Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-11 00:00:00

Приватне акціонерне товариство «ДТЕК Павлоградвугілля» звернулось до Першотравенського міського суду Дніпропетровської області з позовом до [PERSON], третя особа [PERSON] про визнання зобовязань за договором припиненими. В обґрунтування позову зазначає, що 03 вересня 2009 року між ВАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» (правонаступником якого відповідно до статутних документів є Приватне акціонерне товариство «ДТЕК Павлоградвугілля»), [PERSON] та [PERSON] був укладений договір № 09-0/2117 про передання права на одержання охоронного документа на об'єкти права інтелектуальної власності створені у звязку з виконанням трудового договору чи окремого доручення. Відповідно до п.1 договору предметом договору є передання Творцями Роботодавцю права на одержання в Україні та іноземних державах патенту на «Спосіб монтажу механізованого очисного комплексу (раціоналізаторська пропозиція Проведення монтажної камери з одночасним монтажем імпортного обладнання на ПСП «[PERSON] пін код 0057-09), що має своїм наслідком набуття Роботодавцем майнових прав на нього з моменту одержання охоронного документа, а також майнових прав, набутих на підставі заявки. Пункт 2.6 договору №09-0/2117 від 03.09.2009 р., передбачає, що до отримання охоронного документа укласти з творцями договір про добровільне заохочення та використання раціоналізаторської пропозиції в якому передбачити авансову виплату в сумі 1000 грн. протягом двох місяців з моменту підписання договору про добровільне заохочення за використання раціоналізаторської пропозиції, сплатити винагороду за перший та другий рік використання раціоналізаторської пропозиції, але не більше ніж до отримання охоронного документу (розмір річної винагороди складає 10% від суми фактичного річного економічного ефекту, але не менше 1000 грн. і не більше 30000 грн.). Таким чином умови про авансову виплату та про винагороду до 30000 грн. повинні бути передбачені умовами іншого договору, а саме договору про добровільне заохочення та використання раціоналізаторської пропозиції, який не був укладений. Правове значення п.2.6, 2.7 договору №09-0/2117 від 03.09.2009 р., потрібно визначити, як елемент попереднього договору (ст.635 ЦК України), а сам договір №09-0/2117 від 03.09.2009 р., слід вважати змішаним договором у відповідності з ч.2 ст.628 ЦК України, в якому є елементи попереднього договору та договору між творцем і роботодавцем про передання права на одержання охоронного документа на обєкт права інтелектуальної власності, створені в зв'язку з виконанням трудового договору чи окремого доручення. Попередній договір повинен містити умови, що дозволяють визначити предмет, а також інші істотні умови основного договору. В п.2.6 договору передбачені суттєві умови основного договору про добросовісне заохочення за використання раціоналізаторської пропозиції/інноваційної пропозиції відповідно до Регламенту організації інноваційної діяльності у ВАТ «Павлоградвугілля». Предметом основного договору, за п.2.6. є виплата винагороди (авансового платежу) в сумі 1000 грн., виплата винагороди за перший та другий рік використання в сумі в залежності від економічного ефекту, але не менше 1000 грн. та не більше 30000 грн., тобто в основному договорі також має бути зазначена ціна (не менше 1000 та не більше 30000 грн.) та строк дії (перший та другий рік). Згідно правил п.1 ст.175 та п.3 ст.180 ЦК України при укладенні договору сторони повинні погодити предмет, ціну та строк дії, отже в п.2.6 договору №09-0/2117 від 03.09.2009 р., який є елементом попереднього договору сторони погодили істотні умови договору про добросовісне заохочення за використання раціоналізаторської пропозиції/інноваційної пропозиції відповідно до Регламенту організації інноваційної діяльності у ВАТ «Павлоградвугілля», який повинен був бути кладений до отримання позивачем охоронного документу, тобто до 11.05.2010 р., коли позивачем був отриманий патент № 49608. 3а п.2.7 договору №09-0/2117 про передання права на одержання охоронного документа на об'єкти права інтелектуальної власності створені у звязку з виконанням трудового договору чи окремого доручення у разі отримання охоронного документу, укласти з творцями договір про виплату винагороди, яка розраховується залежно від фактичного економічного ефекту, який може бути або вже отримано від використання ОПІВ, (у власному виробництві і/або від надання ліцензії на використання третій особі, від і/або передання права власності на ОПІВ третій особі та ін.). Умови укладення договору про виплату винагороди за пунктом 2.7 договору, як складова частина змішаного договору, регулюються правилами ст.212 ЦК України, за якої настання правових наслідків пов'язане з настанням певної обставини, а саме фактичного економічного ефекту, який може бути отримано, або вже отримано від використання ОПІВ. Пункт 2.7 договору має причинно-наслідковий зв'язок з пунктом 2.6 та є елементом попереднього договору. Зобов'язання укласти основний договір, передбачене попереднім договором, припиняється, якщо до закінчення строку, в який сторони мають укласти основний договір, одна із сторін не надішле проект такого договору другій стороні. В цьому випадку настають правові наслідки, передбачені п.3 ст.635 ЦК України - зобовязання встановлене попереднім договором припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку встановленого попереднім договором. Не дивлячись на те, що зобовязання за попереднім договором припинились відповідач звернувся до Павлоградського міськрайонного суду з позовом про стягнення 30000 грн. за п.2.6 договору. Павлоградським міськрайонним судом порушене провадження за позовом (Справа № 185/10781/15-ц). Звернення відповідача до Павлоградського міськрайсуду свідчить про те, що відповідач ігнорує правові наслідки п.3 ст.635 ЦК України та дає позивачеві право звернутись до Першотравенського міського суду з позовом про визнання припиненими зобовязань за п.2.6 та п.2.7 договору, як елементу попереднього договору в змішаному договорі № 09-0/2117 про передання права на одержання охоронного документа на обєкти права інтелектуальної власності створені у звязку з виконанням трудового договору чи окремого доручення. Співавтор патенту, [PERSON], що є третьою особою без самостійних вимог, до суду з позовом про стягнення винагороди не звертався, тому спору щодо припинення зобовязань за договором № 09-0/2117 про передання права на одержання охоронного документа на обєкти права інтелектуальної власності створені у звязку з виконанням трудового договору чи окремого доручення між ним та позивачем немає, тому процесуально він може приймати участь у розгляді справи у якості третьої особи без самостійних вимог. Судове рішення може вплинути на права та обов'язки третьої особи без самостійних вимог, тому потрібне його залучення до розгляду справи. Дана позиція підтверджується правовим висновком ВСУ по праві № 6-134цс12 від 21.11.2012 р. в якій зазначено, що вимоги про визнання зобовязання припиненим можуть розглядатися судом у разі наявності відповідного спору. Механізми припинення зобовязання, передбачені ч.1 ст.559 ЦК України, про якій йдеться мова в правовому висновку ВСУ, та механізм припинення зобовязання за п.3 ст. 635 ЦК України є подібними. В постанові ВСУ від 2.09.2015 р. по справі № 6-226цс14 з приводу застосування п.3 ст.635 ЦК України зазначено, «Крім того ч.3 ст.635 цього ж кодексу передбачено, що зобовязання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку, встановленого попереднім договором.» Способом захисту в даному випадку, як зазначено в правовій позиції ВСУ, є п.1 ч.2 ст.16 ЦК України, тобто визнання права. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» [PERSON] заявлені вимоги підтримав у повному обсязі та прохав суд задовольнити позов. Крім того представник позивача пояснив, що пункт 2.7 договору має причинно-наслідковий звязок з пунктом 2.6 та є елементом попереднього договору. Зобовязання укласти основний договір, передбачене попереднім договором, припиняється, якщо до закінчення строку, в який сторони мають укласти основний договір, одна із сторін не надішле проект такого договору другій стороні. В цьому випадку настають правові наслідки, передбачені п.3 ст.635 ЦК України зобовязання встановлене попереднім договором припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку встановленого попереднім договором. Не дивлячись на те, що зобовязання за попереднім договором припинились відповідач звернувся до Павлоградського міськрайонного суду з позовом про стягнення 30000 гривень за п.2.6 договору. Звернення відповідача до суду з вищезазначеним позовом свідчить про те, що [PERSON] ігнорує правові наслідки п.3 ст.635 ЦК України та дає позивачеві право звернутись до Першотравенського міського суду з позовом про визнання припиненими зобовязань. Представник відповідача [PERSON] позовні вимоги не визнала, надала суду заперечення згідно яких, відповідно до п.1 договору предметом договору є передавання Творцями Роботодавцю права на одержання в Україні та іноземних державах патенту на «Спосіб монтажу механізованого очисного комплексу» (раціоналізаторська пропозиція «Проведення монтажної камери з одночасним монтажем імпортного обладнання на ПСП «Шахта «[PERSON]» ПІН код 0057-09), що має своїм наслідком набуття Роботодавцем майнових прав на нього з моменту одержання охоронного документу, а також майнових прав, набутих на підставі заявки. Відповідно до п.2.6 договору до отримання охоронного документу укласти з Творцями договір про добровільне заохочення за використання раціоналізаторської\\інноваційної пропозиції відповідно до «Регламенту організації інноваційної діяльності у ВАТ «Павлоградвугілля» у якому передбачити: авансову виплату в сумі 1000 грн. протягом двох місяців з моменту підписання договору про добросовісне заохочення за використання раціоналізаторської інноваційної пропозиції, сплатити винагороду за перший та другий рік використання раціоналізаторської інноваційної пропозиції, але не більше, ніж до отримання охоронного документу, розмір річної винагороди складає 10% від суми фактичного річного економічного ефекту, але не менше 1000 грн. і не більше 30000 грн. Згідно п.2.7 договору у разі отримання охоронного документу, укласти з Творцями договір про виплату винагороди, яка розраховується залежно від фактичного економічного ефекту, який може бути або вже отримано від використання ОПІВ у власному виробництві і/або від надання ліцензії на використання третій особі, від і/або передавання права власності на ОПІВ третій особі. Пунктом 9.1 договору передбачено, що цей договір набирає чинності з дня його підписання сторонами і діє до виконання умов, зазначених у п.2.6 та п.2.7 цього Договору. Відповідно до п. 8.1. договору спори, повязані з невиконанням сторонами умов цього договору, розглядаються судом згідно законодавства України. Після укладення вказаного договору позивачем було отримано 11 травня 2010 року Патент на корисну модель № 49608 «Спосіб монтажу механізованого очисного комплексу» згідно Закону України «Про охорону прав на винаходи і корисні моделі», який зареєстровано в Державному реєстрі патентів України на корисні моделі у Державному департаменті інтелектуальної власності. За період з 2010 року по 2012 рік шахта «Степова» використовувала корисну модель № 49608 «Спосіб монтажу механізованого очисного комплексу». Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами, які вчинили правочин. Згідно ст.526 ЦК України зобовязання повинні виконуватися сторонами належним чином. ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» до теперішнього часу не виконало умови п.2.6 та п.2.7 договору від 03.09.2009 року та не виплатило йому винагороду, у наслідок чого виник спір, який розглядається в Павлоградському міськрайонному суді. Згідно ст. 13 ЦК України при здійснені своїх прав особа зобов'язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, не допускається зловживання правом. ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» з метою уникнення виконання свого обов'язку намагається визнати свої обов'язки за договором від 03.09.2009 року припиненими, чим зловживає своїм правом та порушує його право. Статтями 421, 463 ЦК України передбачено, що суб'єктами права інтелектуальної власності на винахід є винахідник та інші особи, які набули прав на винахід за договором чи законом. Частиною 2 ст. 427 ЦК України встановлено, що умови передання майнових прав інтелектуальної власності можуть бути визначені договором, який укладається відповідно до цього Кодексу та іншого закону. Посилання позивача на те, що п. 2.6 та п. 2.7 договору від 03.09.2009 року є елементом попереднього договору є безпідставним. Відповідно до положень ст. 635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов'язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Зобов'язання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), встановлений попереднім договором або якщо жодна із сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення. Згідно вимог ст. 635 ЦК України договір має містити назву - попередній. 03 вересня 2009 року між ПАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» та ним укладено договір про передавання права на одержання охоронного документа на обєкти права інтелектуальної власності, створені у звязку з виконанням трудового договору чи окремого доручення, а не попередній договір. Попередній договір, як зазвичай, укладається щодо укладення в майбутньому договору купівлі - продажу майна, при цьому інша сторона (продавець майна) отримує від покупця передплату, аванс за придбання майна, яке у майбутньому буде продано покупцю та передано йому у власність. У даному випадку, до правовідносин, які виникли між ним та позивачем, не застосовуються положення ст.635 ЦК України. Крім того, в п.2.6 та п.2.7 договору від 03.09.2009 року не вказаний певний строк, певний термін їх виконання. Згідно ст.509 ЦК України зобовязання є правовідношення, в якому одна сторона зобовязана вчинити на користь другої сторони певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобовязання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Відповідно до п.1,п.2 ч.2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є: договори та інші правочини, створення винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності. Згідно ч.1 ст.14 ЦК України цивільні обовязки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Згідно ст.599 ЦК України зобовязання припиняються виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до ч.2 ст. 598 ЦК України припинення зобовязання на вимогу однієї сторони допускається лише у випадках, встановлених договором або законом. Положеннями ст.ст.600-609 ЦК України передбачені підстави для припинення зобовязання - передаванням відступного, зарахуванням, у наслідок домовленості стороні, прощенням боргу, поєднання боржника і кредитора в одній особі, неможливістю виконання, зі смертю фізичної особи, у наслідок ліквідації юридичної особи. З урахуванням вказаних вимог закону доводи позивача про припинення зобовязання за п. 2.6 та п.2.7 договору від 03.09.2009 року є необґрунтованими. Посилання позивача на правові позиції ВСУ по справі №6-134цс12 від 21.11.2012 року та №6-226цс14 від 02.09.2015 року є безпідставним. Верховним Судом України 21.11.2012 року була переглянута справа про визнання поруки такою, що припинена щодо права особи звертатися до суду з такою вимогою. ВСУ зазначив, що особа може у спосіб, передбачений ст. 16 ЦК України звернутися до суду з такою вимогою, але така вимога може бути розглянута судом у разі наявності спору. Ніяким чином справа про визнання поруки такою, що припинення не має значення для даної справи, оскільки підстави припинення поруки передбачені спеціальною нормою права, яка регулює кредитні правовідносини між сторонами. 02.09.2015 року ВСУ розглянув справу про визнання права власності за попереднім договором купівлі- продажу нерухомого майна та зазначив, що ст. 635 ЦК України не передбачено спонукання до укладення основного договору, сторона має право відшкодувати спричинені їй збитки у наслідок порушення зобов'язання за попереднім договором купівлі- продажу, а не визнавати право власності на нерухоме майно. Предмет спору, розглянутий ВСУ, не має ніякого відношення до даної справи. Посилання позивача на положення ст.212 ЦК України також є безпідставним. Вказана норма права передбачає правові наслідки правочину, пов'язані з настанням певної події, а саме: відкладальна обставина, скасувальна обставина. Згідно ч.4 ст. 212 ЦК України якщо настанню обставин недобросовісно сприяла сторона, якій це вигідно, обставина вважається такою, що не настала. Якщо навіть застосувати положення даної частини статті, то саме позивач недобросовісно сприяв тому, що він до теперішнього часу не отримав винагороду за свій винахід, який передав позивача, а останній його використовував у виробничій діяльності. Просить суду відмовити у задоволенні позовної заяви у повному обсязі. У судове засідання відповідач та його представник не зявилися, представник відповідача надала заяву про розгляд справи за їх відсутності. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог [PERSON] у судове засідання не зявився, направив суду заяву про розгляд справи за його відсутності, просить суд винести рішення відповідно до чинного законодавства. Вислухавши пояснення сторін по справі, вивчивши матеріали справи суд приходить до наступного. Встановлено судом та стверджується зібраними у справі доказами, що 03 вересня 2009 року між творцями [PERSON], [PERSON] та роботодавцем ВАТ «Павлоградвугілля», правонаступник ПрАТ «Павлоградвугілля», був укладений договір №09-0/2117, предметом якого є передання творцями роботодавцю права на одержання в Україні та в іноземних державах патенту на «Спосіб монтажу механізованого очисного комплексу» (раціоналізаторська пропозиція «Проведення монтажної камери одночасним монтажем імпортного обладнання на ПСП «Шахта «[PERSON]»), що має своїм наслідком набуття роботодавцем майнових прав на нього з моменту одержання охоронного документу, а також майнових прав, набутих на підставі заявки. Пунктом 2.6 цього договору передбачено обовязок роботодавця до отримання охоронного документу укласти з дворцями договір про добросовісне заохочення використання раціоналізаторської/ інноваційної пропозиції відповідно до регламенту організації інноваційної діяльності у ВАТ «Павлоградвугілля», в якому передбачити: авансову виплату в сумі 1000,00 грн. протягом двох місяців з моменту підписання договору про добросовісне заохочення за використання раціоналізаторської/ інноваційної пропозиції та сплатити винагороду за перший та другий рік використання раціоналізаторської/інноваційної пропозиції, але не більше, ніж до отримання охоронного документу (розмір річної винагороди складає 10% від суми фактичного річного економічного ефекту, але не менше 1000,00 грн. і не більше 30000,00 грн.) Відповідно до п.2.7 зазначеного договору, роботодавець зобовязаний у разі отримання охоронного документу укласти з творцями договір про виплату винагороди, яка розраховується залежно від фактичного економічного ефекту, який може бути або вже отримано від використання обєкта права інтелектуальної власності ( у власному виробництві і /або від надання ліцензії на використання третій особі, і/або від передавання права власності на обєкт інтелектуальної власності третій особі та інше). За пунктом 9.1 цей договір набрав чинності з дня його підписання сторонами і діє до виконання умов, зазначених у п.2.6 та п.2.7 цього договору. 10 грудня 2009 року ВАТ «Павлоградвугілля» видано свідоцтво №85 на раціоналізаторську пропозицію, подану 27 квітня 2009 року співавторами [PERSON] та [PERSON] «Спосіб монтажу механізованого очисного комплексу» ( раціоналізаторська пропозиція «Проведення монтажної камери з одночасним монтажем імпортного обладнання на ПСП «Шахта «[PERSON]»). 11 травня 2010 року у Державному реєстрі патентів України на корисні моделі зареєстровано патент на корисну модель №49608 «Спосіб монтажу механізованого очисного комплексу», який включає попереднє проведення і кріплення монтажної камери перетином меншим за необхідний, для розміщення механізованого очисного комплексу, здійснення наступного її розширення зі сторони забою лави монтаж секцій механізованого кріплення і лавового конвеєра, встановлення очисного комбайна, який відрізняється тим, що розширення попередньо проведеної монтажної камери здійснюється на венличину повного перекриття його покрівлею поверхні верхнього перекриття секції механізованого кріплення, що монтують. Згідно зазначеного патенту №49608, датою подання заявки є 22 липня 2009 року; дата з якої є чинними права на корисну модель 11 травня 2010 року, винахідниками зазначено [PERSON] та пРихорчука [PERSON], влаником відкрите акціонерне товариство «Павлоградвугілля». 12 жовтня 2015 року [PERSON] звернувся до Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області з позовом до ПАТ «ДТЕК «Павлоградвугілля» третя особа [PERSON] про зобовязання виконати певні дії в якому прохав суд зобовязати ПАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» виконати умови пункту 2.7 договору №09-0/2117 між творцями і роботодавцем про передання права на одержання охоронного документа на обєкти права інтелектуальної власності, створені у звязку з виконанням трудового договору чи окремого доручення від 03 вересня 2009 року, укладеного між [PERSON], [PERSON] та ВАТ «Павлоградвугілля». Рішенням Павлоградського мціськрайонного суду від 08 липня 2016 року, залишеного без змін ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 02 листопада 2016 року в задоволенні позовних [PERSON] відмовлено. Крім того, суд зазначив, що п.2.7 договору не відповідає вимогам п.3 ст.9 Закону України «Про охорону прав на винаходи і корисні моделі», згідно, яким письмовий договір щодо розміру та умов виплати винахіднику винагороди роботодавець повинен укласти ще до отримання охоронного документу (патенту), протягом чотирьох місяців від дати одержання від винахідника повідомлення. В 2017 році [PERSON] звернувся до Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області з позовною заявою до [PERSON] акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» про стягнення компенсації та моральної шкоди, посилаючись на невиконання п.2.6 та п.2.7 зазначеного вище договору. Даний позов судом по суті не розглянуто. Згідно ст.ст.626,627 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначення умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ст.635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов'язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Законом може бути встановлено обмеження щодо строку (терміну), в який має бути укладений основний договір на підставі попереднього договору. Iстотні умови основного договору, що не встановлені попереднім договором, погоджуються у порядку, встановленому сторонами у попередньому договорі, якщо такий порядок не встановлений актами цивільного законодавства. Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена,- у письмовій формі. Сторона, яка необгрунтовано ухиляється від укладення договору, передбаченого попереднім договором, повинна відшкодувати другій стороні збитки, завдані простроченням, якщо інше не встановлено попереднім договором або актами цивільного законодавства. Враховуючи, що п.2.6 та 2.7 Договору №09-0/2117 від 03 вересня 2009 року передбачають укладення в майбутньому основних договорів про добросовісне заохочення за використання раціоналізаторської/інноваційної пропозиції відповідно до «Регламенту організації інноваційної діяльності у ВАТ «Павлоградвугілля» та договору про виплату винагороди, суд приходить до висновку, що дані пункти містять в собі елементи попереднього договору та підпадають під дію ст.635 ЦК України. Так, як патент на корисну модель №49608 отримано 11 травня 2010 року та від її використання не наступив економічний ефект (довідка ПАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» №2055 від 16 вересня 2016 року), а п.2.6 договору передбачено термін укладення договору про добросовісне заохочення до отримання охоронного документу а п.2.7 передбачено, що договір про виплату винагороди повинен бути укладений у разі отримання охоронного документу, та розмір винагороди розраховується залежно від фактичного економічного ефекту, який може бути або вже отримано від використання ОПІВ суд приходить до висновку, що спірні пункти договору у відповідність до ч.3 ст.635 ЦК України припинили свою дію. Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, установленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод та інтересів. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Особа, права якої порушено, може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів визначений у ст. 16 ЦК України. Звертаючись до суду з позовом за захистом свого порушеного права, ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» посилалося на невизнання [PERSON] його права, передбаченого ч. 3 ст635 ЦК України, на припинення зобов'язань встановлених попереднім договором, у зв'язку з тим, що між сторонами не було укладено основного договору. Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права, що в рівній мірі означає як наявність права, так і його відсутність або й відсутність обов'язків. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом (ч. 3 ст. 16 ЦК України). Відповідно до ч.3 ст.635 ЦК України зобовязання, встановлене попереднім договором, припиняється якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), встановленого попереднім договором, або якщо жодна із сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення. Зі змісту вказаної норми вбачається, що до припинення зобов'язань за попереднім договором призводить нне укладення основного договору протягом строку встановленого в попередньому договорі, або якщо жодна із сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення. Таким чином, звернення особи до суду з позовом про визнання зобов'язань встановлених попереднім договором припиненими, на підставі ч. 3 ст.635 ЦК України не є необхідним, проте такі вимоги можуть розглядатися судом у разі наявності відповідного спору. Отже, виходячи із загальних засад цивільного законодавства та судочинства, права особи на захист у суді порушених або невизнаних прав, рівності процесуальних прав і обов'язків сторін (ст.ст. 3, 12-15, 20 ЦК України) суд приходить до висновку про те, що в разі невизнання творцем права роботодавця, передбаченого ч. 3 ст.635 ЦК України, на припинення зобов'язань встановлених попереднім договором таке право підлягає захисту судом за позовом ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» шляхом визнання його права на підставі п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України, що в повній мірі погоджується з позицією Верховного Суду України, викладеній в постанові від 21 листопада 2012 року по справі №6-134цс12, який згідно ст.360-7 ЦПК України повинен враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Враховуючи, що в ході судового розгляду було встановлено, що п.2.6 та п.2.7 договору №09-0/2117 від 03 вересня 2009 року між Творцем і Роботодавцем про передання права на одержання охоронного документа на обєкти права інтелектуальної власності, створені у звязку з виконанням трудового договору чи окремого доручення укладеного між ВАТ «Паввлоградвугілля» та [PERSON] та [PERSON] містять елементи попереднього договору, зобовязання за якими припинилися у відповідність до ч.3 ст.635 ЦК України, так як між сторонами не було укладено основного договору в строки передбачені зазначеними вище пунктами договору, та судом не було здобуто доказів направлення жодною із сторін договору другій стороні пропозиції про його укладення, а також той факт, що відповідачем не визнано факт припинення зобовязань у відповідність до діючого законодавства суд приходить до висновку, що позовні вимоги ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» підлягають задоволенню. У відповідність до ст.88 ЦПК України стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» витрати по сплаті судового збору в сумі 1378,00 гривень. На підставі викладеного,

Outcome: approved