Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-15 00:00:00

Прокурор Носівського району звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з [PERSON] та [PERSON] кошти в сумі 4 427,04 грн., як витрати, понесені закладом охорони здоров'я на стаціонарне лікування потерпілого від злочину [PERSON], мотивуючи позовні вимоги тим, що 13 січня 2013 року біля 22 години в місті Носівці в приміщенні літньої кухні [ADDRESS] [PERSON] та [PERSON], перебуваючи обоє в стані алкогольного сп'яніння на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин стали наносити удари руками, ногами, дерев'яною палицею [PERSON], який також перебував в стані алкогольного сп'яніння, спричинивши йому тілесні ушкодження, які відносяться до середнього ступеня тяжкості за ознакою тривалого розладу здоров'я строком понад 21 день. Вироком від 12 вересня 2013 року, який набрав законної сили, [PERSON] та [PERSON] визнано винуватими у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України. На стаціонарне лікування потерпілого [PERSON] Київською міською клінічною лікарнею швидкої медичної допомоги витрачено 4 427,04 грн. В судовому засіданні прокурор заявлені вимоги підтримав, а відповідачі їх визнали в повному обсязі. Представник позивача в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся, не просив розгляд справи відкласти. Суд розглядає справу у відсутності представника позивача. У відповідності до ст. 174 ЦПК України, якщо визнання позову відповідачем не суперечить Закону, суд постановляє рішення про задоволення позовних вимог. Вислухавши пояснення відповідачів, встановивши обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги, з'ясувавши характер та взаємовідносини сторін, визначившись щодо правовідносин, зумовлених встановленими фактами, а також щодо правових норм, якими врегульовані ці правовідносини, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог та наявність правових підстав для їх задоволення. Судом встановлено, що 13 січня 2013 року біля 22 години в місті Носівці в приміщенні літньої кухні [ADDRESS] [PERSON] та [PERSON], перебуваючи обоє в стані алкогольного сп'яніння на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин стали наносити удари руками, ногами, дерев'яною палицею [PERSON], який також перебував в стані алкогольного сп'яніння, спричинивши йому тілесні ушкодження у вигляді закритої травми лівої половини грудної клітки, переломів 9, 10 ребер по лопатковій лінії, що ускладнились після травматичною двобічною пневмонією, закритого уламкового перелому лівої ліктьової кістки на межі середньої та нижньої третини із зміщенням уламків, закритої черепно-мозкової травми, забиття головного мозку з формуванням підгострих субдуральних гематом над обома гемісферми, забитих ран волосяної частини голови та правої гомілки, множинних синців та забиття м'яких тканин обличчя, тулубу, сідниць, кінцівок, саден обличчя, правої нижньої кінцівки, які відносяться до середнього ступеня тяжкості за ознакою тривалого розладу здоров'я строком понад 21 день. Дії [PERSON] та [PERSON] кваліфіковані за ч. 1 ст. 122 КК України. Вироком від 12 вересня 2013 року, який набрав законної сили, [PERSON] та [PERSON] визнано винуватими у вчиненні даного кримінального правопорушення. Згідно довідки Київської міської клінічної лікарні швидкої медичної допомоги № 1234 від 24 липня 2013 року на лікування потерпілого [PERSON] за період з 19 січня по 12 лютого 2013 року витрачено закладом охорони здоров'я 4 427,04 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 1206 ЦК України, особа, яка вчинила злочин, зобов'язана відшкодувати витрати закладу охорони здоров'я на лікування потерпілого від цього злочину. За змістом наведеної норми права відповідальність за відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину, може покладатися на винного при заподіянні шкоди як умисними, так і необережними діями. Розрахунок витрат наданий Київською міською клінічною лікарнею швидкої медичної допомоги відповідає положенням пункту 2 Порядку обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров'я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнення з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 545 від 16 липня 1993 року. На підставі вказаного, враховуючи, що названий лікувальний заклад є державним закладом охорони здоров'я, що фінансується за рахунок відповідного державного бюджету, суд дійшов висновку, що із відповідачів кошти підлягають зарахуванню до бюджету на рахунок відкритий державною казначейською службою.

Outcome: approved