Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-09 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, посилаючись на те, що у період 03 липня 2012 року по 31 серпня 2018 року [PERSON] проходила службу в Державній кримінально-виконавчій службі України (Державна установа «Надержинщинська виправна колонія (№65)»). 31 серпня 2018 року позивач [PERSON] була звільнена зі служби згідно наказу № 107/ОС-18 від 31.08.2018 року. В порушення вимог статті 116 КЗпП України розрахунок по заробітній платі з [PERSON] було проведено не в день звільнення, а лише 19 грудня 2018 року, що вбачається з банківської виписки. Також, інформації щодо належних [PERSON] до виплати сум, вона не отримувала, оскільки підприємством їй не було надано такої інформації. А відповідно до статті 30 Закону України «Про оплату праці», При кожній виплаті заробітної плати роботодавець повинен повідомити працівника про такі дані, що належать до періоду, за який провадиться оплата праці: загальна сума заробітної плати з розшифровкою за видами виплат; розміри і підстави відрахувань із заробітної плати; сума заробітної плати, що належить до виплати. Роботодавець зобов`язаний забезпечити достовірний облік виконуваної працівником роботи і бухгалтерський облік витрат на оплату праці у встановленому порядку. Відповідно до статті 31 Закону України «Про оплату праці», Відомості про оплату праці працівника надаються будь-яким органам чи особам лише у випадках, передбачених законодавством, або за згодою чи на вимогу працівника. Відповідно до статті 34 Закону України «Про оплату праці», Компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством. Але такі відомості не були надані на вимогу позивача при зверненні до бухгалтерії підприємства. Тому вважаю за потрібне витребувати такі відомості у відповідача. Відповідно до частини 1 статті 47 КЗпП України, Власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Відповідно до статті 116 КЗпП України, При звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. А відповідно до статті 117 КЗпП України, В разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Днем звільнення вважається останній день роботи. У цей день працівникові має бути повністю виданий розрахунок із заробітної плати: має бути видана заробітна плата, включаючи оплату праці за останній день роботи, компенсація за невикористані дні відпустки. При нарахуванні суми, належної до виплати працівникові, який звільняється, власник вправі провести утримання із заробітної плати працівника, але тільки з дотриманням правил, які встановлюють підстави, межі утримання та види виплат, з яких допускається утримання (у відповідності зі статтями 127, 128, 129 КЗпП України). Згідно п. 20 Постанови Пленуму ВСУ № 13 від 24 грудня 1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі статті 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Згідно п. 21 вищевказаної Постанови Пленуму ВСУ № 13 від 24 грудня 1999 року при визначенні середньої заробітної плати слід виходити з того, що в усіх випадках, коли за чинним законодавством вона зберігається за працівниками підприємств, установ, організацій, це слід робити відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100 (з наступними змінами і доповненнями). Цей нормативний акт не застосовується лише тоді, коли середня заробітна плата визначається для відшкодування шкоди, заподіяної ушкодженням здоров`я, та призначення пенсії. Згідно абзацу 3 пункту 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці робот. У зв`язку з вищенаведеним, при розрахунку середнього заробітку було взято заробітну плату за червень та липень 2018 року. Згідно п. 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Таким чином середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні [PERSON] складає 40000 гривень. Також звертають увагу , що за серпень 2018 року, тобто той місяць, коли [PERSON] ще працювала повний місяць до 31 серпня 2018 року, їй було виплачено лише 5 грн. 42 коп. заробітної плати замість належних їй близько 8200 гривень зароблених у серпні місяці. Це також вбачається з банківської виписки, що надана суду. Тобто за серпень місяць 2018 року [PERSON] не виплачено близько 8200 гривень заробітної плати. До речі вихідна допомога також була виплачена не в повному розмірі невідомо з яких підстав, оскільки відомості бухгалтерією не надано, тому вважаю за необхідне витребувати дані відомості судом у відповідача, оскільки добровільно відповідач не надає їх. А відповідно до статті 49 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний видати працівникові на його вимогу довідку про його роботу на даному підприємстві, в установі, організації із зазначенням спеціальності, кваліфікації, посади, часу роботи і розміру заробітної плати. Також відповідно до статті 128 КЗпП України, При кожній виплаті заробітної плати загальний розмір усіх відрахувань не може перевищувати двадцяти процентів, а у випадках, окремо передбачених законодавством України, - п`ятдесяти процентів заробітної плати, яка належить до виплати працівникові При відрахуванні з заробітної плати за кількома виконавчими документами за працівником у всякому разі повинно бути збережено п`ятдесят процентів заробітку. Обмеження, встановлені частинами першою і другою цієї статті, не поширюються на відрахування із заробітної плати при відбуванні виправиш робіт і при стягненні аліментів на неповнолітніх дітей. У цих випадках розмір відрахувань із заробітної плати не може перевищувати сімдесяти відсотків. Відповідно до статті 129 КЗпП України, не допускаються відрахування з вихідної допомоги, компенсаційних та інших виплат, на які згідно з законодавством не звертається стягнення. Також відповідно до статті 26 Закону України «Про оплату праці», Відрахування із заробітної плати можуть провадитися тільки у випадках, передбачених законодавством. При кожній виплаті заробітної плати загальний розмір усіх відрахувань не може перевищувати двадцяти відсотків, а у випадках, передбачених законодавством, - п`ятдесяти відсотків заробітної плати, що належить до виплати працівникам. Обмеження, встановлені частиною другою цієї статті, не поширюються на відрахування із заробітної плати при відбуванні покарання у вигляді виправиш робіт і при стягненні аліментів на неповнолітніх дітей. У цих випадках розмір відрахувань із заробітної плати не може перевищувати 70 відсотків. Не допускаються відрахування з вихідної допомоги, компенсаційних та інших виплат, на які згідно з законодавством стягнення не звертається. В уточнених позовних вимогах представник позивача прохав суд стягнути з Державної установи «Надержинщинська виправна колонія (№65)» на користь [PERSON] , середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні 42160грн.44коп. та суму нарахованої та незаконно утриманої і не виплаченої вихідної допомоги у розмірі 3640,49 грн. а всього до стягнення 45800грн.93коп. та судові витрати. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав та прохав задовольнити в повному обсязі. Представники відповідача в судовому засіданні заперечували проти задоволення позову, підтримали надані раніше до суду заперечення, викладені у відзиві на позов, в якому посилалися на те, що Державна установа «Надержинщинська виправна колонія (№65)» заперечує проти позовних вимог щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку у зв`язку нижче викладеним. З 07.11.2012р по 31.08.2018 року [PERSON] проходила службу в державній установі «Надержинщинська виправна колонія (№65)» на посаді молодшого інспектора відділу охорони. 31.08.2018 \~ \~ \~ \~року наказом №Ю7/ОС-18 від 31.08.2018 року відповідно до Закону України «Про національну поліцію» [PERSON] було звільнено зі служби в Державній кримінально-виконавчій службі України за пунктом 7 частини 1 статті 77 ( за власним бажанням). Станом на 31.08.2018 року в [PERSON] було перевикористано 13 діб щорічної відпустки. 08.08.2018 \~ \~ \~ \~року державною установою «Надержинщинська виправна колонія (№65)» було виплачене грошове забезпечення за серпень 2018 року ( розрахунковий лист додається) 09.09.2018 \~ \~ \~ \~року було виплачене донараховане грошове забезпечення за серпень 2018 року, а саме: 1.Премія за серпень -10 % в розмірі 282,00 грн; 2.Премія за роботу в нічний час- 8% в розмірі 225,60 грн; 3.Частина вихідної допомоги в розмірі 3060,00 грн. Законом України № 766-УІІІ від 10.11.2015 року Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, щодо діяльності Національної поліції було внесено зміни до Закону України «Про державну кримінально-виконавчу службу України» згідно з яким на осіб рядового та начальницького складу кримінально-виконавчої служби поширюється соціальний захист поліцейських, визначений Законом України «Про національну поліцію», а також порядок і умови проходження служби та грошового забезпечення, передбачені для поліцейських. Відповідно до ч.2 п.9 ст. 93 Закону України «Про національну поліцію» при звільненні поліцейського проводиться відрахування з грошового забезпечення надмірно нарахованої частини чергової відпустки за час невідпрацьованої частини календарного року. Також, відповідно до п.3 статті 22 наказу Міністерства юстиції України №925/5 від 28.03.2018 \~ \~ \~ \~року «Про затвердження порядку виплати грошового забезпечення та компенсаційних виплат особам рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби України» у разі звільнення осіб рядового і начальницького складу зі служби проводиться відрахування з грошового забезпечення надмірно нарахованої частини чергової відпустки за час невідпрацьованої частини календарного року. Кількість днів надмірно нарахованої частини чергової відпустки вказується в наказі про звільнення. Отже, з грошового забезпечення [PERSON] було знято компенсацію за перевикористану відпустку в розмірі 3640,49 грн. Відповідно до вище зазначеного наказу особам рядового і начальницького складу, які звільняються зі служби за власним бажанням та мають календарну вислугу 10 років і більше, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби. В грудні 2018 року було до виплачено вихідну допомогу в розмірі 28444,20 грн. В наказі про порядок компенсаційних виплат особам рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби України» не передбачені терміни за які установі необхідно провести розрахунок по виплаті одноразової грошової допомоги. Особи рядового та начальницького складу державної кримінально-виконавчої служби України не під падають під дію КЗПпУ, а проходять службу відповідно до Закону України «Про національну поліцію України». Державна установа «Надержинщинська виправна колонія (№65)» є неприбутковою організацією і повністю фінансується з державного бюджету. Отже провести розрахунки, можливо лише після надходження фінансування. Відповідно до економічної класифікації видатків бюджету згідно кодів заробітна плата код- 2111, а грошове забезпечення військовослужбовців код 2112. Отже, грошове забезпечення не є заробітною платою. Та не може підпадати під дію ст..116 КзПП України. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення. З 07.11.2012р по 31.08.2018 року [PERSON] проходила службу в державній установі «Надержинщинська виправна колонія (№65)» на посаді молодшого інспектора відділу охорони. 31.08.2018 \~ \~ \~ \~року наказом №Ю7/ОС-18 від 31.08.2018 року відповідно до Закону України «Про національну поліцію» [PERSON] було звільнено зі служби в Державній кримінально-виконавчій службі України за пунктом 7 частини 1 статті 77 ( за власним бажанням). 08.08.2018 \~ \~ \~ \~року державною установою «Надержинщинська виправна колонія (№65)» було виплачене грошове забезпечення за серпень 2018 року ( розрахунковий лист додано до справи). Станом на 31.08.2018 року в [PERSON] було перевикористано 13 діб щорічної відпустки. 09.09.2018 \~ \~ \~ \~року було донараховане грошове забезпечення за серпень 2018 року, а саме: 1.Премія за серпень -10 % в розмірі 282,00 грн; 2.Премія за роботу в нічний час- 8% в розмірі 225,60 грн; 3.Частина вихідної допомоги в розмірі 3060,00 грн. У відповідно до п.3 статті 22 наказу Міністерства юстиції України №925/5 від 28.03.2018 \~ \~ \~ \~року «Про затвердження порядку виплати грошового забезпечення та компенсаційних виплат особам рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби України» у разі звільнення осіб рядового і начальницького складу зі служби проводиться відрахування з грошового забезпечення надмірно нарахованої частини чергової відпустки за час невідпрацьованої частини календарного року. На підставі вказаної норми, з грошового забезпечення [PERSON] було знято компенсацію за перевикористану відпустку в розмірі 3640,49 грн. а тому у вересні 2018 року [PERSON] до виплати надано кошти в сумі 5 грн. 42 коп. Відповідно до зазначеного вище наказу Міністерства юстиції України №925/5 від 28.03.2018 \~ \~ \~ \~року особам рядового і начальницького складу, які звільняються зі служби за власним бажанням та мають календарну вислугу 10 років і більше, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби. На підставі даної норми 19 грудня 2018 року [PERSON] було нараховано та було до виплачено вихідну допомогу в розмірі 28444грн.20коп. Інформації щодо належних [PERSON] до виплати сум, вона не отримувала, оскільки підприємством їй не було надано такої інформації. А відповідно до статті 30 Закону України «Про оплату праці», При кожній виплаті заробітної плати роботодавець повинен повідомити працівника про такі дані, що належать до періоду, за який провадиться оплата праці: загальна сума заробітної плати з розшифровкою за видами виплат; розміри і підстави відрахувань із заробітної плати; сума заробітної плати, що належить до виплати. Роботодавець зобов`язаний забезпечити достовірний облік виконуваної працівником роботи і бухгалтерський облік витрат на оплату праці у встановленому порядку. Відповідно до статті 31 Закону України «Про оплату праці», Відомості про оплату праці працівника надаються будь-яким органам чи особам лише у випадках, передбачених законодавством, або за згодою чи на вимогу працівника. Відповідно до статті 34 Закону України «Про оплату праці», Компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством. Але такі відомості не були надані на вимогу позивача при зверненні до бухгалтерії підприємства. Тому вважаю за потрібне витребувати такі відомості у відповідача. Відповідно до частини 1 статті 47 КЗпП України, Власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Відповідно до статті 116 КЗпП України, При звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. А відповідно до статті 117 КЗпП України, В разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Днем звільнення вважається останній день роботи. У цей день працівникові має бути повністю виданий розрахунок із заробітної плати: має бути видана заробітна плата, включаючи оплату праці за останній день роботи, компенсація за невикористані дні відпустки. При нарахуванні суми, належної до виплати працівникові, який звільняється, власник вправі провести утримання із заробітної плати працівника, але тільки з дотриманням правил, які встановлюють підстави, межі утримання та види виплат, з яких допускається утримання (у відповідності зі статтями 127, 128, 129 КЗпП України). Згідно п. 20 Постанови Пленуму ВСУ № 13 від 24 грудня 1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі статті 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Згідно п. 21 вищевказаної Постанови Пленуму ВСУ № 13 від 24 грудня 1999 року при визначенні середньої заробітної плати слід виходити з того, що в усіх випадках, коли за чинним законодавством вона зберігається за працівниками підприємств, установ, організацій, це слід робити відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100 (з наступними змінами і доповненнями). Цей нормативний акт не застосовується лише тоді, коли середня заробітна плата визначається для відшкодування шкоди, заподіяної ушкодженням здоров`я, та призначення пенсії. Згідно абзацу 3 пункту 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці робот. У зв`язку з вищенаведеним, при розрахунку середнього заробітку було взято заробітну плату за червень та липень 2018 року. Згідно п. 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. А відповідно до статті 49 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний видати працівникові на його вимогу довідку про його роботу на даному підприємстві, в установі, організації із зазначенням спеціальності, кваліфікації, посади, часу роботи і розміру заробітної плати. Також відповідно до статті 128 КЗпП України, При кожній виплаті заробітної плати загальний розмір усіх відрахувань не може перевищувати двадцяти процентів, а у випадках, окремо передбачених законодавством України, - п`ятдесяти процентів заробітної плати, яка належить до виплати працівникові При відрахуванні з заробітної плати за кількома виконавчими документами за працівником у всякому разі повинно бути збережено п`ятдесят процентів заробітку. Обмеження, встановлені частинами першою і другою цієї статті, не поширюються на відрахування із заробітної плати при відбуванні виправиш робіт і при стягненні аліментів на неповнолітніх дітей. У цих випадках розмір відрахувань із заробітної плати не може перевищувати сімдесяти відсотків. Відповідно до статті 129 КЗпП України, не допускаються відрахування з вихідної допомоги, компенсаційних та інших виплат, на які згідно з законодавством не звертається стягнення. Також відповідно до статті 26 Закону України «Про оплату праці», Відрахування із заробітної плати можуть провадитися тільки у випадках, передбачених законодавством. При кожній виплаті заробітної плати загальний розмір усіх відрахувань не може перевищувати двадцяти відсотків, а у випадках, передбачених законодавством, - п`ятдесяти відсотків заробітної плати, що належить до виплати працівникам. Обмеження, встановлені частиною другою цієї статті, не поширюються на відрахування із заробітної плати при відбуванні покарання у вигляді виправиш робіт і при стягненні аліментів на неповнолітніх дітей. У цих випадках розмір відрахувань із заробітної плати не може перевищувати 70 відсотків. Не допускаються відрахування з вихідної допомоги, компенсаційних та інших виплат, на які згідно з законодавством стягнення не звертається. Згідно ст.47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Згідно ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства проводиться в день звільнення. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Відповідно до статті 117 КЗпП України у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Згідно з п.20 постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» № 13 від 24.12.99 року, установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Згідно з ст. 2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії; соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення) та інші. Таким чином, зважаючи на те, що відповідач підтвердив факт затримки розрахунку з позивачем при його звільненні, а саме повний розрахунок провів 19 грудня 2018 року, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають до часткового задоволення, а саме в частині компенсації за несвоєчасно виплачену заробітну плату при звільненні, виходячи з розрахунку середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні позивача (нарахована зарплата червень- 9750грн.26 коп., липень-8009грн.62коп., серпень-8202грн.09коп., додаємо та ділимо на кількість робочих днів 64 дні), складає 405 грн. 65 коп., таким чином компенсація за несвоєчасно виплачену заробітну плату за період з 01.09.2018 року по 18.12.2018 року включно, складає 76 робочих днів, становить 30829 грн.40 коп. В частині стягнення вихідної допомоги у розмірі 3640 грн. 49 коп. слід відмовити, оскільки при розрахунку з позивачем, відповідач здійснив відрахування за перевикористану відпустку, про що відповідно було зазначено в наказі при звільненні. Твердження відповідача про те , що ним не порушені вимоги чинного законодавства щодо проведення розрахунку при звільненні оскільки на позивачку не розповсюджуються норми Кодексу законів про працю України та Закону України «Про оплату праці» суд вважає неспроможними та такими що порушують права позивача закріплені в ст.43 Конституції України. Судові витрати по справі на підставі ст. 141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача пропорційно до задоволених позовних вимог. На підставі викладеного, ст. ст..12,13, 30, 78-80, 141, 258 268, 280-283, 284, 352 ЦПК України,

Outcome: partial