Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-06 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду із позовом до відповідачів, в якому просить: визнати недійсним договір оренди земельної ділянки [NUMBER] від 14.10.2010 року, розташованої на території Плосківської сільської ради Таращанського району Київської області, кадастровий номер [NUMBER] що укладений між [PERSON] та СТОВ «Плосківське»; стягнути з Відповідачів на користь Позивача сплачений судовий збір. В обгрунтування позовних вимог посилається на те, що 01.09.2015 року між позивачем і [PERSON] (Відповідач-2) було укладено договір емфітевзису №70, згідно якого Відповідач 2 надав право позивачу використовувати належну йому на праві власності відповідно до Державного акту [NUMBER] від 17.12.2003 року земельну ділянку площею 3,4099 га, кадастровий номер [NUMBER] в оренду строком на 10 років зі сплатою орендної плати в розмірі, встановленому п.2.2 договору. Укладення даного договору стало можливим після того, як Відповідач 2 проявив ініціативу та в усній формі запевнив позивача, що в нього відсутні будь-які зобов'язання перед ким небудь, стверджуючи, що він не отримує орендної плати за використання його земельної ділянки від СТОВ «Плосківське». Після підписання договору емфітевзису між сторонами, Відповідач 2 надав позивачу Витяг з державного земельного кадастру про земельну ділянку [NUMBER] від 10.09.2015. З даного Витягу вбачалося, що в розділі «Відомості про обмеження у використанні земельної ділянки» містили відмітку - «відомості відсутні». Цього ж дня договір емфітевзису був зареєстрований в установленому законом порядку у приватного нотаріуса Таращанського районного нотаріального округу. Наприкінці червня 2016 року на адресу позивача від Таращанського районного суду Київської області надійшла ухвала суду від 23.06.2016 про відкриття провадження в справі №379/672/16-ц. Зі змісту позовної заяви Позивачу стало відомо, що 14.10.2010 року між [PERSON] та СТОВ «Плосківське» було укладено договір оренди земельної ділянки [NUMBER], яка належить Відповідачу 2 на підставі Державного акту [NUMBER] від 17.12.2003 року, кадастровий номер [NUMBER]. Із оскаржуваного договору вбачається, що він зареєстрований в Таращанському районному відділі Центру ДЗК. Позивач вважає, що договір оренди земельної ділянки від 14.10.2010 року зареєстрований з порушенням Тимчасового порядку ведення державного реєстру земель, затвердженого наказом Держкомзему України від 02.07.2003 року №174, містить ознаки службового підроблення документів. Представник відповідача СТОВ «Плосківське» в судовому засіданні позов не визнав, просить суд відмовити в його задоволенні з підстав, що ПСП «Жовтень» є неналежним позивачем в справі. Із матеріалів справи вбачається, що рішенням Апеляційного суду Київської області від 21.09.2016 року залишено без змін рішення Таращанського районного суду від 19.07.2016 року, яким визнано недійсним договір №70 про встановлення права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб ( емфітевзису), розташованої на території Плосківської сільської ради, що укладений 01.09.2015 року між ПСП «Жовтень» та [PERSON] Тобто, права позивача в даній справі не порушені, відсутній предмет спору. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи належно повідомлений, про причини неявки суду не повідомив. Заслухавши пояснення представника позивача, Відповідача-1, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає, виходячи із наступного. Згідно ст. 79 Земельного кодексу України земельна ділянка - це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами. Відповідно до ч. 4 ст. 124 ЗК України передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем. 14.10.2010 року між CТОВ «Плосківське» та Відповідачем-2 було укладено договір оренди земельної ділянки [NUMBER]. Згідно ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Предметом даного договору є строкове платне користування: земельною ділянкою сільськогосподарського призначення, загальною площею 3,4099 га, кадастровий номер [NUMBER] яка розташована на території Плосківської сільської ради Таращанського району Київської області та належить Відповідачу -2 на праві власності відповідно до Державного акту [NUMBER] від 17.12.2003 року. Відповідно до положень ст. 13 ЗУ «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Згідно ст. 792 ЦК України за договором найму (оренди) земельної ділянки наймодавець зобов'язується передати наймачеві земельну ділянку на встановлений договором строк у володіння та користування за плату. Зі змісту договору вбачається, що він укладений строком на 5 років з моменту його державної реєстрації, з урахуванням періоду ротації основної сівозміни згідно з проектом землеустрою, тобто до 18.10.2015 року. Згідно ч. 2 ст. 19 ЗУ «Про оренду землі» (в редакції станом на момент укладення договору) при передачі в оренду сільськогосподарських угідь для ведення товарного сільськогосподарського виробництва строк дії договору оренди земельних ділянок визначається з урахуванням періоду ротації основної сівозміни, згідно з проектами землеустрою. Вказаний договір оренди зареєстрований Таращанським районним відділом Центр ДЗК 18.10.2010 року. Договір оренди землі набирає чинності після його державної реєстрації (ст.18 ЗУ «Про оренду землі» в редакції станом на момент укладення договору). Відповідно до ч. 1 ст. 210 ЦК України правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації. Згідно ст. 125 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Вищевказане також підтверджується постановою судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 25.02.2015 року, згідно висновку якого строк дії договору оренди земельної ділянки починається з дня його державної реєстрації. Відповідно до ст. 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є, крім іншого, свобода договору. Згідно ч. 1 ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно ч. 4 ст. 373 ЦК України власник земельної ділянки має право використовувати її на свій розсуд відповідно до її цільового призначення. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі (ст. 203 ч. 3 ЦК України). 01.09.2015 року між позивачем і [PERSON] (Відповідач-2) було укладено договір емфітевзису №70, згідно якого Відповідач 2 надав право позивачу використовувати належну йому на праві власності відповідно до Державного акту [NUMBER] від 17.12.2003 року земельну ділянку площею 3,4099 га, кадастровий номер [NUMBER] в оренду строком на 10 років зі сплатою орендної плати в розмірі, встановленому п.2.2 договору. Рішенням Таращанського районного суду від 19.07.2016 року ( залишеним без змін рішенням Апеляційного суду Київської області від 21.09.2016 року) визнано недійсним договір №70 про встановлення права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб ( емфітевзису), розташованої на території Плосківської сільської ради, що укладений 01.09.2015 року між ПСП «Жовтень» та [PERSON] В судовому засіданні представник позивача зазначав, що договір оренди земельної ділянки від 14.10.2010 року зареєстрований з порушенням Тимчасового порядку ведення державного реєстру земель, затвердженого наказом Держкомзему України від 02.07.2003 року №174, містить ознаки службового підроблення документів. Згідно ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ч. 2 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Частина 1 ст. 11 ЦПК України встановлює, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до положень ст.ст. 57- 60 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності та співставленні, належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також їх достатності і взаємному зв'язку, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову необхідно відмовити так, як в судовому засіданні позивач не довів, які його права та інтереси порушено відповідачами, укладенням договору оренди землі від 14.10.2010 року. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed