Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-03 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду із вказаним позовом, в обґрунтування якого вказував, що відповідно до норм Житлового кодексу України, Закону України «Про житлово-комунальні послуги», Закону України «Про теплопостачання», «Правил користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків», Постанови Кабінету Міністрів України № 630 от 21 липня 2005 року «Про затвердження Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення» власник (наймач) квартир зобов`язаний щомісячно здійснювати плату за житлово-комунальні послуги, у тому числі послуги з теплопостачання. За особовим рахунком по [ADDRESS] опалювальна площа приміщення складає 60,30 кв. м. Натомість через несплату за користування тепловою енергією відповідачами за період з 1 січня 2014 року по 1 жовтня 2020 року утворилась заборгованість на суму 55634,43 грн. При цьому протягом вказаного періоду позивачем надавались відповідачам послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання, від яких споживачі не відмовлялись та за користування якими проводились нарахування відповідно до встановлених тарифів. Відповідно до ст. 625 ЦК через несвоєчасне виконання зобов`язання щодо сплати спожитих послуг відповідачі мають сплатити на користь позивача 3% річних в сумі 4001,88 грн. та інфляційні втрати в сумі 9099,70 грн. На підставі переліченого просив суд стягнути солідарно з відповідачів суму боргу за надані послуги в розмірі 55634,43 грн., 3% річних в розмірі 4001,88 грн. та інфляційні втрати в розмірі 9099,70 грн., а також витрати по сплаті судового збору в розмірі 2102 грн. Від відповідача, [PERSON] , до суду надійшов відзив, за яким, не погоджуючись із заявленими вимогами, відповідач вказував, що позовні вимоги щодо стягнення з нього заборгованості з оплати спожитої теплової енергії є необґрунтованими, оскільки у спірний період та до теперішнього часу він мешкає по [ADDRESS] , тому він не споживав теплову енергію в кв. [ADDRESS] . Також він не є власником такої квартири. Посилаючись на ч. 2 ст. 107 ЖК, вважав, що після вибуття на інше місце проживання договір найму жилого приміщення на спірну квартиру було розірвано із ним, тому в нього відсутні будь-які обов`язки з оплати спожитої теплової енергії за такою адресою. На підставі викладеного просив суд відмовити в задоволені позову повністю та застосувати строк позовної давності до вимог за період з 1 січня 2014 року по 19 листопада 2017 року. Від представника позивача, [PERSON] , надійшла відповідь на відзив, за яким остання, не погоджуючись із доводами [PERSON] , вказувала, що [PERSON] є солідарним боржником разом із іншими, тому несе солідарний обов`язок щодо погашення боргу з наданої теплової енергії. Оскільки [PERSON] був зареєстрований в [ADDRESS] у заявлений у позові період виникнення боргу, то його фактичне проживання за іншою адресою не впливає на його обов`язок погасити солідарний борг. Також зазначала, що механізм здійснення реєстрації/зняття з реєстрації місця проживання/перебування осіб в Україні визначається «Правилами реєстрації місця проживання», тому оскільки він не був знятий з реєстрації зі спірної адреси, то мав користуватися усіма правами нарівні з іншими мешканцями, а також нести на рівні із ними обов`язок з утримання квартири. Враховуючи наведене, просила суд позов задовольнити повністю. Представник позивача, [PERSON] , яка діє на підставі довіреності, у судовому засіданні повністю підтримала доводи, викладені нею у позовній заяві та у відповіді на відзив, внаслідок чого просила суд задовольнити позов повністю, оскільки відповідачами не було проведено оплату боргу. Відповідач, [PERSON] , у судовому засіданні, заперечуючи проти задоволення позову, вказував, що він не мав доступу до кв. [ADDRESS] у спірний період, тому не міг користуватися послугами позивача. Просив відмовити у позові. Відповідачі, [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] у судове засідання за невідомих суду причин не з`явились повторно, будучи про час та місце розгляду справи повідомленими належним чином. За ч. 1 ст. 223 ЦПК неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Таким чином суд, дослідивши надані письмові докази, дійшов висновку про можливість часткового задоволення поданого позову, виходячи з наступного вмотивування. Відповідно до ст. 901 Цивільного кодексу України (далі ЦК) за договором надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується надати послугу, яка споживається у процесі здійснення певної дії або здійснення певної діяльності, а інша сторона зобов`язується сплатити виконавцю дану послугу, якщо інше не встановлено договором. На підставі ст. 67 ЖК України плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплову енергію та інші послуги) береться крім квартирної плати згідно затверджених у встановленому законом порядку тарифам. Відповідно до ст. 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (в редакції 2004 року) плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору. Розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку. Згідно із ст. 9, 10 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (в редакції 2017 року) споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Ціни (тарифи) відповідно до закону встановлюються уповноваженими законом державними органами або органами місцевого самоврядування. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (в редакції 2004 року) та ст. 4 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (в редакції 2017 року) до повноважень органів місцевого самоврядування у сфері житлово-комунальних послуг належить встановлення цін/тарифів на житлово-комунальні послуги відповідно до закону. За ст. 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (в редакції 2017 року) до комунальних послуг відносяться послуги з постачання теплової енергії, постачання гарячої води. На підставі ч. 5 ст. 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (в редакції 2017 року) ціною послуги з постачання теплової енергії є тариф на теплову енергію для споживача, який визначається як сума тарифів на виробництво, транспортування та постачання теплової енергії. Відповідно до ч. 4 ст. 22 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (в редакції 2017 року) послуга з постачання гарячої води надається згідно з умовами договору, що укладається з урахуванням особливостей, визначених цим Законом, та вимогами правил надання послуг з постачання гарячої води, що затверджуються Кабінетом Міністрів України, якщо інше не передбачено законом. За ст. 16 Закону України «Про теплопостачання» до повноважень національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг, при регулюванні господарської діяльності суб`єктів відносин у сфері теплопостачання, належать розробка методик розрахунків тарифів на виробництво теплової енергії та плати за її транспортування та постачання; забезпечення проведення єдиної тарифної політики у сфері теплопостачання; На підставі п. 2 «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630, опалювана площа (об`єм) квартири (будинку садибного типу) - загальна площа (об`єм) квартири, а також будинку садибного типу без урахування площі лоджій, балконів, терас. За п. 18 «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення» визначає, що плата за теплову енергію повинна вноситися щомісячно. Згідно особового рахунку ККП «Маріупольтепломережа» № 422134 та доданого до нього розрахунку, вбачається, що опалювальна площа кв. [ADDRESS] складає 60,30 кв. м. За інформацією Департаменту адміністративних послуг Маріупольської міської ради від 30 листопада 2020 року вбачається, що [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] зареєстровані по [ADDRESS] щонайменше з 1999 року. Як вбачається з розрахунку ККП «Маріупольтепломережа» заборгованість відповідачів з наданої останнім опалення та гарячого водопостачання по [ADDRESS] за період з 1 січня 2014 року по 1 жовтня 2020 року становить 55634,43 грн. Правильність нарахувань заборгованості з наданих відповідачам послуг з опалення та гарячого водопостачання підтверджується: рішеннями Виконавчого комітету Маріупольської міської ради «Про вартість послуг з опалення та гарячого водопостачання, які надаються населенню» від 22 грудня 2010 року та «Про встановлення тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування, постачання та на послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води за категоріями споживачів ККП ММР» від 30 січня 2019 року, а також Постановами Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг «Про встановлення тарифів на послуги з централізованого опалення та послуги з централізованого постачання гарячої води, що надаються населенню суб`єктами господарювання, які є виконавцями цих послуг» від 17 жовтня 2014 року та від 31 березня 2015 року, до якої були внесені зміни постановами від 11 червня 2015 року, від 9 червня 2016 року, 28 грудня 2017 року. Таким чином в судовому засіданні було встановлено, що розмір несплачених відповідачами послуг з гарячого водопостачання та централізованого опалення підтверджено відповідними тарифами та розрахунком представників ККП «Маріупольтепломережа» за особовим рахунком по [ADDRESS] . Суд зазначає, що за інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно від 20 листопада 2020 року та відомостями від 23 листопада 2020 року з ККП «Міське бюро технічної інвентаризації Маріупольська нерухомість» вбачається, що кв. [ADDRESS] перебуває у комунальній власності, бо не належить на праві власності жодній фізичній особі. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (в редакції 2004 року) споживач - фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу. За ч. 2 ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (в редакції 2004 року) учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник. Згідно із ст. 29 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (в редакції 2004 року) договір на надання послуг з централізованого опалення, послуг з централізованого постачання холодної води, послуг з централізованого постачання гарячої води, послуг з водовідведення (з використанням внутрішньо будинкових систем) у багатоквартирному будинку укладається між власником квартири, орендарем чи квартиронаймачем та виконавцями цих послуг. Суд зауважує, що за ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (в редакції 2017 року) споживач житлово-комунальних послуг (далі - споживач) - індивідуальний або колективний споживач; а індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, (або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги. Відповідно до ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (в редакції 2017 року) індивідуальний споживач зобов`язаний: укладати договори про надання житлово-комунальних послуг у порядку і випадках, визначених законом; а також оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Натомість за ч. 3 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (в редакції 2017 року) дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг. Згідно із ч. 1 ст. 64 ЖК члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору. Аналізуючи наведені норми загального цивільного законодавства та спеціального в сфері житлово-комунальних послуг, суд робить висновок, що наймач та зареєстровані разом із таким споживачем особи несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг. На підставі ч. 1, 4 ст. 543 та ч. 1 ст. 544 ЦК у разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Виконання солідарного обов`язку у повному обсязі одним із боржників припиняє обов`язок решти солідарних боржників перед кредитором. Боржник, який виконав солідарний обов`язок, має право на зворотну вимогу (регрес) до кожного з решти солідарних боржників у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або законом, за вирахуванням частки, яка припадає на нього. Отже, на підставі наведеного обґрунтування суд зазначає, що зареєстровані у житловому приміщенні особи несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати спожитої теплової енергії. Оскільки суд встановив, що по [ADDRESS] зареєстровані за період з 1 січня 2014 року по 1 жовтня 2020 року були всі чотири відповідача, то відповідно усі вони несуть солідарний обов`язок з погашення боргу з теплової енергії. Суд при цьому не приймає до уваги надані відповідачем, [PERSON] , довідку від 9 грудня 2020 року Департаменту адміністративних послуг Маріупольської міської ради про реєстрацію [PERSON] по [ADDRESS] , починаючи з 9 грудня 2020 року, оскільки позовні вимоги заявлені ККП «Маріупольтепломережа» до вказаного відповідача стосуються іншого періоду формування боргу з теплової енергії, тобто з 1 січня 2014 року по 1 жовтня 2020 року. Також суд зауважує, що Закон України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» (далі - Спеціальний Закон) серед іншого визначає порядок реалізації свободи пересування та вільного вибору місця проживання. Так за ст. 3 Спеціального Закону місце перебування - адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком менше шести місяців на рік; а документ, до якого вносяться відомості про місце перебування, - довідка про звернення за захистом в Україні. Натомість згідно із ст. 3 Спеціального Закону місце проживання - житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає, а також спеціалізовані соціальні установи, заклади соціального обслуговування та соціального захисту, військові частини. На підставі ст. 3 Спеціального Закону реєстрація це внесення інформації серед іншого до документів, до яких вносяться відомості про місце проживання, а органом реєстрації є крім іншого виконавчий орган міськради, що здійснює реєстрацію, зняття з реєстрації місця проживання особи на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці. При цьому за ст. 6 Спеціального Закону реєстрація місця проживання здійснюється тільки за однією адресою. Також відповідно до п. 3 «Правил реєстрації місця проживання», затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 2 березня 2016 року № 207, вбачається, що реєстрація/зняття з реєстрації місця проживання/перебування здійснюється виконавчим органом сільської, селищної або міської ради, сільським головою (у разі коли відповідно до закону виконавчий орган сільської ради не утворено) (далі - орган реєстрації) на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці, на яку поширюються повноваження відповідної сільської, селищної або міської ради. З аналізу викладених правових норм слідує, що громадянин України має право вільного вибору місця проживання. Однак він зобов`язаний після зняття з реєстрації місця проживання та прибуття до нового місця проживання зареєструвати своє місце проживання на території адміністративно-територіальної одиниці, відомості про яке вносяться також до паспорту громадянина України. Суд встановив, що [PERSON] з кв. [ADDRESS] у встановленому законом порядку знявся лише 9 грудня 2020 року, по [ADDRESS] зареєстрував своє місце проживання також 9 грудня 2020 року, отже до такого часу зберігав за законом своє право на користування кв. [ADDRESS] , внаслідок чого ніс обов`язок з утримання такого житла до 9 грудня 2020 року. Таким чином суд не приймає до уваги надані [PERSON] довідки КСН «Первомайський» від 6 жовтня 2020 року та талон про відкріплення пацієнта [PERSON] , з яких вбачається, що фактично проживав з березня 2009 року [PERSON] по [ADDRESS] , оскільки нарахування за послуги з надання теплової енергії населенню проводяться за зареєстрованим місцем проживання особи, виходячи з загальної площі житла щодо опалення та з кількості зареєстрованих у такому приміщенні осіб (за відсутності приладу обліку горячого водопостачання). Суд натомість зазначає, що відповідно до ст. 256 ЦК позовна давність є строком, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно із ст. 253 ЦК перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. За ч. 1, 5 ст. 261 ЦК перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннями, з визначеним строком виконання, перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов`язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання. Судом встановлено, що відповідачі зобов`язані щомісячно сплачувати послуги позивача з надання теплової енергії по [ADDRESS] . Отже, перебіг позовної давності щодо оплати послуг з надання теплової енергії обчислюється в такому випадку з дня настання строку виконання зобов`язання споживачами в частині проведення чергового щомісячного платежу. При цьому суд зазначає, що в судовому засіданні не було встановлено доказів переривання строку позовної давності за вказаним спором. Натомість, представник позивача звернувся до суду із позовом до відповідачів 20 листопада 2020 року, тобто поза межами строку позовної давності щодо вимог, які стосуються періоду нарахувань з січня 2014 року по жовтень 2017 року включно. Згідно із ч. 4 ст. 267 ЦК сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. У своєму відзиві [PERSON] заявив клопотання про застосування до вказаного спору строків позовної давності, через що заявлені ККП «Маріупольтепломережа» позовні вимоги до вказаного відповідача підлягають задоволенню саме в межах строків позовної давності, тобто у межах трирічного періоду нарахування щомісячних платежів, який обраховується з 1 листопада 2017 року по 1 жовтня 2020 року. Суд звертає увагу на те, що для цілей застосування ч. 3, 4 ст. 267 ЦК поняття «сторона у спорі» може не бути тотожним за змістом поняттю «сторона у цивільному процесі»: сторонами в цивільному процесі є такі її учасники як позивач і відповідач (ч. 1 ст. 48 ЦПК); тоді як сторонами у спорі є належний позивач і той належний відповідач, до якого звернута відповідна матеріально-правова вимога позивача. З огляду на це у спорі з декількома належними відповідачами, один з них може заявити суду про застосування позовної давності тільки щодо тих вимог, які звернуті до нього, а не до інших відповідачів. Останні не позбавлені, зокрема, прав визнати ті вимоги, які позивач ставить до них, чи самостійно заявити про застосування до цих вимог позовної давності. Аналогічна правова позиція була викладена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 14 листопада 2018 року по справі № 183/1617/16. Таким чином оскільки [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] не заявили про сплив позовної давності щодо пред`явлених до них вимог, тому з огляду на наведені висновки суд не має підстав вирішувати питання щодо застосування строків позовної давності до вимог, заявлених позивачем до вказаних відповідачів. З огляду на наведене вмотивування, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ККП «Маріупольтепломережа» лише до відповідача, [PERSON] , підлягає задоволенню в межах строку позовної давності щодо вимог з оплати послуг за надання теплової енергії, оскільки він письмово просив застосувати наслідки спливу позовної давності. Отже, за період з 1 листопада 2017 року по 1 жовтня 2020 року [PERSON] солідарно заборгував позивачу з наданих послуг з теплової енергії по [ADDRESS] у розмірі 41480,51 грн. (55634,43 14153,92 = 41480,51). Суд також зазначає, що за ст. 625 ЦК боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання за вимогою кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за увесь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір відсотків не встановлено договором або законом. З огляду на юридичну природу правовідносин сторін, як грошових зобов`язань, на них поширюється дія ч. 2 ст. 625 ЦК, як спеціального виду цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання. Закріплена п. 10 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (в редакції 2004 року) правова норма щодо відповідальності боржника за несвоєчасне здійснення платежів за житлово-комунальні послуги у вигляді пені не виключає застосування правових норм, установлених у ч. 2 ст. 625 ЦК. Інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов`язання, вираженого в національній валюті, та 3% річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утриманими грошовими коштами, що підлягають сплаті кредиторові. Аналогічна правова позиція була викладена Верховним Судом у постанові від 18 березня 2018 року по справі № 210/5796/16-ц. На підставі ст. 266 ЦК України зі збігом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги, якими в даному випадку є вимоги про стягнення 3% річних та інфляційних витрат постачальника послуг. Суд зауважує, що внаслідок невиконання боржниками грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених ст. 625 ЦК, за весь час прострочення, тобто право на позов про стягнення інфляційних втрат та 3 % річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення. Отже, невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі ст. 625 ЦК виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову. Аналогічна правова позиція була викладена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 8 листопада 2019 року по справі № 127/15672/16-ц. Так за розрахунками представників позивача 3% річних та інфляційних витрат відповідно до ст. 625 ЦК за період прострочення погашення заборгованості за користування послугами з надання теплової енергії вбачається, що по [ADDRESS] споживачі заборгували за період з 1 січня 2014 року по 1 жовтня 2020 року ККП «Маріупольтепломережа» 3% річних в розмірі 4001,88 грн. та інфляційні втрати становили в розмірі 9099,70 грн. Натомість, суд зазначає, що оскільки судом було прийнято рішення про необхідність задоволення заявлених вимог до [PERSON] у межах строку позовної давності, то на підставі наданого суду представника позивача розрахунку боргу відповідачів за період з 1 листопада 2017 року по 1 жовтня 2020 року судом було встановлено суму боргу за такий період, що дорівнює 41480,51 грн., а також визначено заборгованість за кожен з місяців, починаючи з листопада 2017 року по жовтень 2020 року. Зважаючи на встановлені судом суми боргу за кожен місяць зазначеного періоду, суд на підставі визначеного індексу інфляції за такий період, починаючи з наступного дня наявності такої щомісячної заборгованості та до жовтня 2020 року розрахував суми інфляційних втрат позивача відповідно до долучених до справи розрахунків суду, з яких вбачається, що інфляційні втрати ККП «Маріупольтепломережа» за ч. 2 ст. 625 ЦК становили за: листопад 2017 року 170,48 грн., грудень 2017 року 348,98 грн., січень 2018 року 395,07 грн., лютий 2018 року 306,14 грн., березень 2018 року 271,07 грн., квітень 2018 року 157,37 грн., жовтень 2018 року 12,51 грн., листопад 2018 року 163,63 грн., грудень 2018 року 142,23 грн., січень 2019 року 134,42 грн., лютий 2019 року 121,93 грн., березень 2019 року 95,30 грн., квітень 2019 року 48,93 грн., жовтень 2019 року 2,41 грн., листопад 2019 року 50,78 грн., грудень 2019 року 41,66 грн., січень 2020 року 42,06 грн., лютий 2020 року 49,59 грн., березень 2020 року 21,57 грн., квітень 2020 року 3,40 грн., що загалом складає 2579,53 грн. Також судом було обраховано 3% річних за ст. 625 ЦК відповідно до долучених до справи судових розрахунків на підставі встановленого боргу за кожен місяць спірного періоду, починаючи з наступного дня наявності такої щомісячної заборгованості та до жовтня 2020 року включно, з огляду на що вбачається наступний розмір боргу з 3% річних за: листопад 2017 року 90,35 грн., грудень 2017 року 179,75 грн., січень 2018 року 210,66 грн., лютий 2018 року 186,40 грн., березень 2018 року 176,66 грн., квітень 2018 року 107,39 грн., жовтень 2018 року 9,58 грн., листопад 2018 року 119,87 грн., грудень 2018 року 123,73 грн., січень 2019 року 134,68 грн., лютий 2019 року 130,09 грн., березень 2019 року 121,87 грн., квітень 2019 року 83,19 грн., жовтень 2019 року 3,66 грн., листопад 2019 року 70,39 грн., грудень 2019 року 55,24 грн., січень 2020 року 56,09 грн., лютий 2020 року 48,28 грн., березень 2020 року 32,54 грн., квітень 2020 року 21,43 грн., що загалом складає 1961,85 грн. Таким чином, враховуючи, що усі відповідачі несуть солідарну відповідальність перед позивачем, то за період з 1 листопада 2017 року по 1 жовтня 2020 року повинні нести й солідарний обов`язок по погашенню боргу з наданої теплової енергії в сумі 41480,51 грн. В той же час [PERSON] ,\~ [PERSON] \~та [PERSON] повинні нести також відповідальність з погашення наявного боргу за період з 1 січня 2014 року по 1 листопада 2017 року в сумі 14153,92 грн. (55634,43 41480,51 = 14153,92). В враховуючи наведені судом розрахунки з боргу [PERSON] з 3% річних та інфляційних втрат перед позивачем, то з нього солідарно з [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] підлягає стягненню борг на користь позивача з інфляційних втрат в розмірі 2579,53 грн. та з 3% річних 1961,85 грн. Натомість з [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] також підлягає солідарному стягненню борг з інфляційних втрат позивача в розмірі 6520,17 грн. (9099,70 2579,53 = 6520,17) та з 3% річних в сумі 2040,03 грн. (4001,88 1961,85 = 2040,03). З огляду на наведене вмотивування, суд дійшов висновку, що позов ККП «Маріупольтепломережа» до відповідачів підлягає частковому задоволенню відповідно до наведених судом розрахунків. Згідно із ст. 141 ЦПК суд стягує на користь ККП «Маріупольтепломережа» з відповідачів також витрати позивача зі сплати судового збору відповідно до розміру задоволених судом позовних вимог. Оскільки позовні вимоги були однаковим чином заявлені до усіх чотирьох відповідачів, а сума судового збору сплачена позивачем у розмірі 2102 грн., то враховуючи, що вимоги позивача до [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] були задоволенні судом повністю, то відповідно з них підлягає стягненню на користь ККП «Маріупольтепломережа» витрати по сплаті судового збору в розмірі 1576,50 грн., тобто по 525,50 грн. з кожного (2102 / 4 х 3 / 3 = 525,50). При цьому вимоги до [PERSON] були судом задоволені частково, в сумі 46021,89 грн. (41480,51 + 2579,53 + 1961,85 = 46021,89), внаслідок чого з такого відповідача підлягають стягненню судові витрати на користь позивача в розмірі відповідно 351,85 грн. ((46021,89 / 68736,01) х (2102 / 4) = 351,85).

Outcome: partial