Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-07 00:00:00

представник позивача звернувся до суду із позовною заявою про стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором у розмірі 48992,94 гривень. В обґрунтування заявлених вимог зазначено, що з 04.12.2017 року ПАТ АКБ «Індустріалбанк» є правонаступником щодо всього майна, прав і обов`язків ПАТ АБ «Експрес-банк», у зв`язку з реорганізацією АБ «Експрес-банк» шляхом приєднання до АКБ «Індустріалбанк» за спрощеною процедурою. Також зазначено, що 11 липня 2013 року між публічним акціонерним товариством «Акціонерний банк «Експрес-Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 102051/31/к відповідно до умов якого відповідач отримав кредит на споживчі цілі в сумі 25000,00 грн на строк 36 місяців з 11.07.2013 року по 11.07.2016 року зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 27% річних на суму залишку заборгованості за кредитом (з моменту припинення зарахування заробітної плати та інших виплат від підприємства, яке було роботодавцем відповідача на момент укладення договору, до закінчення строку дії договору становить 38% річних), датою повернення не пізніше 11.07.2016 року. Відповідно до умов договору позичальник зобов`язується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його користування, а також оплачувати інфляційні нарахування на суму простроченого кредиту. Однак, відповідач свої зобов`язання належним чином не виконував, у зв`язку із чим, станом на 22.07.2019 року утворилася заборгованість, яка складається з суми простроченої заборгованості по кредиту - 14991,16 грн; суми простроченої заборгованості по нарахованим процентам - 28215,19 грн; інфляційних нарахувань на суму простроченого кредиту - 5786,59 грн. Ухвалою Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 09 вересня 2019 року відкрито провадження у цивільній справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Представник позивача у судове засідання не з`явився, в позовній заяві зазначив про розгляд справи за його відсутності. Відповідач у судове засідання повторно не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, шляхом розміщення оголошення про його виклик до суду на офіційному веб-сайті Добропільського міськрайонного суду Донецької області http://dpm.dn.court.gov.ua, доказів поважності своєї неявки, відзиву на позовну заяву або заяви про розгляд справи за відсутності відповідача до суду не надходило. Згідно ст. 223 ЦПК України, неявка в судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. У відповідності до положень частини 2 статті 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, розглянувши цивільну справу в межах заявлених вимог, дослідивши матеріали справи і докази в їх сукупності, приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що публічне акціонерне товариство акціонерний комерційний банк «Індустріалбанк», є правонаступником щодо всього майна, прав і обов`язків публічного акціонерного товариства акціонерний банк «Експрес-Банк», зареєстрованого Національним банком України 12 квітня 1994 року у зв`язку із реорганізацією АБ «Експрес-банк» шляхом приєднання до АКБ «Індустріалбанк», здійсненої на підставі дозволу НБУ на реорганізацію шляхом приєднання АБ «Експрес-банк» до АКБ «Індустріалбанк» за спрощеною процедурою, що підтверджується копією витягу із статуту, погодженого НБУ 24.06.2019 року. Таким чином, позов про стягнення за кредитним договором подається ПАТ АКБ «Індустріалбанк», як правонаступником всіх прав та обов`язків ПАТ АБ «Експрес-банк». Так, 11 липня 2013 року між публічним акціонерним товариством «Акціонерний банк «Експрес-Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 102051/31/к (кредит на споживчі цілі із зарахуванням грошових коштів на картковий рахунок НСМЕП) відповідно до умов якого відповідач отримав кредит на споживчі цілі в сумі 25000,00 грн на строк 36 місяців з 11.07.2013 року по 11.07.2016 року зі сплатою процентів. Відповідно до п. 1.4 Договору процентна ставка є фіксованою. З моменту укладання договору до моменту припинення здійснення зарахування заробітної плати та інших виплат від підприємства, яке було роботодавцем позичальника на момент укладення цього договору, на поточний (картковий) рахунок, відкритий у кредитодавця, процентна ставка становить 27 % річних. З моменту припинення зарахування заробітної плати та інших виплат від підприємства, яке було роботодавцем позичальника на момент укладення цього договору, на поточний (картковий) рахунок, відкритий у кредитодавця, до закінчення строку дії договору процентна ставка становить 38 % річних. Згідно п. 2.4 Договору кредит надається позичальнику шляхом перерахування кредиту на поточний (картковий) рахунок позичальника, на який здійснюється зарахування заробітної плати та інших виплат від підприємства-роботодавця. Пунктом 2.5 Договору визначено, що погашення кредиту позичальником здійснюється шляхом безготівкового перерахування на рахунок, вказаний в п. 2. 3 договору, та/або шляхом внесення готівки в касу кредитодавця для зарахування на вище зазначений рахунок грошових коштів в сумах та в терміни, визначені в Додатку № 1 до цього договору, що є невід`ємною частиною договору. Відповідно до п. 4.1 Договору проценти за користування кредитом нараховуються кредитодавцем щомісячно в останній робочий день звітного місяця (без врахування останнього робочого дня звітного місяця та послідуючих неробочих днів місяця), починаючи з останнього робочого дня попереднього звітного місяця, а також по факту повного погашення кредиту, методом факт/факт за ставкою, визначеною договором, виходячи з 365/366 календарних днів у році. При цьому, при нарахуванні процентів за кредитом день його повернення кредитодавцеві - не враховується. Як вказує позивач та не спростовано відповідачем, останній належним чином свої зобов`язання за Договором не виконував, кредит в порядку та сумах, зазначених вище, не погашав, у зв`язку із чим, відповідно до наданого позивачем розрахунку станом на 22.07.2019 року у відповідача виникла заборгованість у розмірі 48992,94 грн, яка складається з суми простроченої заборгованості по кредиту - 14991,16 грн; суми простроченої заборгованості по нарахованим процентам - 28215,19 грн; інфляційних нарахувань на суму простроченого кредиту, згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України - 5786,59 грн. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфу 1 глави 71 цього кодексу, а саме положення про позику. Статтею 1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій саме сумі, що були йому передані позикодавцем) у строк та порядку, що встановлені договором. Частиною 1 ст. 530 ЦК України передбачено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно ст. ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 ЦК України). Станом на момент розгляду даної справи докази виконання відповідачем зобов`язань з повернення кредиту в матеріалах справи відсутні. Таким чином, суд дійшов висновку про порушення відповідачем встановленого у кредитному договорі строку повернення грошових коштів, а тому з нього на користь позивача підлягає стягненню сума простроченої заборгованості по кредиту у розмірі 14991,16 грн. Позивачем було заявлено, зокрема вимогу про стягнення суми простроченої заборгованості по нарахованим процентам у розмірі 28215,19 грн, згідно наданого розрахунку станом на 22.07.2019 року. Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Відповідно до правової позиції, викладеної в постанові Верховного Суду від 28.03.2018 року № 14-10цс/18 (справа № 444/9519/12), припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. З огляду на вказане Велика Палата Верховного Суду відхилила аргументи позивача про те, що на підставі статті 599 та частини четвертої статті 631 ЦК України він мав право нараховувати передбачені договором проценти до повного погашення заборгованості за кредитом. Пунктом 7.1. Договору передбачено, що договір укладено строком на 36 місяців, набирає чинності з моменту його підписання уповноваженим представником кредитодавця і позичальником та скріплення печаткою кредитодавця, та діє по 11.07.2016 року. У разі наявності заборгованості позичальника по Договору на 000 годину останнього дня дії Договору у зв`язку з відсутністю можливості кредитодавцем списати грошові кошти з поточного (карткового) рахунку з причини їх відсутності, кредитодавець має право та може в односторонньому порядку одноразово продовжити строк дії Договору на 30 (тридцять) календарних днів. У разі невиконання або неналежного виконання будь-якою із сторін своїх зобов`язань за Договором, Договір продовжує діяти до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за Договором. Договір припиняє свою дію у разі виконання позичальником своїх зобов`язань по Договору в повному обсязі. Отже, п.7.1 укладеного між сторонами договору кредиту було визначено, що сторони погодили дату погашення кредиту, встановивши її 11.07.2016 року, з правом одноразово продовжити строк дії договору на 30 календарних днів, тобто до 11.08.2016 року. У зв`язку з наявністю заборгованості відповідача станом на останній день дії договору 11.07.2016 року, позивачем було в односторонньому порядку продовжено строк дії кредитного договору до 11.08.2016 року. З наданого до суду розрахунку суми нарахованих відсотків за основним зобов`язанням вбачається, що заборгованість по процентам за користування кредитом у сумі 28215,19 грн нарахована станом на 22.07.2019 року, у тому числі за період з 11.08.2016 року по 22.07.2019 року у сумі 18996,10 грн. Беручи до уваги вищевикладене, з огляду на те, що зі спливом визначеного договором строку кредитування припинилося право позивача нараховувати визначені умовами договору проценти за користування кредитом, то їх нарахування після 11.08.2016 року, тобто за період з 11.08.2016 року по 22.07.2019 року є безпідставним. Суд не приймає до уваги посилання позивача на положення кредитного договору, оскільки зі змісту наведеного пункту 4.3 вбачається, що проценти за користування простроченою сумою кредиту нараховуються на прострочену суму кредиту за фактичну кількість днів користування кредитом, включаючи день виникнення простроченої заборгованості та не включаючи день погашення такої заборгованості за ставкою, яка визначається як сума ставки, визначеної в п. 1.4 договору та 5 процентів річних (п. 4.3 кредитного договору). Тобто пунктами 1.4, 4.3, та 7,1 укладеного між сторонами договору визначено порядок нарахування процентів, у тому числі у разі виникнення простроченої заборгованості, з урахуванням права одноразово продовжити термін дії договору на 30 календарних днів. Та не встановлено права позивача на нарахуванням відсотків після спливу строку дії договору. Також, суд не приймає до уваги посилання позивача на правові висновки Великої Палати Верховного Суду, які викладені у справах № 464/3790/16-ц та № 5017/1987/2012 оскільки наведені висновки стосуються застосування судами інших норм матеріального і процесуального права. Крім того, під час розгляду справи № 5017/1987/2012 Велика Палата Верховного Суду погодилась з правовою позицією викладеною у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 по справі № 444/9519/12, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною 2 статті 1050 ЦК України. Вирішуючи питання щодо стягнення інфляційного нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов`язання, суд враховує роз`яснення, викладені у п. 18 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», відповідно до яких за змістом ст. 552, ч. 2 ст. 625 ЦК України інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов`язання, вираженого в національній валюті, та три проценти річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, тому суд має виходити з того, що ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов`язання. На підставі наведеного, зважаючи на невиконання відповідачем взятих на себе зобов`язань щодо своєчасного повернення суми кредиту, позовні вимоги в частині стягнення інфляційних нарахувань на суму простроченого кредитуу розмірі 5786,59 грн підлягають задоволенню. Враховуючі викладені обставини, суд дійшов висновку, про правомірність та обґрунтованість позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості у частині стягнення суми простроченої заборгованості по кредиту - 14991,16 грн; суми простроченої заборгованості по нарахованим процентам - 9219,09 грн; інфляційних нарахувань на суму простроченого кредиту - 5786,59 грн. Згідно до вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог у розмірі 1176,17 грн. На підставі наведеного,

Outcome: partial