Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-24 00:00:00

Представник позивача звернувся з позовною заявою, в якій просив стягнути солідарно з відповідачів на користь КС «Народний кредит» заборгованість за Кредитним договором № 17-121204/н від 26.12.2012 року в розмірі 136254,12 грн. Вимоги обґрунтовував тим, що 26.12.2012 року між КС «Народний кредит» та [PERSON] був укладений Кредитний договір № 17-121204/н, відповідно до умов якого кредитна спілка надала останньому кредит в розмірі 15 000,00 грн. зі платою за користування коштами в розмірі 0,19% денних на суму залишку по кредиту за кожен календарний день користування кредитом строком на 24 місяці. В забезпечення Кредитного договору було укладено Договір поруки № 17-121204/н від 26.12.2012 року, згідно з умовами якого [PERSON] поручилась перед КС «Народний кредит» за виконання позичальником зобов'язань за Кредитним договором. Крім того, п.п. 1.1 Додаткового договору до Кредитного договору № 17-121204/н від 26.12.2012 року встановлено, що сторони домовились про зміну розміру фіксованої відсоткової ставки залежно від зміни обставин кредитного ризику, а саме у зв'язку з порушенням Графіку розрахунків Додатка №1 до Кредитного договору № 17-121204/н від 26.12.2012 року в частині непогашення кредиту у проміжні строки, які становлять 30 календарних днів. 23.04.2013 року Солом'янським районним судом м. Києва було ухвалено рішення відповідно до якого солідарно стягнуто з [PERSON] та [PERSON] на користь КС «Народний кредит» заборгованість у розмірі 22 605,00 грн. В рахунок погашення боргу відповідачами було здійснено 17 оплат на загальну суму 6 923,15 грн., проте відсотки за користування кредитом, встановлені рішенням суду не погашені, тіло кредиту не змінилось та становить 15 000,00 грн., а зобов'язання за договором не припинилися, у зв'язку з чим відповідачі зобов'язані сплатити 124950 грн. відсотків за весь період користування коштами з 14.03.2013 року по 24.06.2015 року, неохопленим рішенням суду, 9847,63 грн. інфляційних збитків та 1456,49 грн. 3% річних. Представник позивача в судовому засіданні вимоги підтримав, надавши заяву про збільшення позовних вимог, якою просив стягнути станом на 12.10.2015 року заборгованість по відсоткам за користування кредитом відповідно до Кредитного договору № 17-121204/н від 26.12.2012 року, яка становить 139 422, 46 грн., суму інфляційних збитків - 10 327,75 грн., суму 3% річних -1 287,34 грн., а всього 151 037,55 грн. Проти ухвалення заочного рішення у разі неявки відповідача не заперечував. Відповідачі в судове засідання не з'явились, про розгляд справи повідомлялись належним чином. Згідно зі ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Таким чином, суд, врахувавши заяву представника позивача, вважає можливим ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідносини, в силу яких одна особа (боржник) зобов'язана вчинити на користь іншої особи (кредитора) певну дію, як то: передати майно, виконати роботу, сплатити гроші тощо або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Згідно зі ст.ст. 525, 526, 527, 530 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання не допускається, зобов'язання повинні виконуватись належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог закону, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Судом встановлено, що 26.12.2012 року між КС «Народний кредит» та [PERSON] був укладений Кредитний договір № 17-121204/н, відповідно до умов якого кредитна спілка надала останньому кредит в розмірі 15 000,00 грн. зі платою за користування коштами в розмірі 0,19% денних на суму залишку по кредиту за кожен календарний день користування кредитом строком на 24 місяці. За умовами кредитного договору відповідач взяв на себе зобов'язання повертати щомісячно суму кредиту та нараховані відсотки за кредит, що визначено відповідним графіком розрахунків, який передбачений додатком №1 до Кредитного договору. В забезпечення Кредитного договору було укладено Договір поруки № 17-121204/н від 26.12.2012 року, згідно з умовами якого [PERSON] поручилась перед КС «Народний кредит» за виконання позичальником зобов'язань за Кредитним договором. Крім того, п.п. 1.1 Додаткового договору до Кредитного договору № 17-121204/н від 26.12.2012 року встановлено, що сторони домовились про зміну розміру фіксованої відсоткової ставки залежно від зміни обставин кредитного ризику, а саме у зв'язку з порушенням Графіку розрахунків Додатка №1 до Кредитного договору № 17-121204/н від 26.12.2012 року в частині непогашення кредиту у проміжні строки, які становлять 30 календарних днів. Відповідно до ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Встановлено, що позивач виконав свої зобов'язання за Кредитним договором в повному обсязі та здійснив видачу кредитних коштів в сумі 15 000,00 грн. В свою чергу відповідач [PERSON], скориставшись кредитними коштами, свої зобов'язання за договором належним чином не виконав. Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 23.04.2013 року солідарно стягнуто з [PERSON] та [PERSON] на користь КС «Народний кредит» заборгованість у розмірі 22 605,00 грн. Після набрання рішенням законної сили в рахунок погашення боргу відповідачами було здійснено 17 проплат на загальну суму 6 923,15 грн., проте відсотки за користування кредитом, встановлені рішенням суду, не погашені, тіло кредиту не змінилось та становить 15 000,00 грн., а зобов'язання за договором не припинилися, у зв'язку з чим залишився невиконаним обов'язок по сплаті відсотків за весь період користування коштами з 14.03.2013 року по 24.06.2015 року неохопленим рішенням суду, що станом на 12.10.2015 року становить - 139 422,46 грн., інфляційних збитків - 10 327,75 грн., 3% річних - 1 287,34 грн., а всього - 151 037,55 грн. Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язань настають наслідки, встановлені законом або договором. Так, слід зазначити, що Кредитна спілка «Народний кредит» є неприбутковою організацією, яка надає членам кредитної спілки кредити та залучає вклади членів кредитної спілки на депозитні рахунки. Однак згідно з п.1.5. ст.1 ЗУ «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» фінансові послуги, які надає кредитна спілка, - це операції з фінансовими активами, що здійснюються в інтересах третіх осіб за власний рахунок чи рахунок цих осіб з метою отримання прибутку або збереження реальної вартості фінансових активів. Для збереження реальної вартості фінансових активів Державна комісія з регулювання ринків фінансових послуг видала Розпорядження №7 від 16.01.2004 року «Про затвердження Положення про фінансові нормативи діяльності та критерії якості системи управління кредитних спілок та об'єднаних кредитних спілок», яке розроблено згідно з п.4 ч.1 ст.28 та ст.29 ЗУ «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», ст.ст.20, 21 ЗУ «Про кредитні спілки», пп.11,12, 36 п.4 Положення про Державну комісію з регулювання ринків фінансових послуг України та призначене для забезпечення стабільної діяльності Кредитних спілок, своєчасного виконання ними зобов'язань перед своїми членами, а також запобігання можливим втратам капіталу через ризики. Згідно з вищезазначеним Положенням кредитна спілка повинна в обов'язковому порядку з метою покриття передбачених збитків від неповернених кредитів за рахунок частини доходів кредитів спілки формувати резерв забезпечення покриття витрат від неповернених позичок. Нормативи достатності капіталу та платоспроможності знайшли своє відображення в пп.2.2.2 розділу 2 положення, де зазначається п'ять ступенів ризику. За таких обставин та у відповідності пп.2. п.2 ст.21 ЗУ «Про кредитні спілки» та Статуту кредитної спілки позивач має право самостійно встановлювати розмір плати (процентів) за користування кредитом, наданими кредитною спілкою, що і передбачене Кредитним договором. Відповідно до інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду України від 13.04.2011 року «Щодо застосування окремих норм цивільного законодавства» наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання те не позбавляє кредитора права отримання сум, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України, оскільки належним виконання зобов'язання є виконання, у результаті якого припиняються права та обов'язки сторін зобов'язання. За правилами ст.ст.1050,1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до п.3.6 Кредитного договору № 17-121204/н від 26.12.2012 року прострочення сплати кредиту та/або процентів за користування кредитом (згідно з Графіком розрахунків) не зупиняє нарахування процентів, як протягом строку надання кредиту, визначеного п.2.1 цього Договору, так й після закінчення цього строку протягом подальшого користування Позичальником наданими грошовими коштами, крім випадку прийняття окремого рішення про це Кредитодавцем. Враховуючи викладене, приймаючи до уваги те, що позичальником умови кредитного договору належним чином не виконуються, суд приходить до висновку про наявність законних підстав для задоволення вимог позивача щодо відповідача як позичальника за Кредитним договором № 17-121204/н від 26.12.2012 року. Щодо солідарної відповідальності поручителя, то згідно із ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Відповідно до п. 2.2 Договору поруки у випадку невиконання боржником взятих на себе зобов'язань по Кредитному договору поручитель несе солідарну відповідальність перед кредитором нарівні з боржником за повернення суми кредиту, нарахованих відсотків за користування кредитом та завданих збитків. Між тим, відповідно до ч.4 ст.559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки. Отже, з договору поруки не вбачається встановленого строку, після якого порука припиняється, а за умовою п. 3 Договору поруки остання діє до моменту припинення забезпеченого нею зобов'язання перед позивачем, а також коли Кредитодавець протягом шести місяців з дня настання строку виконання зобов'язання не пред'явив вимоги до поручителя. Проте, строк основного зобов'язання наступав 25.12.2014 року, а у зв'язку із достроковим стягненням заборгованості за цим Кредитним договором у розмірі 22 605,00 грн. солідарно з [PERSON] та [PERSON] на користь КС «Народний кредит» рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 23.04.2013 року, яке набрало законної сили 20.06.2013 року, строк виконання зобов'язання змінився та наступив відповідно 20.06.2013 року. Між тим, з правових позицій Верховного Суду в цьому питанні, викладених, зокрема в постанові ВСУ від 08.10.2014 року у справі №6-128 цс 14, постанові ВСУ від 23.04.2014 року у справі за № 6-29цс14, випливає, що регулюючи правовідносини з припинення поруки у зв'язку із закінченням строку її чинності, ч. 4 ст. 559 ЦК України передбачає три випадки визначення строку дії поруки: протягом строку, установленого договором поруки (перше речення частини четвертої статті 559 ЦК України); протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання, якщо кредитор не пред'явить вимоги до поручителя (друге речення частини четвертої статті 559 ЦК України); протягом одного року від дня укладення договору поруки (якщо строк основного зобов'язання не встановлено або встановлено моментом пред'явлення вимоги), якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя (третє речення частини четвертої статті 559 ЦК України). Аналіз зазначеної норми права дає підстави для висновку про те, що строк дії поруки (будь-який із зазначених у частині четвертій статті 559 ЦК України) не є строком захисту порушеного права, а є строком існування суб'єктивного права кредитора й суб'єктивного обов'язку поручителя, після закінчення якого вони припиняються. Тобто, преклюзивні строки - це строки, з якими пов'язане існування (виникнення або припинення) самого права. На відміну від позовної давності, що передбачає строк, протягом якого можна захищати порушене або оспорюване суб'єктивне цивільне право, преклюзивні строки - це припинювальні строки, час, закінчення якого тягне за собою втрату самого права, тобто сплив строку згідно із законом припиняє існування права вимоги кредитора - позивача внаслідок нездійснення ним свого права (ч.2 ст.12 ЦК України). Це означає, що зі збігом цього строку (який є преклюзивним) жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, зокрема й застосування судових заходів захисту свого права (шляхом пред'явлення позову), кредитор вчиняти не може. З огляду на преклюзивний характер строку поруки й обумовлене цим припинення права кредитора на реалізацію даного виду забезпечення виконання зобов'язань застосоване в другому реченні частини четвертої статті 559 ЦК України словосполучення «пред'явлення вимоги» до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання як умови чинності поруки слід розуміти як пред'явлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя. При цьому зазначене положення не виключає можливості пред'явлення кредитором до поручителя іншої письмової вимоги про погашення заборгованості за боржника, однак і в такому разі кредитор може звернутися з такою вимогою до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання. Отже, виходячи з положень другого речення частини четвертої статті 559 ЦК України, слід дійти висновку про те, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов'язання за договором повинно бути пред'явлено у судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто упродовж шести місяців із моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов'язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами), або із дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною другою статті 1050 ЦК України, або із дня настання строку виконання основного зобов'язання (у разі, якщо кредит повинен бути погашений одноразовим платежем). Таким чином, закінчення строку, установленого договором поруки, так само як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання або одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобов'язання не встановлений, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся з позовом до поручителя. Виходячи із зазначених обставин, в даному випадку порука була припинена за спливом шести місяців від 20.12.2013 року від дня настання строку виконання основного зобов'язання - 20.06.2013 року, з позовом до суду позивач звернувся лише 13.07.2015 року. З огляду на викладене, позивач втратив право на звернення з вимогами до поручителя щодо виконання ним зобов'язання. Таким чином, враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про наявність законних підстав для задоволення позову в частині стягнення з відповідача як позичальника на користь КС «Народний кредит» заборгованість за Кредитним договором № 17-121204/н від 26.12.2012 року в розмірі 151 037,55 грн., а також згідно зі ст.88 ЦПК України судового збору в розмірі 1510,37 грн.

Outcome: approved