Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-29 00:00:00

Представник позивача Концерну «Міські теплові мережі» звернувся до суду з позовом [PERSON] про стягнення заборгованості за постачання теплової енергії, в обґрунтування позову вказавши наступне. Позивач у період з жовтня 2012 року по квітень 2015 року відпустив теплову енергію у нежитлові приміщення № 65, 66, розташовані за адресою: [ADDRESS] , які належать відповідачу, на загальну суму 16\~670,32 гривень, яка залишається непогашеною відповідачем. У зв`язку з чим, позивач просить суд стягнути з відповідача на його користь вказану суму заборгованості у розмірі 16\~670,32 гривень та судові витрати по сплаті судового збору. Ухвалою суду від 30.04.2021 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи визначено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін, сторонам встановлено строки на подання заяв по суті справи. В судове засідання представник позивача не з`явився, суду надав письмову заяву про розгляд справи у його відсутність без проведення фіксації судового процесу, в якій вказав, що підтримує позовні вимоги та просить їх задовольнити у повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач у судове засідання повторно не з`явилася, про час і місце розгляду справи повідомлялася у встановленому законом порядку, причини неявки суду не повідомила, відзив не надала. Відповідно до ч. 2\~ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі, якщо відповідно до положень Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється. Відповідно до ч. 4\~\~ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). У зв`язку з чим, на підставі ст.ст. 247,\~280,\~281 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін, на підставі наявних у справі доказів, без фіксації судового процесу, в порядку заочного розгляду. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши зібрані та досліджені докази в їх сукупності та взаємозв`язку, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що відповідачу у справі [PERSON] на праві власності належать нежитлові приміщення № 65, 66, розташовані за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується Інформаційними довідками з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 227706951 від 12.10.2020 року, № 227707277 від 12.10.2021 року. (а.с. 9-10) Матеріалами справи також підтверджено, що відповідач є користувачем послуг Концерну «Міські теплові мережі» за особовим рахунком № [NUMBER] . За період з жовтня 2012 року по квітень 2015 року Концерн «МТМ» відпустив до нежитлових приміщень № 65, 66, які розташовані за адресою: [ADDRESS] , та належать відповідачу на праві власності, теплову енергію на загальну суму 16\~670,32 гривень, що підтверджується відповідними актами та розрахунками позивача, наявними в матеріалах справи. Заборгованість Відповідача перед Теплопостачальною організацією по оплаті за надані послуги на час розгляду справи залишається непогашеною та становить 16\~670,32 гривень, що підтверджується розрахунком, наданим позивачем. (а.с. 25) Розрахунок позивача по заявленій сумі заборгованості відповідачем не спростовано, заперечень щодо вимог позивача або даних, які б спростовували викладені у позові обставини не надано, та не надано даних щодо погашення заборгованості. Надані позивачем докази про наявність заборгованості по отриманим послугам у зазначеному розмірі суд вважає належними, допустимими та, оцінюючи їх у сукупності, вважає достатніми для підтвердження аргументів, викладених у позові. Статтею 1 Закону України „Про теплопостачання визначено, що виробництво теплової енергії - господарська діяльність, пов`язана з перетворенням енергетичних ресурсів будь-якого походження, у тому числі альтернативних джерел енергії, на теплову енергію за допомогою технічних засобів з метою її продажу на підставі договору. Відповідно до ст. 19 Закону України „Про теплопостачання, діяльність у сфері теплопостачання може здійснюватись суб`єктами господарської діяльності у сфері теплопостачання всіх організаційно-правових форм та форм власності, зокрема, на основі договорів оренди, підряду, концесії, лізингу та інших договорів. Теплогенеруючі організації,\~які використовують\~різні технології\~виробництва теплової\~енергії,\~мають рівні\~права доступу\~на ринок\~теплової енергії. Споживач або суб`єкт теплоспоживання має право вибирати (змінювати) теплопостачальну організацію, якщо це технічно можливо. Теплогенеруюча організація має право постачати вироблену теплову енергію безпосередньо споживачу згідно з договором купівлі-продажу. У разі якщо така організація не є теплотранспортуючою, то теплотранспортуюча організація не має права відмовити теплогенеруючій організації у транспортуванні теплової енергії, якщо це дозволяють технічні можливості системи. Теплотранспортуюча організація не має права відмовити споживачу теплової енергії у забезпеченні його тепловою енергією за наявності технічних можливостей на приєднання споживача до теплової мережі. Споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію. Матеріалами справи підтверджено, що позивачем неодноразово було направлено на адресу відповідача пропозицію щодо укладення договору купівлі-продажу теплової енергії, проте відповідачем не було вжито заходів щодо укладення відповідного договору. Разом з цим, за відсутності відповідного договору, як встановлено судом правовідносини між сторонами тривали з приводу постачання позивачем теплової енергії відповідачу у вищевказані нежитлові приміщення. Щомісячна кількість теплової енергії, відпущеної за вказаний період, підтверджується актами приймання-передачі теплової енергії, які позивачем були направлені на адресу відповідача, що підтверджується матеріалами справи. Відповідно до Порядку відключення споживачів від систем централізованого опалення та постачання гарячої води, затвердженого наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України № 169 від 26.07.2019 року, дія цього Порядку поширюється на споживачів, виконавців комунальної послуги з постачання теплової енергії, виконавців комунальної послуги з постачання гарячої води, виконавців робіт з обслуговування внутрішньобудинкових систем теплопостачання та постачання гарячої води, операторів зовнішніх інженерних мереж, органи місцевого самоврядування. Власники квартир та нежитлових приміщень багатоквартирного будинку, приєднаного до ЦО та ГВП, мають право відокремити (відключити) свою квартиру чи нежитлове приміщення від ЦО та ГВП у разі, якщо на день набрання чинності Законом України «Про житлово-комунальні послуги» не менше як половина квартир та нежитлових приміщень цього будинку відокремлена (відключена) від ЦО та ГВП, та влаштувати систему індивідуального теплопостачання (опалення та/або гарячого водопостачання) у такій квартирі чи нежитловому приміщенні. Таким чином, відсутність укладеного між сторонами договору, обов`язковість укладання якого лежить на споживачеві і на теплопостачальній організації не виключає можливості стягнення зі споживача на користь теплопостачальної організації вартості послуг з теплопостачання, надання яких підтверджено належними доказами. Згідно ст. 526 ЦК України, зобов`язання повинно виконуватись належним чином відповідно до умов договору. Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно ст. 611 ЦК України, при порушенні зобов`язання наступають правові наслідки, встановлені договором або законом. На підставі викладеного, враховуючи, що на час розгляду справи судом сума заборгованості по отриманим послугам, які було надано позивачем у вищезазначені нежитлові приміщення, відповідачем не сплачена та матеріали справи не містять доказів того, що відповідачем було вжито заходи по погашенню заборгованості, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є законними, обґрунтованими та підлягають задоволенню у повному обсязі, та вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача основну суму боргу у розмірі 16\~670,32 гривень. Відповідно до\~ст. 141 ЦПК України\~з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по оплаті судового збору в розмірі 2\~270,00 гривень.

Outcome: approved