Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-11 00:00:00

Представник позивача у судове засідання не з'явився, надавши письмову заяву у якій позовні вимоги підтримав та просив задовольнити їх у повному обсязі, а справу розглянути без їх участі за доказами наявними у матеріалах справи. Представник відповідачки заперечував проти пред'явленого позову, вважаючи вимоги [PERSON] безпідставними, необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, тому просив суд у їх задоволенні відмовити у повному обсязі. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився. Суд дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Встановлено, що згідно свідоцтва про право власності від 19.08.2010 року, [PERSON] був власником домоволодіння [ADDRESS]. 15 грудня 2010 року між позивачем та [PERSON] був укладений попередній договір до договору купівлі - продажу, який оформлено приватним нотаріусом [PERSON] і згідно договору сума завдатку встановлювала 48000 грн. Також в договорі було зазначено, що в разі відмови від продажу продавця укласти вчасно договір, покупець має право за нотаріально посвідченним виконавчим написом стягнути з продавця 96000 грн., тобто подвійний розмір завдатку. До вище зазначеного договору було чотири договори про зміни до нього від 31 березня, від 16 травня, 21 червня та від 15 липня 2011 року. Однак, основна угода між сторонами так укладена і не була. Неодноразові звернення позивача до відповідачки з пропозиціями повернення їй отриманого авансу у розмірі 48000 грн. у добровільному порядку [PERSON] ігнорувала та кошти не забрала. В наслідок чого, 09 серпня 2011 року вказана сума коштів їй була направлена поштовим переказом, які вона отримала особисто 11 серпня 2011 року. Незважаючи на вказані обставини, 10 серпня 2011 року приватним нотаріусом [PERSON] було вчинено нотаріальний напис за №6794, а державним виконавцем Індустріального відділу ДВС Дніпропетровського МУЮ було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження від 11.08.2011 року. Також цією датою була винесена постанова про арешт майна боржника. Як вбачається з матеріалів справи, у грудні 2011 року [PERSON] звернувся до Індустріального районного суду міста Дніпропетровськ з позовом «Про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню» і Рішенням суду від 04 лютого 2013 року позовні вимоги були задоволені, та визнано виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] 10 серпня 2011 року, зареєстрований у реєстрі за №3455 про стягнення з [PERSON] грошових коштів у розмірі 96000 грн. та 1960 грн. таким, що не підлягає виконанню. В рішенні зазначено що «попередній договір не є угодою, що підтверджує безспірність заборгованості боржника або документом, що встановлює прострочення виконання зобов'язання. Що нотаріус при вчиненні нотаріального напису не врахував, що передані відповідачкою [PERSON] кошти є авансом, оскільки договір купівлі-продажу нерухомого майна в установленому законом порядку між сторонами укладено не було. Позивач повернув відповідачці суму сплаченого нею авансу у повному обсязі». Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 12 червня 2013 року рішення районного суду було залишено без змін і зазначено, що передані [PERSON] грошові кошти є авансом, а позивач повернув відповідачці суму сплаченого нею авансу у повному обсязі. При видачі авансу кредитор не може бути зобов'язаний до повернення авансової суми у подвійному розмірі. Після чого, Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 02 серпня 2013 року було відмовлено [PERSON] у відкритті касаційного провадження по її касаційній скарзі, оскільки із матеріалів касаційної скарги й оскаржуваних рішень вбачається, що вони відповідають вимогам матеріального й процесуального права, а викладені в касаційній скарзі доводи висновків судів не спростовують та не викликають необхідності перевірки матеріалів справи. Також, Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27 листопада 2013 року було відмовлено приватному нотаріусу [PERSON] у задоволені її касаційної скарги, оскільки не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення з одних формальних міркувань. Таким чином рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська, набрало законної сили і відповідно до вимог ч.3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказується при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи, або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Проте, як встановлено у судовому засіданні, не зважаючи на той факт, що [PERSON] звернувся із заявою до начальника Індустріального відділу ДВС Дніпропетровського МУЮ про зупинення виконання виконавчого напису, судовим виконавцем був арештований та вилучений автомобіль «ГАЗ- 3302» д/н [NUMBER], який належав позивачу та проданий з торгів 22.01.2013 року. Згідно листа виконавчої служби від 14.10.2013 року №20990 з реалізованої суми на користь [PERSON] Індустріальним Відділом ДВС Дніпропетровського МУЮ перераховано кошти в сумі 8574,15 грн. в рахунок погашення боргу за завдатком. [PERSON] отримала дані кошти і повертати їх позивачеві у добровільному порядку відмовляється. Відповідно до ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Згідно вимог ст.1213 ЦК України, набувач зобов'язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі. Оскільки рішеннями судів всіх інстанцій встановлено, що відповідно до ст. 570 ЦК України отримана [PERSON] сума коштів від [PERSON] у розмірі 48000 грн. є авансом, повністю позивачем повернута, таким чином кошти у розмірі 8574, 15 грн., які отримані відповідачкою в межах виконання виконавчого провадження ВП №28115179 по примусовому виконанню виконавчого напису №3455 від 10.08.2011 року слід вважати безпідставно набутим майном із застосуванням правового механізму повернення такого майна набувачем, що відповідає вимогам ст.ст. 1212-1213 ЦК України. Відповідно до ст. 386 ЦК України, власник має право на звернення до суду з вимогою про вчинення дій для запобігання порушення свого права та на відшкодування майнової та моральної шкоди. Враховуючи викладене, суд вважає що позовні вимоги [PERSON] обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі. Відповідно до вимог ст.ст. 79, 88 ЦПК України з відповідачки на користь позивача підлягають стягненню сума судового збору в розмірі 243,60 грн. сплачені ним при подачі позову.

Outcome: approved