Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-05 00:00:00

Представник Релігійної громади євангельських християн «Церква Ковчег» звернувся до суду з позовом та просить визнати недійсною удавану угоду в частині купівлі [PERSON] 08.07.1997 року 69/100 частин житлового будинку, розміщене по [ADDRESS] з моменту його укладання, визнати за релігійною громадою права та обов'язки покупця на 69/100 частин житлового будинку по [ADDRESS] з моменту її укладання. Вимоги мотивує тим, що 14.01.1997 року загальними зборами віруючих утворено релігійну громаду євангельських християн та надано їй назву 2Церква Ковчег». Статут громади зареєстровано розпорядженням Київської міської державної адміністрації 26.02.1997 року за № 212. Для проведення духовних служінь 05.06.1997 року загальними зборами віруючих релігійної громади вирішено за кошти членів громади та кошти, які добровільно пожертвував для громади місіонер із Південної Кореї пастор [PERSON], купити житловий будинок за адресою: [ADDRESS] за 46 000,00 грн. та оформити на ім'я відповідача - [PERSON] Таке рішення було прийнято у зв'язку із тим, що за громадою в той час неможливо було оформити договір купівлі-продажу. 08.07.1997 року за кошти громади було придбано 69/100 частин будинку, договір оформлено на товарній біржі «Українська біржа Десятинна» на відповідача. З часу придбання будинку, останній використовується громадою для духовних служінь, проживання проповідників. Сам [PERSON] з 07.08.1997 року зареєстрований в житловому будинку, як і його дружина [PERSON] Близько 2008 року відповідачі залишили церкву. До 2011 року громада сподівалась, що відповідачі повернуться, намагалися з ними зустрітися для спілкування, однак останні уникали будь - яких зустрів і їх місце проживання та перебування не відоме. Тому у 2011 році на загальних зборах громади було вирішено звернутися до суду з позовом про оформлення права власності на церкву. Звернувшись до суду з позовом про визнання права власності за набувальною давністю громада дізналась, що [PERSON] за допомогою судового рішення продав житлове приміщення [PERSON] Представник позивача зазначає, що строк позовної давності для захисту прав громади не прощено, оскільки позивачу стало відомо про порушення права в межах 3-х річного строку. За таких обставин, представник позивача і звернувся до суду з позовом за захистом прав релігійної громади відповідно до положень ЦК України, в редакції 1963 року. В подальшому представник позивача змінив вимоги та просив суд визнати, що між [PERSON] та [PERSON], інтереси якої представляла на підставі доручення [PERSON], було укладено договір купівлі-продажу 69/100 житлового будинку який знаходиться по [ADDRESS] у якому права та обов'язки покупця мала релігійна громада євангельських християн «Цервка Ковчег», визнати договір купівлі-продажу 69/100 частин житлового будинку який знаходиться по [ADDRESS] в частині прав та обов'язків покупця [PERSON], визнати за релігійною громадою євангельських християн «Церква Ковчег» права та обов'язки покупця за договором купівлі-продажу 69/100 житлового будинку який знаходиться по [ADDRESS]. Представник позивача зазначив, що угода між [PERSON] та [PERSON] є удаваною, оскільки покупцем був не відповідач, а релігійна громада. В судовому засіданні представники позивача підтримали заявлені вимоги, просили задовольнити з підстав зазначених в позову, а саме згідно до положень ст.ст. 58,59,60,71,76,224 ЦК України. Представник [PERSON] заперечував щодо задоволення позову. Пояснив, що саме [PERSON] було придбано 69/100 частин спірного житлового будинку у [PERSON] Пояснив, що відповідач дозволив релігійній громаді, членом якої він був, проводити служби у приміщенні, яку придбав. В будинку, який належить відповідачу на праві власності зареєстровано його родину в тому числі і неповнолітню дитину, що свідчить про відсутність удаваності угоди. Крім того, між позивачем та [PERSON] було оформлено договір оренди, згідно до якого власник приміщення передає громаді належне йому майно в оренду для проведення релігійних зборів 3 рази на тиждень з 2005 року по 2015 р. Таким чином позивачу з 1997 року було відомо, що будинок придбавався відповідачем, в той час, як до суду з позовом громада звернулась у 2013 р., а отже строк позовної давності встановлений законом минув та підстави для його поновлення відсутні. Просив застосувати наслідки порушення строку позовної давності та відмовити в задоволенні позову Представник [PERSON] підтримав пояснення представника [PERSON] і також просив відмовити у задоволення позову. [PERSON] подала заперечення на позов, просили відмовити у його задоволенні та розглядати справу за її відсутністю. При цьому зазначила, що 08.07.1997 року на підставі договору купівлі - продажу громадянин [PERSON] придбав в неї 69/100 частин житлового будинку [ADDRESS]. При здійсненні правочину відповідачу не було відомо про існування релігійної громади, угоду було оформлено у відповідності до норм законодавства. Також наголосила на пропуск позивачем строку позовної давності. [PERSON], її представник позовні вимоги релігійної громади не підтримали. Зазначили, що третя особа діяла на підставі доручення власника - [PERSON], укладаючи спірну угоду. Договір купівлі - продажу 69/100 частин житлового будинку по [ADDRESS] було укладено саме з відповідачем [PERSON] і саме він розраховувався про будинок. Наголосили, що на момент підписання спірного договору положення законодавства України не обмежували жодну громадську організацію, в тому числі і релігійну в праві мати майно, укладати угоди по його придбанню. Представник Органу опіки та піклування Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації просив відмовити у задоволенні позову з тих підстав, що в разі визнання недійсною угоди будуть порушені права на проживання і користування житловим приміщенням неповнолітньої дитини - [PERSON], [INFO], яка зареєстрована в даному приміщенні. [PERSON] в судове засідання не з'явився, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином. Від представника третьої особи надійшло клопотання про розгляд справи за його відсутністю. Вислухавши пояснення сторін, їх представників, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає, виходячи з наступного. Як свідчать матеріали справи розпорядженням Київської міської адміністрації від 26.02.1997 р. № 212 було зареєстровано Статут релігійної громади євангельських християн «Церква Ковчег». Загальними зборами віруючих релігійної громади 05.06.1997 року прийнято рішення щодо купівлі житлового будинку за кошти членів громади та місіонера [PERSON] для проведення духовних служінь за 46 000,00 грн. за адресою: [ADDRESS]. Оформити будинок на одного із членів громади. Встановлено, що 08.07.1997 року [PERSON], яка діяла від імені [PERSON] на підставі доручення, продала, а [PERSON] придбав 69/100 частин житлового будинку по [ADDRESS] за 46 000,00 грн. На день розгляду справи і це не оспорюється сторонами, [ADDRESS] перейменована у [ADDRESS]. Договір укладено на товарній біржі «Українська біржа Десятинна» і зареєстровано на ім'я відповідача Київським міським бюро технічної інвентаризації 04.08.1997 року за № 28122. Як свідчить будинкова книга, в будинку [ADDRESS] зареєстровані на постійній основі відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] та неповнолітня [PERSON], [INFO]. Як стверджують представники позивача договір купівлі - продажу частини житлового приміщення є удаваним, оскільки грошові кошти за які було придбано приміщення частково належали пастору [PERSON], частково були пожертвами громади, а тому права покупця за договором належать саме релігійній громаді. Долучені представниками громади документи свідчать про те, що [PERSON] провів часткову оплату в розмірі 40 000,00 доларів США з продавцем [PERSON] за будинок в Україні в м. Києві. Свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], які є віруючими релігійної громади євангельських християн «Церква ковчег», пояснили в судовому засіданні, що всій громаді було відомо про те, що будинок придбавався для церкви. Було вирішено оформити угоду на одного із прихожан, а саме [PERSON], який був багато років вірним громаді. Коли відповідач покинув церкву приблизно у 2007 році, громада і вирішила звернутися до суду для того, щоб повернути власність у лоно громади. Свідки наголосили, що відповідач не міг самостійно придбати у власність частину будинку, оскільки він не мав а ні роботи, і ні коштів. Пастир [PERSON] зазначив, що церква довгий час чекала, що [PERSON] повернеться до громади, знову стане вірним громаді і тому раніше не намагались переоформити будинок на громаду, і лише коли остаточно переконались у намірах відповідача покинути церкву і постало питання про звернення до суду. В свою чергу свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON] повідомили суду, що будучі приятелями [PERSON] знали про те. що останній купив частину будинку по [ADDRESS] для себе і в подальшому зареєстрував в будинку і свою сім'ю. Також зазначили, що відповідач працював разом із батьком в авто майстерні та мав гроші. Свідок [PERSON] пояснив, що для придбання будинку [PERSON] позичав в нього кошти. Відповідно до прикінцевих та перехідних положень ЦК України (в редакції 2003 року, який набрав чинності з 01.01.2004 р.) Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. При цьому щодо цивільних правовідносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують ікнути після набрання ним чинності. За приписами ст. 224 ЦК України (в редакції 1963 року) за договором купівлі - продажу продавець зобов'язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов'язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошву суму. В свою чергу відповідно до ст. 58 ЦК України недійсною є угода, укладена лише про людське око, без наміру створити юридичні наслідки (мнима угода). Якщо угода укладена з метою приховати іншу угоду (удавана угода), то застосовуються правила, що регулюють ту угоду, яку сторони дійсно мали на увазі. Таким чином, відповідно до норм законодавства України, що діяло на момент вчинення спірної угоди удаваною є угода вчинена з метою приховання іншої угоди і без наміру . Стверджуючи про права покупця, який сплатив гроші за придбане майно представники громади фактично посилаються на покази свідків, які стверджують, що грошові кошти на придбання частини спірного будинку були передані громаді пастором та частково є пожертвами віруючих. Доказів, які б достовірно свідчили як про передачу коштів громаді так і про використання коштів саме на покупку частини будинку відсутні. Також з отриманиз доказів неможливо зробити вмсновок щодо відсутності у відповідача грошових коштів для придбання частини будинку. З іншого боку, як вбачається з матеріалів справи, між позивачем та відповідачем [PERSON] в 2005 році було укладено договір оренди, відповідно до якого відповідач передає громаді в оренду строком до 01 січня 2015 року приміщення за адресою: [ADDRESS] для проведення релігійних зборів 3 рази на тиждень. Також встановлено і не заперечується сторонами, що в спірному житловому приміщення зареєстровано родину [PERSON] Також в судовому засіданні не знайшло свого підтвердження існування в 1997 році обставин, які б унеможливлювали виступити стороною угоди купівлі - продажу позивачеві. Представниками позивача наголошено, що строк позовної давності для захисту прав та інтересів не пропущено в силу того, що правила позовної давності застосовуються до позовів, строк пред'явлення яких встановлений законодавством, що діяло раніше не сплив до набрання чинності ЦК України в редакції 2003 року. Загальний строк для захисту права за позовом особи, право якої порушено (позовна давність), встановлюється в три роки, згідно до положень ст. 71 України, в редакції 1963 року. Статтею ж 76 ЦК України встановлено, що перебіг строку позовної давності починається з дня виникнення права на позов. Право на позов виникає з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого права. Як встановлено в судовому засіданні, і не заперечувалась представниками позивача, членам релігійної громади з 1997 року було відомо про придбання спірного майна [PERSON] Відповідно до ст. 2 ЦПК України (в редакції 2004 року) провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Положеннями ст. 60 ЦПК України встановлено обов'язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. За приписами ст. 257 ЦК України (в редакції 2003 року), перебіг строку позовної давності починається від дня коли особа довідалась або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. В свою чергу ч. 3,4 ст. 267 ЦК України передбачено, що наслідки пропуску строку позовної давності застосовуються лише за заявою сторін у спорі, зробленою до винесення рішення і є підставою для відмовлення у позові. Підсумовуючи все вищенаведене, суд приходить до висновку, що релігійною громадою не надано переконливих доказів наявності прав покупця при укладанні спірної угоди купівлі-продажу. Крім того, звертаючись за захистом свого права в 2013 р. позивач достовірно був обізнаним (повинен був дізнатися) про порушення його прав в 1997 році під час укладання спірного договору, а тому встановлений законом строк позовної давності позивачем є пропущеним та поважні причини для такого пропуску відсутні, а тому вважає за можливе відмовити у задоволенні позову. Розподіляючи судові витрати, суд керується положеннями ст. 88 ЦПК України. Виходячи з наведеного,

Outcome: dismissed