Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-30 00:00:00

Прокурор Центрально-Міського району м.Кривого Рогу в інтересах [PERSON] 04.04.2014 та уточнено 01.07.2014 р. звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «ДП Втормет» /далі ТОВ «ДП Втормет»/ про скасування наказу, поновлення на роботі та виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач вказує, що прокуратурою в ході розгляду звернення колективу працівників ТОВ «ДП Втормет» проведено перевірку в порядку нагляду за додержанням законів, в результаті якої було встановлено порушення трудових прав громадян, в тому ж числі [PERSON] Наказом від 22.04.2013 р. за №22-04/1 [PERSON] було звільнено без попередження за ст.40 п.1 КЗпПУ без виплати всіх сум належних при звільненню, крім того [PERSON] з наказом ознайомлена не була, його не підписувала. Директор ТОВ «ДП Втормет» пояснив, що спірний наказ не підписував, в результаті чого 18.09.2013 р. до ЄРДР було внесено відомості за правою кваліфікацією ч.1 ст.358 КК України за фактом підроблення наказу №22-04/1 від 22.04.2013 р. про звільнення працівників ТОВ «ДП Втормет». Просить суд скасувати вищевказаний наказ, поновити [PERSON] на посаді машиніста крану з 22.04.2013 р. та стягнути з відповідача на її користь заборгованість із виплати середнього заробітку за час вимушеного прогулу у розмірі 18 828,18 грн. виходячи з середнього заробітку [PERSON] за останні два місяці, який складає 1344,87 грн. Позивач позов підтримала, пояснила, що про винесення наказу про звільнення вона дізналася лише в травні 2014 р., трудову книжку не отримувала, до цього часу працювала в ТОВ «ДП Втормет», однак заробітну плату не отримувала з 2012 р. Прокурор прокуратури Центрально-Міського районного м.Кривого Рогу Стороженко С.І. підтримала позов, просить суд задовольнити його в повному обсязі. Представник відповідача - директор ТОВ «ДП Втормет» Івченко І.П. в судове засідання не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи в його відсутність, позов визнає. На попередніх судових засіданнях пояснив, що наказ про звільнення [PERSON] він не підписував, той документ прийшов на його поштову скриньку в Інтернеті з головного офісу м. Дніпропетровська, хто підписав вказаний наказ йому невідомо. Крім того письмові заперечення які були направлені суду та містяться в матеріалах справи він не писав та не підтримує. Вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи із наступного. Судом встановлено, що позивач [PERSON] наказом № 22-04/1 від 22.04.2013 р. звільнена з посади машиніста крана за п.1 ст.40 КЗпПУ, в зв'язку з скороченням посади, з наказом позивач ознайомлена не була - а.с.4-5, відповідно до витягу з кримінального провадження № 12013040770003422 до ЄРДР 18.09.2013 р. було внесено відомості за правою кваліфікацією ч.1 ст.358 КК України за фактом підроблення наказу №22-04/1 від 22.04.2013 р. про звільнення працівників ТОВ «ДП Втормет» - а.с.18. Згідно ст. 40 п.1 КЗпП України, трудовий договір може бути розірвано власником або уповноваженим ним органом лише у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників. Відповідачем визнано в судовому засіданні, що наказ № 22-04/1 від 22.04.2013 р. він не підписував, звільнення позивача було здійснено незаконно. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] суду пояснила, що згідно наказу №22-04/1 від 22.04.2013 р. її разом з [PERSON] теж було звільнено з ТОВ «ДП Втормет», з наказом їх ніхто не ознайомлював, вони продовжувати працювати на займаних посадах без отримання заробітної плати. Свідок [PERSON] пояснив, що наказ № 10-02/1 від 10.02.2013 р. Про скасування посади в штатній чисельності ТОВ «ДП Втормет» та акт № 1 від 15.02.2013 р. - згідно якого [PERSON] відмовилася підписувати попередження про майбутнє звільнення в зв'язку із скороченням штату, він не підписував. Згідно ст.233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу по звільнення або з дня видачі трудової книжки. Оскільки в судовому засіданні було встановлено, що позивачу було невідомо про винесення спірного наказу, трудову книжку вона не отримувала, а про наявність наказу №22-04/1 від 22.04.2013 р. довідалася лише в травні 2014 р., в зв'язку з чим суд вважає, що позивачем строк звернення до суду за захистом свого порушеного трудового права не пропущено. Згідно п.18 Постанови Пленуму Верховного суду України №9 від 06.11.1992 р. «Про практику розгляду судами трудових спорів», при розгляді справ про поновлення на роботі судам необхідно з'ясувати з яких підстав проведено звільнення працівника згідно з наказом (розпорядженням) і перевіряти їх відповідність законові. Таким чином, при звільненні позивача судом встановлено грубе порушення трудового законодавства, яке тягне за собою поновлення позивача на попередньому місці роботи. Відповідно до ст.235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі, орган, який розглядає спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу, але не більше, як за один рік. Середній заробіток за час вимушеного прогулу у зв'язку з незаконним звільненням, визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи із заробітної плати позивача за останні два календарних місяці роботи відповідно до порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 р. №100. Відповідно до довідки, наданої відповідачем, середньоденна заробітна плата [PERSON] складає 64,04 грн., час вимушеного прогулу становить 252 дні, отже середній заробіток за час вимушеного прогулу дорівнює 16 138,08 грн. (60,04 х 252). Таким чином суд вважає, що позовна вимога позивача про виплату їй середнього заробітку за час вимушеного прогулу підлягає задоволенню в розмірі 16 138,08 грн. Згідно ст.79,88 ЦПК України слід стягнути з відповідача судовий збір на користь держави. На підставі ст.ст. 40 п.1, 232-236 КЗпП України,

Outcome: partial