Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-24 00:00:00

Представник Територіального медичного об'єднання «Психіатрія» звернувся до суду із заявою про госпіталізацію [PERSON], [INFO], якого 22 червня 2015 року було госпіталізовано до Територіального медичного об'єднання «Психіатрія» , у зв'язку з погіршенням психічного стану. Свою заяву обґрунтовують тим, що [PERSON] був оглянутий комісіє лікарів та встановлено комісією, що останній страждає на важкий психічний розлад. Своє неадекватною поведінкою представляє реальну загрозу життю оточуючих. Вказують, що він відмовляється від лікування. Посилаючись на те, що за результатами психіатричного освідування було складено висновок, що [PERSON] потребує примусової госпіталізації, ТМО «Психіатрія» звернулося до суду із даною заявою. У судовому засіданні представник заявника підтримала заяву, обґрунтувавши необхідність примусової госпіталізації [PERSON], просила суд задовольнити заяву, оскільки на даний час останній у випадку його виписки представляє небезпеку для себе та оточуючих наявністю психотичної симптоматики, відмовою від лікування. [PERSON] у судовому засіданні заперечував проти задоволення заяви та примусової госпіталізації. Зацікавлена особа, мати [PERSON], просила госпіталізувати в примусовому порядку. Представник органу опіки та піклування заяву не підтримала, посилаючись на не достатність підстав для задоволення заяви. Прокурор Подільського району м. Києва підтримала заяву про госпіталізацію. Заслухавши пояснення учасників процесу, висновок прокурора, дослідивши надані матеріали, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення зазначеної заяви, виходячи з наступного. Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Зі змісту ст. 279 ЦПК України заява представника психіатричного закладу про госпіталізацію особи до психіатричного закладу у примусовому порядку подається до суду за умов, визначених Законом України «Про психіатричну допомогу». Згідно ч. 3 ст. 13 Закону України «Про психіатричну допомогу» особа може бути госпіталізована до психіатричного закладу в примусовому порядку на підставах, передбачених статтею 14 цього Закону, а також у випадках проведення експертизи стану психічного здоров'я особи або застосування до особи, яка страждає на психічний розлад і вчинила суспільно небезпечне діяння, примусового заходу медичного характеру на підставах та в порядку, передбачених законами України. Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судом, що згідно висновку комісії від 22 червня 2015 року [PERSON] відмовляється проходити лікування на загальних підставах, має маніоформно-параноїдну симптоматику, враховуючи те, що своєю неадекватною поведінкою представляє реальну загрозу своєму життю та життю оточуючих, потребує примусовій госпіталізації. Від добровільного лікування [PERSON] відмовився. Відповідно до ст. 14 Закону України «Про психіатричну допомогу» особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. У заяві про госпіталізацію до психіатричного закладу у примусовому порядку представник психіатричного закладу як підставу госпіталізації зазначає наявність агресивної поведінки у [PERSON] Проте, будь-яких належних доказів на підтвердження поведінки, що являє собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих внаслідок встановленого у нього захворювання матеріали справи не містять, у судовому засідання згідно пояснень мати [PERSON] не встановлені. Сама ж по собі неадекватна поведінка [PERSON] без встановлення наслідків цієї поведінки, що передбачено статтею 14 Закону України «Про психіатричну допомогу», не може бути достатньою підставою госпіталізації особи в примусовому порядку. Доказів на підтвердження обставин виявлення [PERSON] наміру вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для нього чи оточуючих, у судовому засіданні суду не надано (п.1 ч.1 ст.14 Закон України «Про психіатричну допомогу»). Враховуючи, що підстави, які передбачені ст. 14 Закону України «Про психіатричну допомогу», і які б давали суду право надати згоду на госпіталізацію та проведення лікування [PERSON] в примусовому порядку відсутні, суд вважає, що у задоволенні заяви про примусову госпіталізацію [PERSON] слід відмовити. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed