Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-02 00:00:00

Представник позивача звернувся з зазначеним позовом до суду, в якому просить стягнути на його користь з відповідача 14 572,50 грн. в рахунок відшкодування шкоди в порядку регресу. В поданому до суду позові представник позивача посилається на те, що 23 березня 2011 року між ЗАТ «СК «Український страховий стандарт», правонаступником якого є позивач у справі, та відповідачем було укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, відповідно до якого позивачем було застраховано цивільно-правову відповідальність відповідача, пов'язану з експлуатацією транспортного засобу «ЗАЗ», державний реєстраційний номер [NUMBER]. 08 квітня 2011 року з вини відповідача сталася дорожньо-транспортна пригода, в результаті якої було пошкоджено транспортний засіб марки «ВАЗ», державний реєстраційний номер [NUMBER] з причепом, державний реєстраційний номер [NUMBER]. Після настання страхового випадку потерпілому [PERSON] позивачем було відшкодовано шкоду в розмірі 14 572,50 грн., однак оскільки відповідач керував застрахованим транспортним засобом в стані алкогольного сп'яніння, у зв'язку з чим у судовому порядку був визнаний винним, то в силу ст. 38 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів» позивач має право на відшкодування понесених ним витрат. Сума відшкодування позивачу відповідачем у справі в добровільному порядку не сплачується, у зв'язку з чим позивач змушений звертатися до суду. Представник позивача у судове засідання не з'явився, заявою просив справу розглянути у відсутність представника позивача, що відповідає положенням ч. 2 ст. 158 ЦПК України. При цьому представник позивача позовні вимоги підтримав, просив задовольнити їх у повному обсязі та не заперечував проти ухвалення заочного рішення у справі. Відповідач у судове засідання також не з'явився, клопотання про розгляд справи у його відсутності не подавав, про причини неявки суд не повідомляв. Судові повістки про виклик до суду відповідача у відповідності до абз. 4 ч. 5 ст. 74 ЦПК України надсилалися на адресу місця проживання відповідача, зареєстрованого у встановленому законом порядку, але відповідно до повернутих листів з відміткою «судова повістка» з викликом відповідача в судове засідання, адресат відмовився від одержання судової повістки, у зв'язку з чим відповідач у відповідності до ч. 8 ст. 76 ЦПК України вважається належним чином повідомленим. Разом з тим, відповідачем на адресу суду надіслано заперечення на позов, відповідно до яких він оспорюючи суму збитку, просив у позові відмовити. У зв'язку з неявкою відповідача, суд зі згоди представника позивача, що викладена у письмовій заяві, ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Крім того, у зв'язку з неявкою всіх осіб, які беруть участь у справі, в судове засідання в силу ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється Дослідивши матеріали справи, надані докази, давши їм оцінку в сукупності, суд вважає позовну заяву такою, що не підлягає задоволенню із наступних підстав. Суд вважає, що між сторонами склалися правовідносини, що випливають із договору страхування, пов'язані з правом особи, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, тому, при вирішенні спору між сторонами, слід керуватися Цивільним Кодексом України. В судовому засіданні судом встановлені такі факти та відповідні ним правовідносини. 23 березня 2011 року між ЗАТ «СК «Український страховий стандарт», правонаступником якого є позивач у справі, та відповідачем було укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (поліс № АА/2044741), на підставі якого позивач взяв на себе зобов'язання у разі настання страхового випадку виплатити страхову суму в порядку, визначеному договором. Відповідно до ст.979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Страховик зобов'язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором (п.3 ч.1 ст.988 ЦК України). Згідно ст.993 ЦК України та ст.27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (ч.2 ст.1187 ЦК України). Згідно з ч. 1 ст. 1191 ЦК України, особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. З огляду на зазначені норми, суд вважає, що право зворотної вимоги (регресу) до винної особи, виникає у особи, яка відшкодувала шкоду потерпілій особі в тому разі, якщо особу, яка завдала шкоду визнано винною у скоєнні відповідного правопорушення, в даному випадку у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Відповідно до резолютивної частини постанови Арцизького районного суду Одеської області від 05 липня 2011 року, на яку посилався позивач, як на підставу своїх вимог, [PERSON], що виступає відповідачем у справі, визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та на нього накладене адміністративне стягнення в межах санкції частини статті (а.с. 22 - 23). Суд вважає, що перебування учасника дорожньо-транспортної пригоди в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, утворює склад самостійного адміністративного правопорушення (ст. 130 КУпАП), але воно може не знаходитись в причинно-наслідковому зв'язку з наслідками дорожньо-транспортної пригоди і не утворювати склад правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Зі згаданої вище постанови Арцизького районного суду Одеської області від 05 липня 2011 року, зі вступної її частини, також вбачається, що [PERSON] притягався до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130, ст. 124 КУпАП, однак резолютивна частина постанови свідчить про те, що суд не визнавав його винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, і в постанові також не зазначено, що правопорушення, скоєне [PERSON], передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП в даному випадку знаходилось в причинно-наслідковому зв'язку з наслідками дорожньо-транспортної пригоди, тому можна зробити висновок, що в даному випадку склад правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП не утворився. На підтвердження своїх вимог крім згаданої вище постанови, позивачем суду надано страхові акти, висновки оцінювача про суму матеріального збитку завданого пошкодженням транспортного засобу «ВАЗ», державний реєстраційний номер [NUMBER] з причепом, державний реєстраційний номер [NUMBER], а також платіжні доручення про виплату потерпілому суми страхового відшкодування потерпілому [PERSON] (а.с. 24 - 102). Згідно ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Ст.60 ЦПК України на сторони покладено обов'язок по доведенню обставин, на які вони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу, яка відповідно передбачає, що обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Відповідно до ч. 4 ст. 61 ЦПК України вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. В поданому до суду позові позивач посилався на постанову Арцизького районного суду Одеської області від 05 липня 2011 року, як на підставу для застосування до [PERSON] цивільно-правових наслідків (відшкодування шкоди в порядку регресу), однак з вище зазначених підстав, зокрема через те, що [PERSON] не визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП судом не можуть бути застосовані такі цивільно-правові наслідки. Суд вважає, що позивачем суду не доведено винність [PERSON] у скоєнні саме адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, у зв'язку з чим позивачем не виконані вимоги ст.ст. 10, 60 ЦПК України. Судом також не приймаються до уваги доводи відповідача, викладені ним у запереченнях на позов щодо оспорювання суми відшкодування, що зазначена у висновках оцінювача, наданих позивачем. Результати вказаних висновків відповідачем спростовані не були, оспорювання суми ґрунтувалися лише на письмових запереченнях. Клопотання про призначення експертизи з метою спростування розміру суми відшкодування відповідачем не заявлялися, а суд виходячи з принципу змагальності та диспозитивності судового процесу не вправі з власної ініціативи призначати таку експертизу. На підставі вищезазначеного, суд, оцінивши в сукупності всі добуті в судовому засіданні докази, вважає позов таким, що не підлягає задоволенню.

Outcome: dismissed