Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-20 00:00:00

Представник позивача Кіріченко Віталій Михайлович звернувся до суду з вказаним позовом та просить стягнути з [PERSON] на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» заборгованість за кредитним договором № б/н від 31.05.2010 у загальному розмірі 11765 грн 85 коп., яка складається з наступного: 6738 грн 37 коп. - заборгованість за тілом кредиту; 1860 грн 08 коп. - заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України; 2130 грн 93 коп. - пені, а також штрафи; 500 грн 00 коп. - фіксована частина, 536 грн 47 коп. - процента складова від суми боргу. Також просить стягнути судові витрати в розмірі 2102 грн. 00 коп. Позов обґрунтовано тим, що 31.05.2010 між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», правонаступником якого є АТ КБ «ПРИВАТБАНК», та [PERSON] в порядку ст. 207, ч.1 ст. 634 та ч.2 ст. 638, ч.2 ст. 642 ЦК України був укладений кредитний договір у виді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок шляхом написання заяви про прийняття пропозиції та приєднання відповідача до Умов та правил надання банківських послуг у ПриватБанку, розміщених на офіційному вебсайті Банку з використанням інтернет-ресурсу - www.privatbank.ua. Відповідно до цього кредитного договору відповідач отримав від позивача кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок та кредитну картку «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» Відповідач користувалась коштами Банку за допомогою кредитних карток типу «Універсальна», які послідовно видавались їй, однак умови кредитного договору щодо погашення кредиту належним чином не виконував, внаслідок чого утворилася заборгованість, яка з урахуванням усіх складових боргу, станом на 28.01.2020 становить 11765 грн 85 коп. Наявність заборгованості, внаслідок невиконання позичальником зобов`язань за кредитним договором позивач підтверджує розрахунком, який додає до позовної заяви, та випискою по рахункам. Посилаючись на обов`язковість договору для виконання сторонами, просить суд стягнути визначену ним суму заборгованості за кредитом. Ухвалою від 13 квітня 2020 року відкрито провадження в даній справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Відповідачу [PERSON] було запропоновано протягом п`ятнадцяти днів із дня вручення ухвали про відкриття провадження подати відзив на позовну заяву та роз`яснено, що розгляд справи у судовому засіданні може бути призначено за їх клопотанням. У встановлений судом строк відповідач, яка згідно повідомлення про вручення поштового відправлення 24.04.2020 отримала позовну заяву з додатками та ухвалу суду про відкриття провадження, будучи в такий спосіб належним чином повідомленою про розгляд справи, не надала відзиву на позов та не подала жодних заяв чи клопотань, а тому справа розглянута на підставі наявних доказів відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України. Судом встановлено наступні обставини справи. 21.05.2018 Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» змінило свою назву на Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк». 31.05.2010 відповідач [PERSON] подала позивачу ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» (далі Банк) Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку (а.с.14). Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана Заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг та тарифами, складає між ним та Банком договір про надання банківських послуг і згодна з його умовами, екземпляр такого договору погоджується отримати самостійно шляхом роздруківки з офіційного сайту www.privatbank.ua. Крім цього відповідачу було вручено Довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», де серед іншого визначено базову відсоткову ставку в місяць, яка складає 3,0 % (36,00 % на рік); пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів в розмірі 0,24 % за кожен день прострочки + 50 грн, щоразу, коли виникає прострочення за кредитом або процентами на суму до 100 грн та + 100 грн, коли сума прострочення перевищує 100 грн., а також передбачено штраф за порушення строків платежів за грошовим зобов`язанням - 500 грн + 5% від суми заборгованості за кредитним лімітом з урахуванням нарахованих і прострочених процентів та комісії (а.с.15). Згідно довідок Банку [PERSON] 31.05.2010 отримала кредитну картку «Універсальна» № [NUMBER] з лімітом до 4000,00 грн та терміном дії до 01/14. Потім, 03.08.2012 було видано картку № [NUMBER] з терміном дії до 05/16, яку в подальшому 25.05.2016 було переоформлено на картку № [NUMBER] з терміном дії до 05/18. Також [PERSON] отримала картку 09.01.2019 за № [NUMBER] з терміном дії до 11/22. 05.05.2019 видачу кредитних коштів відповідачу було припинено та анульовано ліміт (а.с.49,50). Пунктами 1.1.1.67, 1.1.5.1, 1.1.5.2 Умов та правил передбачена можливість зміни Банком тарифів та інших невід`ємних частин Договору у відповідності до умов договору та законодавства. У разі відсутності коштів на рахунках відповідач здійснює погашення кредиту та процентів внесенням грошей на кредитний рахунок у розмірі не менше мінімального обов`язкового платежу, який він повинен сплачувати щомісяця протягом терміну дії картки. Відповідно до розрахунку заборгованості за договором №б/н від 31.05.2010 та виписками по рахункам відповідача за номерами відповідних кредитних карток, [PERSON] користувалася платіжними картками, періодично погашала кредит, як шляхом договірного списання коштів на погашення процентів за рахунок невикористаного кредитного ліміту з карткових рахунків, так і шляхом внесення готівкових коштів на кредитний рахунок (а.с. 6-13, 51-57). Відповідач [PERSON] допустила прострочення погашення кредиту у розмірах та строки, визначені договором, внаслідок чого вона має борг перед Банком по кредиту в сумі 6738,37 грн, куди окрім використаних позичальником коштів увійшли і нараховані та непогашені поточні проценти, що підтверджується розрахунком заборгованості. Крім цього, встановлено, що відповідачу за несвоєчасне повернення боргу до 28.01.2020 відповідно до умов договору нараховувалась пеня, на погашення якої списувались кошти з інших карткових рахунків відповідача. При цьому залишкова (непогашена) сума пені позивачем визначена в розмірі 2130,93 грн, які позивач також просить стягнути на свою користь. З розрахунку заборгованості також вбачається, що за період з 01.10.2019 по 28.01.2020 відповідачу на прострочену суму кредиту (6738,37 грн) в порядку ст. 625 ЦК України нараховано проценти в розмірі 84,00% річних, що склали 1860,08 грн. Також позивач нарахував відповідачу штрафи у відповідності до Тарифів обслуговування кредитних карт в розмірі 500 грн за прострочення платежів більш ніж на 30 днів та 536,47 грн як 5 % від суми прострочення, визначивши суму прострочення грошового зобов`язання ціною позову. З врахуванням встановлених судом обставин, проаналізувавши аргументи позивача, викладені в позові, зміст та розмір позовних вимог та оцінивши докази по справі, суд частково задовольняє позовні вимоги, виходячи з наступного. Спір між сторонами виник з договірних правовідносин, які врегульовані нормами Цивільного кодексу України в частині позики та договору кредиту, а також регулюються загальними положеннями про договір та зобов`язання. За правилами ст. 207 ЦК України правочин вважається таки, що укладений в письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах телеграмах, якими обмінялись сторони. Відповідно до норм ст.ст. 526, 530, 610, ч.1 ст. 612 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст.634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Згідно ч.2 ст. 642 ЦК України якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товар, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо) яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом. Зміна, розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом (ч.1 ст. 651 ЦК України). За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ст. 1054 ЦК України). Відповідно до ч.1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору (частина перша статті 631 ЦК України). Цей строк починає спливати з моменту укладення договору (частина друга вказаної статті. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору (частина четверта статті 631 ЦК України). У цій справі сторони строк договору окремо не визначили, а погодили строк кредитування, який визначається строком дії кредитних карток, що видані на виконання договору. Наявні матеріали справи дають підстави вважати доведеним факт укладення між банком та відповідачем кредитного договору, на виконання якого позичальником були отримані кошти у вигляді встановлення кредитного ліміту на платіжну картку, а відповідач користувалася кредитними коштами, отримував інші кредитні картки, що вказує на продовження строку кредитування, однак свої обов`язки по поверненню їх належним чином не виконувала. Доводи позивача щодо наявності у відповідача заборгованості за кредитним договором, внаслідок невиконання нею взятих на себе зобов`язань по поверненню кредиту зі сплатою відсотків у розмірах та строки погоджені сторонами, є переконливими, оскільки гуртуються на вимогах закону та умовах договору, підтверджуються обставинами справи, встановленими судом на підставі поданих письмових доказів. Розрахунком заборгованості за кредитним договором б/н від 31.05.2010 станом на 30.09.2019 доведені вимоги позивача про стягнення з відповідача простроченого грошового зобов`язання за кредитом - 6738,37 грн. Що стосується стягнення відсотків нарахованих після спливу строку кредитування у розмірі 1860,08 грн, як відповідальність за прострочення виконання грошового зобов`язання (ст. 625 ЦК України), то суд відмовляє в задоволенні цієї вимоги, виходячи з того, що позивач не підтвердив Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також відповідними заявами позичальника про приєднання до них, якими було б передбачене таке нарахування . Крім цього, у Преамбулі до вищевказаних Змін зазначено, що наведені умови є новою редакцією цього підрозділу Умов та Правил надання банківських послуг та починають діяти для Клієнтів по чинним кредитам з моменту направлення їм повідомлення про зміну умов договору в порядку та на умовах, визначених Законом України «Про споживче Кредитування» та цими Умовами та Правилами (звор. стор.а.с.29). Вирішуючи питання стягнення неустойки (пені та штрафу), суд виходить з наступного. Підставою, яка породжує обов`язок сплатити неустойку, є порушення боржником зобов`язання (стаття 610, пункт 3 частини першої статті 611 ЦК України). Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання (частина перша статті 549 ЦК України). Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. А пенею - неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частини друга та третя цієї статті). За змістом приписів параграфу 2 глави 49 ЦК України особливість пені у тому, що вона нараховується з першого дня прострочення та доти, поки зобов`язання не буде виконане. Вона може нараховуватись на суму невиконаного або неналежно виконаного грошового зобов`язання (зокрема, щодо повернення кредиту чи сплати процентів за кредитом) протягом усього періоду прострочення, якщо інше не вказано у законі чи в договорі. Але відповідно до пункту 1 частини другої статті 258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (як штрафу, так і пені) застосовується позовна давність в один рік. Відтак, стягнути неустойку (зокрема і пеню незалежно від періоду її нарахування) можна лише у межах спеціальної позовної давності. У постанові від 6 листопада 2013 року у справі N 6-116цс13 Верховний Суд України, аналізуючи приписи статей 266 і частини другої статті 258 ЦК України, дійшов висновку, що можливість стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, а починається у межах позовної давності за основною вимогою з дня (місяця), з якого вона нараховується. Позивач визначив розмір пені за накопичувальним підсумком за весь час кредитування та не надав окремого розрахунку цієї складової боргу аби суд зміг визначити розмір стягнення в межах спеціальної позовної давності. Враховуючи, що відповідно до ст. 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - прострочення грошового зобов`язання за кредитним договором, свідчитиме про недотримання положень, закріплених у ст. 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Отже, виходячи з практики Верховного Суду, суд вважає безпідставними вимоги позивача про стягнення пені у заявленому позивачем розмірі. Крім цього, судом з`ясовано, що позивач вирахував суму штрафу, виходячи з двох складових: 500 грн - фіксована ставка та 5% - процентна складова від суми заборгованості, куди включив не лише борг за кредитним лімітом, а й нарахований ним борг за пенею, а також нараховані у подвійному розмірі проценти після спливу строку кредитування. Такий розрахунок не відповідає закону та не ґрунтується на досліджених судом умовах кредитування, включаючи Тарифи, де в розрахункову величину штрафу не передбачено включення пені чи інших грошових санкцій. Відповідно до ч.2 ст. 549 ЦК України штраф обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Отже, штраф, як вид відповідальності за порушення позичальником кредитного зобов`язання обчислюється у відсотках від заборгованості за основним зобов`язанням боржника. Комісія, пеня та інші санкційні нарахування до розрахункової суми штрафу не входить. За таких обставин, заявлені позивачем вимоги про стягнення заборгованості за неустойкою (пенею та штрафом), підлягають частковому задоволенню, а саме стягненню підлягає лише штраф в розмірі 836,92 грн, з яких: фіксована ставка - 500 грн та процентна складова від основної суми боргу за прострочений кредит - 336,92 грн (6738,37 грн х 5%). Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з ч.3 ст. 12 та ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відсутність відзиву на позов із запереченнями відповідача, не розцінюється судом, як визнання позовних вимог та/або обставин, якими вони обґрунтовуються, з огляду на те, що подання заперечень на позов це право, а не обов`язок відповідача і це право не може бути обмежене будь-яким способом, в тому числі і шляхом застосування норм Цивільного процесуального кодексу України щодо звільнення позивача від доказування. Таким чином, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню на суму 7575,29 грн, з яких: 6738,37 грн - заборгованість за кредитом; 836,92 грн - штраф. Таке стягнення суд находить справедливим та співмірним, з огляду на те, що згідно поданих позивачем розрахункових документів відповідач за весь час кредитування використала 7645,00 грн кредитних коштів, а повернула внесенням платежів на суму 5400,00 грн, а також значна сума була списана Банком на погашення кредиту з інших карткових рахунків відповідача, які були розподілені Банком в основному на погашення процентів, комісії та пені. За правилами ч.ч.1,2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір та інші судові витрати покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір у розмірі 2102,00 грн, як передбачено ст. 4 ЗУ «Про судовий збір». Ціна позову визначена позивачем сумою стягнення -11765,85 грн. Оскільки, суд частково задовольняє вимоги - на суму 7575,29 грн, що становить 64,38% від ціни позову, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 1353,27 грн (2102,00 х 64,38%) судових витрат у виді судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: partial