним з наступних підстав. Згідно ст. 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Відповідно до ч.1 ст.203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства. Щоб правочин вважався чинним, а відповідно і правомірним, при його вчиненні мають бути дотримані умови законності змісту правочину. Зміст правочинів, відповідно до ч.1 ст.203 Цивільного кодексу України, не повинен порушувати положень як законів, так і інших нормативно-правових актів, прийнятих на основі Конституції України. Відповідно до ст.1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Відповідно до ст.575 Цивільного кодексу України іпотека є одним з видів застави. Згідно зі ст.576 Цивільного кодексу України предметом застави може бути будь-яке майно (зокрема, річ, цінні папери, майнові права), що може бути відчужене заставодавцем і на яке може бути звернене стягнення. Проте, оскільки [PERSON] не була належним власником квартири №66 в будинку №48 корпус 3 по вулиці Шишкіна в місті Одесі, договір іпотеки від 21.07.2008 №2466 між [PERSON] та ЗАТ «ОТП Банк» укладено з порушенням вимог законодавства, що відповідно до ч.1 ст. 203 та ст.215 ЦПК України є підставою для визнання правочину недійсним. Відповідно до положень ст.216 Цивільного кодексу України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. З такого враховуючи, що вказаний договір зареєстровано у Державному реєстрі іпотек (реєстраційний номер обтяження 8098476), та він став підставою для реєстрації заборони на нерухоме майно - квартиру №66 по вул. Шишкіна, 48, корп. 3 в м. Одесі (реєстраційний номер обтяження 7599748) та внесення відповідного запису до Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна, суд доходить висновку про необхідність встановлення порядку виконання рішення суду, що відповідає положенням ст. 217 ЦПК України. Так, виходячи з положень ст.17 Закону України «Про іпотеку» (за якими іпотека припиняється, зокрема, у разі: визнання іпотечного договору недійсним) положень ст.74 Закону України «Про нотаріат», за якими одержавши повідомлення про припинення іпотечного договору або договору застави, а також припинення чи розірвання договору довічного утримання, нотаріус знімає заборону відчуження жилого будинку, квартири, дачі, садового будинку, гаража, земельної ділянки, іншого нерухомого майна, положень п.5.1 порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Міністерством юстиції України від 22.02.2012 №296/5 та зареєстрованого 22.02.2012 за №282/20595, за якими нотаріус, який наклав заборону, знімає заборону відчуження майна при одержанні повідомлення, зокрема, про припинення (розірвання, визнання недійсним) договору застави (іпотеки), суд вважає за доцільне зазначити про те, що це рішення, після набрання ним законної сили є підставою для зняття приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON] заборони на квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] (р.№ обтяження у Єдиному реєстрі заборон відчуження обєктів нерухомого майна 7599748) та внесення запису до державного реєстру прав про державну реєстрацію припинення обтяження нерухомого майна, розташованого за адресою: . Одеса, [ADDRESS] іпотекою (реєстраційний номер обтяження в державному реєстрі іпотек 8098476). Разом з тим, щодо посилань представника ПАТ «ОТП Банк» на обовязок суду щодо накладення арешту на зазначену квартиру відповідно до приписів ч.5 ст. 1057-1, то суд зауважує про те, що такі вимоги задоволенню не підлягають виходячи з наступного: Як вбачається з іпотечного договору про визнання якого недійсним порушено питання, його укладено 27.07.2008 року, а Цивільний Кодексу України доповнено статтею 1057-1 згідно із Законом № 5405 - VI від 02.10.2012. Відповідно до положень ст. 2 ЦПК України закон який встановлює нові обов'язки, чи звужує права, належні учасникам цивільного процесу, чи обмежує їх використання, не має зворотній дії в часі, що також знаходить своє підтвердження у головному Законі України, а саме у ст. 58 Конституції України. За таких обставин передбачений ст. 1057-1 ЦК України арешт у даній справі не може бути застосований, у зв'язку з чим у задоволенні заяви ПАТ «ОТП Банк» про накладення арешту на квартиру №66 по вул. Шишкіна, 48, корп. 3 в м. Одесі слід відмовити. Виходячи з викладеного позовна заява Прокурора прокуратури Київського району м. Одеси, що діє в інтересах недієздатної особи [PERSON] підлягає задоволенню. Відповідно до положень ст. 88 ЦПК України, з відповідачів на користь держави підлягає стягненню судовий збір в рівних частинах, по 121,80 грн., з кожного. На підставі викладеного та

Outcome: approved