Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-22 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, розташованим за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування позову зазначається, що [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності належить квартира [ADDRESS] . У зазначеній квартирі зареєстрована його колишня дружина - [PERSON] . Шлюбні відносини між ними фактично припинились рік назад. Відповідачка за місцем реєстрації не проживає такий саме час, самостійно реєстрацію місця проживання не змінює. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідачка в судове засідання не з`явилася, про час та місце судового засідання повідомлялася належним чином, причину неявки суду не повідомила. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Розглянувши матеріали справи та перевіривши доводи представника позивача, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог [PERSON] . Так, судом встановлено, що [PERSON] є єдиним власником квартири [ADDRESS] , що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло та витягом з реєстру (а.с. 4, 5). З 15.03.2011 року відповідачка зареєстрована за вказаною адресою (а.с.6-8). Рішенням Каховського міськрайонного суду від 11.03.2020 р. шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано (а.с.9). Згідно акту фактичного проживання [PERSON] вбачається, що остання понад рік не проживає за місцем реєстрації, проживає за іншою адресою (а.с.10). Згідно ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном (ст. ст. 321 та 391 ЦК України). Статтею 72 Житлового кодексу України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.. Як встановлено матеріалами справи, [PERSON] є власником квартири, в якій з 2011 року зареєстрована [PERSON] . Понад рік відповідачка не проживає за місцем реєстрації, що підтверджується відповідним актом від 16 березня 2020 року та показами свідка. Свідок [PERSON] , яка є матір`ю позивача підтвердила, що відповідачка, її колишня невістка, була зареєстрована у вищевказаній квартирі, однак понад рік не проживає за місцем реєстрації. Згідно ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі, зокрема, судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. З урахуванням зазначених вище норм законодавства та встановлених обставин справи, позовні вимоги [PERSON] щодо визнання [PERSON] такою, що втратила право користування квартирою [ADDRESS] є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Outcome: approved