Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-27 00:00:00

Представник ТзОВ «ФК «Преміум актив» звернувся в суд з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування заявленого позову позивач зазначив, що 01.05.2019 між ТОВ «Фінансова компанія Є гроші» та [PERSON] було укладено договір №3384013037-207741, за умовами якого ТОВ «Фінансова компанія є гроші» надав відповідачу грошові кошти у розмірі 10000,00 грн., з кінцевою датою повернення позики не пізніше 01.06.2019 року включно та зі сплатою процентів за користування позикою у розмірі 1,99 % за кожен день користування позикою, що становить 726,35 % річних. Загальна сума позики, яку відповідач [PERSON] мав повернути, враховуючи проценти за користування позикою становить 16169,00 грн.. Позикодавець умови договору виконав, надавши відповідачу грошові кошти у розмірі та на умовах вищевказаного договору. В порушення умов договору надання позики відповідач зобов`язання за договором не виконав, у визначений строк позику не повернув, внаслідок чого виникла заборгованість, яка становить 152803,00 грн, з яких: 10 000,00 грн - заборгованість за кредитом; 6169,00 грн - заборгованість по процентам за користування кредитом; 126634,00 грн - заборгованість по процентам за прострочку та штраф в розмірі 10000,00 грн. 02 вересня 2019 між ТОВ «Фінансова компанія є гроші» та ТОВ «ФК «Преміум Актив» було укладено договір про надання фінансових послуг факторингу №0209/1, у відповідності до якого позивач - ТОВ «ФК «Преміум Актив» набув статус нового кредитора за договором №3384013037-207741 від 01 травня 2019 року. Позивач зазначає, що з підстав лояльності до боржника та з метою спонукання боржника до добровільної сплати заборгованості за Договором, ТОВ «ФК «Преміум Актив» було зменшено суму нарахованих процентів за неправомірне користування кредитними коштами. В зв`язку із цим, позивач просить суд стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором №3384013037-207741 з урахуванням зменшення заборгованості по сплаті процентів за неправомірне користування кредитними коштами, на загальну суму 105903,00 грн, з яких: 10 000,00 грн - заборгованість за кредитом; 6169,00 грн - заборгованість по процентам за користування кредитом; 79734,00 грн - заборгованість по процентам за прострочку та штраф в розмірі 10000,00 грн. Також позивач просив стягнути із відповідача на його користь судовий збір в сумі 2102,00 грн. Ухвалою Радивилівського районного суду Рівненської області від 26 квітня 2021 року у справі відкрито спрощене позовне провадження з повідомлення (викликом) сторін. Представником позивача подано клопотання про розгляд справи у відсутності позивача та клопотання про те, що не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, хоча про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином. Відповідно до вимог частини другої статті 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу суд не здійснює. Суд, виконуючи вимоги ст.280 ЦПК, враховуючи, що відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з`явився в судове засідання без поважних причин та без повідомлення причин, не подав відзив та позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, ухвалив провести заочний розгляд справи. При цьому, відсутність відзиву на позов із запереченнями відповідача суд не розцінює як визнання позовних вимог, оскільки подання заперечень на позов є правом, а не обов`язком відповідача і не звільняє позивача від доведення певних обставин як то передбачено ч. 3 ст.12 та ч.1 ст.81 ЦПК України. Розглянувши подані позивачем документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до такого. Судом встановлено, що 01 травня 2019 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія Є гроші» та відповідачем [PERSON] , за допомогою електронного сервісу, що міститься на офіційному сайті ТОВ «ФК є гроші», було укладено Договір про надання позики №3384013037-207741. (а.с.10-13) За умовами вищевказаного договору, ТОВ «ФК Є гроші» надало відповідачу [PERSON] позику в сумі 10000,00 грн., а останній в свою чергу зобов`язався повернути кошти не пізніше 01 червня 2019 року та сплатити проценти за користування позикою у розмірі 1,99 % за кожен день користування позикою, що становить 726,35 % річних. Відповідно до п. 4.3 Договору в разі прострочення заборгованості більше ніж на 61 день, відповідач [PERSON] зобов`язався сплатити штраф в розмірі суми кредиту, визначену п. 1.1 Договору. Як вбачається із матеріалів справи, а саме платіжного доручення №65969 від 01 травня 2019 року та повідомлення № 247 від 03 березня 2020 року, ТОВ «ФК Є гроші» перерахувало на картковий рахунок [PERSON] позику в розмірі 10000,00 грн. (9900,00 грн. з врахуванням комісії у відповідності до п. 1.4 розділу 1 Договору). (а.с.18) Відповідач належним чином не виконав умови договору в частині повернення коштів, внаслідок чого виникла заборгованість в сумі 105903,00 грн, з яких: 10 000,00 грн - заборгованість за кредитом; 6169,00 грн - заборгованість по процентам за користування кредитом; 79734,00 грн - заборгованість по процентам за прострочку та штраф в розмірі 10000,00 грн. 02 вересня 2019 року між ТОВ «Фінансова компанія є гроші» та ТОВ «ФК «Преміум Актив» було укладено договір про надання фінансових послуг факторингу № 0209/1 (надалі - Договір факторингу), за умовами п.п. 1 розділу 1, якого в порядку та на умовах, визначених цим Договором, клієнт передав Фактору, а Фактор приймає та зобов`язується оплатити клієнтові усі права вимоги за грошовими зобов`язаннями у загальному розмірі 69015227,33 грн., що виникли у Клієнта згідно Договорів, укладених між Клієнтом та Боржниками. (а.с.7-8) Згідно п. 1.2. Розділу 1 Договору факторингу, Фактор займає місце клієнта (як Кредитор) в зобов`язаннях, що виникли із Договорів відносно усіх прав Клієнта, у тому числі права подальшого нарахування та одержання від боржників сум основного боргу, відсотків, неустойок у повному обсязі. Як вбачається із Витягу з Акту прийому-передачі Прав вимоги згідно Договору факторингу (Додаток № 1 до Договору факторингу № 0209/1 від 02 вересня 2019 року), ТОВ «Фінансова компанія є гроші» передало ТОВ «Фінансова компанія «Преміум актив» право вимоги за грошовим зобов`язанням [PERSON] , а саме договором про надання позики №3384013037-207741від 01 травня 2019 року. (а.с.9) Як вбачається з наданого позивачем розрахунку заборгованості за Договором позики №3384013037-207741від 01 травня 2019 року, відповідач має заборгованість на загальну суму 105903,00 грн, з яких: 10 000,00 грн - заборгованість за кредитом; 6169,00 грн - заборгованість по процентам за користування кредитом; 79734,00 грн - заборгованість по процентам за прострочку та штраф в розмірі 10000,00 грн. (а.с.15-17) Відповідно до ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Склад та порядок розміщення обов`язкових реквізитів електронних документів визначається законодавством. Електронний документ може бути створений, переданий, збережений і перетворений електронними засобами у візуальну форму. Візуальною формою подання електронного документа є відображення даних, які він містить, електронними засобами або на папері у формі, придатній для приймання його змісту людиною. Згідно зі ст. 8 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» юридична сила електронного документа не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму. Допустимість електронного документа як доказу не може заперечуватися виключно на підставі того, що він має електронну форму. Частиною 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, що відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону. Згідно зі статтями 3, 12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом, тобто даними в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Відповідно до ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір. З матеріалів справи вбачається, що відповідачем була прийнята пропозиція (оферта) укласти електронний договір позики, розміщена на веб-сайті ТзОВ «Фінансова компанія Є гроші», шляхом реєстрації та заповнення заявки з накладенням електронного підпису одноразовим ідентифікатором, надісланим кредитором у смс-повідомленні засобом зв`язку. Такі дії сторін відповідають приписам статей 6, 627, 1046, 1047 ЦК України, статей 11 та 12 Закону України «Про електронну комерцію» та свідчать про укладення договору позики з дотриманням встановленої Законом форми правочину. Судом встановлено, що між ТзОВ «Фінансова компанія Є гроші» та [PERSON] укладено договір позики у формі електронного документу з електронними підписами сторін. Правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом (ч.1 ст.205 ЦК України). Згідно ч.1 ст.207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (ст.1047 ЦК України). Кредитний договір укладається у письмовій формі (ст.1055 ЦК України). Таким чином, 01.05.2019 року [PERSON] , оформивши у встановленому п. 1.2. договору у вигляді позики на веб-сайті позикодавця заявку для отримання позики у розмірі 10000,00 грн. на строк 31 день, шляхом заповнення всіх полів заявки із зазначенням даних банківської картки, на яку просив перерахувати кошти, що підтверджується анкетою клієнта та карточкою заявки/ кредита, платіжним дорученням та графіком розрахунків, - погодився з умовами договору позики, оформленому сторонами в електронній формі, з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Виходячи з того, що матеріали справи містять належні докази на підтвердження факту надання відповідачу позики за договором №3384013037-207741від 01 травня 2019 року та враховуючи відсутність будь-яких заперечень щодо зворотного з боку відповідача, вимога про стягнення основного боргу (суми по договору) у розмірі 10000,00 грн. є такою, що підлягає задоволенню. Згідно ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною 1 ст. 1077 ЦК України передбачено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). З матеріалів справи вбачається, що 02.09.2019 року між ТОВ «Фінансова компанія Є Гроші» та ТзОВ «Фінансова компанія «Преміум Актив» укладено договір про надання фінансових послуг факторингу №0209/1, відповідно до якого клієнт передав фактору, а фактор прийняв і зобов`язався оплатити клієнтові усі права вимоги за грошовими зобов`язаннями по кредитних договорах, укладених з боржником, у зв`язку з чим гарантії, наданні боржниками щодо заборгованостей, стали дійсними для фактора та вважаються наданими Фактору, а також до фактора перейшли всі пов`язанні з ними права, зокрема право грошової вимоги щодо сум основного боргу, нарахованих та несплачених боржниками відсотків, неустойок у повному обсязі. Щодо вимоги про стягнення нарахованих та не виплачених відсотків за користування позикою, суд вважає за необхідне зазначити наступне. Перевіряючи підстави нарахувань суми заборгованості, суд зазначає, що за положеннями ч.1 ст. 1048 та ч. 1 ст. 1049 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Припис абз. 2 ч. 1 ст. 1048 ЦК України про виплату процентів до дня повернення позики може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Аналіз зазначених норм матеріального права дозволяє дійти до висновку про те, що після спливу визначеного договором строку кредитування, чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. У відповідності до ч. 6 ст. 13 ЗУ «Про судоустрій та статус суддів», висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі №202/4494/16-ц, провадження № 14-318цс18, сформульовано правову позицію, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Зазначена правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постановах: від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц, провадження №4-154цс18, від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц, провадження № 14-318цс18. Враховуючи, що договір про надання позики між ТОВ «Фінансова компанія Є Гроші», правонаступником якого є ТОВ «Фінансова компанія «Преміум Актив» та відповідачем укладений на один місяць і зазначено в договорі дату повернення позики - не пізніше 01.06.2019 року включно, підстави для стягнення процентів за користування кредитом після спливу визначеного договором строку кредитування відсутні. Підстави для стягнення з відповідача на користь позивача процентів та штрафу, що передбачені умовами кредитного договору, за межами строку його дії за період з 02.06.2019 року по 13.11.2019 року (відповідно до змісту позовних вимог та розрахунку заборгованості) відсутні. Таким чином, до стягнення з відповідача підлягає сума одержаної позики -10000,00 грн. та розмір обумовлених договором процентів в межах строку кредитування - 6169,00 грн. Аналогічна правова позиція містяться у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року (справа № 14-10цс18) та від 04 липня 2018 року (справа № 14-154цс18). Суд зазначає, що задоволення позовних вимог позивача в частині поза межами строку кредитування не відповідав би принципу співмірності, справедливості, добросовісності та розумності. Крім того, суд вважає за необхідне наголосити на тому, що згідно з розрахунком заборгованості наданим позивачем, розрахунок процентів, які підлягають стягненню останнім проведено виходячи з процентної ставки зазначеної в договорі, а не за приписами ст.625 ЦК України. Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позов підлягає задоволенню частково, відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача необхідно стягнути понесені ним судові витрати на сплату судового збору пропорційно до задоволеної частини позовних вимог у розмірі 225,23 грн. (16169,00 грн. х 2102,00 грн. /105903,00 грн.). На підставі викладеного,

Outcome: approved