Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-27 00:00:00

Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «ПЗУ Україна» (далі - ПрАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна») звернулося в суд з позовом до відповідача [PERSON] про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди в порядку регресу. Позов обґрунтовано тим, що 16 серпня 2018 року між ПрАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» та ТОВ ОТП Лізинг укладено Договір добровільного страхування наземних транспортних засобів №АМ.133575, яким було забезпечено автомобіль Toyota Camry, державний реєстраційний номер [NUMBER] . 23 жовтня 2018 року у м. Луцьк по пр. Волі, 15 відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю застрахованого автомобіля Toyota Camry, державний реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням [PERSON] та автомобіля Honda Accord, реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням [PERSON] . Постановою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 07 травня 2019 року відповідача було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення та звільнено від відповідальності у зв`язку із закінченням строку притягнення до адміністративної відповідальності. ПрАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» на підставі страхового акту та розрахунку суми страхового відшкодування до нього здійснило виплату страхового відшкодування на користь потерпілого в розмірі 29 154,37 грн, що підтверджується платіжним дорученням №24148 від 19 грудня 2018 року. В подальшому на адресу відповідача направлено вимогу щодо компенсації суми виплаченого страхового відшкодування в порядку регресу, однак таку вимогу відповідач проігнорував, станом на 25 травня 2020 року страхове відшкодування позивачу не повернуто. З огляду на вищенаведене, позивач просить суд стягнути з [PERSON] на користь ПрАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» суму в якості страхового відшкодування у розмірі 29 154,37 грн та сплачений судовий збір в розмірі 2102,00 грн. Ухвалою від 04 квітня 2020 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження в справі за правилами загального позовного провадження. У встановлений судом строк відповідач відзив на позовну заяву не подав. В судове засідання представник позивача не з`явився, матеріали справи містять заяву від представника позивача про розгляд справи без його участі. Позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить задовольнити, не заперечує щодо ухвалення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з`явився з невідомих суду причин, хоча належним чином повідомлявся про дату, час та місце розгляду справи. Як визначено у частині першій статті 280 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Оскільки відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи, однак не з`явився в судове засідання, відзиву на позов не подав та враховуючи, що позивач не заперечує проти заочного розгляду справи, суд дійшов висновку про можливість ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. У відповідності до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові докази у справі, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення з таких підстав. Судом встановлено, що 16 серпня 2018 року між ПрАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» та ТОВ ОТП Лізинг укладено Договір добровільного страхування наземних транспортних засобів №АМ.133575, яким було забезпечено автомобіль Toyota Camry, державний реєстраційний номер [NUMBER] . Строк дії договору: з 16 серпня 2018 року до 15 серпня 2019 року включно (а.с. 45). Також встановлено, що 23 жовтня 2018 року о 12 год. 47 хв., [PERSON] , керуючи автомобілем марки Honda Accord, реєстраційний номер [NUMBER] , по пр. Волі, 15 в м. Луцьк, не вибрав безпечної швидкості руху, не дотримався безпечної дистанції, внаслідок чого скоїв зіткнення з автомобілем Toyota Camry, державний реєстраційний номер [NUMBER] , чим порушив п.п. 12.1, 13.1 Правил дорожнього руху України. Внаслідок ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження. Після вчинення дорожньо-транспортної пригоди [PERSON] залишив місце пригоди, не повідомивши працівників поліції (а.с.55-56). Вищевказані обставини дорожньо-транспортної пригоди встановлені в постанові Луцького міськрайонного суду Волинської області від 07 травня 2019 року, якою [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст.124 та ст. 122-4 КУпАП (а.с.55-56). Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. 24 жовтня 2018 року представник страхувальника ТОВ «ОТП Лізинг» звернувся до позивача з повідомленням про настання страхового випадку та заявою про виплату страхового відшкодування (а.с.48-52). У зв`язку з настанням страхового випадку, на виконання умов договору, ПрАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» складено страховий акт №UA2018102400028/L01/01 від 18 грудня 2018 року, відповідно до якого загальний розмір страхового відшкодування становить 29 154,37 грн (а.с.62). Відповідно до розрахунку страхового відшкодування до страхового акту №UA2018102400028/L01/01 від 18 грудня 2018 року до суми страхового відшкодування входить: розмір збитку - 29 154,37 гривень, франшиза - 0 грн (а.с.63). Згідно з платіжним дорученням №24148 від 19 грудня 2018 року ПрАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» виплатило ТОВ «ОЛ-Лізинг» страхове відшкодування в сумі 29 154,37 грн (а.с.64). З огляду на вищезазначене, у відповідача виникло зобов`язання відшкодувати завдані збитки в порядку регресу у розмірі сплаченого страховиком страхового відшкодування. Відповідно до ст.11 ЦК України передбачено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Таким актом є Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», який містить спеціальні норми щодо регулювання даних правовідносин. Згідно з вимогами ст.27 Закону України «Про страхування» та ст.993 ЦК України вбачається, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Відповідно до ст.1187 ЦК України, шкода, спричинена джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій основі володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання чи утримування якого створює підвищену небезпеку; особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Відповідно до ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про страхування» страховим випадком є подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов`язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі. Згідно із ст. 16 Закону України «Про страхування» - договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору. Відповідно до ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, завдану внаслідок ДТП майну третьої особи. Стаття 27 Закону України «Про страхування», регламентує, що страховик має право вимагати компенсацію здійснених виплат від особи, відповідальної за заподіяний збиток в повному обсязі. Згідно з п.п. «в» п.п. 38.1.1 п.38.1 ст.38 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов: до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо він після дорожньо-транспортної пригоди за його участю самовільно залишив місце пригоди. З врахуванням встановлених судом обставин справи, зокрема, того, що з вини відповідача відбулась дорожньо-транспортна пригода, відповідач самовільно залишив місце дорожньо-транспортної пригоди, заподіяв матеріальну шкоду ТОВ «ОТП Лізинг» внаслідок пошкодження належного останньому автомобіля Toyota Camry, державний реєстраційний номер [NUMBER] , суд дійшов висновку, що ПрАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» має право регресної вимоги до відповідача, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду та самовільно залишив місце пригоди. Наведене дає підстави для висновку про те, що вимоги позивача про стягнення з відповідача суми виплаченого страхового відшкодування у розмірі 29 154,37 грн є законними, обґрунтованими та підлягають до задоволення у повному обсязі. Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача, тому вимоги позивача про відшкодування відповідачем судових витрат підлягають до задоволення.

Outcome: approved