Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-05 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду з позовом про стягнення суми боргу за договором кредиту посилаючись на те, що 11.05.2006 між ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк», та відповідачем було укладено кредитний договір №DNH4KP62480030, на підставі якого відповідач отримала кредит в розмірі 2308,8 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 25,08 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з умовами надання кредиту фізичним особам «Розстрочка» складає між ним і банком договір, про що свідчить підпис відповідача у заяві. Позивачем свої зобов`язання за даним договором виконані в повному обсязі на відміну від відповідача, яка порушила умови договору і станом на 19.06.2015 має заборгованість в сумі 48848,75 грн., а саме: заборгованість за кредитом- 2308,8 грн., заборгованість по процентам за користування кредитом 14091,9 грн., пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором 32448,05 грн., штраф фіксованої частини-500 грн. та штраф процентної складової 892,38 грн. Від цієї суми заборгованості слід відняти суму у розмірі 31001, 19 грн., яка була задоволена рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 18.04.2013. Таким чином заборгованість до стягнення становить 19239,94 грн. Враховуючи вищезазначене, позивач звернувся до суду із даною заявою та просить позов задоволити, стягнути з відповідача вказану суму боргу, а також судові витрати по справі. В судове засідання представник позивача подав уточнену позовну заяву, в якій просить стягнути з відповідача заборгованість по відсоткам за договором №DNH4KP62480030 від 11.05.2006 нарахованих на прострочену заборгованість по кредиту за період з 29.09.2012 по 29.09.2015 у розмірі 5056,27 грн. та заяву про слухання справи у його відсутності, позовні вимоги підтримав. Відповідач в судове засідання подала письмові заперечення, зокрема вказує на те, що не являється належним відповідачем по справі. Також, відповідач та її представник подали суду заяву про застосування спливу терміну позовної давності, у задоволенні позову просять відмовити. Окрім даного, представник відповідача звернувся до суду з заявою про стягнення з ПАТ КБ «ПриватБанк» в користь відповідача 3000 грн. витрат за надання останній юридичної допомоги. Суд, перевіривши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги не підлягають до задоволення з наступних підстав. Встановлено, що відповідно до кредитного договору №DNH4KP62480030 від 11.05.2006 [PERSON] отримала кредит в сумі 2308,8 грн. зі сплатою за користування ним відсотків у розмірі 25,08 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 12.05.2008. У звязку з неналежним виконанням відповідачем умов зазначеного кредитного договору у неї перед позивачем виникла заборгованість, яка станом на 19.06.2015 становить 48848,75 грн., а саме: заборгованість за кредитом- 2308,8 грн., заборгованість по процентам за користування кредитом 14091,9 грн., пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором 32448,05 грн., штраф фіксованої частини-500 грн. та штраф процентної складової 892,38 грн. Від вказаної суми заборгованості позивач відняв суму у розмірі 31001, 19 грн., яка була задоволена рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 18.04.2013. Таким чином заборгованість до стягнення згідно розрахунку становить 19239,94 грн. (а.с. 5). Поряд з цим, заочним рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 18.04.2013 із відповідача [PERSON] вирішено стягнути вказану суму боргу в розмірі 31001,19 грн., однак 16.01.2016 вказане рішення скасовано та прийнято нове, яке в свою чергу рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 29.09.2016 скасовано, зокрема в частині задоволення позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості відмовлено у звязку із пропуском строку позовної давності (а.с. 76,77). Згідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. За змістом статті 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у справі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України). Відповідно до вимог ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України, позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Судом встановлено, що кредитний договір було укладено 11.05.2006 терміном на 2 роки до 12.05.2008, а у заяві позичальника від 11.05.2006 відомості щодо домовленості про збільшення (зменшення) строку позовної давності відсутні. Окрім цього, відповідач жодного разу не сплачувала коштів за вказаним кредитним договором, а позивач звернувся до суду за захистом порушеного права 09.10.2015 (а.с. 2). Таким чином позивач звернувся до суду з пропуском трирічного строку для предявлення позову, а відповідач відповідно до ч. 3 ст. 267 ЦК України подала до суду заяву про застосування строків позовної давності. Згідно ст. 259 ЦК України, позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі. У позовній заяві та в клопотаннях поданих представником позивача не було поставлено вимоги про поновлення строку позовної давності і судом не встановлено підстав для його поновлення. Відповідно до ст. 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Оскільки, відповідачем та її представником подана заява про застосування судом позовної давності, а позивачем не доведено поважності причин її пропуску, то суд, враховуючи вимоги законодавства, прийшов до висновку про відмову у задоволенні позову ПАТ КБ «ПРИВАТ БАНК» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитом, в тому числі по відсотках, нарахованих на прострочену заборгованість по кредиту за період з 29.09.2012 по 29.09.2015 у розмірі 5056,27 - у звязку із пропуском строку звернення до суду за захистом свого цивільного права або інтересу. З приводу заяви про стягнення з ПАТ КБ «ПриватБанк» в користь відповідача 3000 грн. витрат за надання останній юридичної допомоги судом встановлено наступне. Згідно п. 2 ч. 3 ст. 79 ЦПК України до витрат, повязаних з розглядом судової справи, належать витрати на правову допомогу. Склад та розмір витрат, повязаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, повязаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку. Аналогічна правова позиція визначена в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 14.11.2016 у справі №537/3062/15-ц. Судом встановлено, що 20.10.2015 між ПП [PERSON] та [PERSON] було укладено договір про надання юридичної, правової та консультативної допомоги. Предметом вказаного договору є надання замовнику юридичних, правових та по необхідності представницьких послуг при підготовці заперечень та всіх інших необхідних дій на позовну заяву про стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором. Вартість послуг, наданих виконавцем, становить 3000 грн. (а.с. 81). Будь-які документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, повязаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку суду не надано. Окрім цього, в матеріалах справи відсутні будь-які заяви [PERSON] від імені [PERSON], [PERSON] за замовника не розписувалась, а інтереси в судових засіданнях не представляла, як це передбачено договором. Будь-які докази щодо витребування з різних установ та організацій необхідних документів для подання в якості доказів, проведення перевірки розрахунків заборгованості поданих позивачем суду не представлено. Підтвердження вчинення [PERSON] будь-яких дій, які були б спрямовані на повний захист інтересів замовника в суді в матеріалах справи відсутні, окрім доповнення до заперечення датованого 06.12.2016. Натомість, заперечення на позовну заяву від 27.10.2015 (а.с. 28,29), заяву про застосування спливу терміну позовної давності від 27.10.2015 ( а.с. 30,31), заяву про призначення судової почеркознавчої експертизи (а.с. 59-61), клопотання про зупинення провадження у справі (в порядку ст. 201 ЦПК України) (а.с. 63,64), заяву про поновлення процесуального строку та перегляд заочного рішення від 25.12.2015 (а.с. 65-67) подано безпосередньо відповідачем, докази щодо участі [PERSON] в підготовці та подачі вказаних документів відсутні. Зважаючи на це, суд дійшов висновку, що підстави для стягнення з ПАТ КБ «ПриватБанк» коштів в сумі 3000 грн. відсутні. На підставі наведеного та

Outcome: dismissed