Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-09 00:00:00

представник позивача просить суд визначити додатковий строк, достатній для подання нею, [PERSON] , заяви про прийняття спадщини за законом після смерті її матері, [PERSON] , яка померла [INFO] , обґрунтовуючи позов наступним. Її мати, [PERSON] , померла [INFO] . Після її смерті відкрилася спадщина, у тому числі на дві земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 9,32 га, розташовану на території Яблунівської сільської ради Кагарлицького району Київської області. Згідно ч.5 ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу її відкриття. Статтею 1216 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав і обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування, відповідно до ст. 1217 ЦК України здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять всі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини. Згідно ч. 1 ст. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Її мама за життя склала заповіт від 07.04.2010 року, відповідно до якого вона заповіла зазначену вище земельну ділянку гр. [PERSON] - відповідачеві 2 у даній справі. Разом з тим, відповідно до ч. 1, ч. 3, ст. 1241 ЦК України, малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов`язкова частка). Будь-які обмеження та обтяження, встановлені у заповіті для спадкоємця, який має право на обов`язкову частку у спадщині, дійсні лише щодо тієї частини спадщини, яка перевищує його обов`язкову частку. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» непрацездатні громадяни - особи, які досягли встановленого статтею 26 цього Закону пенсійного віку, або особи з інвалідністю, у тому числі діти з інвалідністю, а також особи, які мають право на пенсію у зв`язку з втратою годувальника відповідно до закону. Вона, відповідно до зазначених вище норм закону, являється непрацездатною особою, оскільки є пенсіонером за віком. Таким чином вона має право на обов`язкову частку у спадщині після смерті її мами. Відповідно до вимог ст.1269 Цивільного кодексу України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Статтею 1270 ЦК України встановлюється строк для подачі такої заяви у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. В установлений законом шестимісячний термін, 08.12.2018 року вона направила поштовим конвертом до Ржищівської міської державної нотаріальної контори власну письмову заяву про прийняття спадщини, яка надійшла до адресата 12 грудня 2018 року та була зареєстрована за № 242/02-14. Проте, державний нотаріус листом вих. № 4/02-14 від 09.01.2019 року повідомила її про неможливість оформлення її спадкових прав, оскільки вона помилково зазначила інше ім`я її мами, а саме - замість « [PERSON] », як вона була записана у паспорті та свідоцтві про смерть, вказала « [PERSON] », як фактично вони її всі називали. Крім того, справжність її підпису на цій заяві не засвідчено нотаріально, що також, як зазначила нотаріус, є порушенням. Тому нотаріус прийшла до висновку, що її заява не може бути прийнятою через допущені у ній помилки, а для подачі нової вона вже пропустила встановлений законом шестимісячний строк. При цьому їй було роз`яснено, що питання про визначення додаткового строку для подання такої заяви може бути вирішено за письмовим погодженням спадкоємців, які прийняли спадщину, або судом. Відповідно до ст. 1272 ЦК України якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Додатково пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» передбачено, що особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України (абз.1 п. 24 Постанови). Суди відкривають провадження в такій справі у разі відсутності письмової згоди спадкоємців, які прийняли спадщину (частина друга статті 1272 ЦК), а також за відсутності інших спадкоємців, які могли б дати письмову згоду на подання заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини. Відповідачами у такій справі є спадкоємці, які прийняли спадщину. При відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Її батько - відповідач 1 не заперечує щодо подачі нею заяви про прийняття в порядку спадкування належної їй обов`язкової частки спірного спадкового майна, що належало покійній мамі. Проте, відповідач 2 категорично проти цього заперечує. Оскільки лише допущені нею помилки стали підставою відмови нотаріуса у прийнятті заяви, поданої нею вчасно, вона вважає, що має всі підстави звернутися до суду із позовною заявою про визначення додаткового строку для подання нової заяви. Представник відповідача [PERSON] адвокат Соковікова Ю.М. просить відмовити в визначенні додаткового строку для подання [PERSON] , заяви про прийняття спадщини за законом після смерті її матері [PERSON] , яка померла [INFO] ; відшкодувати [PERSON] за рахунок [PERSON] понесені ним витрати в суді першої інстанції на професійну правничу допомогу, пов`язані з розглядом даної судової справи, в сумі 4 000 (сім тисяч) гривень, обґрунтовуючи заперечення наступним. [INFO] померла мати позивача [PERSON] , яка проживала в [ADDRESS] . За життя, 07 квітня 2010 року, [PERSON] склала заповіт, яким заповіла з належного їй майна - одну земельну ділянку з кадастровим номером [NUMBER] , площею 9,32 га, яка розташована на території Яблунівської сільської ради Кагарлицького району Київської області [PERSON] . Згідно зі ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Ч. 1 ст. 1223 ЦК України встановлено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. За загальним правилом положення про спадкування, право на спадщину виникає в день відкриття спадщини. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ст. 1220, 1223, 1270 ЦК України). Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (ч. І ст. 1269 ЦК України). Позивач про факт смерті [PERSON] була обізнана, була присутньої на її похоронах. Також їй було відомо, що її батько [PERSON] подав заяву нотаріусу про прийняття спадщини. Позивач такий строк пропустила. Для того, щоб заява вважалася належно поданою, необхідно щоб було дотримано вимоги як до її оформлення, так і до строків її подання, встановлених ч. 1 ст. 1269 ЦК України та п.3.5 гл.10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22.02.2012р. Жодної з цих умов позивачем не було дотримано. Позивач вводить суд в оману стосовно строків відправки листа в нотаріальну контору. Так, позивач в позові зазначає, що нею відправлена заява засобом поштового зв`язку (поштове відділення 07341 - в с. Жукив) 08.12.2018р., що підтверджується штампом на конверті, проте відповідно до інформації з офіційного сайту Укрпошти (додається), лист було подано позивачем у поштове відділення лише 21.12.2018р., тобто зі спливом 13 днів після завершення 6-місячного строку, встановленого чинним законодавством для подання заяви про прийняття спадщини. Відповідно до Наказу ДП Укрпошта №211 від 12.05.2006 р. «Порядку пересилання поштових відправлень», у разі відправлення рекомендованого поштового відправлення з поштового відділення не оснащеного АРМ ВЗ (автоматизованим робочим місцем відділення зв`язку), де можливе зчитування штрих коду, дані щодо рекомендованих відправлень: штрихкод, маса, зона пересилання, спосіб пересилання, ПІБ одержувача,, № поштового відділення одержувача, вводять до АСРК (автоматичної системи реєстрації та контролю) в сортувальному вузлі з урахуванням даних штрих коду, розміщеному поштовим відділенням відправника (п.3.1.4.). Таким чином, саме інформація внесена до АСРК щодо приймання відправлення від позивача поштовим відділенням № 07341 в с. Жукив 21.12.2018 р., яка розміщена на офіційному сайті Укрпошти об 19:30:01 є достовірною. І саме цією інформацією слід керуватися при визначенні строку подання Позивачем до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини. Крім того, навіть той документ, що подала Позивач, хай і несвоєчасно, не можна назвати належно оформленою заявою про прийняття спадщини у відповідності до чинного законодавства України. Про допущені позивачем порушення, які унеможливлюють прийняття її заяви, було повідомлено державним нотаріусом листом (вих № 4/02-14 від 09.01.2019р.), що додано самою позивачем до позову: так, позивача було повідомлено, що крім пропущеного строку, заява, в порушення п.3.5. гл.10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22.02.2012р., має містити нотаріально засвідчений підпис заявника, який відсутній; крім того, в заяві невірно зазначено ім`я померлої: [PERSON] , замість [PERSON] , що унеможливлює встановлення родинних відносин позивача та померлої. Згідно з ч. 3 ст. 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити, йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Ці правила можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними. За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій, про що зазначає і Пленум Верховного Суду України у п.24 Постанови від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування». Відповідно до положень ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Позивач, в обґрунтування поважності причин для поновлення їй пропущення строку для подання заяви про прийняття спадщини, посилалася: на вчасність подання заяви про прийняття спадщини до нотаріальної контори, що категорично не відповідає дійсності і спростовується доказами, а саме інформацією з офіційного сайту Укрпошти; якби позивач не чекала завершення шестимісячного строку, вона встигла звернутися до нотаріальної контори і оформити заяву належним чином, посвідчивши підпис нотаріально; помилку в заяві про прийняття спадщини щодо імені своєї матері, позивач пояснювала тим, що в житті її мати називали іншим іменем, а не тим, що зазначено в паспорті, але ж у свідоцтві про народження позивача, яке вона надавала в нотаріальну контору на підтвердження родинного зв`язку, зазначено вірне ім`я померлої. І цей документ на момент написання заяви був в наявності у позивача; перебування позивача на пенсії, тобто її право на успадкування обов`язкової частки, відповідно до ст. 1241 ЦКУ, незалежно від змісту заповіту, але це право не є абсолютним. Навіть особи, які мають право на обов`язкову частку також зобов`язані дотримуватися вимог щодо своєчасної подачі заяви про прийняття спадщини в 6-місячний строк. Ця позиція відображена в п. 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах щодо спадкування»: «той зі спадкоємців, хто має право на обов`язкову частку не проживав зі спадкодавцем на день його смерті, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її». Щодо судових витрат відповідача 2. Відповідно до ч. 1 ст. 134 ЦПК України, відповідач 2 подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які він поніс, і які очікує понести в зв`язку із розглядом даної справи. Відповідачем 2 укладено з Адвокатським об`єднанням «Радник» договір про надання правової допомоги № 163/2019 від «08» квітня 2019 року. Для надання професійної правничої допомоги у спорі з [PERSON] про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, було укладено додаткову угоду, відповідно до якої, станом на дату подання даного відзиву, відповідач сплатив на рахунок Адвокатського об`єднання 4 000 (чотири тисячі) гривень. Дана сума передбачає оплату за наступний обсяг послуг: підготовка відзиву на позов - 2000 (дві тисячі) гривень, без ПДВ; участь адвоката в (одному) судовому засіданні 2000 (дві тисячі) гривень, без ПДВ. У разі необхідності надання послуг в більшому обсязі, сторони укладають додаткову угоду, в якій відповідно збільшують розмір оплати. Таким чином, позивач не надала належних та допустимих доказів, які б свідчили про наявність об`єктивних, непереборних, істотних труднощів для подання заяви у межах передбаченого законодавством шестимісячного строку про прийняття спадщини, а помилки внаслідок власного недбальства чи незнання закону позивача не можуть розцінюватися як об`єктивна обставина, яка утруднювала здійснення нею цих дій. Враховуючи, що позивач порушила строк подання заяви до нотаріальної контори; приховала цей факт від суду; свідомо намагалася ввести суд в оману щодо дати подання заяви до нотаріальної контори, а тому позовні вимоги позивача не підлягають до задоволення. Відповідач [PERSON] позовні вимоги позивача визнає та наполягав на їх задоволення, оскільки позивач як донька повинна прийняти спадщину, яка залишилась після смерті її матері та його дружини. Третя особа - [PERSON] в судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомлений про час та місце судового розгляду. Заяв та клопотань не надходило. Суд, вислухавши сторони та вивчивши письмові докази, приходить до висновку про задоволення позовних вимог позивача, виходячи з наступного. [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданого 13 червня 2018 року Виконавчим комітетом Яблунівської сільської ради Кагарлицького району Київської області (копія на а.с. 7). Позивач [PERSON] народилася [INFO] , батьками якої є [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження виданого 19.06.1957 року Яблунівською сільською радою Ржищівського району Київської області. Позивач [PERSON] змінила своє прізвище з [PERSON] на [PERSON] на підставі укладення шлюбу з [PERSON] , який зареєстрований 08.11.1976 року Виконавчим комітетом Півецької сільської ради Кагарлицького району Київської області, про що зроблено запис під № 11. Згідно пенсійного посвідчення позивач [PERSON] є пенсіонером, про що свідчить видане 30.09.2013 року свідоцтво. 07 квітня 2010 року спадкодавець [PERSON] склала заповіт, згідно якого на випадок її смерті зроблене таке розпорядження: з належного їй майна земельну ділянку під кадастровим номером [NUMBER] , площею 9,32 га, розташовану на території Яблунівської сільської ради Кагарлицького району Київської області, що належить їй на підставі державного акту на право приватної власності на землю [NUMBER] , виданого Яблунівською сільською радою Кагарлицького району Київської області 02.04.2001 року та зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 76, заповідала [PERSON] , [INFO] , що проживає за адресою: [ADDRESS] . Згідно інформації наданої Ржищівською міською державною нотаріальною конторою стало відомо наступне. Спадкову справу заведено 20.10.2018 р. за № 134/2018 за заявою № 402 від 20.10.2018 р. чоловіка померлої [PERSON] , 1935 р.н.. (місце проживання зареєстровано за адресою: село Яблунівка Кагарлицького району Київської області ), який має право на обов`язкову частку у спадщині. 26.10.2018 р. за № 412 заяву про прийняття спадщини подав [PERSON] , 1955 р.н. (місце проживання зареєстровано за адресою: [ADDRESS] ). Заповітом, посвідченим Ржищівською міською державною нотаріальною конторою Київської області 07.04.2010 за реєстровим №859, померла заповіла йому земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану на території Яблунівської сільської ради Кагарлицького району Київської області. 12.12.2018 р. за № 476 поштою надійшла заява про прийняття спадщини після померлої [INFO] [PERSON] від сина померлої [PERSON] . [INFO] (зворотня адреса: [ADDRESS] ), який має право на обов`язкову частку у спадщині. Дата відправлення на штампі конверта - 08.12.2018 р. 26.12.2018 р. за № 486 поштою надійшла заява про прийняття спадщини після померлої [INFO] [PERSON] від дочки померлої [PERSON] , [INFO] (місце проживання зареєстровано за адресою: [ADDRESS] ), яка має право на обов`язкову частку у спадщині. Дата відправлення на штампі конверта - 06.12.2018 р. У ст.1233 ЦК України зазначено, що заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Згідно зі ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ст.1220, 1222, 1270 ЦК України). Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (ч.1 ст. 1269 ЦК України). Таким чином, право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Відповідно до ч. 3 ст. 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Відповідно до частини 1статті 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Якщо ж у спадкоємця перешкод для подання заяви не було, а він не скористався цим правом на прийняття спадщини через відсутність інформації про смерть спадкодавця, то правові підстави для визначення додаткового строку для прийняття спадщини відсутні. Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України у Постанові від 07 листопада 2015 року № 6-148цс15. Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України за №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» визначено, що вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Процедура подання заяви про прийняття спадщини визначена Розділом 3 Глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5. Відповідно до п 3.23. гл. 10 Розділу ІІ Порядку, своєчасно надісланою вважається заява, справжність підпису особи на якій засвідчена (або не засвідчена) нотаріально, що направлена поштовим відправленням до закінчення шестимісячного строку для прийняття спадщини і яка надійшла нотаріусу після закінчення цього строку. Нотаріус приймає такі заяви, заводить спадкову справу та у випадку надходження заяви, справжність підпису на якій не засвідчено нотаріально, надсилає лист спадкоємцю, в якому пропонується надіслати заяву, оформлену належним чином, або особисто прибути до нотаріуса за місцем відкриття спадщини. У таких випадках конверт підшивається у спадкову справу. Таким чином, чинне законодавство України передбачає декілька варіантів порядку реалізації громадянами права подання заяви про прийняття спадщини. У випадку, якщо фізична особа за станом свого здоров`я або іншими причинами не має можливості прийти до нотаріальної контори, то така особа може запросити нотаріуса додому для особистого написання заяви у присутності нотаріуса або ж направити таку заяву поштою з обов`язковим засвідченням справжності підпису заявника. Як вбачається з матеріалів справи, встановлений законом шестимісячний строк на прийняття спадщини після смерті [PERSON] , померлої [INFO] , закінчувався 09.12.2018 року. 08 грудня 2018 року позивачка направила поштою Ржищівській міській державній нотаріальній конторі заяву про прийняття спадщини через поштове відділення с. Жукин (а.с. 13). Згідно інформації наданої на запит Ржищівської міської державної нотаріальної контори начальник ВПЗ Жукин повідомила, що відділення поштового зв`язку с. Жукин підтверджує, що лист від [PERSON] за номером № [NUMBER] був відправлений ВПЗ Жукин, 08.12.2018 року. На сайті Укрпошти був зареєстрований 21.12.2018 року, тому що в ЦНЗ №10 м. Вишгород був відсутній сортувальник і всі відправлення сортувались з запізненням. Згідно з частиною 3 статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. За змістом вище зазначеної статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є ті, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Отже, правила частини третьої ст. 1272 ЦК України можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними. Процедура подання заяви про прийняття спадщини визначена Розділом 3 Глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5. Відповідно до п 3.23. гл. 10 Розділу ІІ Порядку, своєчасно надісланою вважається заява, справжність підпису особи на якій засвідчена (або не засвідчена) нотаріально, що направлена поштовим відправленням до закінчення шестимісячного строку для прийняття спадщини і яка надійшла нотаріусу після закінчення цього строку. Нотаріус приймає такі заяви, заводить спадкову справу та у випадку надходження заяви, справжність підпису на якій не засвідчено нотаріально, надсилає лист спадкоємцю, в якому пропонується надіслати заяву, оформлену належним чином, або особисто прибути до нотаріуса за місцем відкриття спадщини. У таких випадках конверт підшивається у спадкову справу. Таким чином, чинне законодавство України передбачає декілька варіантів порядку реалізації громадянами права подання заяви про прийняття спадщини. У випадку, якщо фізична особа за станом свого здоров`я або іншими причинами не має можливості прийти до нотаріальної контори, то така особа може запросити нотаріуса додому для особистого написання заяви у присутності нотаріуса або ж направити таку заяву поштою з обов`язковим засвідченням справжності підпису заявника. Згідно з пунктами 2.2 та 3.2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 (далі - Порядок), при заведенні спадкової справи нотаріус за даними Спадкового реєстру перевіряє наявність заведеної спадкової справи, спадкового договору, заповіту та повідомляє про це тих спадкоємців, місце проживання або роботи яких йому відоме. Нотаріус може також зробити виклик спадкоємців шляхом публічного оголошення або повідомлення у пресі. Щоб не допустити пропуску шестимісячного строку для прийняття спадщини, нотаріус роз`яснює спадкоємцям право подачі заяви про прийняття спадщини чи про відмову від її прийняття. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення. Суд вважає, що причиною пропуску строку для подачі заяви про прийняття спадщини був той факт, що позивачкою по справі, яка має права на обов`язкову частку у спадщині, було направлено поштою до Ржищівської міської державної нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини після смерті матері [PERSON] , яка померла [INFO] , що свідчить про те, що в період визначеного Законом строку для прийняття спадщини, позивачка звернулася до нотаріуса з відповідною заявою, натомість вищевказана заява нотаріальною конторою була отримана, але із запізненням та маючи певні описки, тому на думку суду , є поважною причиною для пропуску подачі заяви для прийняття спадщини. За таких обставин, оцінивши всі докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими та доведеними у встановленому законом порядку належними та допустимими доказами, сукупність яких є достатньою для висновку про наявність підстав задоволення позову. Стаття 141 ЦПК України передбачено розподіл судових витрат між сторонами. 1. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. 2. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Так як позовні вимоги позивача задоволені в повному обсязі, то витрати відповідача на правову допомогу понесені ним відшкодуванню не підлягають. На підставі викладеного та

Outcome: approved