Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-10 00:00:00

прокурор звернувся в суд з вищезазначеним позовом, в якому просить стягнути з [PERSON] кошти у сумі 2 889,16 грн на відшкодування витрат КНП «Перечинська районна лікарня» на стаціонарне лікування потерпілого від злочину. Свої вимоги мотивує тим, що вироком Перечинського районного суду від 11 червня 2020 року відповідача визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України; вказаний вирок набрав законної сили. Вироком встановлено, що 31 березня 2019 року близько 18.00 год обвинувачений [PERSON] , будучи в стані алкогольного сп`яніння та знаходячись навпроти будинку [ADDRESS] , на ґрунті особистих неприязних відносин, під час сварки з [PERSON] , зайшов до свого будинку, звідки взяв бензомоторну ланцюгову пилу, привів її у робочий стан до максимальної потужності та підійшовши до [PERSON] на відстань витягнутої руки наніс йому поранення в область правого плеча та грудної клітки справа, внаслідок чого потерпілий отримав тілесні ушкодження у вигляді «проникаючого поранення грудної клітки справа. Відкритого гемотораксу. Різано-рваної рани верхньої третини правого плеча з пошкодженням м`язів», які згідно висновку експерта № 117 від 08 травня 2019 року відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, небезпечних для життя у момент заподіяння. Прокурор зазначає, що відповідач не відшкодував витрати на лікування потерпілого від злочину, а відтак вважає, що єдиною можливістю захистити державні інтереси є звернення прокурора до суду з даним позовом. На підставі наведеного заступник керівника Ужгородської місцевої прокуратури просить позов задовольнити. У судове засідання прокурор Нам`як Ю.Ю. не з`явився, подав суду заяву про розгляд справи без його участі, позов підтримав у повному обсязі. Представник КНП «Перечинська районна лікарня» у судове засідання також не з`явився, будучи повідомленим про дату, час та місце розгляду справи у встановленому законом порядку. У судове засідання відповідач [PERSON] не з`явився, подав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги визнав у повному обсязі. Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до такого висновку. Як встановлено у судовому засіданні, вироком Перечинського районного суду Закарпатської області від 11 червня 2019 року [PERSON] визнано винною у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, а саме в тому, що він 31 березня 2019 року близько 18.00 год, будучи в стані алкогольного сп`яніння та знаходячись навпроти будинку [ADDRESS] , на ґрунті особистих неприязних відносин, під час сварки з [PERSON] , зайшов до свого будинку, звідки взяв бензомоторну ланцюгову пилу, привів її у робочий стан до максимальної потужності та підійшовши до [PERSON] на відстань витягнутої руки наніс йому поранення в область правого плеча та грудної клітки справа, внаслідок чого потерпілий отримав тілесні ушкодження у вигляді «проникаючого поранення грудної клітки справа. Відкритого гемотораксу. Різано-рваної рани верхньої третини правого плеча з пошкодженням м`язів», які згідно висновку експерта № 117 від 08 травня 2019 року відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, небезпечних для життя у момент заподіяння (а. с. 8-10). Також встановлено, що вказаний вирок набрав законної сили. Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. У відповідності до ч. 1 ст. 1206 ЦК України особа, яка вчинила злочин, зобов`язана відшкодувати витрати закладові охорони здоров`я на лікування потерпілого від цього злочину, крім випадку завдання шкоди при перевищенні меж необхідної оборони або у стані сильного душевного хвилювання, що виникло раптово внаслідок насильства або тяжкої образи з боку потерпілого. Як роз`яснено у пункті 3 постанови Пленуму Верховного суду України № 11 «Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину та судових витрат» від 07 липня 1995 року, питання про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого вирішується, згідно із «Порядком обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання», затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 545 від 16 липня 1993 року. Як передбачено пунктом 2 вказаного Порядку сума коштів, що підлягає відшкодуванню, визначається закладом охорони здоров`я, в якому перебував на лікуванні потерпілих, з урахування кількості ліжко - днів, проведених ним у стаціонарі, та щоденної вартості його лікування. З наявної в матеріалах справи калькуляції № 1 від 04 травня 2020 року видатків на лікування хворого [PERSON] , виданої КНП «Перечинська районна лікарня» вбачається, що витрати на стаціонарне лікування потерпілого [PERSON] склали 2 889,16 грн (а. с. 11, 13). Таким чином витрати, які здійснив з вини [PERSON] комунальний заклад на стаціонарне лікування потерпілого від злочину повинні бути відшкодовані особою, що вчинила кримінальне правопорушення, та зараховані до відповідного бюджету або на користь юридичної особи (відомства), якій належить заклад охорони здоров`я, так як невідшкодування вказаних коштів порушує як економічні інтереси держави, так і соціальні інтереси держави, оскільки відшкодовані суми коштів спрямовуються для подальшого фінансування діяльності закладів охорони здоров`я. Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що з [PERSON] слід стягнути витрати на стаціонарне лікування потерпілого від злочину [PERSON] на користь держави в особі КНП «Перечинська районна лікарня». Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, що відповідає положенням ч. 1 ст. 141 ЦПК України.

Outcome: approved