Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-25 00:00:00

Прокурор звернувся з позовом до відповідача про відшкодування матеріальної шкоди, посилаючись на те, що згідно наказу Державної екологічної інспекції України № 33-о від 03 лютого 2012 року відповідача призначено на посаду начальника Державної екологічної інспекції у Черкаській області, а згідно наказу № 374-о від 03 жовтня 2014 року йому надано відпустку по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку з 03 жовтня 2014 року по 13 липня 2017 року. Наказом відповідача, як начальника Державної екологічної інспекції у Черкаській області, № 18-о від 29 лютого 2012 року звільнено [PERSON] з посади начальника відділу старшого державного інспектора з охорони навколишнього природного середовища Черкаської області відділу екологічного контролю земельних ресурсів, за поводження з відходами та небезпечними хімічними речовинами за п. 3 ст. 40 КЗпП України. Постановою Черкаського окружного адміністративного суду від 27 травня 2014 року [PERSON] поновлено на посаді начальника відділу екологічного контролю земельних ресурсів, за поводження за відходами та небезпечними хімічними речовинами Державної екологічної інспекції у Черкаській області старшого державного інспектора з охорони навколишнього природного середовища Черкаської області та стягнуто з позивача на користь [PERSON] середньомісячний заробіток за час вимушеного прогулу за період з 10 липня 2013 року по 27 травня 2014 року у сумі 23\~098 грн. 25 коп. В подальшому постановою Черкаського окружного адміністративного суду від 19 лютого 2015 року задоволено позов [PERSON] до позивача про стягнення на її користь середньомісячного заробітку за час затримки у поновленні на роботі за період з 28 травня 2014 року по 16 грудня 2014 року в сумі 14\~454 грн. 56 коп. Таким чином, відповідач своїм незаконним наказом про звільнення [PERSON] завдав Державній екологічній інспекції Черкаської області збитків на загальну суму 42\~800 грн. 05 коп., чим порушив інтереси держави. В судовому засіданні прокурор позовні вимоги підтримав та просив стягнути з відповідача на користь Державної екологічної інспекції у Черкаській області збитки завдані державному бюджету у сумі 42 800 грн. 05 коп. Представник Державної екологічної інспекції у Черкаській області в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила їх задоволити. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та просив в їх задоволенні відмовити. Суд, заслухавши думку прокурора, пояснення сторін, свідка [PERSON], дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини, які регулюються нормами цивільного та трудового законодавства. Як встановлено в судовому засіданні, згідно наказу Державної екологічної інспекції України № 33-о від 03 лютого 2012 року відповідача призначено на посаду начальника Державної екологічної інспекції у Черкаській області, а згідно наказу № 374-о від 03 жовтня 2014 року йому надано відпустку по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку з 03 жовтня 2014 року по 13 липня 2017 року. Наказом відповідача, як начальника Державної екологічної інспекції у Черкаській області, № 18-о від 29 лютого 2012 року звільнено [PERSON] з посади начальника відділу старшого державного інспектора з охорони навколишнього природного середовища Черкаської області відділу екологічного контролю земельних ресурсів, за поводження з відходами та небезпечними хімічними речовинами за п. 3 ст. 40 КЗпП України. Постановою Черкаського окружного адміністративного суду від 27 травня 2014 року [PERSON] поновлено на посаді начальника відділу екологічного контролю земельних ресурсів, за поводження за відходами та небезпечними хімічними речовинами Державної екологічної інспекції у Черкаській області старшого державного інспектора з охорони навколишнього природного середовища Черкаської області та стягнуто з позивача на користь [PERSON] середньомісячний заробіток за час вимушеного прогулу за період з 10 липня 2013 року по 27 травня 2014 року у сумі 23\~098 грн. 25 коп. Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 02 грудня 2014 року вказану постанову залишено без змін. Наказом Державної екологічної інспекції у Черкаській області від 17 грудня 2014 року № 154-0 [PERSON] поновлено на посаді начальника відділу екологічного контролю земельних ресурсів, за поводженням з відходами та небезпечними речовинами старшого державного інспектора з охорони навколишнього природного середовища Черкаської області. В подальшому постановою Черкаського окружного адміністративного суду від 19 лютого 2015 року задоволено позов [PERSON] до позивача про стягнення на її користь середньомісячного заробітку за час затримки у поновленні на роботі за період з 28 травня 2014 року по 16 грудня 2014 року в сумі 14\~454 грн. 56 коп. Судом встановлено, що передумовою видання [PERSON] наказу про звільнення [PERSON] було отримання від прокуратури Черкаської області подання про усунення порушень вимог законодавства від 14 лютого 2012 року та від 16 лютого 2012 року, та актів службового розслідування по факту розгляду цих подань. Даний факт був також підтверджений в судовому засіданні показами свідками [PERSON] З наданої Державною екологічною інспекцією у Черкаській області відомості про суми коштів за період з 2012 по 2015 роки та копій платіжних доручень вбачається, що 10 жовтня 2014 року [PERSON] сплачено середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 2\~179 грн. 08 коп., 26 січня 2015 року середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 20\~919 грн. 17 коп., 12 березня 2015 року 216 грн. 82 коп. військового податку із середнього заробітку за час затримки у поновленні на роботі, 13 березня 2015 року 2\~105 грн. 56 коп. податку з доходів утримані із середнього заробітку за час затримки у поновленні на роботі, 13 березня 2015 року сплачено 881 грн. 75 коп. єдиного соціального внеску із середньої заробітної плати за час затримки у поновленні на роботі, 13 березня 2015 року 11\~250 грн. 43 коп. середньої зарплати за час затримки у поновленні на роботі, 13 березня 2015 року 5\~247 грн. 24 коп. Єдиного соціального внеску на середній заробіток за час затримки у поновленні на роботі, а всього 42\~800 грн. 05 коп. Згідно ч. 1 ст. 130 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обовязків. Статтею 237 КЗпП України передбачено, що суд покладає на службову особу, винну в незаконному звільненні або переведенні працівника на іншу роботу, обовязок покрити шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації у звязку з оплатою працівникові часу вимушеного прогулу або часу виконання нижче оплачуваної роботи. Такий обовязок покладається, якщо звільнення чи переведення здійснено з порушенням закону або якщо власник чи уповноважений ним орган затримав виконання рішення суду про поновлення на роботі. Відповідно до п. 8 ст. 134 КЗпП України службова особа винна в незаконному звільненні або переведенні працівника на іншу роботу несе матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з її вини підприємству, установі, організації. Відповідно до п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками» № 14 від 29 грудня 1992 року визначено, що застосовуючи матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди на підставі п.8 ст.134 КЗпП, суди повинні мати на увазі, що за цим законом покладається обов'язок по відшкодуванню шкоди, заподіяної підприємству, установі, організації у зв'язку з оплатою незаконно звільненому чи незаконно переведеному працівникові часу вимушеного прогулу або часу виконання нижчеоплачуваної роботи, на винних службових осіб, за наказом або розпорядженням яких звільнення чи переведення здійснено з порушенням закону або якими затримано виконання рішення суду про поновлення на роботі. Відповідальність в цих випадках настає незалежно від форми вини. Із змісту наведених норм випливає, що відповідач як посадова особа, яка винна у незаконному звільненні працівника, має покрити шкоду, завдану підприємству у розмірі сплаченого середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Прокурор, звертаючись 26 червня 2015 року у суд із вказаним позовом, вважав, що має право вимоги в інтересах держави в особі Державної екологічної інспекції до відповідача як керівника даного підприємства в порядку, визначеному трудовим законодавством. Статтею 121 Конституції України\~ до основних функцій прокуратури віднесено представництво інтересів громадян або держави в суді у випадках, визначених законом. Відповідно до ст. 36-1 Закону України «Про прокуратуру» (в редакції, чинній на час звернення із позовом до суду) представництво прокуратурою інтересів держави в суді полягає у здійсненні прокурорами від імені держави процесуальних та інших дій, спрямованих на захист в суді інтересів держави у випадках, передбачених законом. Підставою представництва в суді інтересів держави, є наявність порушень або загрози порушень інтересів держави. Обираючи форму представництва, прокурор визначає, в чому полягає порушення або загроза порушення інтересів держави чи громадянина, обґрунтовує необхідність їх захисту. Державна екологічна інспекція у Черкаській області згідно з положенням в редакції від 12 грудня 2011 року є територіальним органом Державної екологічної інспекції України, який діє у складі Держекоінспекції України і їй підпорядковується. Наведене вказує на те, що для захисту матеріальних інтересів держави, прокурор має право на предявлення в інтересах держави в особі Державної екологічної інспекції у Черкаській області позовів на загальних підставах. Проте, заявляти позов в особі Державної екологічної інспекції у Черкаській області з підстав, визначених\~КЗпП України, до керівника цього підприємства він не уповноважений. Посилання прокурора на ту обставину, що з позовом він звернувся до відповідача як до фізичної особи, а не до як керівника, суд оцінює критично, оскільки, останній, хоча і перебуває у відпустці по догляду за дитиною, але з посади не звільнений та рахується в штаті Інспекції як керівник останньої. Глава ІХ КЗпП України\~встановлює гарантії при покладенні на працівників матеріальної відповідальності за шкоду, заподіяну підприємству, установі організації, пункт 8 статті 134 якої визначає, що службова особа, винна в незаконному звільненні або переведенні працівника на іншу роботу відповідно до законодавства несе матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної підприємству, установі, організації. Згідно з ч. 4\~ст. 136 цієї ж глави КЗпП України\~(із змінами, внесеними Законом України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII) стягнення з керівників підприємств, установ, організацій та їх заступників матеріальної шкоди в судовому порядку провадиться за позовом вищестоящого в порядку підлеглості органу. Законом України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII із вказаної норми виключено положення про те, що таке стягнення провадиться ще й за заявою прокурора. Тобто, право на предявлення позову до керівника даного підприємства про відшкодування завданої ним шкоди з підстав, визначених КЗпП України, належить вищестоящому органу даного підприємства, яким є Державна екологічна інспекція України, а в інтересах держави в особі саме Державної екологічної інспекції у Черкаській області прокурор вправі на предявлення позовів на загальних підставах і до третіх осіб. В особі Державної екологічної інспекції України прокурор у даній справі із позовом не звертався. Оскільки в Першого заступника прокурора міста Черкаси в інтересах держави в особі Державної екологічної інспекції у Черкаській області відсутні підстави вимоги до [PERSON] про відшкодування шкоди у визначеному\~КЗпП України\~порядку, а відшкодування такої шкоди повинно проводитися виключно у такому порядку, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Outcome: dismissed