Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-01 00:00:00

Представник позивача Мірзагаєва Х.М.о. звернулась до суду з позовом до АТ «ПУМБ» про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, в обґрунтування якого зазначила таке. 23.01.2019 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Харою Н.С. вчинено виконавчий напис № 1932 про стягнення з [PERSON] на користь АТ «ПУМБ» заборгованості в розмірі 21 591,94 грн. На підставі вказаного виконавчого напису приватним виконавцем Юхименко О.Л. відкрито виконавче провадження № 58494965 по примусовому стягненню заборгованості з [PERSON] . Однак, позивач вважає виконавчий напис № 1932 від 23.01.2019, вчинений приватним нотаріусом Харою Н.С., незаконним, тому просить визнати його таким, що не підлягає виконанню. Ухвалою від 24.06.2021 у справі відкрито провадження та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. Позивач в судове засідання не з`явився, однак представник позивача надав суду заяву про те, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить їх задовольнити та розглянути справу за відсутності позивача. Крім того, представник позивача подав документи на підтвердження обсягу наданих позивачу послуг з професійної правничої допомоги та їх розміру, заявивши клопотання про їх стягнення з відповідача. Відповідач АТ «ПУМБ» про дату, час та місце судового розгляду був повідомлений належним чином, заяв про відкладення розгляду справи або з повідомленням про причини неявки, а також відзиву на позов суду не подав (а.с. 34, 53). Третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Хара Н.С. про дату, час та місце судового розгляду повідомлялась шляхом направлення судових повісток, але кореспонденція повернулась з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою» (а.с. 35-36, 55). Третя особа приватний виконавець виконавчого округу м. Київ Юхименко О. Л. про дату, час та місце судового розгляду повідомлена належним чином, причини неявки суду не повідомила, пояснень не надала (а.с. 32). Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, доводи, викладені в позовній заяві, з`ясувавши повно та всебічно обставини, факти та відповідні їм правовідносини, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що 23.01.2019 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Харою Н.С. вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 1932, про стягнення з [PERSON] на користь АТ «ПУМБ» заборгованості в розмірі 21 591,94 грн., яка складається з наступного: прострочена заборгованість за сумою кредиту - 8 247,75 грн., прострочена заборгованість за комісією - 53,33 грн., прострочена заборгованість за процентами - 9 462,81 грн., строкова заборгованість за сумою кредиту - 2 932,85 грн., строкова заборгованість за процентами - 395,20 грн., а також витрати стягувача на вчинення виконавчого напису - 500,00 грн., за період з 11.01.2018 по 11.01.2019 (а.с. 19). На підставі заяви АТ «ПУМБ» про примусове виконання виконавчого напису нотаріуса № 1932, виданого 23.01.2019, постановою приватного виконавця виконавчого округу м. Київ Юхименко О.Л. від 27.02.2019 відкрито виконавче провадження № 58494965 (а.с. 15-18). Відповідно до ч. 1 ст. 15, ст.ст. 16, 18 ЦК України кожна особа має право на судовий захист свого особистого немайнового або майнового права та інтересу у разі його порушення, невизнання або оспорення. Нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності (ч. 1 ст. 1 Закону України «Про нотаріат»). Статтею 50 Закону України «Про нотаріат» визначено, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. Відповідно до ст. 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року (ст. 88 Закону України «Про нотаріат»). За правилами пунктів 3.1., 3.2. та 3.4. глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року № 296/5, нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року; безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 № 1172 (надалі - Перелік); строки, протягом яких може бути вчинено виконавчий напис, обчислюються з дня, коли у стягувача виникло право примусового стягнення боргу. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку (п. 3.5. глави 16 розділу ІІ вказаного Порядку вчинення нотаріальних дій). При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та в Порядку вчинення нотаріальних дій. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Разом з тим нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак, характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів. Як виходить з матеріалів справи, АТ «ПУМБ» не надав відзиву на позов або доказів на підтвердження законності дій стягувача та нотаріуса. Статтею 12, 13 та частиною 1 статті 81 ЦПК України передбачено здійснення судочинства на засадах змагальності сторін, в межах заявлених особою вимог і на підставі поданих доказів, а також обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Оцінюючи правильність дій приватного нотаріуса Хара Н.С. та достатність і належність поданих останньому для вчинення виконавчого напису № 1932 документів, суд розглядає справу за наявними в ній доказами та звертає увагу на таке. Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 (справа №826/20084/14) визнано незаконною та нечинною з моменту прийняття Постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 р. «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині доповнення переліку після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту, відповідно до якого для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості». Встановлені у цій справі обставини свідчать, що оскаржуваний виконавчий напис вчинений нотаріусом 23.01.2019, тобто після набрання законної сили постановою КААС від від 22.02.2017 у справі №826/20084/14. Відповідно до пункту 1 Переліку (в редакції, чинній на момент вчинення виконавчого напису) «Нотаріально посвідчені договори, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно», для одержання виконавчого напису за договорами про сплату грошових сум нотаріусу подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. В обґрунтування позову позивач посилається на те, що не був обізнаний про наявність заборгованості перед АТ «ПУМБ», а кредитний договір від 31.08.2015 укладено з іншою юридичною особою АТ «БАНК РЕНЕСАНС КАПІТАЛ», при цьому договір не посвідчено нотаріально (а.с. 18). Як виходить з матеріалів справи, на підтвердження своїх вимог про стягнення з [PERSON] кредитної заборгованості відповідач АТ «ПУМБ» подав приватному нотаріусу Пропозицію укласти Договір карткового рахунку № 26251019835127 від 31.08.2015, яка не посвідчена нотаріально(а.с. 18). Відповідно до змісту виконавчого напису № 1932 від 23.01.2019 його вчинено саме на підставі вказаного документа від 31.08.2015. Тобто, на підтвердження своїх вимог про стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором відповідач АТ «ПУМБ» подав приватному нотаріусу не посвідчений нотаріально кредитний договір, а оферту на укладення договору, вчинену в простій письмовій формі. Виходячи із рішення КААС, вказаний документ не входить до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Однак, приватний нотаріус Хара Н.С., не прийнявши до уваги вимоги щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника, вчинив виконавчий напис. Також, судячи з матеріалів справи, нотаріусом вчинено виконавчий напис без перевірки отримання боржником вимоги про усунення порушень кредитного договору та і взагалі направлення [PERSON] такої вимоги. Адже доказів на підтвердження таких обставин ні приватний нотаріус Хара Н.С., ні АТ «ПУМБ» не надали. Разом з тим, неотримання боржником вимоги про усунення порушень за кредитним договором об`єктивно позбавляє його можливості бути вчасно поінформованим про наявність заборгованості та можливості надати свої заперечення щодо неї або оспорити вимоги кредитора. Якщо боржник не має можливості подати нотаріусу заперечення щодо вчинення виконавчого напису або висловити свою незгоду з письмовою вимогою про сплату боргу чи повідомити про наявність спору між ним та відповідачем щодо суми заборгованості, це об`єктивно виключає можливість вчинення виконавчого напису. А письмова вимога про усунення порушень вважається надісланою боржнику, якщо є відмітка на письмовому повідомленні про його отримання. Підсумовуючи все вищезазначене, суд доходить висновку, що спірний виконавчий напис вчинено нотаріусом з порушеннями вимог закону, оскільки приватний нотаріус Хара Н.С. на підтвердження безспірності вимог відповідача прийняла документ, який не передбачений Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Відповідно до ст. 141 ЦПК України суд стягує з АТ «ПУМБ» на користь [PERSON] судовий збір, сплачений позивачем за подання позовної заяви до суду у розмірі 908,00 грн. Також представником позивача подано клопотання про розподіл судових витрат, в обґрунтування якого зазначено, що позивач [PERSON] зазнав витрат на правову допомогу, пов`язаних з розглядом справи, у сумі 14 000,00 грн., на підтвердження чого надані відповідні докази. Виходячи з положень ч. 8 ст. 141 ЦПК України, адвокат просив стягнути з відповідача на користь позивача витрати на правову допомогу у вказаній сумі. Частиною першою статті 133 ЦПК України встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до пункту 1 частини третьої статті 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами (частини перша-шоста статті 137 ЦПК України). Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Судом встановлено, що стороною позивача під час подання позову були заявлені до стягнення з відповідача витрати на правову допомогу та зазначено, що докази розміру понесених судових витрат на правничу допомогу будуть подані до закінчення судових дебатів або протягом 5 днів після ухвалення рішення суду. Отже, вимога щодо розподілу судових витрат на правову допомогу була заявлена до винесення рішення по суті. Так, з матеріалів клопотання про розподіл судових витрат виходить, що представництво інтересів позивача [PERSON] відповідно до договору про надання правової допомоги № 08/21 від 19.01.2021 здійснювало Адвокатське об`єднання «ЛЕГАРТ». Представництво та захист прав і законних інтересів клієнта, надання йому необхідної правової допомоги здійснювалось за винагороду в розмірі, встановленому по узгодженню сторін. Згідно з банківською квитанцією [PERSON] здійснено оплату послуг Адвокатського об`єднання «ЛЕГАРТ» на суму 5 000,00 грн., а інша частина гонорару в розмірі 9 000,00 грн. підлягає оплаті в строк до 31.12.2021. Акт про надані послуги від 13.07.2021 за договором № 08/21 від 19.01.2021 свідчить, що Адвокатським об`єднанням «ЛЕГАРТ» надано відповідні юридичні послуги. Одночасно суд наголошує, що обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. При цьому витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини 2, частина 6 статті 137 ЦПК України). Зі змісту спеціальних норм ЦПК України, які регулюють відносини зі сплати витрат на правничу допомогу виходить, що від учасника справи вимагається надання доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою, тоді як обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката. Враховуючи зазначене, суд доходить висновку, що сума заявлених до відшкодування судових витрат на правничу допомогу є обґрунтованою, а саме, із наданих заявником документів на підтвердження понесених судових витрат на правову допомогу можливо встановити та визначити, що витрати, які поніс та має понести позивач у зв`язку із розглядом даної справи, які підлягають відшкодуванню, складають 14 000,00 грн. З огляду на задоволення позовних вимог [PERSON] в повному обсязі, вказані витрати необхідно стягнути з відповідача АТ «ПУМБ».

Outcome: approved