Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-13 00:00:00

Представник Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Брокбізнес» - Сакалюк Д. В., який діє на підставі довіреності № 32 від 09 січня 2018 року, звернувся до Нововодолазького районного суду Харківської області з позовною заявою до [PERSON] , в якій просить стягнути з останньої суму виплаченого страхового відшкодування в розмірі 111428 гривень 99 копійок та судові витрати по справі. В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначив, що 12 січня 2017 року між [PERSON] та Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Брокбізнес»був укладений договір добровільного страхування за № 006-0467985 автомобілю марки «PORSCHE CAYENNE», державний номерний знак [NUMBER] . 23 травня 2017 року о 19 годині 00 хвилин за адресою: місто Харків, вулиця Пушкінська, біля будинку № 26, [PERSON] , керуючи автомобілем марки «TOYOTA COROLLA», державний номерний знак [NUMBER] , не вибрала безпечної швидкості руху, не дотрималась безпечної дистанції та допустила зіткнення з автомобілем марки «PORSCHE CAYENNE», державний номерний знак [NUMBER] , який рухався попереду. Внаслідок дорожньо - транспортної пригоди автомобілі отримали механічні ушкодження. Вказані обставини встановлені постановою Київського районного суду міста Харкова від 13 червня 2017 року. Позивач на підставі наданих [PERSON] документів, здійснив виплату страхового відшкодування в розмірі 111428 гривень 99 копійок, що підтверджується страховим актом № 61884/1 та платіжним дорученням № 10412 від 13 червня 2017 року, що у свою чергу є підставою для стягнення з відповідача суми страхового відшкодування відповідно до приписів статті 27 Закону України «Про страхування» та статті 993 Цивільного кодексу України. Представником відповідача у справі [PERSON] - адвокатом Майбородою С. С., який діє на підставі ордеру серії ХВ № 000089 від 05 березня 2019 року та відповідно до угоди про надання правової допомоги від 05 березня 2020 року, в порядку, передбаченому статтею 178 Цивільного процесуального кодексу України, було подано до суду відзив на позовну заяву, у якому з посиланням на фактичні обставини, викладеними позивачем у позові зазначено, що у позовній заяві вказано місце події: [ADDRESS] , яке встановлено постановою Київського районного суду міста Харкова від 13 червня 2017 року. Первинні документи про настання страхового випадку свідчать, що іншим учасником дорожньо-транспортної пригоди був автомобіль «Тайота Авенсис», що не відповідає дійсності. Представник відповідача звернув увагу суду, що перелік пошкоджень, доданий до повідомлення про дорожньо-транспортної пригоди не відповідає схематичному зображенню події; при цьому, станом на момент вчинення дорожньо-транспортної пригоди 23 травня 2017 року пробіг автомобілю марки «PORSCHE CAYENNE», державний номерний знак [NUMBER] складав 31000 км, а на момент огляду 26 травня 2017 року у сервісному центрі «PORSCHE», розташованому за адресою: місто Харків, вулиця Клочківська, будинок № 95, складає 31277 км.; перелік відремонтованих вузлів та агрегатів не відповідає ступеню пошкодження автомобілю марки «PORSCHE CAYENNE»; страховий акт № 61884/1 та розрахунок страхового відшкодування містять відмінний від фактичного номер договору добровільного страхування № 006-0467985, а саме страхове відшкодування було виплачено до набрання законної сили постановою Київського районного суду міста Харкова від 13 червня 2017 року. Усі вказані невідповідності наданих позивачем документів фактичним обставинам справи, на думку сторони відповідача, є підставою для відмови у задоволенні позову. 19 травня 2019 року представником позивача - Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Брокбізнес» були надані до суду письмові пояснення на відзив представника відповідача, відповідно до яких представник позивача зазначив, що зазначені у позовній заяві розбіжності в зазначенні адреси дорожньо транспортної пригоди - місто Харків, вулиця Пушкінська, будинок № 26, а не вулиця Пушкінська, будинок № 24, є очевидними механічними помилка. В якості додатків до позову позивач надав належні докази того, де саме мала місце дорожньо-транспортна пригода. Що стосується зазначення страхувальником [PERSON] марки та моделі транспортного засобу у повідомленні про дорожньо - транспортну пригоду представник позивача звертає увагу суду на те, що, проаналізувавши повідомлення [PERSON] про дорожньо - транспортну пригоду вбачається, що частина повідомлення, яку має заповнювати страхувальник вказується на першій його сторінці, де страхувальник [PERSON] вірно зазначила марку та модель застрахованого автомобілю. На другій же сторінці, зверху зазначено, що цю частину (що стосується відомостей про власника транспортного засобу, водія транспортного засобу та пошкоджений транспортний засіб) взагалі має заповнювати другий учасник дорожньо - транспортної пригоди, а не страхувальник. В даному випадку, ця частина не є важливою для позивача як страховика. [PERSON] в цій графі вказала назву та номер автомобіля іншого учасника, а саме того, яким керувала відповідач. Відносно переліку пошкоджень транспортного засобу, зазначеного в повідомленні страхувальником, представник позивача вказує, що страхувальник у повідомленні зазначила яка саме частина транспортного засобу була пошкоджена і ці позначки співпадають з реальністю, так як пошкоджено саме задню частину автомобіля. Більш точно встановити пошкодження, це завдання страховика та відповідних спеціалістів, зокрема станції технічного обслуговування, що і було зроблено. На посилання у відзиві представника відповідача щодо розміру збитку, завданого в результаті дорожньо - транспортної пригоди, представник позивача вказав, що це питання більше до керівництва станції технічного обслуговування. Очевидним є те, що автомобіль «PORSCHE» є автомобілем преміум класу, і вартість робіт на такий автомобіль значно вища за автомобілі середнього класу. Вказане підтверджується тим, що рахунок станції технічного обслуговування в даному випадку був оплачений, на що вказують платіжні доручення про виплату страхового відшкодування, отже є всі докази понесення позивачем збитку саме в тому розмірі, що зазначений в позовній заяві. На вказане у відзиві стосовно пробігу застрахованого автомобіля і місця його огляду, представник позивача зазначає, що позивач і страхувальник мають узгодити питання де можна буде оглянути пошкоджений автомобіль. [PERSON] зазначила адресу за якою можна оглянути автомобіль, але це не дає підстави вважати, що автомобіль має стояти за цією адресою до огляду його страховиком. Умовами страхування також не передбачено такої вимоги. Що стосується форми і змісту страхового акту та розрахунку страхового відшкодування, то ці документи є внутрішніми документами страховика і їх форма встановлюється страховиком. Діюче законодавство не висуває вимоги, що вказані документи мають містити ту інформацію, про яку зазначає представник відповідача. Позивач довів факт виплати страхового відшкодування, а представник відповідача це не спростовує. Крім того, представник позивача звернув увагу, що представник відповідача у відзиві посилається на те, що виплата страхового відшкодування відбулася без постанови суду по справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, але така виплата у даному випадку можлива, оскільки, умовами договору страхування непередбачено такої вимоги, завдання страхової компанії полягає лише у з`ясуванні обставин дорожньо - транспортної пригоди та розміру збитку. В нашому випадку, страховик - позивач по справі, виконав свої обов`язки в повному обсязі, з огляду на вищевикладене просив задовольнити позовні вимоги у повному обсязі з урахуванням наданих пояснень. Ухвалою Нововодолазького районного суду Харківської області від 15 лютого 2019 року відкрито провадження у справі за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Брокбізнес» до [PERSON] про стягнення грошової суми, розгляд справи вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження. Нововодолазьким районним судом Харківської області неодноразово постановлялися ухвали, якими за клопотанням представника відповідача явку представника позивача Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Брокбізнес» у судове засідання визнавали обов`язковою для надання пояснень щодо розбіжностей у наданих до суду документах. Інших процесуальних дій (забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження тощо) у справі за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Брокбізнес» до [PERSON] про стягнення грошової суми судом не вживалось. Представник позивача - Мірзлікін Ігор Васильович, який діє на підставі довіреності № 24 від 02 січня 2019 року у судовому засіданні позовні вимоги Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Брокбізнес» підтримав в повному обсязі, надав пояснення, аналогічні викладеним у позові, відповівши на всі запитання, які мали місце під час судового розгляду справи. Окремо представник позивача звернув увагу, що цивільно - правова відповідальність водія автомобіля марки «PORSCHE CAYENNE» [PERSON] була застрахована за договором добровільного страхування (КАСКО), пункт 15.1 якого визначає, що для виплати страхового відшкодування підлягає встановленню лише причини та обставини страхового випадку, а також розмір збитку, що й було встановлено страховою компанією. Щодо наявності розбіжностей у страховому акті відносно дати заяви та номеру договору страхування, а також в акті виконаних робіт № 1025 від 04 липня 2017 року, то це є технічною помилкою. Також представник позивача наголосив, що цивільно - правова відповідальність водія автомобіля марки «TOYOTA COROLLA», державний номерний знак [NUMBER] , [PERSON] , взагалі не була застрахована у встановленому законом порядку. У подальшому у судове засідання представник Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Брокбізнес» не з`явився, скориставшись своїм правом, передбаченим частиною 3 статті 211 Цивільного процесуального кодексу України представник позивача - Мерзликін І. В. , на адресу суду надав заяву, яка була зареєстрована за вхідним № 3961/20-вх. від 08 липня 2020 року, відповідно до якого просив суд подальший розгляд справи провести за відсутності представника Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Брокбізнес», позовну заяву задовольнити в повному обсязі. Відповідач, [PERSON] , в судове засідання не з`являлась, про дату, час і місце розгляду справи була сповіщена у відповідності до приписів Цивільного процесуального кодексу України. Представник відповідача - адвокат Майборода С. С. у судовому засіданні позовні вимоги Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Брокбізнес» вважав необґрунтованими з підстав, зазначених у поданому до суду відзиві, просив суд в задоволенні позову відмовити, наголосивши на існуванні багатьох розбіжностей у наданих позивачем доказах, а саме повідомленні про подію, що має ознаки страхового відшкодування від 23 травня 2017 року щодо пошкоджень транспортного засобу; у акті виконаних робіт № 1025 від 04 липня 2017 року, наданого Приватним підприємством «Престиж Автомоторс», відносно наряду - замовлення, який має дату складання, що передує даті самій дорожньо - транспортній пригоді, а також рахунку на оплату № 716. Вважав, що вказані докази є неналежними та недопустимими у розумінні приписів статтей 77 та 78 Цивільного процесуального кодексу України. Також представник відповідача наголосив, що [PERSON] не була запрошена на здійснення огляду пошкоджень транспортного засобу «PORSCHE CAYENNE», що належить [PERSON] , а нарахована за результатом огляду й ремонту автомобіля та виплачена сума відшкодування не відповідає сумі заподіяної шкоди та є явно завищеною. У подальшому відповідач та її представник у судові засідання не з`являлись, про дату час та місце розгляду справи повідомлялись у встановленому Цивільним процесуальним законодавством України порядку. На адресу суду були надані клопотання про відкладення розгляду справи з різних причин, які на думку суду свідчать про неналежне здійснення своїх процесуальних обов`язків та зловживання процесуальними правами, направленими на затягування строків розгляду справи. З цього приводу слід зазначити, що відповідно до положень частини 1 статті 223 Цивільного процесуального кодексу України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Крім того, частиною 3 статті 211 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що особи, які беруть участь у справі, мають право заявити клопотання про розгляд справи за їх відсутності. Про наявність такого клопотання у позивача свідчить відповідна заява, що надана представником та долучена до матеріалів справи. За таких обставин, приймаючи до уваги той факт, що судом створені необхідні умови для реалізації учасниками справи своїх процесуальних прав на участь в розгляді справи у суді, підстав для визнання необхідним надання сторонам особистих пояснень не має, оскільки представник позивача та представник відповідача у судовому засіданні їх вже надали, суд вважає за можливе розглянути справу та закінчити її розгляд по суті вимог за їх відсутності. Вислухавши пояснення та доводи представника позивача, а також пояснення та доводи представника відповідача, здійснюючи правосуддя на засадах змагальності й рівності учасників судового процесу перед законом і судом, всебічно, повно та об`єктивно з`ясувавши всі обставини справи в межах заявлених вимог, перевіривши їх доказами, які були безпосередньо досліджені у судовому засіданні, проаналізувавши зміст норм матеріального та процесуального права, які врегульовують спірні правовідносини, суд виходить з наступних підстав та мотивів. Вирішуючи спірні правовідносини суд виходить з того, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина 1 статті 2 Цивільного процесуального кодексу України). Відповідно до положень частини 1 статті 4 Цивільного процесуального кодексу України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. При цьому, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках (частина 1 статті 13 Цивільного процесуального кодексу України). При цьому частиною 1 статті 77 вказаного нормативно - правового документа визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Частина 2 статті 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких згідно з пунктом 3 вказаної частини є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Аналогічні приписи передбачені частиною 3 статті 12 та частиною 1 статті 81 Цивільного процесуального кодексу України, відповідно до яких кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього кодексу. Частиною 2 статті 77 та частиною 1 статті 82 Цивільного процесуального кодексу України встановлено, що предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Так, у ході розгляду справи в межах заявлених вимог та зазначених і доведених обставин, судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини, що мають значення для вирішення справи за суттю. [PERSON] є власником автомобілю марки «PORSCHE CAYENNE», державний номерний знак [NUMBER] , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] , виданого 05 грудня 2013 року. 12 січня 2017 року між [PERSON] та Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Брокбізнес»був укладений договір добровільного страхування наземного транспорту № 006-0467985/01НТ, предметом страхування у вказаній угоді був автомобіль марки/моделі «PORSCHE CAYENNE», 2013 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] , номер кузову/шасі [NUMBER] . Відповідно до його умов страхова сума складає 1620000 гривень 00 копійок, строк дії до 12 січня 2018 року, страхувальник - [PERSON] , програма страхування - «Повне КАСКО». При цьому у пункті 15.1 вказаного договору сторони дійшли згоди, що страхове відшкодування підлягає виплаті після того, як будуть повністю встановлені причини та обставини настання страхового випадку та розмір збитку, розраховані всі складові відшкодування. Страхувальник зобов`язаний надати страховику всі необхідні документи, які підтверджують факт настання страхового випадку, його обставини, причини, наслідки та розмір збитку. З матеріалів справи вбачається, що 23 травня 2017 року о 19 годині 00 хвилин в місті Харкові по вулиці Пушкінській, будинок № 24, відбулась дорожньо - транспортна пригода (зіткнення) між транспортним засобом марки/моделі «TOYOTA COROLLA», державний номерний знак [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , та транспортним засобом марки/моделі «PORSCHE CAYENNE», державний номерний знак [NUMBER] , який рухався попереду, під керуванням [PERSON] , в наслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження. 26 травня 2017 року [PERSON] подала до Приватного акціонерного товариством «Страхова компанія «Брокбізнес» повідомлення про подію, що має ознаки страхового випадку за договором добровільного страхування транспортного засобу КАСКО, відповідно до якої повідомила про дорожньо - транспортну пригоду, що мала місце 23 травня 2017 року о 19 годині 00 хвилин за адресою: місто Харків, вулиця Пушкінська, будинок № 24. З постанови судді Київського районного суду міста Харкова Єфіменко Н. В., прийнятої 13 червня 2017 року у справі з єдиним унікальним № 640/7971/17 (провадження № 3/640/2417/17) вбачається, що з вини [PERSON] , 23 травня 2017 року о 19 годині 00 хвилин в місті Харкові по вулиці Пушкінській, будинок № 24 сталася дорожньо - транспортна пригода за участю автомобіля «TOYOTA COROLLA», державний номерний знак [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , яка не вибрала безпечної швидкості руху, не дотрималась безпечної дистанції та допустила зіткнення з транспортним засобом марки/моделі «PORSCHE CAYENNE», державний номерний знак [NUMBER] , який рухався попереду.Внаслідок дорожньо - транспортної пригоди автомобілі отримали механічні ушкодження. Відповідно до статті 8 Закону України «Про страхування», страховий випадок - це подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулась і з настанням якої, виникає обов`язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі. Згідно з протоколом (актом) огляду транспортного засобу від 26 травня 2017 року та фото таблиці до нього, проведеного експертом Мороз С. Н. на станції технічного огляду за адресою: місто Харків, вулиця Клочківська, будинок № 95 «Порше центр Харків», автомобіль марки «PORSCHE CAYENNE», 2013 року випуску, номер кузову [NUMBER] , державний номерний знак [NUMBER] , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] , видано 27 грудня 2013 року, пробіг 31277 км., має наступні пошкодження: бампер задній деформований зліва, у середній та ніжній частинах, зруйнована обліцовочна ліва частина глушника, зруйнована кришка буксіровачна зліва бамперу та з правого боку бамперу, деформований та зруйнований глушник в лівій частині, деформована термоізоляція лівого глушника, зруйнований нижній лівий кронштейн заднього бампера, зчоси лакофарбового покриття. Відповідно рахунку на оплату № 716 від 26 травня 2016 року, складеному у сервісному центрі «Порше центр Харків» та виданого Приватним підприємством «Престиж Автомоторс», визначено [PERSON] вартість заміни агрегатів, вузлів та проведених робіт на автомобілі марки ««PORSCHE CAYENNE»в результаті його пошкодження при дорожньо - транспортній пригоді у сумі 111428 гривень 99 копійок. З акту виконаних робіт № 1025 від 04 липня 2017 року на надання послуг з технічного обслуговування і ремонту, виданого Приватним підприємством «Престиж Автомоторс» вбачається, що вартість відновлювального ремонту автомобіля марки «PORSCHE CAYENNE», 2013 року випуску, номер кузову [NUMBER] , державний номерний знак [NUMBER] , склала 111428 гривень 99 копійок. На підставі вказаних документів за заявою страхувальника, був складений страховий акт № 61884/1 від 01 червня 2017 року, затверджений першим заступником голови правління Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Брокбізнес» Горельцевим А. В., відповідно до якого було вирішено на виконання умов договору страхування № 006-0467985 від 12 січня 2017 року перерахувати страхове відшкодування у розмірі 111428 гривень 99 копійок власнику автомобіля «PORSCHE CAYENNE», державний номерний знак [NUMBER] - [PERSON] за страховий випадок, що мав місце 23 травня 2017 року. Згідно зі статтею 29, пункту 32.7 статті 32 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого в порядку, встановленому законодавством. Шкоду, пов`язану з утратою товарної вартості транспортного засобу, страховик не відшкодовує. Наказом першого заступника голови правління Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Брокбізнес» А. В. Горельцева від 01 червня 2017 року за № 61884/1/1, було визначено здійснити до 13 червня 2017 року виплату суми страхового відшкодування на користь Приватного підприємства «Престиж Автомоторс», код ЄДРПОУ 32436962 розрахунковий рахунок [NUMBER] , у розмірі 111428 гривень 99 копійок за відновлювальний ремонт автомобіля «PORSCHE», державний номерний знак [NUMBER] , власником якого є [PERSON] . З копії платіжного доручення № 10412 від 13 червня 2017 року вбачається, що Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Брокбізнес» перерахувало на розрахунковий рахунок Приватного підприємства «Престиж Автомоторс» страхове відшкодування згідно акту № 61884/1 від 01 червня 2017 року у розмірі 111428 гривень 99 копійок. Також, із матеріалів справи не встановлено, що цивільно - правова відповідальність власника наземного транспортного засобу автомобіля марки «TOYOTA COROLLA», державний номерний знак [NUMBER] , у встановленому законом порядку відповідно до положень Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» на момент вчинення дорожньо - транспортної пригоди була застрахована. Ніяких доказів з цього приводу сторонами не надано. 26 травня 2017 року позивачем на адресу [PERSON] було направлено вимогу про відшкодування шкоди в порядку регресу за вихідним № 26-12/17р. з переліком документів, які обґрунтовують законність такої вимоги, яка залишилась без відповіді, а матеріальний інтерес позивача - без задоволення. При вирішенні спірних правовідносин суд виходить з того, що за своїм правовим характером вони є деліктними, тобто такими, що виникли внаслідок заподіяння шкоди. Правове регулювання спірних правовідносин здійснюється нормами Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та Цивільного кодексу України. Пунктом 3 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є завдання майнової (матеріальної) шкоди іншій особі. Право особи, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, на їх відшкодування передбачене частиною 1 статті 22 Цивільного кодексу України. Під збитками розуміються втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки) (пункт 1 частини 2 статті 22 Цивільного кодексу України). Частиною 3 статті 22 Цивільного кодексу України встановлено, що збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Відповідно до частини 1 статті 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Приписами частини 2 статті 1187 Цивільного кодексу України передбачено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. При цьому, джерелом підвищеної небезпеки визнається діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб (частина 1 статті 1187 Цивільного кодексу України). Пленум Верховного Суду України у пункті 2 своєї Постанови № 6 від 27 березня 1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» роз`яснив, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини. З огляду на положення пункту 1 частини 1 статті 1188 Цивільного кодексу України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Згідно з статтею 1191 Цивільного кодексу України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану винною особою, має право зворотної вимоги до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування. Відповідно до частини 6 статті 82 Цивільного процесуального кодексу України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Зі змісту постанови судді Київського районного суду міста Харкова від 13 червня 2017 року у справі з єдиним унікальним № 640/7971/17 (провадження № 3/631/2417/17) вбачається, що [PERSON] визнано винною у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди, яка сталась 23 травня 2017 року о 19 годині 00 хвилин у місті Харкові на вулиці Пушкінській, будинок № 24, яка керуючи автомобілем марки «TOYOTA COROLLA», державний номерний знак [NUMBER] , не вибрала безпечної швидкості руху, не дотрималась безпечної дистанції та допустила зіткнення з автомобілем марки «PORSCHE CAYENNE», державний номерний знак [NUMBER] , який рухався попереду. Таким чином, з огляду на наведені вище норми права особою, що повинна відповідати за завдану шкоду є відповідач по справі. Статтею 979 Цивільного кодексу України обумовлено, що за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акту (аварійного сертифіката) (частина 1 статті 990 Цивільного кодексу України). Відповідно до пункту 36.4 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно - правова відповідальності власників наземних транспортних засобів», виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється безпосередньо потерпілому (іншій особі, яка має право на отримання відшкодування) або погодженим з ним особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна, сплатили страхове відшкодування за договором майнового страхування (крім регламентної виплати, передбаченої підпунктом «а» пункту 41.1 статті 41 цього Закону), лікування потерпілих та інші послуги, пов`язані з відшкодуванням збитків. Приписами статті 993 Цивільного кодексу України встановлено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. На виконання положень підпункту «а» пункту 41.1 статті 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» Приватне акціонерне товариство «Страхового компанія «Брокбізнес» за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодувало шкоду у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність. Положеннями пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що у разі настання події, яка є підставою для проведення регламентної виплати Приватне акціонерне товариство «Страхового компанія «Брокбізнес» у межах страхових сум, що були чинними на день настання такої події, відшкодовує у встановленому порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Після сплати страхового відшкодування у Приватного акціонерного товариства «Страхового компанія «Брокбізнес» виникло право у відповідності до пункту 38.2.1 статті 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» подати регресний позов до водія транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини концепція «майна» не обмежувалась існуючим майном, але також могла охоплювати активи, включаючи вимоги, стосовно яких можна було б довести, що заявник принаймні мав «законні сподівання» щодо отримання можливості ефективного володіння правом на власність (рішення у справі «Принц Ліхтенштейну Ганс-Адам II проти Німеччини» (Prince Hans-Adam II of Liechtenstein v. Germany), заява № 42527/98, пункт 83). Крім того, суд на зазначені у відзиві відповідача твердження щодо необґрунтованості позовних вимог Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Брокбізнес» вважає за необхідне зазначити таке. Як вбачається з позовної заяви місцем вчинення дороджньо - транспортної пригоди: є місто Харків, вулиця Пушкінська, будинок № 26, хоча як з`ясовано судом з наявних матеріалів справи, а саме: повідомлення про подію, що має ознаки страхового випадку за договором добровільного страхування транспортного засобу, та постанови Київського районного суду міста Харкова від 13 червня 2017 року місцем дороджньо - транспортної пригоди є [ADDRESS] . Дана помилка у нумерації будинку, на думку суду, є технічною опискою, що мала місце під час складання позову та не спростовує факту наявності події дорожньо - транспортної пригоди та завданих матеріальних збитків власнику автомобіля. Це саме стосується й помилки, що міститься у акті виконаних робіт № 1025 від 04 липня 2017 року, складеного Приватним підприємством «Престиж Автомоторс» вже після виплати страхового відшкодування. Щодо невідповідності зазначення марки та моделі транспортного засобу у повідомленні про подію, що має ознаки страхового випадку за договором добровільного страхування транспортного засобу, суд погоджується в даному випадку з позивачем та зазначає, що частина повідомлення, яку має заповнювати страхувальник ( [PERSON] ) вказується на першій його сторінці, де було вірно зазначено марку та модель застрахованого автомобілю. Другу ж сторінку повідомлення повинен заповнювати другий учасник дорожньо - транспортної пригоди. В даному випадку повідомлення було заповнене лише страхувальником, [PERSON] , яка могла і не знати точну марку та модель транспортного засобу, водій якого вчинив дорожньо - транспотну пригоду. Відносно тверджень представника відповідача щодо невідповідності переліку пошкоджень транспортного засобу, зазначеного в повідомленні страхувальником, та завищені суми страхового відшкодування, суд вважає за необхідне зазначити, що відповідач не скористався своїм право оскаржити вищевказаний перелік пошкоджень та суму, що була відшкодована, шляхом заявлення клопотання про призначення автотехнічної експертизи, право на заявлення якого було роз`яснено судом на початку розгляду справи. При цьому, позивач надав докази того, що рахунок станції технічного обслуговування в даному випадку був оплачений, що підтверджується платіжним дорученням про виплату страхового відшкодування, отже є всі докази понесення позивачем збитку саме в тому розмірі, що зазначений в позовній заяві. Стаття 27 Закону України «Про страхування» передбачає, що до страховика, який здійснив виплату страхового відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник має до особи, відповідальної за заподіяний збиток. В силу принципу змагальності, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, з метою досягнення рішення на свою користь, зобов`язані повідомити суду істотні для справи обставини, надати суду докази, які підтверджують або спростовують ці факти, а також вчиняти процесуальні дії, спрямовані на те, щоб переконати суд у необхідності постановлення бажаного для них рішення. Як вже зазначалося, у статті 81 Цивільного процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених Цивільним процесуальним кодексом України. Згідно з частиною 4 статті 12 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона несе ризик настання наслідків пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. При цьому, учасник справи розпоряджаються своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (частини 3 статті 13 Цивільного процесуального кодексу України). Положеннями частини 3 та 4 статті 83 Цивільного процесуального кодексу України регламентовано, що відповідач повинен подати суду докази разом з поданням відзиву. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї (частина 8 вищенаведеної норми права). Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина 2 статті 13 Цивільного процесуального кодексу України). Також слід відмітити, що відповідно до практики Європейського суду з прав людини змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, з принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Так, відповідачем та її представником у порушення наведених вище приписів Цивільного процесуального законодавства України не було надано будь - яких доказів підтверджуючих здійснення [PERSON] відшкодування завданих збитків потерпілій [PERSON] або позивачу - Приватному акціонерному товариству «Страхова компанія «Брокбізнес», також не надано доказів, що виплачене позивачем потерпілій відшкодування складає меншу суму, або пошкодження транспортного засобу марки «PORSCHE CAYENNE», державний номерний знак [NUMBER] , не відповідають тим, що зазначені у протоколі (акті) огляду транспортного засобу від 26 травня 2017 року, або фактичним пошкодженням. Із клопотаннями, заявами про призначення автотоварознавчої, автотехнічної експертизи тощо, з метою доведення своїх заперечень - [PERSON] та її представник до суду не зверталися. Виходячи з викладеного суд прийшов до висновку, що позовні вимоги Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Брокбізнес» до [PERSON] про стягнення грошової суми є обґрунтованими, доведеними належними і допустимими доказами, а отже є такими, що підлягають задоволенню. Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Брокбізнес» суд відповідно до пункту 6 частини 1 статті 264 Цивільного процесуального кодексу України вважає за необхідне вирішити питання щодо розподілу між сторонами справи судових витрат. Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом (частини 1 та 2 статті 133 Цивільного процесуального кодексу України). Відповідно до частини 1, підпункту 1 пункту 1 частини 2 статті 4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі. За подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана юридичною особою, ставка судового збору встановлюється у розмірі 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. З матеріалів справи вбачається, що позивачем при подачі позовної заяви до суду було сплачено судовий збір у розмірі 1762 гривні 00 копійок, що підтверджено платіжним дорученням № 2339 від 19 липня 2018 року Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України». Частиною 1 статті 141 Цивільного процесуального кодексу України встановлено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача (пункту 1 частини 2 статті 141 Цивільного процесуального кодексу України). В даній справі суд дійшов до висновку про повне задоволення позовних вимог Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Брокбізнес», у зв`язку з чим необхідно стягнути з [PERSON] судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1762 гривні 00 копійок. На підставі викладеного,

Outcome: approved