Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-21 00:00:00

представник позивача просить суд розірвати шлюб між нею, [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], що був укладений 05.10.2002 року та зареєстрований виконавчим комітетом Ліщинської сільської ради Кагарлицького району Київської області, [PERSON], [INFO], залишити на виховання та проживання із [PERSON], після розірвання шлюбу залишити [PERSON] прізвище [PERSON], посилаючись на те, що 05.10.2002 р. між нею, [PERSON], та [PERSON] було укладено шлюб, у зв'язку з чим, виконавчим комітетом Ліщинської сільської ради Кагарлицького району Київської області було видано свідоцтво про одруження серія [NUMBER] від 05.10.2002 р. Від спільного шлюбу вона та відповідач мають малолітню дитину, а саме: [PERSON], [INFO]. Подружнє життя з відповідачем у неї не склалося, оскільки як виявилось згодом після укладання шлюбу їхні характери є зовсім різними, погляди її та відповідача, на подружнє життя не співпадають, у зв'язку з чим між ними постійно виникали конфлікти та сварки. Вона та відповідач майже протягом усього часу шлюбу не можуть знайти порозуміння. Іноді під час вживання алкогольних напоїв поведінка відповідача не відповідає загальним принципам поведінки, що завдає психологічної шкоди як їй, так і спільній малолітній дитині. Вона на даний час майже три місяці не проживає із відповідачем, не веде спільного господарства та побуту. Отже, на даний час шлюбні відносини між нею та відповідач фактично припинені. Відповідно до п. 10 Постанови Пленуму Верховного суду України №11 від 21.12.2007 р., «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Необхідно зазначити, що на сьогоднішній день збереження шлюбу між нею та відповідачем є неможливим, оскільки вона ні за яких умов не буде проживати однією сім'єю з відповідачем. Подальше спільне життя її і відповідача як подружжя і збереження шлюбу буде суперечити її інтересам, оскільки проживання в спільному шлюбі є безперспективним з точки зору подальших шлюбних стосунків між нею та відповідачем, а також інтересам їхньої малолітньої дитини, оскільки спільне проживання її та відповідача завдають моральних та психологічних страждань дитині, що впливає на формування її характеру та психологічного здоров'я. Отже, є неможливим збереження шлюбу між нею та відповідачем, який у разі надання їй та відповідачу судом строку на примирення, все одно не буде збережено. Згідно ч. 3 ст. 105 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Згідно ч. 1 ст. 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Виходячи з вищезазначених обставин та норм Сімейного кодексу України вона має право з власної ініціативи звернутися до суду з позовом про розірвання шлюбу, а у суду є всі підстави для прийняття рішення про розірвання шлюбу. Відповідно до п. 10 Постанови Пленуму Верховного суду України № 11 від 21.12.2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» при вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати особливу увагу на її вік та з'ясовувати, з ким із батьків вона бажає проживати. Судам слід враховувати також положення ст. 160 СК, якою передбачено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків, яка досягла десяти років, - за спільною згодою батьків та самої дитини, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. На даний час спільна дитина проживає з нею та перебуває на її утриманні. У зв'язку з чим, необхідно визначити місце проживання малолітньої дитини її та відповідача за її місцем проживання, що відповідатиме інтересам дитини, якій на даний час повних дев'ять років. Позивач та її представник в судове засідання не з'явилися, подавши до суду заяву, в якій просили проводити засідання, як у відсутність позивача, так і у відсутність позиваача. Позовні вимоги підтримують. Не заперечують проти винесення заочного рішення. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи був повідомлений завчасно, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином, а тому суд вважає ухвалити заочне рішення на підставі наявних в справі матеріалів. Вивчивши матеріали справи, суд вважає за можливе, на підставі ч. 2 ст. 197 ЦПК України, розглянути справу за відсутності осіб, які беруть участь у справі та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, проти яких не заперечує представник позивача, подавши до суду заяву та позовні вимоги позивача задовольнити. В судовому засіданні суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] був укладений шлюб, який був зареєстрований 05 жовтня 2002 року Виконавчим комітетом Ліщинської сільської ради Кагарлицького району Київській області, у зв'язку з чим Виконавчим комітетом Ліщинської сільської ради Кагарлицького району Київській області було видано свідоцтво про шлюб серія [NUMBER] від 05.10.2002 р. Шлюбно - сімейні стосунки між сторонами припинені більше трьох місяців. Від спільного шлюбу сторони мають малолітнього [PERSON], [INFO], відносно якого вони позбавлені батьківських прав. Спільне життя у них не склалося, оскільки як виявилося згодом, їхні характери є зовсім різними, погляди на подружнє життя не співпадають, тобто шлюбні стосунки між сторонами припинені і їх сім'я розпалася. За таких обставин, суд приходить до висновку про не можливість збереження сім'ї. Примирення між сторонами є неможливим, оскільки попередні намагання примиритись не дали позитивного результату, а тому сторони як подружжя проживати у спільному шлюбі є безперспективним з точки зору подальших шлюбних стосунків між ними, оскільки їхнє спільне проживання завдають моральних та психологічних страждань сторонам. Згідно ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Згідно ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Виходячи з вищенаведених норм СК України позивач має право з власної ініціативи звернутися до суду з позовом про розірвання шлюбу. За положеннями ч.1 ст.112 СК України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя. Згідно ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Оскільки судом встановлено, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу неможливі, суперечить інтересам подружжя, тому суд вважає за необхідне задовольнити позов і розірвати шлюб між сторонами. Після розірвання шлюбу позивач залишається на прізвищі [PERSON]. Відповідно до ч. 1 ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Разом з тим, Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю. Судом встановлено, що позивач може забезпечувати нормальний всебічний розвиток і виховання дитини. Відповідно до вимог ст. 150 СК України батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Згідно ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Суд не може передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Судом не встановлено виняткових обставин, які можуть бути підставою для залишення проживати малолітню дитину сторін сина - [PERSON], [INFO] з відповідасем, тому суд приходить до висновку про необхідність залишити проживати сина [PERSON], [INFO] з [PERSON]. На підставі ст.. ст. 110, 112 СК України, Законом України «Про Державну реєстрацію актів цивільного стану»,

Outcome: approved