Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-21 00:00:00

Приватне акціонерне товариство «Приватбанк» звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. В обґрунтування заявленого позову посилається на те, що ПАТ КБ «Приват Банк» та [PERSON] уклали договір №б/н від 25.06.2009 року про надання кредиту у сумі 29000,00 гривень, відповідно до умов якого позивач надав відповідачу кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Всупереч умовам кредитного договору відповідач не виконувала договірних зобов'язань та станом на 30.04.2016 року загальна сума заборгованості за кредитним договором становить 11042,04 гривень. Просив позов задовольнити, стягнути суму заборгованості у повному обсязі та судові витрати. Представник позивача у судове засідання не зявився, подавши суду заяву про розгляд справи у його відсутності, у якій позов підтримав, просить такий задовольнити. Відповідач в судове засідання в судове засідання не зявилася, хоча про час та місце судового засідання була належним чином повідомлена. Відповідачу надіслана судова повістка відповідно до п.3 ч.5 ст.74 ЦПК України за місцем реєстрації, рекомендованим поштовим відправленням про час та місце розгляду справи. Повідомлення повернуто за закінченням терміну зберігання. Згідно з п.4 ч.5 ст.74 ЦПК України у разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за такою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином. Заперечень проти позову, заяв про поважні причини неявки чи розгляд справи без участі відповідача до суду не надходило. Тому згідно з ст.169 ЦПК України суд вважає, що справу можливо слухати у її відсутності, оскільки в матеріалах справи є достатньо належних доказів про права, обов'язки та взаємовідносини сторін. Дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що ПАТ КБ «Приват Банк» та [PERSON] уклали договір №б/н від 25.06.2009 року про надання кредиту у сумі 29000,00 гривень, відповідно до умов якого позивач надав відповідачу кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Згідно ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідач умов договору у встановлений договором термін не виконав тому, згідно розрахунку заборгованості, станом на 30.04.2016 року загальна сума заборгованості за кредитом становить 11042,04 гривень, яка складається із наступного: -2714,25 гривень заборгованість за кредитом; -5825,79 гривень заборгованість по процентах за користування кредитом; -1500,00 гривень заборгованість за пеню та комісією; -500 гривень штраф (фіксована частина); -502,00 гривень штраф (процентна складова). Згідно з ч.1. ст.1049 Цивільного кодексу України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. У відповідності із ст. 1050 ч. 2 Цивільного кодексу України, якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст.1048 Цивільного кодексу України. Згідно ст. 1054 ЦК України позичальник зобовязаний повернути кредит та сплатити проценти на умовах, встановлених договором. Дані обставини справи стверджуються матеріалами справи які не викликають сумніву у їх об'єктивності. Таким чином, оцінюючи докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги знайшли своє підтвердження, а тому підлягають до задоволення. Судові витрати у справі підлягають стягненню з відповідача.

Outcome: approved