Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-28 00:00:00

Представник позивачів [PERSON] та [PERSON] [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача про визначення часток у нерухомому майні посилаючись на те, що відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 26.08.2014 року реєстраційною службою Чернівецького міського управління юстиції Чернівецької області зареєстровано право спільної сумісної власності на земельну ділянку площею 0,0752 га по [ADDRESS] за [PERSON] та [PERSON] та видано витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності. [INFO] р [INFO] . [PERSON] помер. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на належне йому майно, зокрема на вказану земельну ділянку та 05.03.2019 року була заведена спадкова справа за заявою сина [PERSON] . Однак, приватний нотаріус Чернівецького міського нотаріального округ Олійник І.М. постановою від 13.05.2019. відмовив йому у вчиненні нотаріальних дій, в зв`язку з тим, що у разі смерті одного з учасників права спільної сумісної власності передусім необхідно визначити частку померлого у спільному майні, яке буде об`єктом спадкування. Проте чинне законодавство не надає нотаріусу права здійснювати видачу свідоцтва про право на спадщину іншому учаснику спільної сумісної власності, окрім другого з подружжя. Між ними, [PERSON] та [PERSON] , за життя останнього було досягнуто згоди щодо визначення рівності в частках на власність на земельну ділянку площею 0,0752 га по [ADDRESS] по 1/2 ідеальної частки за кожним із співвласників, так як вони користувались земельною ділянкою сумісно, про що ніхто з співвласників не заперечував. Договір про поділ майна, що є їхньою спільною сумісною власністю ними укладено не було, а на сьогоднішній день у них відсутня можливість його укласти у зв`язку зі смертю одного із співвласників. А тому просили визначити розмір часток співвласників у спільній сумісній власності на земельну ділянку в тому числі і за померлим та припинити право спільної сумісної власності. Відповідно до ч.4\~ст.19 ЦПК України, спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні. Відповідно до ст.274 ч. 1 ЦПК України, у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута малозначна справа. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Чернівці від 05 листопада 2018 року було відкрито провадження по справі, призначено справу до розгляду у порядку спрощеного провадження з викликом сторін та надано відповідачу строк для подання заяви із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного провадження. Окрім того відповідачу було надано строк для подання відзиву на позовну заяву.\~\~ Позивачі в судове засідання не з`явилися, представник позивачів звернулася з письмовою заявою, в якій просила суд справу розглянути у її відсутність, позовні вимоги підтримує. Відповідач - представник Чернівецької міської ради в судове засідання не з`явився, звернувся з письмовою заявою, в якій просив суд справу розглянути у його відсутність та не заперечували проти задоволення позову. Відповідно до ч. 2 ст.247 ЦПК України\~у разі неявки в судове засідання всіх учасників\~\~справи\~\~чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. У зв`язку з цим, на підставі ст. 247 ЦПК України, суд вважає, за можливе розглянути справу без фіксування судового процесу. За таких обставин суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних та доказів. Суд, дослідивши надані позивачем документи і матеріали, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено,\~що земельна ділянка земельну ділянку площею 0,0752 га з цільовим призначенням для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що розташована по [ADDRESS] , належить на праві спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про право власності на нерухоме майно, витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав власності (а.с.5, 6). [PERSON] помер [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с7). Позивач [PERSON] , як син померлого та спадкоємець першої черги за законом, звернувся до приватного нотаріуса Чернівецького міського нотаріального округ Олійник І.М.з метою\~отримання свідоцтва\~про право\~на спадщину\~після смерті\~батька [PERSON] ,\~однак постановою\~від 13.05.2019\~року йому\~було відмовлено,оскільки не визначена частка спадкодавця у праві спільної сумісної власності на землю (а.с. 9). Згідно зі ст. 1226 ЦК України частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Відповідно до ч. 2 ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Частиною першою ст.1297 ЦК України встановлено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за виданою йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Відповідно до пунктів 4 та 6 глави 1 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України нотаріус може видати свідоцтво про право на спадщину за законом чи за заповітом після смерті одного з учасників спільної сумісної власності лише після визначення (виділення) частки померлого у спільному майні. Тому при спадкуванні таких часток істотне значення має встановлення їх розміру, що може бути зроблено як за життя спадкодавців, так і після відкриття спадщини. Статтею 1218 Цивільного кодексу України визначено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно зі ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно).\~\~Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності.\~ Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом.\~\~ Приписами ч. 2 ст. 370 ЦК України визначено, що у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. У відповідності до ч. 1 ст. 86 Земельного кодексу України земельна ділянка може знаходитись у спільній власності з визначенням частки кожного з учасників спільної власності (спільна часткова власність) або без визначення часток учасників спільної власності (спільна сумісна власність). Згідно ст. 89 Земельного кодексу України співвласники земельної ділянки, що перебуває у спільній сумісній власності, мають право на її поділ або на виділення з неї окремої частки. Поділ земельної ділянки, яка є у спільній сумісній власності, з виділенням частки співвласника, може бути здійснено за умови попереднього визначення розміру земельних часток, які є рівними, якщо інше не передбачено законом або не встановлено судом. Відповідно до ст. 372 ЦК України, майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Відповідно до пункту 3.4 листа ВССУ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Суб`єкт права спільної сумісної власності має право заповідати свою частку у праві спільної сумісної власності до її визначення та виділу в натурі. У разі відмови нотаріуса видати свідоцтво про право на спадщину спадкоємці учасника спільної сумісної власності мають право звернутися з позовом про визначення частки майна, належної померлому на праві спільної сумісної власності. Згідно із пунктом 17 Постанови Пленуму ВССУ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» №5 від 07.02.2014 р. частка суб`єкта права спільної сумісної власності визначається, зокрема, при відкритті після нього спадщини. Статтею 81 ЦПК України\~встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених\~цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, враховуючи викладене, оцінюючи належність, допустимість\~ кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, розглянувши справу в межах заявлених вимог, суд вважає, що належить визначити розмір часток кожного зі співвласників у спільній власності на земельну ділянку по [ADDRESS] та припинити право спільної сумісної власності, задовольнивши позовні вимоги. На підставі викладеного та

Outcome: approved