Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-18 00:00:00

Представник ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА [PERSON] «ПРИВАТБАНК» (далі позивач) звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] (далі відповідач 1), [PERSON] (далі відповідач 2) в якому просив стягнути з відповідача 1 заборгованість за кредитним договором, мотивуючи свої вимоги тим, що 08 квітня 2008 року позивач та відповідач 1 уклали кредитний договір ODIVGA0000000003 (далі договір) відповідно до якого відповідачу було фактично надано кредит, у розмірі 15000 США з кінцевим терміном повернення 07 квітня 2028 року. В забезпечення виконання кредитних зобовязань позичальника між позивачем та відповідачем 2 було укладено договір поруки від 08 квітня 2008 року (далі договір поруки). За таких обставин представник позивача просить стягнути з відповідачів солідарно на користь позивачазаборгованість за кредитом на загальну суму 47803,45 доларів США, що станом на 01 жовтня 2014 року за курсом НБУ еквівалентно становить 619054 гривні 68 копійок, а також суму сплаченого судового збору в розмірі 3654 гривні 00 копійок. В судове засідання представник позивача не зявився, направив до суду заяву в якій просить задовольнити позовні вимоги, розглянути справу заочно у разі неявки відповідача та у його відсутність. Відповідач 1 в судове засідання не зявилася, направила до суду заяву, за якою позовні вимоги визнала в повному обсязі та просила розглядати справу без її участі. Відповідач 2 в судове засідання не зявився, про причини своєї неявки суд не повідомив, хоча був повідомлений належним чином про час, місце та дату судового засідання. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних встановлених фактів та відповідних їм правовідносинам. 08 квітня 2008 року сторони уклали кредитний договір, відповідно до якого відповідачу надано кредит на умовах строковості, поворотності та платності, шляхом надання грошових коштів в сумі 15000 доларів США (а.с.12-14). 08 квітня 2008 року забезпечення виконання кредитних зобовязань позичальника було уклали договір поруки (а.с.20). З п. 2.2.2 договору вбачається, що позичальник зобовязується сплатити відсотки за користування кредитом до п. 8.1, 2.3.1, 2.3.2, 3.2. кредитного договору. Повну сплату відсотків за користування кредитом здійснити не пізніше дати фактичного повного погашення кредиту. Відповідно до п. 5.3. договору при порушенні позичальником строків платежів по будь-якому з грошових зобовязань передбачених кредитним договором , більше ніж на 30 днів, позичальник зобовязаний сплатити банку штраф у розмірі 250 гривень + 5 відсотків від суми позову. Згідно п.5.4 договору нарахування неустойки за кожен випадок порушення зобовязання, передбаченої п.п. 5.1., 5.2, 5.3 здійснюється протягом 3 (трьох) років з дня коли відповідне зобовязання повинно бути виконане позичальником. За пунктом 2 договору поруки поручитель відповідає перед кредитором за виконання зобовязань за кредитним договором, в тому ж розмірі, що і боржник, включаючи сплату кредиту, відсотків за користування кредитом, комісій, винагород, штрафів, пені та інших платежів, відшкодування збитків. З п. 4 договору поруки вбачається, що у випадку невиконання боржником зобовязань за кредитним договором, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. Відповідачі належним чином взяті на себе зобовязання за кредитним договором не виконували, у звязку з чим станом на 01 жовтня 2014 року утворилася заборгованість перед позивачем на суму 47803,45 долари США, що станом на 01 жовтня 2014 року за курсом НБУ дорівнює еквіваленту 619054 гривень 68 копійок яка складається з заборгованості по: кредиту 15600,35 долари США; заборгованість за процентами 10146,94 доларів США; комісія 790,61 долари США; пеня 18970,81 долари США, штраф (фіксована частина) 19,31 долари США; штраф (процентна складова) 2275,44 долари США (а.с.4-6). Вирішуючи питання про застосування норм матеріального права, суд виходив з такого. Зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку (ч.1 ст.509 ЦК України). Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України (ст.526 ЦК України). За договором поруки поручитель поручається перед кредитором за виконання ним свого обовязку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобовязань боржником (ч. 1 ст. 553 ЦК України). У разі порушення боржником зобовязань, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (ч.1, 2 ст.554 ЦК України). Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (ч.1 ст.638 ЦК України). В разі прострочення повернення чергової частини позики, позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, яка залишилася та сплати процентів, належних йому (ч.2 ст. 1050 ЦК України). Вбачається, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (1 ст.1054 ЦК України). Згідно позичальник зобовязаний повернути позику у строк та в порядку, що встановлені договором (ч.1 ст.1049 ЦК України). Стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати (ч.1 ст.88 ЦПК України). У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову (ч.4 ст. 174 ЦПК України). Таким чином, виходячи з наведених матеріальних та процесуальних норм, встановлених обставин слід констатувати про відсутність фактичних даних, що визнання відповідачем 1 позову порушує права, свободи чи інтереси інших осіб та суперечить закону, тому позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved