Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-05 00:00:00

Представник позивача у червні 2017 року звернувся до суду з указаним позовом, який мотивує тим, що 31.06.1997 року в с. Камянецьке Тростянецького району Сумської області померла [PERSON], після смерті якої відкрилася спадщина у вигляді права на земельну частку (пай) належного померлій відповідно до сертифікату серії СМ № 0061814. За життя померла склала заповіт, яким належне їй майно заповіла позивачу. Після смерті [PERSON] позивач спадщину прийняла, фактично вступивши в управління спадковим майном, отримавши оригінал сертифікату про право на земельну частку (пай). Звернувшись до нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом, позивачубуло відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на земельну частку (пай) через розбіжності у написанні прізвища спадкодавця у заповіті та правовстановлюючому документів. Зокрема, указано, що заповідачем є «Медвєдєва», у сертифікаті вказано «Медведєва», а у свідоцтві про смерті «Медведева»., що перешкоджає позивачу в оформленні її спадкових справ після смерті [PERSON] Посилаючись на указані обставини, позивач просить суд визнати за [PERSON] в порядку спадкування за заповітом після [PERSON], яка померла 03.06.1997, право на земельну частку (пай) розміром 3,25 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі, із земель САПТЗТ ім.Ватутіна Тростянецького району Сумської області, сертифікат на право на земельну частку (пай) серії СМ № 0061814 від 27.06.1996, виданий на підставі розпорядження голови Тростянецької районної державної адміністрації від 26.05.1996 №307 та зареєстрований у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) 28.06.1996 за № 382 на імя [PERSON]. Позивач та її представник у судове засідання не зявились, представник позивача [PERSON] подала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала у повному обсязі. Представники відповідача у судове засідання не зявився. Камянська сільська рада Тростянецького району Сумської області подала заяву про розгляд справи без участі її представника, проти задоволення позову не заперечила (а.с. 41). Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги обґрунтовані і підлягають задоволенню, виходячи з таких мотивів. На підставі свідоцтва про смерть судом установлено, що [PERSON] померла [INFO], що є часом відкриття спадщини (а.с. 16). За життя [PERSON] на день смерті проживала [INFO], склала заповіт, що був посвідчений секретарем виконкому Камянської сільської ради Тростянецького району Сумської області 28.01.1993 року, яким остання все своє належне майно на момент смерті заповідала [PERSON] (а.с. 18). На підставі сертифікату серії СМ 0061814 [PERSON] належало право на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності САПТ ЗТ ім. Ватутіна, розміром 3,25 в умовних кадастрових гектарах (а.с. 17). Відповідно до матеріалів архівної пенсійної справи на імя [PERSON] остання працювала у колгоспі ім.Ватутіна з 01.01.1945 року по 01.01.1961 року. Постановою приватного нотаріуса Тростянецького районного нотаріального округу [PERSON] від 21.03.2016 року [PERSON] на підставі частини 1 статті 49 Закону України «Про нотаріат» було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельну частку (пай), у звязку з невідповідністю у правовстановлюючих документах. Мотивуючи свою відмову, нотаріусом зазначено, що наданих документах для оформлення спадщини по різному вказано прізвище спадкодавця: у заповіті, посвідченому Камянською сільською радою, указано, що заповідачем є «Медвєдєва», у сертифікаті вказано «Медведєва», а у свідоцтві про смерті «Медведева» (а.с. 20). Згідно із Інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру № 48951997 від 04.09.2017 року, після смерті [PERSON], померлої 31.05.1997 року, спадкова справа не заведена (а.с. 38,39). Відповідно до роз'яснень, які містяться в абзаці 3 пункту 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Ураховуючи відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, зокрема, видачі позивачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON] представник позивача обґрунтовано звернувся до суду. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватись, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Відповідно до пунктів 4 та 5 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України від 16.01.2003, який набрав чинності 01.01.2004, Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Правила книги шостої Цивільного кодексу України застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом. Відповідно до пункту 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику в справах про спадкування» (далі - ППВСУ від 30 травня 2008 року № 7) відносини спадкування регулюються правилами ЦК, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР (далі - ЦК УРСР), у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК України і строк на її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом. Ураховуючи викладене та час відкриття спадщини після смерті [PERSON] спірні правовідносини у цій справі регулюються нормами ЦК УРСР. За приписами статті 548 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Відповідно частин першої та другої статті 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Ураховуючи викладене, суд дійшов висновку, що [PERSON], яка є спадкоємцем за заповітом і силу статей 548, 549 ЦК УРСР набула право на спадщину після смерті [PERSON], яка померла 31 травня 1997 року, оскільки вступила фактично в управління та володіння спадковим майном, а тому набула право на спадкове майно яке на момент смерті належало померлій. На те, що розбіжності у написанні прізвища спадкодавця у свідоцтві про її смерть, заповіті та правовстановлюючому документі (сертифікаті на земельну частку (пай)) є результатом неоднакового перекладу прізвища «Медведева» з російської на українську мову, і що указані документи стосуються однієї особи, вказують, крім письмових доказів пояснення допитаних свідків. Допитана в судовому засіданні [PERSON] суду показала, що позивач є племінницею [PERSON], яка нині померла, проживала у с.Камянецьке, родини не мала, працював у колгоспі ім.Ватутіна, на момент паювання земель колгоспу була жива і отримала як колишній член колгоспу сертифікат на земельну частку (пай). Допитаний в судовому засіданні як свідок [PERSON] суду показав, що є братом позивач, а [PERSON] було його тіткою, будучи двоюрідною сестрою батька. [PERSON] народилась у 1917 році, жила у с.Камянецьке, працювала до 1970-х років у колгоспі ім.Ватутіна у польовій бригаді кухаркою. Родини не мала, син у ранньому віці помер. За життя вона склала заповіт на імя [PERSON]. За таких обставин, суд вважає, що позивач як спадкоємець за заповітом, прийнявши шляхом вступу в управління та володіння спадковим майном, спадщину після смерті, [PERSON], набула право на спадкування усіх її прав та обов'язків, що їй належали, однак через розбіжності у написанні прізвища спадкодавця у свідоцтві про її смерть, заповіті та правовстановлюючому документі, вона згідно з положеннями статті 67 Закону України «Про нотаріат» позбавлена можливості одержати у нотаріуса свідоцтво про право на цю спадщину,тому захищаючи охоронювані законом права позивача, таке право в порядку спадкування за заповітом слід визнати за нею рішенням суду. За таких обставин, позов підлягає задоволенню у повному обсязі. На підставі викладеного та

Outcome: approved