Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-26 00:00:00

Прокурор Київського району м. Полтави звернувся в суд з позовом в інтересах [PERSON] до ТОВ «Компанія «Приват-Плюс» про визнання недійсним з моменту укладення договору № 000422 від 20 лютого 2012 року, що укладений між [PERSON] та відповідачем, стягнення 8 872 грн. 64 коп. У заяві посилався на те, що 20 лютого 2012 року між [PERSON] та відповідачем укладений договір № 000422, предметом якого є надання послуг з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах. На виконання умов договору [PERSON] сплачено 8 872 грн. 64 коп., проте необхідних коштів на отримання товару їй не видано. Як вбачається з договору, надання коштів на придбання товарів здійснюється виключно за рахунок залучених у поточному місяці від інших партнерів щомісячних платежів. Відповідач повинен мати ліцензію для здійснення зазначеної діяльності, проте такої на час укладення договору не мав. Відповідно до ст. 216 ЦК України , з відповідача на користь [PERSON] підлягають стягненню всі сплачені нею кошти . Від прокурора та [PERSON] суду надійшли заяви про розгляд справи в їх відсутність, позовні вимоги підтримують у повному обсязі. Відповідач в судове засідання свого представника не направив, про час та місце розгляду справи повідомлений належно, надав суду заперечення, в яких позовні вимоги не визнав ,вважає їх безпідставними, у задоволенні позову просив відмовити. Дослідивши докази по справі , суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 20 лютого 2012 року між [PERSON] та ТОВ «Компанія «Приват-Плюс» укладений договір № 000422, предметом якого є надання адміністратором учаснику послуг з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах. Послуги, які є предметом Договору, надаються шляхом формування груп учасників, метою яких є отримання товару. Згідно п. 2.1. договору предметом даного договору є надання Адміністратором Учаснику послуг з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах. Послуги, які є предметом договору та додатків до нього вповноважують Адміністратора на організацію та адміністрування груп учасників, до яких вони включені, протягом всього строку їх існування. Статтею 6 та 628 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. На виконання умов договору позивачем сплачено 8 872 грн. 64 коп., що підтверджується банківськими квитанціями №7605629 від 18 квітня 2012 року на суму 700,24 грн., № 7605581 від 18 квітня 2012 року на суму 895,24 грн., № 7605528 від 18 квітня 2012 року на суму 700,24 грн., № 7605474 від 18 квітня 2012 року на суму 895,24 грн., №7936818 від 12 червня 2012 року на суму 895,24 грн., № 7936856 від 12 червня 2012 року на суму 1400,48 грн., № 7786848 від 18 травня 2012 року на суму 700,24 грн., № 7786814 від 18 травня 2012 року на суму 2685, 72 грн. Як вбачається зі змісту позовних вимог, позивач просив визнати договір недійсним, оскільки умови договору є несправедливими та непрозорими та договір укладений юридичною особою без відповідного дозволу (ліцензії). Згідно до вимог ч.1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 ЦК України. Статтею 18 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Несправедливими є, зокрема, умови договору, які встановлюють жорсткий обов'язок споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; надання продавцю права в односторонньому порядку змінювати характеристики продукції, що є предметом договору, визначення ціни товару на момент його поставки споживачеві або надання продавцю можливості збільшувати ціну без надання споживачеві права розірвати договір у разі збільшення ціни порівняно з тією, що була погоджена на момент укладення договору. За положеннями ч. 1, п. 7 ч. 3, ч. 6 ст.19 Закону України «Про захист прав споживачів» нечесна підприємницька практика забороняється. Нечесна підприємницька практика включає будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною. Забороняються як такі, що вводять в оману: утворення, експлуатація або сприяння розвитку пірамідальних схем, коли споживач сплачує за можливість одержання компенсації, яка надається за рахунок залучення інших споживачів до такої схеми, а не за рахунок продажу або споживання продукції. Правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними. Таким чином, указаний Закон установив недійсність правочинів, здійснених із використанням нечесної підприємницької діяльності, яка полягає, зокрема, у введенні в оману споживачів шляхом залучення їхніх коштів з метою реалізації діяльності пірамідальної схеми. Відповідач здійснює підприємницьку діяльність відповідно до Закону України «Про фінансові послуги та регулювання ринків фінансових послуг», відповідно до ч. 5 ст. 1 якого під поняттям «фінансова послуга» розуміється операція з фінансова послуга - операції з фінансовими активами, що здійснюються в інтересах третіх осіб за власний рахунок чи за рахунок цих осіб, а у випадках, передбачених законодавством, - і за рахунок залучених від інших осіб фінансових активів, з метою отримання прибутку або збереження реальної вартості фінансових активів. Законом України від 02 червня 2011 року № 3462-ІУ «Про внесення змін до деяких законів України щодо регулювання ринків фінансових послуг (введено в дію з 9 січня 2012 року) внесено зміни до ч. 1 ст. 4 Закону України «Профінансові послуги та регулювання ринків фінансових послуг» та доповнено п. 11-1, відповідно до якого до фінансових послуг віднесено послуги з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах. Аналізуючи умови укладеного сторонами договору, суд приходить до висновку про те, що оспорюваний позивачем правочин не є таким, що має нечіткий характер, оскільки умови надання послуг, всі права та обов'язки сторін і наслідки дій учасників договору чітко визначені у ньому, [PERSON] прийняла умови договору, які спрямовані на придбання товару споживачем. Договір за своїм змістом не суперечать вимогам ст.. 203 ЦК України, Закону України «Про фінансові послуги та регулювання ринків фінансових послуг». Частиною 1 статті 11 ЦПК України визначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних або юридичних осіб, поданими відповідно до вимог цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.1 статті 60, ч.1 ст. 131 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених законом. Сторони зобов'язані подати свої докази чи повідомити про них суд до або під час попереднього судового засідання у справі. Позивачем [PERSON] не доведено порушення її прав укладеним договором. У п.п. 3, 4 Прикінцевих положень вищезазначеного Закону України від 02 червня 2011 року, який введено в дію з 08 січня 2012 року, передбачено, що фінансові установи зобов'язані протягом одного року з дня набрання чинності цим Законом привести свою діяльність у відповідність із вимогами цього Закону. Спеціально уповноваженому органу виконавчої влади у сфері регулювання ринків фінансових послуг у шестимісячний строк з дня опублікування цього Закону розробити та затвердити ліцензійні умови здійснення діяльності з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах. На момент укладення Договору від 20 лютого 2012 року ТОВ «Компанія Приват-Плюс» була фінансовою установою, з видом діяльності - адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах, що підтверджується Свідоцтвом про реєстрацію фінансової установи від 08 грудня 2011 року та листом Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг ( а.с. 20, 21-22). Тому, фінансова установа ТОВ «Компанія «Приват-Плюс», відповідно до вказаної норми закону, мала право на укладення договорів з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах на протязі року з дня вступу в силу закону - до 08 січня 2013 року і на протязі даного часу ліцензія для укладення даного виду договорів не існувала. За таких обставин, позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Outcome: dismissed