Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-23 00:00:00

представник позивача уточнив позовні вимоги позивача та просить суд визнати недійсним заповіт [PERSON] на користь [PERSON] , посвідчений 06 грудня 2011 року приватним нотаріусом Кагарлицького районного нотаріального округу [PERSON], стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати та витрати за проведенні експертизи, посилаючись на те, що [INFO] помер брат позивача [PERSON], який проживав до дня смерті в с. Бурти, Кагарлицького району, Київської області. Звернувшись із заявою про прийняття спадщини за законом у встановлений законодавством, а саме: ст.1270 ЦК України строк, до Кагарлицької районної державної нотаріальної контори він дізнався, що 17 січня 2013 року із заявою про прийняття спадщини за заповітом на майно спадкодавця [PERSON], звернувся [PERSON]. Зважаючи на той факт що відповідно до наданої його інформації заповіт складено та посвідчено третьою особою 06 грудня 2011 року, в той час коли його брат тяжко хворів внаслідок перенесених хвороб, він не міг послідовно та логічно мислити, розмовляти та висловлювати думок, спілкувався здебільшого мімікою, жалівся на сильні болі, у нього виникають обґрунтовані підозри недійсності зазначеного заповіту. Згідно з ст.225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені. Зазначеним заповітом порушуються його права спадкоємця, тому він і вимушений звернутись до суду. Відповідач позовні вимоги позивача не визнав та пояснив, що статтею 1223 ЦК України визначено, що право на спадкування, яке виникає у день відкриття спадщини, мають особи, визначені у заповіті. Тільки у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. 07 липня 2010 року заповідач [PERSON], який являється йому рідним дядьком по лінії матері, а він відповідно його племінник, самостійно без будь якого примусу з його сторони, особи яка на той час надавала йому допомогу по утриманню, вчинив на його ім'я односторонню угоду - заповіт, яким заповів йому все належне йому майно та права на нього. 06 грудня 2011 року о 18 годині 55 хвилин тим же заповідачем [PERSON], жителем с. Бурти Кагарлицького району, укладено новий заповіт який посвідчений приватним нотаріусом Кагарлицького районного нотаріального округу [PERSON] за своїм робочим місцем в м. Кагарлику, яким він заповів йому, [PERSON], належні йому на праві власності земельну ділянку площею 2,59 га з кадастровим номером: 3222281200:03:316:0011, що була виділена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та розташована на території Буртівської сільської ради Кагарлицького району Київської області і що була надана йому згідно рішення 16- ої сесії XXIII скликання Буртівської сільської Ради народних депутатів Кагарлицького району Київської області від 23 лютого 2001 року та майновий пай у пайовому фонді майна колективного сільськогосподарського підприємства СВК агрофірма «Перемога» село Бурти Кагарлицького району Київської області відповідно до списку осіб, які мають право на майновий пай затвердженого зборами співвласників 22 лютого 2000 року, номінальною вартістю 10895 гривень 00 копійок (десять тисяч вісімсот дев'яносто п'ять гривень 00 копійок), що становить 0,1153 % від загальної вартості майна пайового фонду підприємства, що належить йому на підставі свідоцтва про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства (майновий сертифікат) Серії КИ-ХІІ 1108309, виданого 06 серпня 2002 року Буртівською сільською радою Кагарлицького району Київської області. Одночасно з укладанням нового заповіту, цим заповітом заповідач скасував раніше складений та посвідчений 17 липня 2010 року приватним нотаріусом Кагарлицького районного нотаріального округу Київської області [PERSON] заповіт зареєстрований № 1590. Згідно абз. 2 п.18 Постанови Пленуму ВС України № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо він був складений особою під впливом фізичного або психічного насильства, або особою, яка через стійкий розлад здоров'я не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними. У справах про спадкування нотаріуси не є заінтересованими особами і не повинні залучатися до участі у справі. За таких умов, коли [PERSON], повністю правоздатною та дієздатною особою, власником майна, яке належало тільки йому, з дотриманням форми правочину, без впливу на його вільне волевиявлення, було укладено односторонній договір - заповіт , він не може бути визнаний недійсним, так як воля спадкодавця при його укладанні була направлена на відчуження належного йому майна після його смерті на його користь. Лише бажання позивача на безпідставне отримання майна спадкодавця, при наявності заповіту, змусило його звернутися до суду з безпідставним позовом пред'явленим до нього, спадкоємця майна померлого [PERSON], про визнання заповіту недійсним, тому просить суд відмовити в задоволені позову [PERSON], до нього про визнання заповіту недійсним. Третя особа в особі приватного нотаріуса Кагарлицького районного нотаріального округу Київської області [PERSON] позовні вимоги позивача не визнає та просить суд в їх задоволені відмовити з наступних підстав. Заповіт було посвідчено з суворим дотриманням вимог чинного законодавства України. Так, перед складенням і посвідченням заповіту ним було встановлено повну цивільну дієздатність заповідача, [PERSON], [INFO], який чітко усвідомлював значення своїх дій і вільно керував ними, розуміючи при цьому обставини, які мали для нього істотне значення, без застосування фізичного чи психічного тиску з боку інших осіб, за своєю справжньою волею, не перебуваючи при цьому у стані, який би перешкоджав йому усвідомлювати суть вчинюваних ним дій щодо складення ним заповіту. При чому всупереч заявленому у позовній заяві про те що: «він не міг послідовно та логічно мислити, розмовляти та висловлювати думок, спілкувався здебільшого мімікою», [PERSON] при складенні заповіту чітко і зрозуміло висловлював свої думки і був наполегливий у бажанні скасувати свій попередній заповіт, маючи бажання визначити у новому заповіті конкретне майно яке він хоче заповісти своєму спадкоємцю за цим заповітом. Крім того, за проханням [PERSON] цей заповіт було виготовлено з його слів за допомогою загальноприйнятих технічних засобів, після чого він був ним особисто зачитаний вголос і особисто власноручно підписаний ним же. Одночасно повідомляє, що [PERSON], передбачаючи у майбутньому оскарження цього заповіту в суді, наполіг у його посвідченні в присутності двох свідків, що і було зроблено. Заповіт згідно зі ст. 1253 ЦК України було посвідчено в присутності двох свідків: гр. [PERSON] та [PERSON] Суд, вислухавши сторони, свідків та вивчивши матеріали справи, приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 06 грудня 2011 року [PERSON] склав заповіт, за яким зробив таке розпорядження: належні йому: земельну ділянку площею 2,59 га з кадастровим номером: 3222281200:03:316:0011, що була виділена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та розташована на території Буртівської сільської ради Кагарлицького району Київської області, і що була надана йому згідно рішення 16-ої сесії XXIII скликання Буртівської сільської Ради народних депутатів Кагарлицького району Київської області від 23.02.2001 року, та майновий пай у пайовому фонді майна колективного сільськогосподарського підприємства СВК агрофірма «Перемога» село Бурти Кагарлицького району Київської області відповідно до списку осіб, які мають право на майновий пай, затвердженого зборами співвласників 22 лютого 2000 року, номінальною вартістю 10895 гривень 00 копійок (десять тисяч вісімсот дев'яносто п'ять гривень 00 копійок), що становить 0,1153 % від загальної вартості майна пайового фонду підприємства, що належить йому на підставі Свідоцтва про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства (майновий сертифікат) Серії КИ-ХІІ № 1108309, виданого 06 серпня 2002 року Буртівською сільською радою Кагарлицького району Київської області, заповів [PERSON]. Раніше складений та посвідчений 07 липня 2010 року приватним нотаріусом Кагарлицького районного нотаріального округу Київської області [PERSON] за реєстровим № 1590 заповіт, цим заповітом скасував. На бажання [PERSON] та згідно зі ст. 1253 ЦК України заповіт посвідчено у присутності свідків: гр. [PERSON], [INFO], паспорт [NUMBER], виданий Кагарлицьким РВ ГУ МВС України в Київської області 22 жовтня 2010 року, яка мешкає за адресою: [ADDRESS], та гр. [PERSON], [INFO], паспорт [NUMBER], виданий Кагарлицьким РВ ГУ МВС України в Київської області 22 серпня 2003 року, який мешкає за адресою: [ADDRESS]. [INFO] [PERSON] помер. З матеріалів справи вбачається, що після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на земельну ділянку площею 2,59 га з кадастровим номером: 3222281200:03:316:0011, що була виділена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та розташована на території Буртівської сільської ради Кагарлицького району Київської області, і що була надана [PERSON] згідно рішення 16-ої сесії XXIII скликання Буртівської сільської Ради народних депутатів Кагарлицького району Київської області від 23.02.2001 року, та майновий пай у пайовому фонді майна колективного сільськогосподарського підприємства СВК агрофірма «Перемога» село Бурти Кагарлицького району Київської області, що належить [PERSON] на підставі Свідоцтва про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства (майновий сертифікат) Серії КИ-ХІІ № 1108309, виданого 06 серпня 2002 року Буртівською сільською радою Кагарлицького району Київської області. 10 січня 2013 року до Кагарлицької районної державної нотаріальної контори Київської області із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] звернувся позивач [PERSON]. 17 січня 2013 року до Кагарлицької районної державної нотаріальної контори Київської області надійшла заява від відповідача [PERSON] на прийняття спадщини по заповіту, посвідченому [PERSON], приватним нотаріусом Кагарлицького районного нотаріального округу Київської області 06 грудня 2011 року за р. № 3989. Відповідно до ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Відповідно до положень ч. 1 ст. 225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені. Відповідно до ч. 2 ст. 1257 ЦК України за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Відповідно до роз'яснень, які викладені у п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» правила статті 225 ЦК поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала в такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо). При розгляді справ за позовами про визнання недійсними заповітів на підставі статті 225, частини другої статті 1257 ЦК суд відповідно до статті 145 ЦПК за клопотанням хоча б однієї зі сторін зобов'язаний призначити посмертну судово-психіатричну експертизу. Висновок такої експертизи має стосуватися стану особи саме на момент вчинення правочину. Відповідно до постанови Верховного Суду України від 29 лютого 2012 року, прийнятої за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судами положень ч. 1 ст. 225 ЦК України висновок про тимчасову недієздатність учасника такого правочину слід робити, перш за все, на основі доказів, які свідчать про внутрішній, психічний стан особи в момент вчинення правочину. Хоча висновок експертизи в такій справі є лише одним із доказів у справі і йому слід давати належну оцінку в сукупності з іншими доказами будь-які зовнішні обставини (показання свідків про поведінку особи тощо) мають лише побічне значення для встановлення того, чи була здатною особа в конкретний момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними. Відповідно до ст.. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні данні, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці данні встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показання свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко - і відеозаписів, висновків експертів. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що він працює на посаді сімейного лікаря. З 2008 року, періодично лікував [PERSON], інколи він сам приходив, а інколи відвідував його у дома, а з 2011 року він не міг до нього потрапити у будинку, бо двері були зачинені. У [PERSON] були контрактури суглобів, які виникли внаслідок опіків, хронічний остеомієліт правої чи лівої гомілки. З 2001 року він хворів на паркінсонізм, який у нього швидко прогресував. Внаслідок цього він самостійно не міг їсти, практично був прикутий до ліжка. Щодо перебігу захворювання, то у хворих на паркінсонізм інколи бувають спонтанні ремісії, інтелект повинен бути збереженим. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що працює на посаді дільничного інспектора в с. Бурти Кагарлицького району з березня 2011 року. До нього надходили скарги від [PERSON] про те, що [PERSON], який на той час проживав у будинку [PERSON] зі своєю співмешканкою, вчиняє хуліганські дії. Микола сам не звертався із заявами, бо він був лежачий, він нічого практично не розумів. В грудні 2011 року був у нього удома, [PERSON] вже тоді таким був. Микола одного разу впав, коли [PERSON] там жив, а тому соціальні працівники звернулися до його брата, щоб він його доглядав. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що [PERSON] попросив його бути свідком при складанні заповіту [PERSON] на його користь 06.12.2011 року. Під час посвідчення заповіту воля [PERSON] була добровільна. [PERSON] сам ходив, сам розписувався. Перед тим, як розписатися, нотаріус йому зачитав заповіт уголос, він перепитував. Також [PERSON] сказав, що можливо заповіт буде оспорюватися, а тому хоче, щоб були при складанні заповіту свідки. Аналогічні показання надала свідок [PERSON]. Суд критично ставиться до свідків [PERSON] та [PERSON], оскільки, по - перше вони були запрошені відповідачем, а не заповідачем, по друге, третя особа заповіт в голос не зачитував, оскільки про це не має відмітки у заповіті. В ході розгляду справи за клопотанням представника позивача судом була призначена посмертна судово-психіатрична експертиза. Відповідно до висновку посмертної комісійної судової психолого - психіатричної експертизи № 128 ц від 31.12.2013 року [PERSON] станом на момент складання ним заповіту 06.12.2011 року страждав на органічне ураження головного мозку судинного ґенезу (атеросклероз судин головного мозку, гіпертонічна хвороба), яке супроводжувалося слабоумством із емоційно-вольовими порушеннями. [PERSON] не міг під час складення заповіту (06.12.2011 року) усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. [PERSON] на момент складання заповіту перебував у стані фізичної та психічної безпорадності. У нього відмічалося зниження перебігу когнітивних процесів (пам'яті, уваги) та інтелектуальної діяльності. Відхилення в психічному стані у [PERSON] до 06.01.2011 року і до смерті пов'язані з психічним захворюванням. Як вбачається з мотивувальної частини акту посмертної комісійної судової психолого - психіатричної експертизи № 128 ц від 31.12.2013 року, що з наданої медичної документації відомо, що підекспертний в період з 1990 року по 2000 рік переніс забій грудної клітини, внутрішній суглобовий уламковий перелом лівого кульшового суглобу, який ускладнився деформуючим артрозом з порушенням функції суглобу, внаслідок чого був визнаний інвалідом 3 групи. В грудні 1999 року переніс термічні опіки обличчя, голови, спини, лівої гомілки, обох стоп. З 1991 року у нього з'явилися судинні порушення (нейроциркуляторна вегетосудинна дистонія, ішемічна хвороба серця, кардіосклероз. В червні 1994 року невропатологом був діагностований церебральний атеросклероз та рекомендована консультація психіатра. 26.01.2011 року підекспертний була проведена АСПЕ, яка виявила у підекспертного ознаки органічного ураження головного мозку (внаслідок церебросклерозу) із слабоумством. Вказані психічні порушені виражені у нього у такому ступені, що позбавляють його здатності усвідомлювати свої дії та керувати ними. Будучи не згідними з висновком посмертної комісійної судової психолого - психіатричної експертизи № 128 ц від 31.12.2013 року відповідачу, так і третій особі, Кагарлицьким районним судом було роз'яснено право подавати інші відомості чи дані щодо здоров'я [PERSON] та про можливість заявляти клопотання щодо проведення повторної посмертної судово-психіатричної експертизи, однак такого наміру ні відповідач, ні третя особа не виявили. Для визначення правочину таким, що має дефекти волі і волевиявлення, а врешті і недійсним необхідно встановити наявність хоча б одного з двох факторів, які мали місце в момент вчинення правочину, а саме: а) щоб вона не усвідомлювала значення своїх дій або б) не могла керувати своїми діями. Суд не може взяти як доказ та не приймає до уваги висновок судово - почеркознавчої експертизи № 3275/3276/13 - 32 від 12 липня 2013 року, оскільки підписи від імені [PERSON] поряд з графою «Шостого грудня дві тисячі одинадцятого року.» у першому та другому примірниках заповіту від 06.12.2011, від імені [PERSON] на користь [PERSON], посвідченого [PERSON], приватним нотаріусом Кагарлицького районного нотаріального округу Київської області та зареєстрованого в реєстрі за № 3989 та в графі «підписи осіб (їх представників) які звернулися за вчиненням нотаріальних дій» у реєстрі реєстрації нотаріальних дій приватного нотаріуса Кагарлицького районного нотаріального округу Київської області [PERSON] в якому за № 3989 зареєстрований заповіт від 06.12.2011, від імені [PERSON] на користь [PERSON], - виконані самим [PERSON]. Норми матеріального права, зокрема ст.. 225 ЦК України не містить такого поняття, як «абсолютна неспроможність», оскільки для застосування зазначеної правової норми достатньою є наявність обставини, коли фізична особа «не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними», що підтверджено експертизою, та а ні відповідачем, а ні третьої особою не спростовано. За таких обставин, беручи до уваги доведеність абсолютної неспроможності спадкодавця в момент вчинення заповіту усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, позовні вимоги про визнання заповіту недійсним є обґрунтованими і підлягають до задоволення, тому суд вважає за необхідне визнати недійсним заповіт [PERSON] на користь [PERSON] від 06 грудня 2011 року посвідчений приватним нотаріусом Кагарлицького районного нотаріального округу Київської області [PERSON] та зареєстровано в реєстрі за № 3989. Щодо судових витрат та витрат пов'язаних з проведенням експертиз, то вказані витрат підлягають до частково задоволення з наступних підстав. Згідно до вимог п. 4 ч. 3 ст. 79, ст. 86 ЦПК України, витрати пов'язані з проведенням експертиз віднесені до судових витрат. Так як висновок судово - почеркознавчої експертизи № 3275/3276/13 - 32 від 12 липня 2013 року суд не бере до уваги як доказ, тому витрати в сумі 3680,00 грн. також не підлягають до стягнення з відповідача на користь позивача, а тому суд в цій частині витрат позивачу відмовляє. Витрати позивача, пов'язані з проведенням експертизи посмертної комісійної судової психолого - психіатричної експертизи № 128 ц від 31.12.2013 року підтверджені квитанцією № 4443623 від 10.07.2013 року, тому вказані витрати підлягають до стягнення з відповідача на користь позивача в сумі 2843 грн. 39 коп. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею та документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено, а тому суд стягує з відповідача на користь позивача понесені судові витрати, які підтверджені квитанціями про їх сплату, а саме: витрати по сплаті судового збору в сумі 114 грн. 70 коп. На підставі викладеного та

Outcome: approved