Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-13 00:00:00

Представник позивача у серпні 2017 року звернувся до суду з указаним позовом, який мотивував тим, що 30.09.2014 року [PERSON] разом із своїм вітчимом [PERSON] за 3500,00 доларів США, що за курсом НБУ 1 долар 12,9 грн., становила 45130,00 грн. у м.Харкові придбали автомобіль марки «MAZDA XEDOX 6», 1994 року випуску, шасі (кузов) № JMZCA12B501109657 реєстраційний номер [NUMBER]. Ця купівля, з метою звільнення продавця від клопоту переоформлення вказаного автомобіля була оформлена довіреністю, виданою продавцем [PERSON] на покупців [PERSON] та [PERSON] і була посвідчена приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу [PERSON] Відповідно до указаного доручення [PERSON] та [PERSON] мали право користування та розпорядження, продажу, міни, оренди, найму, позички, доручення, страхування, а також право експлуатувати та слідкувати за технічним станом і проводити ремонт вищевказаного автомобіля, та «…для чого надано право: з усіх без винятку питань, повязаних з експлуатацією та відчуженням автомобіля». В кінці липня 2017 року [PERSON] як фактичний співвласник автомобілю звернувся до [PERSON], який на той час одноосібно володів та користувався вказаним автомобілем з метою встановлення порядку користування ним обома співвласниками, на що йому було відмовлено без пояснення причин. Розуміючи, що фактично права [PERSON] як співвласника автомобіля порушуються, з метою їх захисту він 09.08.2017 року звернувся до титульного власника спірного автомобіля [PERSON] за підтвердженням від нього свого права співвласника на автомобіль «MAZDA XEDOX 6», 1994 року випуску, шасі (кузов) № JMZCA12B501109657 реєстраційний номер [NUMBER],на що [PERSON] додатково підтвердив розпискою, що він фактично «продав за дорученням» вказаний автомобіль за суму еквівалентну 3500,00 грн. доларам США позивачу та його вітчиму [PERSON] 30.09.2014 року. Представник позивача зазначає, що [PERSON] вважає, що у нього є всі підстави та докази вважати себе власником ? частини автомобілю, оскільки кошти за нього він з вітчимом давали порівну, а договір доручення, укладення якого підтверджує довіреність видана йому та [PERSON] продавцем [PERSON] є удаваним правочином, який фактично приховав договір купівлі-продажу автомобіля «MAZDA XEDOX 6», 1994 року випуску, шасі (кузов) № JMZCA12B501109657 реєстраційний номер [NUMBER]. Посилаючись на указані обставини, представник позивача просить суд: 1) визнати договір доручення, укладення якого підтверджує довіреність, посвідчена 30.09.2014 приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу [PERSON] Г. № 7354, видану [PERSON] на право розпорядження транспортним засобом автомобілем марки «MAZDA XEDOS 6» 1994 року випуску, шасі (кузов) № JMZCA12В501109657, реєстраційний номер [NUMBER] удаваним правочином та визнати, що між [PERSON] з одного боку (продавцем) та [PERSON] і [PERSON] з іншого боку (покупці) 30.09.2014 насправді укладено договір купівлі-продажу а/м «MAZDA XEDOS 6» 1994 року випуску, шасі (кузов) № JMZCA12В501109657, реєстраційний номер [NUMBER]; 2) визнати за [PERSON] право власності на ? частину автомобіля «MAZDA XEDOS 6» 1994 року випуску, шасі (кузов) № JMZCA12В501109657, реєстраційний номер [NUMBER]. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позов підтримав, просив задовольнити з викладених у позовній заяві підстав. Представник позивача також пояснив, що власник [PERSON] розміщав оголошення про продаж спірного автомобіля на сайті RST, де відповідач і дізнався про автомобіль, у результаті фактично було укладено договір купівлі-продажу автомобіля, вартість якого була оплачена позивачем та відповідачем спільно. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] в судовому засіданні заперечили проти позову, посилаючись на те, що розписка власника автомобіля не є належним доказом оплати його вартості, оскільки фізичні особи не мають права проводити розрахунки в іноземній валюті, мають права розраховуватись в національній валюті. Відповідач [PERSON] кошти в доларах США не надавав [PERSON], а останній, надавши розписку фактично намагається уникнути таким способом витрат, повязаних з продажем в установленому порядку належного йому автомобіля. [PERSON] на момент підписання довіреності було 19 років, основним доходом була пенсія по втраті годувальника. Нотаріус при оформленні довіреності запропонувала вказати додатково іншу особу, крім [PERSON], яка б мала права керувати автомобілем і тому [PERSON] також вказав сина своєї дружини [PERSON] Відповідач [PERSON] зазначив, що від [PERSON] отримав автомобіля в користування для керування по довіреності. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, був повідомлений належним чином про час і місце проведення судових засідань. Надіслав заяву, в якій просив справу розглядати без його участі, позовні вимоги вважає обґрунтованими, а зміст позовної заяви таким, що відповідає фактичним обставинам справи, просить суд позов задовольнити (а.с.53). Третя особа [PERSON] в судове засідання не зявилася, надіслала заяву в якій просила суд справу розглядати без її участі, позовні вимоги вважала обґрунтованими, а зміст позовної заяви таким, що відповідає фактичним обставинам справи і просить суд задовольнити позов (а.с.42) Судом установлено, що відповідно до довіреності від 30.09.2014 року [PERSON] за попереднім усним договором доручення, укладеним з представниками указаною довіреністю уповноважив [PERSON] та [PERSON] (кожен може діяти незалежно один від одного) користуватися та розпоряджатися (з правом продажу, міни, оренди, найму, позички, доручення, страхування), а також експлуатувати та слідкувати за технічним станом і провадити ремонт належного йому автомобіля марки і моделі «MAZDA XEDOX 6», 1994 року випуску, шасі (кузов) № JMZCA12B501109657, тип ТЗ легковий, реєстраційний номер [NUMBER] зареєстрований на його імя 05.05.2010 року у ВРЕР №6 ДАІ м.Богодухів ГУМВС у Харківській області, на підставі Свідоцтва про реєстрацію ТЗ САА 532400 (а.с.7). На запит суду територіальним сервісним центром 6343 регіонального сервісного центра в Харківській області було надано інформацію про те, що автомобіль «MAZDA XEDOX 6», 1994 року випуску, шасі (кузов) № JMZCA12B501109657 реєстраційний номер [NUMBER] станом на 17.11.2017 року зареєстрований за [PERSON], [INFO] (а.с.74). Згідно розписки від 09.08.2017 року [PERSON] автомобіль «MAZDA XEDOX 6», 1994 року випуску, шасі (кузов) № JMZCA12B501109657 реєстраційний номер [NUMBER] зареєстрований на його імя 05.05.2010 року продав по дорученню [PERSON] та [PERSON] та отримав від них три тисячі пятсот доларів США (а.с.8). Вимогами статей 202, 203 ЦК України передбачено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочин має вчинятись у формі, встановленій законом та має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до статті 235 ЦК України удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили. Пунктом 25 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» визначено, що за удаваним правочином сторони умисно оформляють один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини. Відтак, при укладенні удаваного договору сторони повинні усвідомлювали, що вони укладають саме удавану угоду та що їх дії направлені для досягнення інших правових наслідків і приховують іншу волю учасників угоди. Загальний порядок укладення договорів будь-якими учасниками цивільних відносин визначено у главі 53 ЦК України. До принципово важливих складових цієї процедури відносяться зміст та форма договору, спосіб, місце укладення. Правове регулювання відносин, повязаних з купівлею-продажем транспортних засобів, здійснюється на підставі положень ЦК України з урахуванням загальних положень про договір та спеціальних правил, закріплених у відповідних положеннях Порядку здійснення оптової та роздрібної торгівлі транспортними засобами та їх складовими частинами, що мають ідентифікаційні номери, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11 листопада 2009 року № 1200 та Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 7 вересня 1998 року № 1388 (далі - Порядок № 1388), які визначають певні особливості укладення, виконання та правові наслідки невиконання відповідних договорів. Пунктами 7-8 Порядку № 1388 передбачено, що власники транспортних засобів юридичні та фізичні особи або їх представники зобовязані зареєструвати їх протягом 10 діб після придбання або митного оформлення, чи тимчасового ввезення на територію України, або виникнення обставин, що є підставою для внесення змін до реєстраційних документів. Реєстрація транспортних засобів здійснюється на підставі заяви власника, поданої особисто, і документів, що посвідчують його особу, правомірність придбання транспортного засобу, оцінку його вартості. Документами, що підтверджують правомірність придбання транспортних засобів, їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери, є оформлені в установленому порядку: договори, укладені на товарних біржах на зареєстрованих в уповноваженому органі МВС бланках; кладені та оформлені безпосередньо в сервісних центрах МВС у присутності адміністраторів таких органів; договори купівлі-продажу (міни, поставки), дарування транспортних засобів, а також інші договори, на підставі яких здійснюється набуття права власності на транспортний засіб нотаріально посвідчені договори купівлі-продажу (міни, поставки), дарування транспортних засобів, а також інші договори, на підставі яких здійснюється набуття права власності на транспортний засіб; договори купівлі-продажу транспортних засобів, що підлягають першій державній реєстрації в сервісних центрах МВС, за якими продавцями виступають субєкти господарювання, що здійснюють оптову та/або роздрібну торгівлю транспортними засобами, і які підписані від імені таких субєктів уповноваженою особою. У разі зняття з обліку транспортного засобу покупцеві видається свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт) та копія реєстраційної картки, що додається до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу на пластиковій основі. Отже, продаж транспортного засобу, що має ідентифікаційний номер, передбачає відповідне оформлення договору купівлі-продажу цього транспортного засобу, зняття його з обліку, отримання свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт). Сутність та правова природа загальноцивільного представництва регулюються положеннями глави 17 ЦК України.За частиною третьою статті 244 ЦК України довіреність це письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобовязана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє (частина перша статті 237 ЦК України). Отже, довіреність свідчить про наявність між особою, яка її видала, та особою, якій її видано, правовідносин, які є представницькими відносинами. Договір купівлі-продажу це угода, за якою продавець (одна сторона) зобовязується передати майно у власність покупцеві (другій стороні), а покупець зобовязується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму (стаття 655 ЦК України). Аналіз зазначених норм матеріального права свідчить про те, що видача довіреності на володіння, користування та розпорядження транспортним засобом без належного укладення договору купівлі-продажу цього транспортного засобу не вважається укладеним відповідно до закону договором та не є підставою для набуття права власності на транспортний засіб особою, яка цю довіреність отримала. Разом з тим, позов про визнання права власності є спеціальним або допоміжним речово-правовим засобом захисту права власності. Цивільне законодавство визначає особливості реалізації правомочності власника. За правилами статті 392 ЦК України позов про визнання права власності може бути предявлено, по-перше, якщо особа є власником майна, але її право оспорюється або не визнається іншою особою; по-друге, якщо особа втратила документ, який засвідчує його право власності. Позивачем у позові про визнання права власності є власник особа, яка має право власності на майно (тобто вже стала його власником, а не намагається ним стати через предявлення позову). Отже, ураховуючи, що відповідно до статті 328 ЦК України набуття права власності це певний юридичний механізм, з яким закон повязує виникнення в особи субєктивного права власності на певні обєкти, суд при застосуванні цієї норми повинен встановити, з яких саме передбачених законом підстав, у який передбачений законом спосіб позивач набув право власності на спірний обєкт та чи підлягає це право захисту в порядку, визначеному статтею 392 ЦК України. Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 16 грудня 2015 року у справі № 6-688цс15, яка відповідно до статті 360-7 ЦПК України має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. З матеріалів справи вбачається, що спірний автомобіль не був знятий з обліку в сервісному центрі МВС у звязку з його відчуженням за процедурою, встановленою Порядком, а залишався зареєстрованим за відповідачем [PERSON], доказів подання заяви про зняття автомобіля з обліку і його огляд фахівцями експертної служби МВС з метою звірення ідентифікаційних номерів їх складових частин з номерами, зазначеними в поданих власником для реєстрації документах, позивачем не надано. За таких обставин, відсутні підстави вважати, що між позивачем, [PERSON] з однієї сторони та відповідачем [PERSON] при оформленні довіреності на спірний автомобіль мало місце укладення правочину, який за своїм змістом містив ознаки удаваного. З огляду на те, що вимога про визнання права власності на ? частину спірного автомобіля є похідною від першої вимоги, а тому оскільки позивач у результаті укладення договору доручення не набув права власності на спірний автомобіль, оскільки не був дотриманий спеціальний порядок набуття права власності автомобіль, а тому така вимога також задоволенню не підлягає. Ухвалою суду від 03.10.2017 року у цій справі за заявою представника позивача було вжито заходів забезпечення позову, зокрема накладено арешт на спірний автомобіль, який відповідно до частини 6 статті 154 ЦПК України слід залишити в силі до набрання рішенням законної сили. Ураховуючи, що позов задоволенню не підлягає, понесені позивачем судові витрати відповідно до статті 88 ЦПК України компенсації не підлягають. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed