Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-09 00:00:00

Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «АХА Страхування» звернулось до Деснянського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] про визнання договору страхування недійсним. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 31.12.2015р. між позивачем та відповідачем було укладено договір №38198а5ка добровільного страхування наземного транспорту, відповідно до якого було застраховано майнові інтереси страхувальника [PERSON] , що не суперечать закону, пов?язані з володінням, користуванням та розпорядженням транспортного засобу марки «БМВ» модель Х6, д.н.з. [NUMBER] . Уклавши договір, страхувальник взяв на себе зобов?язання надати страховику інформацію про всі відомі йому обставини, що мають істотне значення для оцінки ступення страхового ризику, і надалі письмово протягом трьох робочих днів з дати виникнення таких обставин, інформувати його про будь-які зміни страхового ризику чи обставини, що істотно впливають на умови Договору (передача застрахованого траснпортного засобу в оренду (прокат), чи в заставу, некладення арешту або іншого обтяження на застрахований транспортний засіб, заміна його власника, заміна кузова чи двигуна, встановлення додаткового обладнення наявність подвійного страхування, зняття траснпортного засобу з державного обліку, втрата ключів чи реєстраційних документів на застрахований транспортний засіб тощо). З метою укладення договору страхування відповідачем було подано до позивача заяву на страхування. В заяві на страхування в графі «кількість комплектів ключів (оригіналів) до транспортного засобу (замку запалювання) було зазначено 2. При цьому, в заяві на страхування зазначено, що вказана інформація є цілком достовірною. Страхувальник проінформований про те, що за надання в заяві невірних відомостей, страховик має право відмовити у виплаті страхового відшкодування або зменшити його розмір. 04.05.2016 р. відповідач [PERSON] звернувся до ПрАТ «Страхова компанія «АХА Страхування» з письмовим повідомленням про те, що 03.05.2016 р. приблизно о 22 год. 20 хв. Він припаркував ТЗ, біля буд. № 45 по вул. Закревського у м. Києві, на стоянці, яка не охороняється, а 04.05.2016 р. о 09 год. 30 хв. - виявив відсутність вказаного автомобіля в місці паркування. В процесі врегулювання заявленого випадку, страховиком від Деснянського УП ГУ НП у м. Києві було отримано довідку ст. слідчого СВ Деснянського УП ГУ НП у м. Києві майора поліції Сова А.А. про те, що під час досудового розслідування, а саме: під час огляду місця події, у відповідача були вилучені два ключі від автомобіля та свідоцтво на реєстрацію ТЗ , які зберігаються в матеріалах кримінального провадження. З двома ключами до замка запалювання автомобіля марки «БМВ» модель Х6, д.н.з. [NUMBER] , номер кузова [NUMBER] проведено діагностику на офіційному імпортері БМВ в Україні, ТОВ «АВТ Баварія» на сервісному обладнанні. Про те, при спробі авторизації одного із вилучених ключів до застрахованого траснпортного засобу було виявлено, що на даному ключі відсутня будь-яка інформація та він не відноситься до автомобіля відповідача. Крім того страховою компанією було отримано Довідку ст. слідчого СВ Деснянського УП ГУ НП у м. Києві майора поліції Сова А.А., згідно якої 02.09.2016 р. під № 12016100030010585 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України, внесено дані про те, що 05.05.2016 р. [PERSON] з метою отримання шахрайським способом грошових коштів від Страхової компанії імітував незаконне заволодіння автомобілем «БМВ Х6» д.н.з. [NUMBER] , який був застрахований. Враховуючи наведене, позивач вважає, що отримана від Деснянського УП ГУ НП у м. Києві інформація свідчить про надання відповідачем страховику неправдивої інформації про об?єкт страхування, оскільки в Заяві на страхування відповідач заявив, що ТЗ наявно два комплекти ключів (оригіналів) та про факт настання заявленого випадку, оскільки 02.09.2016 р. під № 12016100030010585 до ЄРДР за ознаками кримінального правопорушення, перебаченого ч. 3 ст. 190 КК України, внесено дані про те, що 05.05.2016 р. відповідач з метою отримання шахрайським способом грошових коштів від страхової компанії імітував незаконне заволодіння автомобілем, який був застрахований. З огляду на викладене, позивач вважає, що вищевказані дії є підставою для визнання договору страхування недійсним, виходячи з положень ст. 230 ч. 1 ЦК України - якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. Крім того, позивач вважає, що наведені обставини свідчать про те, що страхувальник навмисно ввів в оману Страховика, зазначивши в заяві на страхування інформацію, яка не відповідає дійсності щодо об?єкту страхування з метою укладення договору страхування та подальшої фальсифікації факту незаконного заволодіння застрахованим ТЗ та отримання страхового відшкодування. Істотними умовами договору страхування є предмет договору страхування, страховий випадок, розмір грошової суми, в межах якої страховик зобов?язаний провести виплату у разі настання страхового випадку, розмір страхового платежу і строки його сплати, строк договору та інші умови, визначені актами цивільного законодавства. А тому, позивач зазначає, що надання відповідачем страховику неправдивої інформації про об?єкт страхування та приховання інформації, яка істотно могла вплинути на укладення/відмову в укладенні договору страхування, свідчить про те, що на момент укладення договору страхування мали місце обставини, які могли істотно вплинути на його укладення, які не було повідомлено страховика, що є підставою для визнання договору № 38198а5ка добровільного страхування наземного транспорту від 31.12.2015 р. Представником відповідача адвокатом Постернак О.Г. подано відзив на позовну заяву, в якому представник відповідача заперечує проти позовних вимог в повному обсязі та вважає позовні вимоги необґрунтованими, безпідставними та такими, що ґрунтуються лише на припущеннях та не підлягають задоволенню у зв`язку з наступних підстав. 31.12.2015 р. між позивачем та відповідачем було укладено договір добровільного страхування наземного транспорту. 03.05.2016 р. відбувся страховий випадок, а саме застрахований автомобіль був викрадений. Позивач відмовився добровільно відшкодовувати страхову суму відповідачу через настання страхового випадку, у зв?язку із чим наразі в Подільському районному суді м. Києва розглядається цивільна справа №758/12977/16-ц про стягнення страхового відшкодування. Представник відповідача вважає, що дана позовною заявою страхова компанія хоче затягнути розгляд справи про стягнення страхового відшкодування, оскільки саме з цією метою остання звернулася до Подільського районного суду м. Києва про зупинення розгляду справи до розгляду справи в Деснянському районному суді м. Києва. При цьому, представник пвідповідача зазначає, що договір страхування є дійсним, оскільки відповідач, як сторона правочину виконав покладені на нього зобов?язання - сплатив страховий платіж в розмірі - 65500 грн., повідомив про страховий випадок, передав два комплекти ключів та свідоцтво про державну реєстрацію транспортного засобу правоохоронним органам. Службою безпеки страхової компанії перевірялася зазначена інформація, автомобіль, ключі. Відповідач не є спеціалістом, який міг би на око пересвідчитися чи є ключі від автомобіля оригіналами чи копією. Таке питання при укладанні договору і не стояло, йшлося лише про наявність двох комплектів ключів. Надалі після викрадення автомобіля, ці ж два комплекта ключів були вилучені правоохоронними органами, але дані комплекти ключів не описувались та не опечатувались, їх індивідуальні ознаки не фіксувались. В подальшому виявилось, що один з комплектів ключів не є оригінальним. Відповідачу не відомо чи відповідає дійсності повідомлення позивача інформація, чи перевірялася саме ті ключі, які в нього вилучалися, чи не відбулася підміна ключів після їх вилучення. Більш того, представник відповідача вважає, що наявність чи відсутність двох комплектів ключів не впливає на вчинення правочину, оскільки відсутня вказівка в тексті укладеного договору на наявність такої істотної умови, як наявність двох комплектів ключів (оригіналів), є посилання на наявність просто двох комплектів ключів, які були надані, сторонами ця обставина не спростовується. Враховуючи вищевикладене представник відповідача вважає, щовідсутні підстави стверджувати про недійсність договору страхування, а позивачем не надано доказів порушення його прав укладенням між відповідачем договору страхування, а тому відсутні правові підстави для задоволення. В судове засідання представники позивача з`явилися, позовні вимоги підтримали та просили задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову. Судом встановлено наступне. 31.12.2015 р між позивачем та відповідачем було укладено договір №38198а5ка добровільного страхування наземного транспорту, відповідно до якого було застраховано майнові інтереси Страхувальника, що не суперечать закону, пов?язані з володінням, користуванням та розпорядженням ТЗ марки «БМВ» модель Х6, д.н.з. [NUMBER] . З метою укладення договору страхування відповідачем було подано до позивача заяву на страхування. В заяві на страхування в графі «кількість комплектів ключів (оригіналів) до транспортного засобу (замку запалювання) було зазначено 2. При цьому, в заяві на страхування зазначено, що вказана інформація є цілком достовірною. Страхувальник проінформований про те, що за надання в заяві невірних відомостей, страховик має право відмовити у виплаті страхового відшкодування або зменшити його розмір. 04.05.2016 р. [PERSON] звернувся до позивача з письмовим повідомленням про те, що 03.05.2016 р. приблизно о 22 год. 20 хв. Він припаркував ТЗ, біля буд. № 45 по вул. Закревського у м. Києві, на стоянці, яка не охороняється, а 04.05.2016 р. о 09 год. 30 хв. - виявив відсутність вказаного автомобіля в місці паркування. Пунктом 27 Договору страхування передбачено наступні обов?язки страхувальника, в разі настання передбаченої у п. 25.2 договору події: - надати страховику можливість провести розслідування обставин страхової події, надати йому докладну та достовірну інформацію, що стосується цього питання; - у випадку викрадення ТЗ в день подання страховику письмового повідомлення про подію, передати представнику страховика основний та додатковий комплекти ключів до замку запалювання ТЗ, ключі механічного пристрою для запобігання викраденню, пристрою дистанційного управління системою для запобігання викраденню, а також документи, які надають право на управління застрахованим ТЗ (в тому числі, але не виключно: свідоцтво про реєстрацію ТЗ, довіреність (у випадку наявності), тимчасовий реєстраційний талон, подорожній лист службового автомобіля) або довідку їх вилучення органами МВС. В процесі врегулювання заявленого випадку, страховиком від Деснянського УП ГУ НП у м. Києві було отримано довідку ст. слідчого СВ Деснянського УП ГУ НП у м. КИєві майора поліції Сова А.А. про те, що під час досудового розслідування, а саме: під час огляду місця події, у відповідача були вилучені два ключі від автомобіля та свідоцтво на реєстрацію ТЗ , які зберігаються в матеріалах кримінального провадження. З двома ключами до замка запалювання автомоілямарки «БМВ» модель Х6, д.н.з. [NUMBER] , номер кузова [NUMBER] проведено діагностику на офіційному імпортері БМВ в Україні, ТОВ «АВТ Баварія» на сервісному обладнанні. Про те, при спробі авторизації одного із вилучених ключів до застрахованого ТЗ було виявлено, що на даному ключі відсутня будь-яка інформація та він не відноситься до автомобіля відповідача. Крім того страховою компанією було отримано Довідку ст. слідчого СВ Деснянського УП ГУ НП у м. Києві майора поліції Сова А.А., згідно якої 02.09.2016 р. під № 12016100030010585 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України, внесено дані про те, що 05.05.2016 р. [PERSON] з метою отримання шахрайським способом грошових коштів від Страхової компанії імітував незаконне заволодіння автомобілем «БМВ Х6» д.н.з. [NUMBER] , який був застрахований. Відповідно до ч.1 ст. 230 ЦК України, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин визнається судом недійсним. Відповідно до статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. За змістом частини п`ятої статті 203 ЦК України правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Згідно ч.ч.2,3 статті 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Загальним правовим наслідком недійсності правочину (стаття 216 ЦК України) є реституція, яка застосовується як належний спосіб захисту цивільного права та інтересу за наявності відносин, які виникли у зв`язку із вчиненням особами нікчемного правочину та внаслідок визнання його недійсним. При цьому правом оспорювати правочин і вимагати проведення реституції ЦК України наділяє не лише сторону (сторони) правочину, але й інших, третіх осіб, що не є сторонами правочину, визначаючи їх статус як «заінтересовані особи» (статті 215, 216 ЦК України). Укладення договору, який за своїм змістом суперечить вимогам закону, оскільки не спрямований на реальне настання обумовлених ним правових наслідків, є порушенням частин першої та п`ятої статті 203 ЦК України, що за правилами статті 215 цього Кодексу є підставою для визнання його недійсним відповідно до статті 230 ЦК України. Відповідно до п. 20 Постанови пленуму ВСУ «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» № 9 від 06.11.2009 р. роз?яснено, що правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадках навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Відповідно до п.1 ч.2 ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори. Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.7 ст. 81 ЦПК України, суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Згідно ч.6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може грунтуватись на припущеннях. Аналізуючи положення вищезазначених процесуальних норм, під час розгляду справ у порядку цивільного судочинства обов?язок доказування покладається як на позивача, так і на відповідача. Суд вважає, що позиивачем в судовому засіданні не доведено умисел [PERSON] про надання останнім страховику неправдивої інформації про об?єкт страхування, наявність двох комплектів ключів від транспорного засобу, які виявились не оригінальними, відповідно до висновку експерта №9-1/4Т від 05.04.2017р. . Аналізуючи встановлені по справі обставини в їх сукупності, суд вважає відсутні підстави для задоволення позову. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судові витрати покладаютьься на позивача. Враховуючи викладене та

Outcome: dismissed