Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-21 00:00:00

Прокурор Шевченківського району звернувся до Шевченківського районного суду м. Львова з вищевказаним позовом в порядку ст. ст. 3, 15, 45, 46 ЦПК України, яким просив визнати незаконним і скасувати рішення третейського суду від 10.03.2009 року. Визнати за Вищим професійним училищем №29 м. Львова право власності на об'єкт нерухомості - нежитлову будівлю їдальні під літ «А1-1», загальною площею 512,2 м.кв., яка розташована за адресою: [ADDRESS]. Зобов'язати відповідачів повернути з чужого володіння Вищому професійному училищу № 29 м. Львова об'єкт нерухомості - нежитлову будівлю їдальні під літ. «А1-1», загальною площею 512,2 м.кв., яка розташована за адресою: [ADDRESS]. В процесі розгляду справи Прокурором подано заяву про уточнення позову в якій просив скасувати рішення постійно діючого Третейського суду Українського національного комітету Міжнародної торгівельної палати від 19.03.2009 року по справі №10-49/09 за позовом ТзОВ «Облнафтобуд Альянс» до ПП «Новий Шлях з участю третьої особи ОКП ЛОР «БТЬ та ЕО» про розірвання договору та визнання права власності. Визнати недійсною реєстрацію права власності № 27860404 від 23.07.2009 року зареєстроване за ТзОВ «Облнафтобуд альянс» на підставі рішення Постійно діючого Третейського суду від 19.03.2009 року по справі № 10-49/09 на нежитлову будівлю їдальні літ. «А1-1», площею 512.2 кв.м. Визнати недійсним договір купівлі-продажу будівлі їдальні від 30.07.2009 року ВМІ № 383369 укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «Облнафтобуд альянс» та [PERSON]. Скасувати реєстрацію права власності № 27860404 від 31.07.2009 року зареєстрованого за [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу будівлі їдальні від 30.07.2009 року ВМІ № 383369. Зобов'язати Відповідачів повернути Вищому професійному училищу № 29 м. Львова об'єкт нерухомості - нежитлову будівлю їдальні під літ. «А1-1», загальною площею 512,2 м.кв., яка розташована за адресою: [ADDRESS]. Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що проведеною прокуратурою Шевченківського району м. Львова перевіркою встановлено, що згідно довідки від 30.08.2010 року виданої директором Вищого професійного училища №29 м. Львів їдальня в [ADDRESS] загальною площею 829 м.кв., залишкова вартість 183538,00 грн., балансова вартість 449951,00 грн. знаходиться на балансі училища згідно акту прийому-передачі від 22.03.1985 року. Крім цього, встановлено, що рішенням постійно діючого Третейського суду Українського національного комітету Міжнародної торгівельної палати від 19.03.2009 року № 10-49/09 визнано право власності за Товариством з обмеженою відповідальністю «Облнафтобуд Альянс» на об'єкт нерухомості - нежитлову будівлю їдальні літ. «А1-1», загальною площею 512,2 м. кв., яка розташована за адресою: [ADDRESS]. Зобов'язано Обласне комунальне підприємство Львівської обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» зареєструвати право приватної власності за Товариством з обмеженою відповідальністю «Облнафтобуд альянс» на об'єкт нерухомості - нежитлову будівлю їдальні літ. «А1-1», загальною площею 512,2 м.кв., яка розташована за адресою: [ADDRESS]. Зобов'язано Обласне комунальне підприємство Львівської обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» видати витяг про реєстрацію права власності за Товариством з обмеженою відповідальністю «Облнафтобуд Альянс» на об'єкт нерухомості - нежитлову будівлю їдальні літ. «А1-1», загальною площею 512,2 м.кв., яка розташована за адресою: [ADDRESS]. Вказане рішення суду виконане в повному обсязі. На підставі рішення Постійно діючого Третейського суду від 19.03.2009 року по справі №10-49/09 зареєстроване за ТзОВ «Облнафтобуд альянс» право власності № 27860404 від 23.07.2009 року на нежитлову будівлю їдальні літ. «А1-1» площею 512,2 кв.м. Також, перевіркою встановлено, що 30.07.2009 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Облнафтобуд Альянс» та Макошиба Людмилою Иосифівною укладено договір купівлі-продажу будівлі їдальні під літ. «А1-1», загальною площею 512,2 м.кв., яка розташована за адресою: [ADDRESS]. На підставі наведеного право власності на об'єкт нерухомості - нежитлову будівлю їдальні літ. «А1-1», загальною площею 512,2 м. кв., яка розташована за адресою: [ADDRESS] зареєстровано за [PERSON]. Стаття 45 Закону України «Про третейські суди» визначає, що рішення третейського суду приймається після дослідження усіх обставин справи третейським суддею, що одноособово розглядав справу, або більшістю голосів третейських суддів, які входять до складу третейського суду. Однак, як зазначено прокурором суддя третейського суду не належним чином дослідив всі обставини справи при розгляді вказаного спору, а саме визнавши право власності за Товариством з обмеженою відповідальністю «Облнафтобуд альянс» на об'єкт нерухомості - нежитлову будівлю їдальні літ. «А1-1», загальною площею 512,2 м.кв., яка розташована за адресою: [ADDRESS], судом не з'ясовано у чиїй власності перебувала вказана нежитлова будівля їдальні та чи право власності на спірну споруду було належним чином зареєстровано. Згідно п.1.5 Наказу Міністерства юстиції від 28.01.2003 року № 6/5 «Про внесення змін та доповнень до Тимчасового положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно», обов'язковій реєстрації прав підлягає право власності на нерухоме майно фізичних та юридичних осіб, у тому числі іноземців та осіб без громадянства, іноземних юридичних осіб, міжнародних організацій, іноземних держав, а також територіальних громад в особі органів місцевого самоврядування та держави в особі органів, уповноважених управляти державним майном. Відповідно до інвентаризаційних справ на спірну споруду, первинне право власності на них зареєстроване на підставі оскаржуваного рішення третейського суду. Інших власників спірних будівель в Реєстрі прав власності не значилося. З цього можна зробити висновок, що суд помилково підтвердив право власності відповідача на споруду. Рішенням Конституційного суду України від 10 січня 2008 року у справі за конституційним поданням 51 народного депутата України щодо відповідності Конституції України (конституційності) окремих положень Закону України «Про третейські суди» встановлено, що третейський розгляд спорів сторін у сфері цивільних і господарських правовідносин - це вид недержавної юрисдикційної діяльності, яку третейські суди здійснюють на підставі законів України шляхом застосування, зокрема, методів арбітрування. Здійснення третейськими судами функції захисту, передбаченої абзацом 7 ст.2, ст.3 Закону України «Про третейські суди», є здійсненням ними не правосуддя, а третейського розгляду спорів сторін у цивільних і господарських правовідносинах у межах права, визначеного ч.5 ст.55 Конституції України. Згідно з положеннями ч.5 ст.124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України. Відповідно до Закону третейські суди приймають рішення тільки від свого імені (ст.46), а самі ці рішення, ухвалені в межах чинного законодавства, є обов'язковими лише для сторін спорів. Третейський розгляд не є правосуддям, а рішення третейських судів є лише актами недержавної юрисдикційної діяльності з вирішення спорів сторін у сфері цивільних і господарських відносин. Третейські суди мають договірну природу, існують в межах приватних зобов'язань і не наділені юрисдикцією, яка згідно зі статтею 124 Конституції України, належить виключно судам (державним судовим органам). Враховуючи те, що третейський суд не має влади, а «черпає» повноваження з погодженої волі сторін, угоди про передачу спору до третейського суду чи третейського затвердження, держава захищає рішення третейського суду, як будь-яке законне договірне зобов'язання в процесуальному і матеріальному змісті. Таким чином, прокурор вважає, що ТзОВ «Облнафтобуд Альянс» набуто право власності на нежитлову будівлю їдальні літ. «А1-1», загальною площею 512,2 м.кв., яка розташована за адресою: [ADDRESS], що фактично, на підставі акту прийому-передачі від 22.03.1985 року знаходилась на балансі Вищого професійного училища №29 м. Львова та є державною власністю. Прокурор в судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю, просив позов задовольнити повністю. В судовому засіданні представник Позивача - Міністерство освіти і науки, молоді та спорту України - Митрофанов І.І., представник Позивача - Вище професійне училище № 29 м. Львова - Блажевський П.І. позовні вимоги підтримали повністю, просили позов задоволити повністю. В судовому засіданні уповноважений представник Відповідача [PERSON]-[PERSON] заперечив проти позовних вимог, вважаючи такі безпідставними. Просив відмовити у задоволенні позову. Інші особи, які беруть участь у справі, в судове засідання повторно не з'явились, про причину неявки суд не повідомили. Про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином у встановленому порядку відповідно до вимог ст. 74-76 ЦПК України. За таких обставин суд проводить розгляд за відсутності сторін, що не з'явились, згідно вимог ст. 169 ЦПК України. Заслухавши пояснення прокурора, представників сторін, повно та всебічно дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволенняз наступних підстав та мотивів Відповідно до вимог ст. ст. 4, 10, 11, 60, 61, 213 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних та юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь в справі. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Рішення суду обґрунтовується лише тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні. Згідно з положеннями ч. 5 ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова від 20 жовтня 2014 року провадження у справі було зупинено до вирішення по суті господарської справи № 914/2490/13 за позовом ТзОВ «Облнафтобуд Альянс» до Приватного підприємства «Новий шлях», треті особи: [PERSON], Обласне комунальне підприємство Львівської обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки», з участю Прокурора Львівської області, Міністерства освіти і науки, молоді та спорту України, Вищого професійного училища № 29 м. Львова про розірвання договору та визнання права власності. 29.10.2014 року Вищим господарським суд України у справі №914/2490/13 задоволено касаційну скаргу заступника прокурора Львівської області, яким постанову Львівського апеляційного господарського суду від 02.09.2014 скасовано, а ухвалу господарського суду Львівської області від 11.06.2014 якою скасовано рішення третейського суду від 19.03.2009 у справі №10-49/09 залишено в силі. 16.12.2014 року Ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова у цій справі закрито провадження в частині вимоги про скасування Рішення постійно діючого третейського суду Українського національного комітету Міжнародної торгівельної палати від 19.03.2009 у справі № 10-49/09. Судом встановлено та підтверджено письмовими доказами наступне. Виконавчим комітетом Львівської міської ради депутатів трудящих у листопаді 1972 року було прийнято рішення № 573 «Про відвід земельної ділянки Львівському заводу автонавантажувачів під будівництво 9-ти поверхового гуртожитку на 632 місця по [ADDRESS] ріг вул. Золотої для профтехучилища № 29», на підставі якого Львівському заводу автонавантажувачів відведено земельну ділянку під будівництво дев'ятиповерхового гуртожитку на 632 місця по [ADDRESS] для профтехучилища № 29. Рішенням виконавчого комітету Львівської міської ради депутатів трудящих від 06.03.1975 року № 184 «Про розширення території земельної ділянки під будівництво 9-ти поверхового гуртожитку Львівському заводу автонавантажувачів по [ADDRESS] ріг вул. Золотої», територію, відведену під будівництво дев'ятиповерхового гуртожитку по [ADDRESS], було розширено за рахунок присадибної ділянки площею 435,9 м.кв. по [ADDRESS] для будівництва їдальні. Згідно Акту «прийому-передачі», затвердженого Генеральним директором Виробничого об'єднання «Автонавантажувач» (ВО «Автонавантажувач») 22.03.1985 року, будівлі гуртожитку та їдальні по [ADDRESS] були введені в експлуатацію у четвертому кварталі 1981 року. 05 лютого 1985 року ВО «Автонавантажувач» скеровано на адресу Всесоюзного промислового об'єднання «Союзавтобуспром» (ВПО «Союзавтобуспром») листа за № 897/31, котрим просить дозволити безоплатну передачу з свого балансу на баланс Львівського середнього міського професійного технічного училищу № 29 ім. Комсомолу України навчальних та виробничих будівель, а також гуртожитку з їдальнею на загальну суму 1281459 руб., котрі на той час уже експлуатувались училищем. 13 лютого 1985 року ВПО «Союзавтобуспром» скеровує, у відповідь на лист ВО «Автонавантажувач» від 05.02.1985 року, листа за № 33-208/25, котрим надає дозвіл на відповідну безоплатну передачу. Об'єкти нерухомого майна, котрі мали бути передані на баланс Львівського середнього міського професійно-технічного училища № 29 ім. Комсомолу України (СПТУ-29), перебували у державній власності і лише були закріплені (перебували на балансі) ВО «Автонавантажувач», як структурної одиниці ВПО «Союзавтобуспром». 22 березня 1985 року генеральним директором ВО «Автонавантажувач» було затверджено Акт прийому - передачі споруд на территорії среднього професійно -техничного училища № 29 з балансу ПО «Автонавантажувач» на баланс СПТУ-29 м. Львів вул. Шевченка 116, Пелехатого 20, Львівского областного управліния профтехоосвіти», котрим на баланс Львівського середнього міського професійно-технічного училища № 29 ім. Комсомолу України (СПТУ-29) поміж іншого було передано: будівлю дев'ятиповерхового гуртожитку за адресою: м. Львів, [ADDRESS] та будівлю їдальні за адресою: м. Львів, [ADDRESS]. Як вбачається із листа Відкритого акціонерного товариства «Львівський завод «Автонавантажувач» від 17.07.2012 року № 2/20, їдальня по [ADDRESS] була передана на баланс Вищого професійного училища № 29 м. Львова (правонаступник СПТУ-29) з балансу ВО «Автонавантажувач» у 1985 році. У цьому ж році її (їдальню) було знято з балансу ВО «Автонавантажувач». У 1990 році на базі Львівського середнього міського професійно-технічного училища № 29 ім. Комсомолу України (СПТУ-29) було відкрито Вище професійне училище № 29 м. Львова, котре є єдиним правонаступником прав та обов'язків (у т.ч. і майнового характеру) СПТУ-29 (стверджується наказом Міністерства народної освіти Української РСР від 20.03.1990 року № 59). Як встановлено з експлікації внутрішніх площ до плану будівлі літера «А-1» по [ADDRESS] та стверджується довідкою від 30.08.2009 року № 290, загальна площа будівлі їдальні Вищого професійного училища № 29 становить 892,0 кв.м. З цих 892,0 кв.м. площа власне їдальні складає 748,0 кв.м. (аналогічна площа фігурує і у Акті); площа складу (відокремленого від їдальні приміщення з окремим входом) - 24,5 кв.м.; площа бойлерної (знаходиться у підвалі будівлі їдальні) - 119,0 кв.м. (748,0 + 24,5 + 119,0 ? 892,0). Факт належності спірної будівлі їдальні до державної власності також підтверджується листом Міністерства освіти і науки, молоді та спорту України від 06.07.2012 року № 1/11-10919. Наведеним у своїй сукупності підтверджується, що починаючи з моменту свого спорудження та введення у 1981 році в експлуатацію будівля їдальні перебуває у державній власності, проте спершу на балансі ВО «Автонавантажувач», в подальшому (з 22 березня 1985 року) на балансі Львівського середнього міського професійно-технічного училища № 29 ім. Комсомолу України і з 1990 року на балансі Вищого професійного училища № 29 м. Львова (правонаступника СПТУ-29). У відповідності до листа Регіонального відділення Фонду державного майна України по Львівській області від 16.07.2012 року № 16-15-03999, Відкрите акціонерне товариство «Львівський завод «Автонавантажувач» (в подальшому - ВАТ «ЛЗА») створено відповідно до рішення Фонду державного майна України від 05.01.1996 року № 1-АТ шляхом перетворення державного підприємства Львівський завод «ЛАНТ» (далі - ДП ЛЗ ЛАНТ). Перетворення ДП ЛЗ «ЛАНТ» у ВАТ «ЛЗА» та формування статутного капіталу товариства здійснювали структурні підрозділи центрального апарату Фонду державного майна України без залучення регіонального відділення. У зв'язку з цим, пооб'єктна інформація щодо майна, яке включено до статутного капіталу ВАТ «ЛЗА», в регіональному відділенні відсутня. Що стосується майна, яке в процесі приватизації не увійшло до статутного капіталу ВАТ «ЛЗА», однак залишилось обліковуватись на його балансі як державне майно у т.ч. як об'єкти незавершеного будівництва, то в зазначеному майні такий об'єкт як їдальня по [ADDRESS] у м. Львові не ідентифікується. Оскільки власником майна, що включено в період перетворення ДП ЛЗ «ЛАНТ» до статутного фонду ВАТ «ЛЗА» є само товариство, в цій частині звернення скеровано до керівника ВАТ «ЛЗА» для надання відповіді по суті запиту. Згідно із листа Відкритого акціонерного товариства «Львівський завод «Автонавантажувач» від 17.07.2012 року № 2/20, їдальню по [ADDRESS] у м. Львові до статутного фонду включено не було. У 1985 році будівля їдальні була знята з балансу ВО «Автонавантажувач» і докази її зворотної передачі останньому або його правонаступникам відсутні. Станом на 2006 рік будівля їдальні перебувала у державній власності, що, зокрема, підтверджується рішенням господарського суду Львівської області від 29.03.2006 року у справі № 1/118-8/32 (орган управління - Міністерство освіти і науки України (зараз - Міністерство освіти і науки, молоді та спорту України). Згідно довідки від 30.08.2010 року виданої директором Вищого професійного училища №29 м. Львів їдальня в [ADDRESS] загальною площею 829 м.кв., залишкова вартість 183538,00 грн., балансова вартість 449951,00 грн. знаходиться на балансі училища згідно акту прийому-передачі від 22.03.1985 року. Судом встановлено, що рішенням постійно діючого Третейського суду Українського національного комітету Міжнародної торгівельної палати від 19.03.2009 року № 10-49/09 визнано право власності за Товариством з обмеженою відповідальністю «Облнафтобуд Альянс» на об'єкт нерухомості - нежитлову будівлю їдальні літ. «А1-1», загальною площею 512,2 м. кв., яка розташована за адресою: [ADDRESS]. Зобов'язано Обласне комунальне підприємство Львівської обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» зареєструвати право приватної власності за Товариством з обмеженою відповідальністю «Облнафтобуд альянс» на об'єкт нерухомості - нежитлову будівлю їдальні літ. «А1-1», загальною площею 512,2 м.кв., яка розташована за адресою: [ADDRESS]. Зобов'язано Обласне комунальне підприємство Львівської обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» видати витяг про реєстрацію права власності за Товариством з обмеженою відповідальністю «Облнафтобуд Альянс» на об'єкт нерухомості - нежитлову будівлю їдальні літ. «А1-1», загальною площею 512,2 м.кв., яка розташована за адресою: [ADDRESS]. Вказане рішення суду виконане в повному обсязі. На підставі рішення Постійно діючого Третейського суду від 19.03.2009 року по справі №10-49/09 зареєстроване за ТзОВ «Облнафтобуд Альянс» право власності № 27860404 від 23.07.2009 року на нежитлову будівлю їдальні літ. «А1-1» площею 512,2 кв.м. 30.07.2009 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Облнафтобуд Альянс» та Макошиба Людмилою Иосифівною укладено договір купівлі-продажу будівлі їдальні під літ. «А1-1», загальною площею 512,2 м.кв., яка розташована за адресою: [ADDRESS]. На підставі наведеного право власності на об'єкт нерухомості - нежитлову будівлю їдальні літ. «А1-1», загальною площею 512,2 м. кв., яка розташована за адресою: [ADDRESS] зареєстровано за [PERSON] Відповідно до ч. 3 ст. 215 ЦПК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Згідно з ч. 1 ст. 216 ЦПК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Згідно з ч. 5 ст. 216 ЦПК України, вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути пред'явлена будь-якою заінтересованою особою. У відповідності до ч.1 ст.321 Цивільного кодексу України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності або обмежений у його здійснені. У разі порушення цього права власник має право на підставі п.3ч.1ст.388 Цивільного кодексу України витребувати від добросовісного набувача майно, тке вибуло з володіння власника без його волі. При цьому нормою цієї статті передбачено лише одне виключення щодо можливості витребування майна з чужого законного володіння. Згідно із ч.2 ст. 388 ЦК України передбачено, що майно не може бути витребувано від добросовісного набувача, якщо воно було продане в порядку, встановленому для виконання судових рішень, тобто рішень судів постановлених в порядку здійснення судочинства здійснюваного державними судовими органами, а не, як зазначалось вище, рішення третейського суду. На підставі п. 2 ст. 51 Закону України «Про третейські суди» рішення третейського суду може бути оскаржене сторонами, третіми особами, а також особами, які не брали участь у справі, у разі якщо третейський суд вирішив питання про їх права і обов'язки, у випадках, передбачених цим Законом, до компетентного суду відповідно до встановлених законом підвідомчості та підсудності справ. Ухвала Господарського суду Львівської області по справі № 914/2490/13 від 11.06.2014 року, котрою скасовано Рішення постійно діючого третейського суду Українського національного комітету Міжнародної торгівельної палати від 19.03.2009 у справі № 10-49/09 набрала законної сили. У зв'язку із скасуванням Рішення постійно діючого третейського суду Українського національного комітету Міжнародної торгівельної палати від 19.03.2009 у справі № 10-49/09 підлягають скасуванню всі подальші правочини, котрі були здійснені в результаті винесення рішення Третейським судом. Враховуючи вищенаведене, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Outcome: approved