Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-15 00:00:00

Прокурор в інтересах держави звернувся до суду з позовною заявою до Козинської селищної ради та [PERSON], в якому просить визнати незаконними і скасувати рішення виконкому щодо надання в приватну власність [PERSON] земельної ділянки площею 0,09 га., яку в подальшому останній продав [PERSON], просить визнати недійним державний акт на право приватної власності на землю виданий на ім'я [PERSON], витребувати дану земельну ділянку з незаконного володіння та визнати за територіальної громадою смт. Козина право власності на неї. Обґрунтовуючи позов прокурор посилається на порушення законодавства при виділенні земельної ділянки, а саме прийняття рішень неуповноваженим органом. В судовому засіданні прокурор Козленко А.С. позов підтримала в повному обсязі, посилаючись на те, що рішення про надання земельної ділянки у приватну власність повинна була приймати селищна рада, а не виконком, оскільки делегування відповідних повноважень суперечило чинному на той час законодавству, було порушено інтереси держави в частині дотримання законності в сфері використання землі, про порушення інтересів держави прокурору стало відомо під час прокурорської перевірки в 2014 році. Представник відповідача Козинської селищної ради будучи належно повідомленим про час і місце слухання справи в судове засідання не з'явився, заяв та клопотань до суду не подавали. Відповідач [PERSON], будучи належно повідомленим про час і місце слухання справи, через оголошення в пресі, в судове засідання не з'явився, заяв та клопотань до суду не подавав. Представник Реєстраційної служби Обухівського міськрайонного управління юстиції Київської області в судове засідання не зявився, направив до суду клопотання про розгляд справи без їх участі. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з'явився. Зі згоди представника прокурора, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст.224 ЦПК України. Вислухавши прокурора, перевіривши матеріали справи, суд вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Рішенням виконавчого комітету Козинської селищної ради № 81/97 від 23.05.2002 року [PERSON] було надано у приватну власність земельну ділянку розміром 0,009 га для будівництва та обслуговування індивідуального житлового будинку в смт. Козин, ж/м Рудики. (а.с.9) [PERSON] отримав державний акт на право приватної власності на земельну ділянку серії I-КВ № 067197, площею 0,09 га, для будівництва та обслуговування індивідуального житлового будинку, розташовану за адресою: [ADDRESS], який зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 7054 від 05.07.02 року. (а.с.10,11) На підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 21.09.04 № 6037 [PERSON] придбав у [PERSON] земельну ділянку площею 0,09 га, яка належала останньому на підставі державного акту на право приватної власності на земельну ділянку серії I-КВ № 067197, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 7054 від 05.07.02 року. (а.с.12,13) В подальшому, [PERSON] на підставі вище зазначеного договору купівлі-продажу земельної ділянки отримав державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯА № 946629, площею 0,09 га, з кадастровим номером 3223155400:05:005:0050 для будівництва та обслуговування індивідуального житлового будинку господарських будівель і споруд, розташовану за адресою: [ADDRESS], який зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 0370 від 19.10.05.року. (а.с.14,15). При наданні правової оцінки доводам сторін суд приймає до уваги наступне. Статтею 14 Конституції України передбачено, що земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до ст. 4 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» місцеве самоврядування в Україні здійснюється на принципах законності. Статтею 24 цього Закону передбачено, що правовий статус місцевого самоврядування в Україні визначається Конституцією України, цим та іншими законами, які не повинні суперечити положенням цього Закону. Відповідно до п. 34 ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» в редакції, яка діяла у 2002 році, виключно на планерних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються питання у сфері регулювання земельних відносин. Відповідно до п. б) ч. 1 ст. 12 Земельного кодексу України, в редакції, яка діяла у 2002 році, до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу. Таким чином, в порушення наданих законодавством повноважень, виконавчий комітет Козинської селищної ради Обухівського району Київської області прийняв незаконне рішення № 81/97 від 23.05.02 «Про надання та передачу у приватну власність [PERSON] земельної ділянки для будівництва та обслуговування індивідуального житлового будинку». Згідно ухвали колегії суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 25.04.12 у справі № 6-15350вов10 визначено перелік повноважень виконавчих органів сільських, селищних, міських рад у сфері регулювання земельних відносин, встановлений ст. 33 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», є вичерпним. Отже, право виконавчих органів сільських, селищних, міських рад щодо надання земельних ділянок комунальної власності у користування, законом не передбачено. На підставі незаконного рішення виконавчого комітету Козинської селищної ради Обухівського району Київської області 81/97 від 23.05.02, [PERSON] незаконно отримав державний акт на право власності на земельну ділянку. Вищевикладене свідчить про наявність достатніх підстав для визнання протиправним та скасування рішення та визнання недійсним державного акту на право власності на спірну земельну ділянку. Згідно ч. 10 ст. 59 вказаного Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку. Відповідно до ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути відновлення становища, яке існувало до порушення, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, їхніх посадових і службових осіб. Відповідно до ст. 125 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку виникає з моменту державної реєстрації цього права. Згідно ст. 126 Земельного кодексу України право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Пунктом 4 ч. 1 ст. 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що державна реєстрація прав проводиться на підставі державних актів на право власності або постійного користування на земельну ділянку у випадках, встановлених законом. Згідно ч.ч. 2, 3 ст. 152 Земельного кодексу України власник земельної ділянки може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання угоди недійсною, визнання недійсними рішень органів місцевого самоврядування, застосування інших, передбачених законом, способів. Стаття 153 Земельного кодексу України визначає, що власник не може бути позбавлений права власності на земельну ділянку, крім випадків, передбачених цим Кодексом та іншими законами України. Згідно ст. 321 Цивільного кодексу України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні. Зважаючи на те, що виконавчий комітет Козинської селищної ради Обухівського району Київської області не мав права розпоряджатись спірними земельними ділянками, спірні землі вибули із власності територіальної громади смт. Козин поза волею останньої, оскільки уповноважений державою орган відповідного рішення не приймав. Відповідно до ст. 387 Цивільного кодексу України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Частиною 3 статті 388 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках. Відповідно до ст. 392 Цивільного кодексу України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Статтею 393 Цивільного кодексу України передбачено, що правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується. Власник майна, права якого порушені внаслідок видання правового акта органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, має право вимагати відновлення того становища, яке існувало до видання цього акта. У разі неможливості відновлення попереднього становища власник має право на відшкодування майнової та моральної шкоди. З урахуванням викладеного, рішення виконавчого комітету Козинської селищної ради Обухівського району Київської області № 81/97 від 23.05.02, на підставі якого [PERSON] отримав державний акт на право приватної власності на земельну ділянку порушує ч. 2 ст. 19 Конституції України, ч. 3 ст. 24, п. 34 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», п. б) ч. 1 ст. 12 Земельного кодексу України та повинні бути визнані незаконними і скасовані на підставі п. 10 ст. 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», ст.ст. 16, 393 Цивільного кодексу України. Зважаючи на те, що [PERSON] отримав державний акт на право власності на земельну ділянку, а в подальшому відчужив її на підставі договору [PERSON], який отримав державний акт на право власності на земельну ділянку серія ЯА № 946629 від 19.10.05, відновити становище, яке існувало до порушення, можливо в порядку ст.ст. 16, 393 Цивільного кодексу України, ст. 152 Земельного кодексу України, лише шляхом визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку виданого на ім'я [PERSON] , оскільки право власності [PERSON] на спірну земельну ділянку набуто в порушення ч. 3 ст. 24, п. 34 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», п. б) ч. 1 ст. 12 Земельного кодексу України, та витребуванням цієї земельні ділянки на користь держави. Враховуючи викладене вище, суд вважає, що позовні вимоги ґрунтуються на матеріалах справи та чинному законодавстві, тому позов слід задовольнити в повному обсязі.

Outcome: approved