Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-17 00:00:00

Представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Вортекс Груп» (ТОВ «Вортекс Груп») в травні 2015 року заявив позов про стягнення з [PERSON] 6682,67 грн. боргу, що виник за договором позики. Позов мотивований неналежним виконанням відповідачем умов договору. Представник позивача Некрасов А.О. подав через канцелярію суду заяву, за якою просив розглянути справу без його участі, проти постановлення заочного рішення не заперечував. [PERSON] в суд не з'явилась, про час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, про причини неявки не повідомила. Судом встановлено таке. 16.07.2014р. між ТОВ «Вортекс Груп» та [PERSON] було укладено договір №1607141596018, за яким перший надав, а друга прийняла 3000 грн., під 25% від суми позики за кожний день користування грішми, на строк до 31.07.2014р. Даний договір укладено в електронному вигляді з використанням аналогу власноручного підпису. Можливість укладення договору в такій формі сторонами оговорена у договорі про використання аналога власноручного підпису від 24.06.2014р. (а.с.7) Обумовленні договором позики кошти позивачем в день укладення договору перераховані на рахунок позивача в повному обсязі, на що вказує платіжне доручення від 16.07.2014р. №1620212. Відповідно до п.2.2 договору позики, позичальник зобов'язався вчасно повернути позику, виплатити відсотки за користування позикою в порядку, визначеному договором. Сторони домовились, що повернення позики і оплата відсотків здійснюється за графіком розрахунків. Згідно з вказаним графіком, позика в сумі 3000 грн. та відсотки за користування позикою в сумі 630 грн. мають бути погашені 31.07.2014р. одним платежем. Наявність цього спору вказує на те, що наведені зобов'язання відповідачем не виконані. Відповідно до ст.509 ЦК України, кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. За таких обставин суд приходить до висновку, що позов в наведеній частині вимог є обґрунтований і може бути задоволений на підставі ст. ст. 509, 526, 1046, 1048, 1049 ЦК України. Разом з тим, позивачем заявлено до стягнення пеню за прострочення зобов'язань за договором в сумі 1815 грн., та 1237,67 грн. втрат від інфляції. Розрахунок розміру цих вимог, позивачем здійснено за період з дня закінчення дії договору позики і до дня звернення до суду з дійсним позовом, тобто з 31.07.2014р. по 22.05.2015р. Згідно з ч.1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Останньою нормою передбачено відповідальність за порушення грошового зобов'язання, а саме боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Пунктом 5.6 договору позики, сторони оговорили, що у випадку, якщо позичальник не поверне грошові кошти у строк, передбачений договором, він зобов'язаний сплатити позикодавцю неустойку у розмірі 1,5% від суми несвоєчасно повернутої позики та відсотків за кожен день прострочення. Загальний розмір пені договором обмежено 50% від суми позики. Виходячи з того, що строк виконання зобов'язань за договором позики співпадає з строком дії договору, суд приходить до висновку, що п. 5.6 договору сторони фактично встановили не пеню, а розмір відсотків, як відповідальність за порушення грошового зобов'язання. Тому, перевіривши розрахунки розміру вказаних вимог, що здійснені позивачем, і знайшовши їх правильними, суд приходить до висновку, що позов і в цій частині вимог може бути задоволений. Отже, позов підлягає задоволенню повністю. За такого рішення, витрати понесені позивачем при зверненні до суду відповідно до ст. 88 ЦПК України мають бути компенсовані йому відповідачем.. На підставі наведених в рішенні норм закону,

Outcome: approved