Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-16 00:00:00

Представник Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про звернення стягнення. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 11.09.2003 року між Публічним акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк» та [PERSON] (далі - Відповідач) було укладено кредитно-заставний договір № DNL0A000812740. Відповідно до цього договору [PERSON] отримав кредит у розмірі 11 906 доларів США 00 центів зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 13,08 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом на строк з 11.09.2003 року по 11.09.2008 року. У свою чергу відповідач порушив умови укладеного договору в частині своєчасного погашення платежів, та відсотків, передбачених умовами кредитного договору, у зв'язку з чим, станом на 03.06.2014 року за договором виникла заборгованість на загальну суму 25 385 доларів США 83 цента: де заборгованість за кредитом - 2 029 доларів США 15 центів; заборгованість по процентам за користування кредитом - 3 760 доларів США 20 центів; пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором - 19 596 доларів США 48 центів. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» і відповідач 11.09.2003 року уклали договір застави рухомого майна. Згідно з договором застави відповідач надав в заставу автомобіль: «RENAULT», модель: CLIO SYMBOL, рік випуску: 2003, тип ТЗ: седан, № кузова /шасі: [NUMBER], р/н [NUMBER], що належить на праві власності [PERSON] ([ADDRESS], і.п.н. [NUMBER]). В порушення умов договору, відповідач зобов'язання за кредитним договором не виконує, предмет застави в заклад банку не передав. У зв'язку з чим, позивач змушений звернутися до суду та просити суд в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № DNL0A000812740 від 11.09.2003 року в сумі 25 385 доларів США 83 цента, що за курсом 11, 83 грн. відповідно до службового розпорядження НБУ від 03.06.2014 року складає 300 314 (триста тисяч триста тринадцять) грн. 37 коп. вилучити у відповідача та передати в заклад банку предмет застави, комплект ключів, свідоцтво про реєстрацію такого транспортного засобу, а також, звернути стягнення на означений предмет застави шляхом продажу вказаного автомобіля Публічним акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк». 17 вересня 2014 року до суду надійшла заява від представника позивача, в якій він просить справу розглядати без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі і просить їх задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач у судове засідання не з'явився, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином, про що свідчать судові повістки (а.с. 25, 52) та поштові відправлення які повернулись до суду із відміткою «закінчення терміну зберігання» (а.с. 53-54), про причини неявки в судове засідання не повідомив, ніяких письмових заяв чи клопотань до суду не надходило. З наведеного вбачається, що не зважаючи на повідомлення поштового відділення, про надходження судового листа, зазначене поштове відправлення відповідачем отримано не було. Відсутність такого відповідача за зазначеною адресою та неотримання поштового відправлення (його повернення за закінченням терміну зберігання) слід розцінювати як належне повідомлення про день та час розгляду справи по суті такої особи. У відповідності до ч.4 ст. 169 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином був повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнанні неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення про заочну форму розгляду справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, з'ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, вважає, що позов підлягає задоволенню з огляду на нижчевикладене. Судом встановлено, що 11.09.2003 року між Публічним акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк» та [PERSON] був укладений кредитний договір № DNL0A000812740, відповідно до якого позивач надав відповідачу кредит в розмірі 11 906 доларів США 00 центів, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 13,08 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом на строк з 11.09.2003 року по 11.09.2008 року (а.с.13). Також судом встановлено, що 11.09.2003 року між Публічним акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк» та [PERSON], для забезпечення зобов'язань за вказаним кредитним договором, був укладений договір застави рухомого майна № DNL0A000812740, згідно з умовами якого відповідач надав позивачу в заставу автомобіль «RENAULT», модель: CLIO SYMBOL, рік випуску: 2003, тип ТЗ: седан, № кузова /шасі: [NUMBER], р/н [NUMBER] (а.с.14). Оглядом оригіналу вказаного договору застави судом встановлено, що зазначений договір застави рухомого майна посвідчений у нотаріальному порядку. Згідно умов вказаного кредитного договору, позичальник зобов'язався повернути кредит частинами у розмірах та у строки повернення кредиту, зазначеними у кредитному договорі, та сплачувати відсотки за користування кредитом. Згідно ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Судом встановлено, що в порушення умов договору, відповідач свої зобов'язання належним чином не виконав, допустив прострочення повернення кредиту і сплати процентів, внаслідок чого станом на 03.06.2014 року за договором виникла заборгованість на загальну суму 25 385 доларів США 83 цента: де заборгованість за кредитом - 2 029 доларів США 15 центів; заборгованість по процентам за користування кредитом - 3 760 доларів США 20 центів; пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором - 19 596 доларів США 48 центів, предмети застави Банку добровільно не надає. Відповідно до ст. 589 ЦК України у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. При цьому, за рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданими порушенням зобов'язання, необхідних витрат на утримання заставного майна, а також витрати, понесені у зв'язку із пред'явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором. Відповідно до ст.590 ЦК України звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором чи законом. Відповідно до ст. 20 Закону України «Про заставу» звернення стягнення на заставлене майно здійснюється за рішенням суду або третейського суду, на підставі виконавчого напису нотаріуса, якщо інше не передбачене законом або договором застави. Частиною 1 ст. 30 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» передбачено, що обтяжувач має право задовольнити свою вимогу за забезпеченим обтяженням зобов'язанням шляхом продажу предмета забезпечувального обтяження третій особі. При цьому обтяжувач зобов'язаний у порядку, встановленому статтею 27 цього Закону, повідомити боржника та інших обтяжувачів відповідного рухомого майна про свій намір реалізувати таке право із зазначенням обраного ним способу, місця та часу проведення процедури продажу. Обтяжувач вправі продати предмет обтяження будь-якій особі-покупцю або на публічних торгах. З матеріалів справи вбачається, що позивачем було надіслано на адресу відповідача повідомлення про намір реалізувати таке право кредитора із зазначенням обраного ним способу звернення стягнення, предмет якого збігається з предметом позовних вимог по справі (а.с. 9). Пунктом 4 ч. 2 ст. 25 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження в рішенні суду зазначаються спосіб реалізації предмета забезпечувального обтяження шляхом проведення публічних торгів або із застосуванням однієї з процедур, передбачених статтею 26 цього Закону. Згідно із п. 2 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» обтяжувач має право на власний розсуд обрати один із позасудових способів звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, зокрема, продаж обтяжувачем предмета забезпечувального обтяження шляхом укладення договору купівлі-продажу з іншою особою-покупцем або на публічних торгах. Частиною другою ст. 30 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» передбачено, що договір купівлі-продажу предмета забезпечувального обтяження укладається обтяжувачем від імені боржника і є правовою підставою для набуття покупцем цього предмета права власності на відповідне рухоме майно. Пунктом 15 зазначеного договору застави сторони узгодили, що звернення стягнення на предмет застави за вибором заставодержателя може бути проведено шляхом відчуження такого майна в рахунок погашення боргових зобов'язань у відповідності до ст.20 Закону України «Про заставу». Положеннями ст.26 ЗУ «Про заставу» передбачено, що у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження в рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті обтяжувачу з вартості предмета забезпечувального обтяження; опис рухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги обтяжувача; заходи щодо забезпечення збереження предмета забезпечувального обтяження або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета забезпечувального обтяження шляхом проведення публічних торгів або із застосуванням однієї з процедур, передбачених статтею 26 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших обтяжувачів, на користь яких встановлено зареєстроване обтяження, які підлягають задоволенню з вартості предмета забезпечувального обтяження; початкова ціна предмета забезпечувального обтяження для його подальшої реалізації на публічних торгах у порядку виконавчого провадження. Пунктом 12 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» № 5 від 30.03.2012 року роз'яснено, що у разі якщо кредит правомірно наданий в іноземній валюті та кредитодавець (позивач) просить стягнути кошти в іноземній валюті, суд у резолютивній частині рішення зазначає про стягнення таких коштів саме в іноземній валюті, що відповідає вимогам частини третьої статті 533 Цивільного Кодексу України. З огляду на наведене, суд даходить висновку про необхідність ухвалення судового рішення про задоволення позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» до відповідача про звернення стягнення на предмет застави в повному обсязі, з наданням Банку права продажу предмета застави шляхом надання ПАТ КБ «ПриватБанк» права продажу предмета застави, з укладенням від імені відповідача договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з наданням повноважень на отримання дублікату, свідоцтва про реєстрацію технічного засобу, зі зняттям вказаного автомобіля з обліку в органах ДАЇ України, за початковою ціною автомобіля, визначеною на час продажу, на підставі висновку експерта. Також, на підставі ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд, присуджує з другої сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог понесені ним та документально підтверджені судові витрати, тому в даному випадку з [PERSON] підлягає стягненню на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» судові витрати по справі у вигляді судового збору в розмірі 3 003 (три тисячі три) грн. 14 коп. На підставі викладеного і

Outcome: approved