Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-14 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду із зазначеним позовом, який згодом уточнив та згідно уточнених позовних вимог просить суд: визнати нікчемним та недійсним договір-заяву №305835/16017/370-15 про банківський строковий вклад (депозит) «Класік» на 370 днів в іноземній валюті від 17.09.2015 року, укладений між ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та позивачем, відповідно до якого позивач внесла, а відповідач прийняв від неї грошові кошти в іноземній валюті на вкладний рахунок № [NUMBER] у сумі 19642 євро на строк з 17.09.2015 року по 21.09.2016 року із нарахуванням 7,75% річних за користування її коштами; повернути сторони у стан, що існував до укладення нікчемного та недійсного правочину (застосувати реституцію), стягнувши з відповідача на користь позивача вклад, внесений нею у ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» за договором-заявою №305835/16017/370-15 про банківський строковий вклад (депозит) «Класік» на 370 днів в іноземній валюті від 17.09.2015 року у сумі 19642 євро, що станом на 03.11.2016 року становить за офіційним курсом НБУ (28,32 грн. за 1 євро) 556261 грн. 44 коп.; стягнути з відповідача на користь [PERSON] вклад, внесений нею у ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» за договором-заявою №305835/29507/3-14 про банківський строковий вклад (депозит) «Класік» на 3 місяці від 11.09.2014 року у сумі 16052,69 доларів США, що станом на 03.11.2016 року становить за офіційним курсом НБУ (25,59 грн. за 1 долар США) 410788 грн. 34 коп.; стягнути з відповідача на користь позивача 50000 грн. у відшкодування моральної шкоди. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що між позивачем та відповідачем, в особі Відділення №1 Криворізької філії ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» було укладено договір-заяву №305835/29507/3-14 про банківський строковий вклад (депозит) «Класік» на 3 місяці від 11.09.2014 року, відповідно до якого позивач внесла, а банк прийняв від неї грошові кошти в іноземній валюті на вкладний рахунок № [NUMBER] у сумі 23745 доларів США на строк з 11.09.2014 року по 11.12.2014 року із нарахуванням 11,5% річних за користування її коштами. Строк дії вказаного договору скінчився 11.12.2014 року, тобто до введення тимчасової адміністрації у банку, кошти за цим договором відповідач повинен був повернути позивачу 11.12.2014 року. Договір розірванню не підлягає, оскільки строк його дії скінчився. Частина коштів позивачеві була повернута Фондом гарантування вкладів фізичних осіб у сумі 200000 грн., тому позивач просить стягнути 16052,69 доларів США із розрахунку 23745 - 7692,31 = 16052,69 доларів США. Крім того, між позивачем та відповідачем було укладено договір-заяву №305835/29508/370-14 про банківський строковий вклад (депозит) «Класік» на 370 днів від 11.09.2014 року, відповідно до якого позивач внесла, а відповідач прийняв від неї грошові кошти в іноземній валюті на вкладний рахунок № [NUMBER] у сумі 18642 євро на строк з 11.09.2014 року по 16.09.2015 року із нарахуванням 13% річних за користування її коштами. Після настання строку повернення коштів за цим договором позивач звернулась до банку із проханням повернути їй кошти, проте працівники банку, будучи обізнаними про віднесення банку до категорії неплатоспроможних та відносно якого було прийнято рішення про запровадження тимчасової адміністрації строком на 3 місяці, зловживаючи своїм службовим становищем, змусили позивача підписати заяву та договір-заяву №305835/16017/370-15 про банківський строковий вклад (депозит) «Класік» на 370 днів в іноземній валюті від 17.09.2015 року, відповідно до якого позивач внесла, а банк прийняв від неї грошові кошти в іноземній валюті на вкладний рахунок № [NUMBER] у сумі 19642 євро на строк з 17.09.2015 року по 21.09.2016 року із нарахуванням 7,75% річних за користування її коштами. Даний договір позивач вважає нікчемним та недійсним, посилаючись на ст. 215 ЦК України. Крім того, представник позивача зазначає, що внаслідок злочинних дій працівників банку позивачу завдано шкоду, адже вона позбавлена можливості користуватись власними коштами. Відповідач зобов`язання з повернення коштів не виконує, внаслідок чого позивач змушена звертатись до суду за захистом порушених прав, чим завдано їй моральної шкоди, яку позивач оцінює у розмірі 50000 грн. Представник позивача у судове засідання не з`явився, надав заяву, в якій позовні вимоги підтримав та просив розглянути справу за його відсутності та у відсутність позивача. Представник відповідача також до суду не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності та заперечення проти позову, в яких просив відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на наступне. Рішенням Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб №171 від 17.09.2015 року розпочато процедуру виведення банку з ринку шляхом запровадження у ньому тимчасової адміністрації на три місяці з 18.09.2015 року по 17.12.2015 року. Постановою Правління НБУ №898 від 17.12.2015 року банківську ліцензію відкликано та банк вирішено ліквідувати. Під час дії тимчасової адміністрації банку або ліквідації банку пріоритетними є норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Позивач у повному обсязі отримала гарантовану суму відшкодування коштів за вкладами в розмірі 200000 грн. Разом з тим, позивача включено до реєстру акцептованих вимог кредиторів АТ «Банк «Фінанси та Кредит» на суму 892774 грн. 48 коп. (4 черга). Чинним законодавством встановлений спеціальний порядок задоволення вимог кредиторів після прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку, а задоволення таких вимог кредиторів здійснюється за участю Фонду гарантування вкладів фізичних осіб через відповідні позасудові механізми, передбачені чинним законодавством України. Іншого порядку задоволення вимог кредитора, ніж у встановлений Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» порядок, не передбачено, тому позовні вимоги не підлягають задоволенню. Крім того, вимоги позивача щодо відшкодування моральної шкоди є безпідставними та такими, що суперечать положенням ст. 23 ЦК України. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного. Так, 11.09.2014 року [PERSON] звернулась до ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» із заявою, в якій просила депозитний вклад, розміщений на підставі договору №ID1055763 від 04.02.2011 року про банківський строковий вклад (депозит) «Ф&К «Довгостроковий» у сумі 23745 доларів США перерахувати з вкладного рахунку № [NUMBER] /2620.2.12.42502.09 на вкладний рахунок № [NUMBER] , відкритий на підставі Договору №305835/29507/3-14 від 11.09.2014 року. Відповідно до умов цього договору [PERSON] внесла, а банк прийняв грошові кошти в іноземній валюті на вкладний рахунок № [NUMBER] у сумі 23745 доларів США, на строк з 11.09.2014 року по 11.12.2014 року, зі сплатою банком 11,5% річних за користування коштами (Т.1 а.с.14,15,56,57). Факт внесення [PERSON] грошових коштів підтверджується меморіальним валютним ордером №37758825 від 11.09.2014 року (Т.1 а.с.16,58). Окрім того, 11.09.2014 року [PERSON] звернулась до ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» із заявою, в якій просила депозитний вклад, розміщений на підставі договору №ID1055761 від 04.02.2011 року про банківський строковий вклад (депозит) «Ф&К «Довгостроковий» у сумі 18642 євро перерахувати з вкладного рахунку № [NUMBER] /2620.3.12.42502.08 на вкладний рахунок № [NUMBER] , відкритий на підставі Договору №305835/29508/370-14 від 11.09.2014 року. Відповідно до умов цього договору [PERSON] внесла, а банк прийняв грошові кошти в іноземній валюті на вкладний рахунок № [NUMBER] у сумі 18642 євро, на строк з 11.09.2014 року по 16.09.2015 року, зі сплатою банком 13% річних за користування коштами (Т.1 а.с.8,9,59,60,61). Факт внесення [PERSON] грошових коштів підтверджується меморіальним валютним ордером №37758822 від 11.09.2014 року (Т.1 а.с.10). Також, 17.09.2015 року між ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та [PERSON] було укладено договір-заяву №305835/16017/370-15 про банківський строковий вклад (депозит) «Класік» на 370 днів в іноземній валюті, відповідно до умов якого [PERSON] внесла, а банк прийняв грошові кошти в іноземній валюті на вкладний рахунок № [NUMBER] у сумі 19642,00 євро, на строк з 17.09.2017 року по 21.09.2016 року зі сплатою банком 7,75% річних за користування коштами. На підставі заяви [PERSON] від 17.09.2015 року, депозитний вклад, розміщений у банку на підставі Договору №305835/29508/370-14 від 11.09.2014 року у сумі 19642 євро було перераховано із вкладного рахунку [NUMBER] на вкладний рахунок № [NUMBER] , відкритий на підставі договору №305835/16017/370-15 від 17.09.2015 року (Т.1 а.с.11,12,65,66). Факт внесення грошових коштів на вкладний рахунок підтверджується меморіальним валютним ордером №43893901 від 17.09.2015 року (Т.1 а.с.13,67). В матеріалах справи також містяться заяви [PERSON] на ім`я керуючого Відділенням №1 Криворізької філії ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», про розірвання договору та повернення вкладу та про повернення вкладу, які надсилались на адресу банку рекомендованою поштою та згідно відміток у повідомленнях отримані банком 09.10.2015 року та 08.10.2015 року відповідно (Т.1 а.с.24-25, 26, 27). 17.09.2015 року, на підставі постанови Правління Національного банку України від 17.09.2015 року №612 ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» віднесено до категорії неплатоспроможних та виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення про початок процедури виведення ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» з ринку шляхом запровадження в ньому тимчасової адміністрації на три місяці з 18.09.2015 року по 17.12.2015 року (включно), а також призначено уповноважену особу (Т.1 а.с.30, 31). 17.12.2015 року Національним банком України, за пропозицією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято постанову №898 про відкликання банківської ліцензії та 18.12.2015 року виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення про початок процедури ліквідації АТ «Банк «Фінанси та Кредит» (Т.1 а.с.48,110,111). Рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 05.12.2017 року відмовлено у задоволенні позовних вимог [PERSON] про стягнення із Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 200 000 грн. у відшкодування за вкладом за договором-заявою №305835/16017/370-15. Зазначене рішення суду, постановою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 05.06.2018 року залишено без змін. Надаючи оцінку обґрунтованості позовних вимог позивача, суд уважає за необхідне врахувати наступні обставини та положення законодавства. Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Статтею 203 ЦК України передбачені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, а саме: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Відповідно до положень ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Так, представник позивача просить суд визнати нікчемним та недійсним договір-заяву №305835/16017/370-15 про банківський строковий вклад (депозит) «Класік» на 370 днів в іноземній валюті від 17.09.2015 року, укладений між ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та позивачем, відповідно до якого позивач внесла, а відповідач прийняв від неї грошові кошти в іноземній валюті на вкладний рахунок № [NUMBER] у сумі 19642 євро на строк з 17.09.2015 року по 21.09.2016 року із нарахуванням 7,75% річних за користування її коштами. При цьому, недійсність укладеного договору-заяви №305835/16017/370-15, прямо не передбачена законом, під час укладання додержані вимоги, необхідні для чинності договору, передбачені ст. 203 ЦК України. Твердження представника позивача щодо того, що працівники банку, зловживаючи службовим становищем змусили позивача підписати вищевказаний договір-заяву, не знайшли свого підтвердження, оскільки представником позивача не надано жодного належного та допустимого доказу на підтвердження цього факту, а також не було заявлено клопотань про витребування таких доказів. Отже, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення вимоги щодо визнання нікчемним та недійсним договір-заяву №305835/16017/370-15 про банківський строковий вклад (депозит) «Класік» на 370 днів в іноземній валюті від 17.09.2015 року, укладений між ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та [PERSON] . Разом з тим, суд зазначає, що позовна вимога щодо повернення у стан, що існував до укладення нікчемного та недійсного правочину (застосувати реституцію), шляхом стягнення з відповідача на користь позивача вкладу, внесеного нею у ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» за договором-заявою №305835/16017/370-15 про банківський строковий вклад (депозит) «Класік» на 370 днів в іноземній валюті від 17.09.2015 року у сумі 19642 євро, що станом на 3.11.2016 року становить за офіційним курсом НБУ (28,32 грн. за 1 євро) 556261 грн. 44 коп., є похідною від вимоги щодо визнання нікчемним та недійсним договору-заяви №305835/16017/370-15 про банківський строковий вклад (депозит) «Класік» на 370 днів в іноземній валюті від 17.09.2015 року, та оскільки у задоволенні цієї вимоги відмовлено, відтак належить відмовити у задоволенні вимоги про застосування реституції та стягненні з відповідача на користь позивача вкладу, внесеного нею у ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» за договором-заявою №305835/16017/370-15 про банківський строковий вклад (депозит) «Класік» на 370 днів в іноземній валюті від 17.09.2015 року у сумі 19642 євро. Щодо позовної вимоги про стягнення з відповідача на користь [PERSON] вкладу, внесеного нею у ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» за договором-заявою №305835/29507/3-14 про банківський строковий вклад (депозит) «Класік» на 3 місяці від 11.09.2014 року у сумі 16052,69 доларів США, що станом на 03.11.2016 року становить за офіційним курсом НБУ (25,59 грн. за 1 долар США) 410788 грн. 34 коп., суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Договір банківського вкладу, в якому вкладником є фізична особа, є публічним договором (стаття 633 цього Кодексу). До відносин банку та вкладника за рахунком, на який внесений вклад, застосовуються положення про договір банківського рахунка (глава 72 цього Кодексу), якщо інше не встановлено цією главою або не випливає із суті договору банківського вкладу. Cтаттею 1060 ЦК України передбачено, що договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). Договором може бути передбачено внесення грошової суми на інших умовах її повернення. За договором банківського вкладу на вимогу банк зобов`язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника. Умова договору банківського вкладу на вимогу про відмову від права на одержання вкладу на першу вимогу є нікчемною. При цьому за договором банківського строкового вкладу банк зобов`язаний видати вклад та нараховані проценти за цим вкладом із спливом строку, визначеного у договорі банківського вкладу. Повернення вкладникові банківського строкового вкладу та нарахованих процентів за цим вкладом на його вимогу до спливу строку або до настання інших обставин, визначених договором, можливе виключно у випадках, якщо це передбачено умовами договору банківського строкового вкладу (ч. 3 ст. 1060 ЦК України). Постановою Правління Національного банку України №898 від 17.122015 року відкликано банківську ліцензію та вирішено ліквідувати ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит». Разом з тим, Виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення №230 від 18.12.2015 року щодо початку процедури ліквідації ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит». У спорах, пов`язаних з виконанням банком, у якому введена тимчасова адміністрація та/або запроваджена процедура ліквідації, своїх зобов`язань перед його кредиторами застосовується Закон України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», норми якого є спеціальними, і цей Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у таких правовідносинах. Відповідно до ч. 2 ст. 26 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» вкладник має право на одержання гарантованої суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду в межах граничного розміру відшкодування коштів за вкладами. Під час тимчасової адміністрації вкладник набуває право на одержання гарантованої суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду в межах граничного розміру відшкодування коштів за вкладами за договорами, строк дії яких закінчився станом на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, та за договорами банківського рахунку з урахуванням вимог, визначених частиною четвертою цієї статті. Частина 1 статті 26 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» встановлює, що фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, станом на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на цей день, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Рішенням Адміністративної ради Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 21.08.2012 року №27 «Про збільшення розміру відшкодування коштів за вкладами» збільшено розмір відшкодування коштів за вкладами, включаючи відсотки, за рахунок коштів Фонду гарантування вкладів фізичних осіб до 200000 гривень. Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 49 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» уповноважена особа Фонду припиняє приймання вимог кредиторів після закінчення 30 днів з дня опублікування відомостей відповідно до ч. 2 ст. 45 цього Закону. Будь-які вимоги, що надійшли після закінчення цього строку, вважаються погашеними, крім вимог вкладників у межах гарантованої Фондом суми відшкодування за вкладами. Черговість та порядок задоволення вимог до банку, оплата витрат та здійснення платежів встановлено статтею 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Відповідно до ч. 1 цієї статті кошти, одержані в результаті ліквідації та продажу майна (активів) банку, спрямовуються Фондом на задоволення вимог кредиторів у такій черговості: 1) зобов`язання, що виникли внаслідок заподіяння шкоди життю та здоров`ю громадян; 2) грошові вимоги щодо заробітної плати, що виникли із зобов`язань банку перед працівниками до прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку; 3) вимоги Фонду, що виникли у випадках, визначених цим Законом, у тому числі покриття витрат Фонду, передбачених пунктом 7 частини другої статті 20 цього Закону, витрат, пов`язаних із консолідованим продажем активів Фондом; 4) вимоги вкладників - фізичних осіб (у тому числі фізичних осіб - підприємців), які не є пов`язаними особами банку, у частині, що перевищує суму, виплачену Фондом; 5) вимоги Національного банку України, що виникли в результаті зниження вартості застави, наданої для забезпечення кредитів рефінансування; 6) вимоги фізичних осіб (у тому числі фізичних осіб - підприємців), які не є пов`язаними особами банку, платежі яких або платежі на ім`я яких заблоковано; 7) вимоги інших вкладників, які не є пов`язаними особами банку, юридичних осіб - клієнтів банку, які не є пов`язаними особами банку; 8) інші вимоги, крім вимог за субординованим боргом; 9) вимоги кредиторів банку (фізичних осіб, у тому числі фізичних осіб - підприємців, а також юридичних осіб), які є пов`язаними особами банку; 10) вимоги за субординованим боргом. Як зазначає у запереченнях представник відповідача та не заперечується позивачем, остання отримала гарантовану суму відшкодування коштів за вкладами у розмірі 200000 грн. та її включено до реєстру акцептованих вимог кредиторів АТ «Банк «Фінанси та Кредит» на суму 892774 грн. 48 коп., які будуть задоволені в четверту чергу за рахунок коштів одержаних в результаті ліквідації та реалізації майна банку. Враховуючи, що на теперішній час продовжується процедура ліквідації банку, відтак є неможливим стягнення коштів у будь-який інший спосіб аніж це передбачено Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Отримані під час виконання ліквідаційної процедури кошти, спрямовуються у визначеній чинним законодавством черговості, задоволення вимог кредиторів банку поза її межами Законом не передбачено. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про необґрунтованість заявленої вимоги, у зв`язку з чим у її задоволенні належить відмовити. Окрім того, у задоволенні позовної вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача 50000 грн. у відшкодування моральної шкоди також належить відмовити, оскільки спірні правовідносини регулюються спеціальним законом, яким є Закон України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» та відшкодування таких виплат цим Законом не передбачено. Оскільки позивача звільнено від сплати судового збору, відтак суд вважає за необхідне витрати зі сплати судового збору компенсувати за рахунок держави. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed