Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-03 00:00:00

Представник позивача звернулась до суду з позовом в інтересах [PERSON], в якому просить суд усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою яка розташована за адресою [ADDRESS] площею 0,0263 га в межах землекористування Житлово-будівельно-товариства індивідуальних забудовників «Ритм-3», що належить позивачу на праві власності на підставі нотаріально-посвідченого договору дарування від 02.09.2013 року, шляхом зобов'язання відповідача звільнити її від майна яке йому належить, а саме: семі металевих гаражів, мотивуючі вимоги тим, що земельна ділянка належить йому на праві приватної власності та розташовані на земельній ділянці позивача металеві гаражі перешкоджають позивачу користуватися належною йому земельною ділянкою. В судовому засіданні позивач та її представник вимоги позову підтримали, вказували на те, що металеві гаражі належать саме відповідачу, що підтверджується фотознімками гаражів. Представник відповідача в судовому засіданні вимоги позову не визнав, заперечував проти їх задоволення як необґрунтованих. Вказував на те, що відповідач не вчиняв будь-яких дій на земельній ділянці щодо встановлення гаражів, та не вчинював будь-яких дій які б перешкоджали позивачу в користуванні земельною ділянкою. Голова Житлово-будівельно-товариства індивідуальних забудовників «Ритм-3» до судового засідання не з'явився, раніше в судовому засіданні вимоги позову також не визнавав, заперечував проти їх задоволення, не заперечував проти того факту, що гаражі розташовані в межах землекористування товариства, вказував на те, що земельна ділянка виділялася товариству за договором оренди вже з розташованими металевими гаражами, металеві гаражі належали гаражному кооперативу «Равелін-Авто», в межах землекористування якого раніше перебувала земельна ділянка. Він неодноразово звертався до керівництва кооперативу з вимогою убрати гаражі, але безрезультатно. Представник 3-ої особи надав суду заперечення в яких зазначив, що кооперативу гаражі не належать, розташовані на тривалій відстані від землекористування кооперативу, кооператив гаражі не встановлював, будь-якого відношення до них немає. Вислухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не обґрунтовані та в їх задоволенні слід відмовити з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач є власником земельної ділянки площею 0,0263 га на підставі нотаріально - посвідченого договору дарування від 02.09.2013 року, укладеного між позивачем по справі - [PERSON] та його батьком [PERSON], якому земельна ділянка в свою чергу належала на праві власності у порядку приватизації згідно державному акту від 26.12.2011 року. Згідно п.7 договору дарування дарувальник свідчить, що земельна ділянка не містить майна обдарованого або інших осіб. Земельна ділянка знаходиться в межах землекористування Житлово-будівельно-товариства індивідуальних забудовників «Ритм-3», що підтверджується копією договору оренди земельної ділянки укладеною Севастопольською міською Радою та відповідачем 22.10.2007 року та матеріалами технічної документації по її приватизації попереднім власником - [PERSON] Згідно пояснювальної записці ПП «Севастопольське підприємство геодезії, землеустрою та проектування» що перебуває в матеріалах технічної документації по приватизації земельної ділянки, земельна ділянка не освоєна, інженерні мережі відсутні, на момент проведення землевпоряджувальних робіт будівлі та споруди на земельній ділянці відсутні, площа земельної ділянки складає 0,0263 га. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно ст. 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється зокрема шляхом відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобіганню вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав. Згідно припису ст. 1 ЦК України цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні правовідносини). Статтею 3, частиною 1 статті 15 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч.3 ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до змісту ст. 11 ЦК України цивільні права і обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Кожна особа має право на судовий захист. Захист же цивільних прав це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Під засобами захисту субєктивних цивільних прав розуміються закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів міститься в ст. 16 ЦК України. Враховуючі, що відповідач належність йому гаражів заперечував, позивачем та її представником суду не надано жодного доказу, що підтверджує належність майна (металевих гаражів) саме Житлово-будівельному товариству індивідуальних забудовників «Ритм-3», взагалі наявність гаражів саме на земельній ділянці належної позивачу, суд приходить до висновку про безпідставність заявлених позивачем вимог, та відмовляє у задоволенні позову. Крім того, суд зазначає, що відповідно до ст. 16 ЦК України особа вправі звернутися до суду з вимогою про захист порушеного права будь-яким способом, що є адекватним змісту порушеного права, який ураховує характер порушення та дає можливість захистити порушене право. Виходячи з вищенаведених норм закону, захист прав позивача шляхом зобов'язання відповідача звільнити земельну ділянку площею 0,0263 га за адресою [ADDRESS] шляхом знесення металевих гаражів, які не є капітальними спорудами, не мають фундаменту, є збірно-розбірної металевою конструкцією, не є адекватнім змісту порушеного права. На підставі ст. 1, 11, 16, 317, 321, 391 ЦК України, ст. 152 ЗК України,

Outcome: dismissed