Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-22 00:00:00

Приватне акціонерне товариство «Херсонська теплоелектроцентраль» (далі ПАТ «Херсонська ТЕЦ») звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за спожиту теплову енергію, зазначаючи про те, що товарство відповідно до Статуту надає фізичним та юридичним особам послуги з постачання тепової енергії та підігріву води. Тарифи на послуги з постачання теплової енергії та гарячої води встановлюються Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики та комунальних послуг. ПАТ «Херсонська ТЕЦ» надає послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води до багатоквартирного будинку по вул. Кольцова, 43, у м. Херсоні, в тому числі до квартири № 178, що належить [PERSON], на її імя відкритий особовий рахунок в службі збуту теплової енергії, за яким ведеться облік розрахунків за надані послуги. Згідно до п.1 ч.3 ст.20 Закону України «Про житлово комунальні послуги» споживач зобовязаний укласти договір на надання житлово комунальних послуг, підготовлений виконавцем послуг на основі типового договору. Типовий договір розміщений на офіційному сайті товариства та опублікований в газеті «Новий день», цим повідомленням визначено, що фізична особа, що користується послугами з централізованого опалення, постачання гарячої води, вважається такою, що ознайомлена, погоджується та приєднується до договору. Отже, відповідач є споживачем послуг з централізованого опалення на підставі договору приєднання, оскільки після розміщення повідомлення та договору не запропонувала свої умови договору. [PERSON] у порушення умов договору та вимог законодавства послуги з теплопостачання оплачує не в повному обсязі, внаслідок чого виникла заборгованість за період з 01.02.1998 року по 01.05.2016 року у розмірі 11\~739,75\~грн. З урахуванням заяви про зменшення позовних вимог, позивач на підставі ст.ст.\~20, 31 Закону України «Про житлово комунальні послуги», ст.ст.\~526, 634ЦК України, п.18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачанні холодної та гарячої води і водовідведення, просив стягнути\~заборгованість за послуг з централізованого опалення за період з 01.02.1998 року по 01.08.2017 року в сумі 11\~131,79 грн., а також судовий збір. У квітня 2017\~ року [PERSON] звернулася до суду із зустрічним позовом до ПАТ «Херсонська ТЕЦ» про порушення прав споживача, посилаючись на те, що належна їй квартира розташована на девятому поверсі багатоквартирного будинку, і в опалювальний період не отримує достатнього опалення через неякісний теплоносій. Для належного врегулювання відносин та захисту прав споживача вона 29.11.2013\~року зверталася до відповідача за інформацією щодо споживчих властивостей послуг з теплопостачання, відповідно до приписів Закону України «Про житлово - комунальні послуги», Закону України «Про захист прав споживачів», постанови Кабінету Міністрів України №630 від 21.07.2005року. Відповідач, як монополіст у сфері надання послуг вимагав здійснити оплату поза межами строку позовної давності, що спричинило неможливим укладення договору. Вважає посилання відповідача на договір приєднання, таким що суперечить чинному законодавству, письмовий договір між нею, як споживачем і ПАТ «Херсонська ТЕЦ» не укладався, а відсутність письмового договору свідчить про відсутність зобовязання і юридичних підстав для оплати послуг. З урахуванням уточнених позовних вимог просила: застосувати строк позовної давності з дня предявлення позову; скасувати заборгованість за послуги ПАТ «Херсонська ТЕЦ» і позбавити її від зобовязань примусового отримання послуг з централізованого теплопостачання; зобовязати ПАТ «Херсонська ТЕЦ» виключити її з абонентів за вказані послуги; стягнути моральні збитки в сумі 8\~000,00 грн, які повязує з неналежною якістю наданих послуг, порушенням санітарно гігієнічних норм, у звязку з цим зимування в квартирі перетворюється в пекло, неможливстю прийнятти ванну чи душ. Постійний стан дискомфорту, пригніченості, роздратування, страх потрапити до медичного закладу за відсутності коштів, призвело до погіршення стану здоровя. Ухвалою суду від 12.09.2017\~року вимоги за зустрічним позовом обєднанні в одне провадження з первісним позовом. У судовому засіданні представник позивача за первісним позовом наполягала на задоволенні позову, з підстав зазначених у позовній заяві з урахування пояснень наданих в ході судового розгляду справи, в задоволенні зустрічного позову просила відмовити, зважаючи на преривання строку позовної давності. Позивач\~за\~зустрічним позовом, та її представник наполягали на задоволенні зустрічного позову та просили відмови в задоволенні первісного позову. Заслухавши пояснення сторін,\~дослідивши матеріали справи, суд установив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Згідно до\~ст.322\~Цивільного кодексу України\~власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 630\~ЦК України визначено, що договором може бути встановлено, що його окремі умови визначаються відповідно до типових умов договорів певного виду, оприлюднених у встановленому порядку. Судом установлено та підтверджується матеріалами справи, що позивач рішенням Виконавчого комітету Херсонської міської ради від 20 жовтня 2009\~року № 628 «Про визначення виконавця комунальних послуг із централізованого опалення та гарячого водопостачання, затвердження Положення про розмежування зон експлуатаційної відповідальності та типового договору про розмежування зона експлатаійної відповідальності» виконавцем комунальних послуг з цетраліозованого опалення та гарячого водопостачання для населення, що мешкає у житловому фонді комунальної власності м. Херсона мікрорайон «І, ІІІ, IV Таврічеський», «ХБК», в центрі міста є ПАТ «Херсонська ТЕЦ» у будинках, мережі яких безпосередньо приєднані до теплових мереж ПАТ «Херсонська ТЕЦ». Тарифи ПАТ «Херсонська ТЕЦ» за послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання для населення встановлені Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики та комунальних послуг. Типовий договір розміщений на офіційному сайті товариства та опублікований в газеті «Новий день», зазначеним повідомленням визначено, що фізична особа, що користується послугами з централізованого опалення та постачання гарячої води, вважається такою, що ознайомлена, погоджується та приєднується до договору. Позивач надавав послуги з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води у приміщення за адресою: м. Херсон, вул. Кольцова, 43, де мешкає та зареєстрована в квартирі 178, [PERSON] Наведеним в позові розрахунком заборгованість відповідача за період з 01.02.1998 року по серпень 2017 року складає 11\~131, 79 грн. Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обовязки, регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги». Субєктами цього Закону є органи виконавчої влади, місцевого самоврядування, виробники, виконавці та споживачі житлово-комунальних послуг, а також власники приміщень, будинків, споруд, житлових комплексів або комплексів будинків і споруд (стаття 1, частина друга статті 3, стаття 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»). Згідно із частиною першою статті 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо). У частині першій статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» й передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, проте відповідно до пункту 1 частини першої статті 20 цього Закону споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. Такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» обовязок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобовязані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Така правова позиція Верховного Суду України викладена в постанові №\~6-2951цс15 від 20.04.2016року, яка є обовязковою для суду в частині застосування норм матеріального права до спірних правовідносин. Отже, матеріалами справи підтверджено, що позивач надавав послуги з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води у приміщення за адресою: м. Херсон, вул. Кольцова, 43, де в квартирі № 178 проживає та зареєстрована [PERSON] Відповідно до наведеного в позові розрахунку заборгованість відповідача за період з 01.02.1998 року по серпень 2017 року складає 11\~131, 79грн. За таких обставин, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог за первісним позовом. Разом із тим, перевіривши правильність розрахунку заборгованості відповідача по оплаті спожитої теплоенергії, суд вважає, необхідним застосувати строки позовної давності відповідно до наданої відповідачем заяви. Згідно ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно ч.3 ст.267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. (ч.4). Якщо суд визнає поважним_и причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту (ч. 5). Відповідачка, заперечуючи проти позову, просила застосувати позовну давність відносно заявлених позовних вимог. Заборгованість за спожиту теплову енергію і гаряче водопостачання складається з суми заборгованості за кожний місяць як черговий платіж. Позивач звернувся у червні 2014 року до суду з заявою про видачу судового наказу про стягнення з [PERSON] заборгованості за послуги з централізованого опалення в сумі 7692,65 грн. та судових витрат в сумі 121,80 грн., про що свідчить ухвала Суворовського районного суду м. Херсона від 07.12.2015 року про скасування судового наказу. Отже, позовна давність, у межах якої позивач може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу щодо стягнення заборгованості за послуги з централізованого опалення, що складається з суми заборгованості за кожний місяць як черговий платіж, має відраховуватись з грудня 2011 року і до грудень 2014 року (тобто по листопад 2014 року включно), а саме до моменту звернення до суду з заявою про видачу судового наказу. З наданої позивачем довідки про розрахунок заборгованості вбачається, що з грудня 2011 року по грудень 2014 року включно споживачу нараховано 3109грн. 11 коп. за опалення. З січня 2015 року по серпень 2017 року споживачу нараховано 2555 грн. 58 коп. Таким чином, по оплаті за послуги з централізованого опалення у межах строку позовної давності в період з грудня 2011 року по серпень 2017 року недоплата становить 5664, 69 грн. За таких обставин, з [PERSON]на користь Приватного акціонерного товариства «Херсонська теплоелектроцентраль» підлягає стягненню заборгованість за спожиті послуги з централізованого опалення у розмірі 5664, 69 грн. за період з 01 грудня 2011 року по 01 серпня 2017 року. Суд вважає, що зустрічний позов не підлягає задоволенню з таких підстав. Відповідно до частин першої і третьої ст. 18 Закону України «Про житлово комуналні послуги» у разі порушення виконавцем умов договору споживач має право викликати його представника для складання та підписання акту-претензії споживача, в якому зазначаються строки, види, показники порушень тощо, акт-претензія складається споживачем та представником виконавця і скріплюється їхніми підписами. Частиною четвертою ст.18 цього Закону передбачений обов'язок виконавця вирішити питання про перерахунок платежів. Однак, позивач не надала складених та підписаних у встановленому законом порядку актів-претензій щодо неналежного виконання позивачем за первісним позовом своїх обов'язків щодо надання ним певних послуг. Безпідставними є вимоги позивача про позбавлення примусового отримання послуг з централізованого теплопостачання та зобовязання виключити її з абонентів за вказані послуги, оскільки за положеннями частини першої статті 13 ЦК України цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. Відповідно до Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630, споживачі можуть відмовитися від отримання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води. Відключення споживачів від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води здійснюється у порядку, що затверджується центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства. Самовільне відключення від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води забороняється. Відповідно до статті 19 Закону України «Про теплопостачання» споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію. У відповідності до пункту 25 Правил самовільне відключення від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води забороняється. Відповідно до пунктів 25, 26, 30 пункту 3 Правил № 630 відключення споживача від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води здійснюється у порядку, що затверджується центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства. Рішення про відключення будинку від системи централізованого опалення з улаштуванням індивідуального опалення повинно бути підтримане всіма власниками (уповноваженими особами власників) приміщень у житловому будинку (п. 2.1 Наказу Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 06.11.2007 року № 169 «Про затвердження Змін до Наказу Мінбуду України від 22.11.2005 року № 4). При цьому позивач у разі наміру припинити надання послуг з централізованого теплопостачання, не позбавлена можливості у передбачений законом спосіб провести відключення квартири від мереж теплопостачання. Посилання позивача за зустрічним позовом на те, що між нею та ПАТ «Херсонська ТЕЦ» не існує договірних відносин, за відсутністі письмового договору, суд до уваги не приймає, оскільки матеріалами справи підтверджено, що відповідачем фактично надаються послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води до будинку № 43, за адресою: м.Херсон, вул.Кольцова, в якому розташована квартира позивача, а укладення договору на надання житлово-комунальних послуг є обов'язком споживача за умови, якщо запропонований виконавцем послуг договір відповідає типовому договору, відмова споживача послуг від укладення договору суперечить вимогам ч.3 ст.6 ЦК України, ст. ст. 627,630 ЦК Україна та ст.ст. 19-20 Закону України «Про житлово комунальні послуги». Така правова позиція Верховного Суду України, викладена в постанові №6\~-110цс 12 від 10 жовтня 2012року, що є обовязковою для суду в частині застосування норм матеріального права до спірних правовідносин. Доводи позивача про стягнення моральної шкоди, позбавленні правового обґрунтування, оскільки відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Із матеріалів справи вбачається, що негативні явища в житті позивачка, повязує з наданням відповідачем послуг з теплопостачання неналежної якості, однак в ході судового розгляду справи належних та допустимих доказів, у відповідності до положень ст.60 ЦПК України на підтвердження зазначених обстави нею не надано. Окрім того, відповідно до положень статей 4, 22 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі мають право на відшкодування моральної шкоди тільки в разі її заподіяння небезпечною для життя і здоровя людей продукцією у випадках, передбачених законом За таких обставин, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог за зустрічним позовом. Умовами ч.1\~ст. 88 ЦПК України \~визначено, якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Отже, на користь позивача за первісним позовом підлягає стягненню понесені ним та документально підтверджені витрати по сплаті судового збору пропорційно до задоволених позовних вимог в розмірі 50,88 % в сумі 701,13 грн. На підставі викладеного, ст.ст. 11,13, 322, 627,630 ЦК України, Закону України «Про житлово комунальні послуги», Закону України «Про захист прав споживачів»,

Outcome: partial