Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-12 00:00:00

Представник позивача, повноваження якого підтверджено нотаріально посвідченою довіреністю від 02.06.2021 року, звернулась до Ватутінського міського суду Черкаської області з даним цивільним позовом у якому просить стягнути з [PERSON] кредитну заборгованість в загальній сумі 17 839 грн. 22 коп., з яких: 14 991,18 грн. - заборгованість за основним боргом (кредитом), 555,91 грн. - заборгованість за процентами за користування кредитом, 41 грн. - комісія, 227,60 грн. - пеня за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом, 688,77 грн. - 3% річних за несвоєчасне погашення основного боргу (кредиту), 69,70 грн. - 3% річних за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом, 1 096,33 грн. - інфляційні втрати за несвоєчасне погашення основного боргу, 168,73 грн. - інфляційні втрати за несвоєчасне погашення процентів, а також витрати зі сплати судового збору. Позовні вимоги АТ «Ощадбанк» мотивовані тим, що між сторонами 29.06.2016 року укладено договір комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та відкриття поточного рахунку з використанням електронного платіжного засобу (платіжної картки), невід`ємною частиною якого є заява про встановлення відновлювальної кредитної лінії, максимальний розмір якої на підставі заяви відповідача від 04.04.2017 року збільшено до 15 000 грн., який встановлено строком на 36 місяців. Своїм підписом у договорі та відповідних заявах відповідач фактично погодився з умовами користування кредитом відповідно до умов банку. [PERSON] взяті на себе зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконував, внаслідок чого станом на 17.05.2021 року утворилася заборгованість у розмірі 17 839,30 грн., з яких: 14 991,18 грн. - заборгованість за основним боргом (кредитом), 555,91 грн. - заборгованість за процентами за користування кредитом, 41 грн. - комісія, 227,60 грн. - пеня за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом, 688,77 грн. - 3% річних за несвоєчасне погашення основного боргу (кредиту), 69,70 грн. - 3% річних за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом, 1 096,33 грн. - інфляційні витрати за несвоєчасне погашення основного боргу, 168,73 грн. - інфляційні витрати за несвоєчасне погашення процентів, про стягнення якої й подано позов. Представник позивача в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про підтримання позовних вимог, розгляд справи за його відсутності та відсутність заперечень щодо ухвалення заочного рішення у справі. Відповідач, будучи належним чином повідомленим, у розумінні п. 4 ч. 8, ч. 11 ст. 128 ЦПК України, про місце, дату та час розгляду справи, у судові засідання неодноразово не з`являвся, відзив на позов не надав, поважність причин неявки не повідомив, заяв від його імені про відкладення розгляду справи до суду не надходило. З огляду на вказане, судом 13.09.2021 року постановлено ухвалу про проведення розгляду даної справи у заочному порядку. У відповідності до ч. 14 ст. 7, ч. 2 ст. 247 ЦПК України у зв`язку з неявкою сторін у засідання, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 264 ЦПК України, крім іншого, обов`язком суду є вирішення питання про характер спірних правовідносин і про те, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. З`ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд вважає, що наявні підстави для часткового задоволення позовних вимог. Судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини. Відповідачем [PERSON] 29.06.2016 року підписано заяву на встановлення відновлювальної кредитної лінії, яка є складовою заяви про приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та відкриття поточного рахунку з використанням електронного платіжного засобу (платіжної картки) № [NUMBER] , тобто він погодився з умовами кредитування, зокрема: 30% річних за користування кредитними коштами у всіх випадках, крім строку користування ними протягом Грейс-періоду; 0,001% річних за користування кредитними коштами протягом Грейс-періоду у випадку їх безготівкового використання, та 29.06.2016 року йому відкрито рахунок № [NUMBER] (а.с. 51-52). Відповідно до повідомлення про умови кредитування, підписаного 29.06.2016 року [PERSON] , процентна ставка за користування кредитом максимальним розміром 15 000 грн. становить 30% річних, формою та видом забезпечення вказано - пеня, яка є неустойкою, та страхування кредитів (а.с. 54). У подальшому, [PERSON] 04.04.2017 року узгоджено з позивачем встановлення йому кредитного ліміту в розмірі 15 000 грн. на умовах, які аналогічні з попередніми, про що свідчить заява на встановлення (збільшення) відновлювальної кредитної лінії (Кредиту) та повідомлення про умови кредитування, які 04.04.2017 року підписано сторонами (а.с. 55-57). Представником позивача у якості додатків до вказаного позову на обґрунтування суми заявлених позовних вимог також долучено загальні тарифи на додаткові послуги, що надаються за поточним рахунком з використанням платіжної картки (а.с. 58-59), копію договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб станом на 11.05.2021 року (а.с. 25-50), розрахунок заборгованості [PERSON] станом на 17.05.2021 року (а.с. 13-15), роздруківку руху коштів по рахунках [PERSON] за період з 29.06.2016 року по 15.08.2019 року (а.с. 5-12, 16-23). Згідно наданого представником позивача розрахунку у зв`язку з порушеннями відповідачем договірних зобов`язань станом на 17.05.2021 року виникла заборгованість у сумі 17 839,30 грн., з яких: 14 991,18 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту, 555,91 грн. - заборгованість за процентами за користування кредитом, 41 грн. - комісія, 227,60 грн. - пеня за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом, 688,77 грн. - 3% річних за несвоєчасне погашення основного боргу (кредиту), 69,70 грн. - 3% річних за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом, 1 096,33 грн. - інфляційні втрати за несвоєчасне погашення основного боргу, 168,73 грн. - інфляційні втрати за несвоєчасне погашення процентів. Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Положеннями ч. 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ч. 2 ст. 1054 ЦК України передбачено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Положеннями ст. 1055 ЦК України передбачено, що кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. Відповідно до ч. 1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. З огляду на вказане, оскільки умови договору приєднання розробляються банком, тому повинні вони бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст ст.ст. 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Також за змістом правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові від 11.03.2015 року (справа № 6-16 цс15), згідно ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Тож умови надання споживчого кредиту фізичним особам не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору, якщо такі умови не містять підпису позичальника; не встановлено наявність належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що саме ці умови розумів позичальник, підписуючи заяву про надання кредиту. Виходячи з правового аналізу вказаних норм умови надання споживчого кредиту фізичним особам не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору, якщо такі умови не містять підпису позичальника; не встановлено наявність належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що саме ці умови розумів позичальник, підписуючи заяву-приєднання для отримання кредиту (договір). Необхідність доказування стороною позивача факту ознайомлення відповідача з конкретними умовами користування кредитом підтверджується також правовим висновком Верховного Суду України, зробленим у постанові від 22.03.2017 року (справа № 6-2320 цс16). Таким чином, суд вважає, що у даному випадку також неможливо застосувати до вказаних спірних правовідносин положення ч. 1 ст. 634 ЦК України, оскільки Договір комплексного банківського обслуговування фізичних осіб (а.с. 25-50), а також загальні тарифи на додаткові послуги, що надаються за поточним рахунком з використанням платіжної картки (а.с. 58), та тарифи пакету «Зарплатний», які долучено до позовної заяви представником позивача, оскільки вони не містять підпису [PERSON] , тож вказані документи не можуть бути належними доказами, оскільки вони повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11.03.2015 року (справа № 6-16цс15). Аналогічні висновки щодо спірних правовідносин викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 року (справа № 342/180/17-ц). Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Положеннями ст. 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. За змістом ст. 1056-1 ЦК України у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Таким чином, суд вважає доведеним факт укладення між сторонами кредитного договору, оскільки наданими представником позивача доказами підтверджується використання відповідачем кредитних коштів АТ «Ощадбанк», чому кореспондує обов`язок [PERSON] повернути використані кредитні кошти у повному обсязі, а також сплатити 30% річних за користування ними поза Грейс-періодом, тож наявні достатні підстави для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за простроченим тілом кредиту в розмірі 14 991,18 грн. та заборгованості за процентами за користування кредитом в розмірі 555,91 грн. Відповідно до висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених в постанові від 04.02.2020 року в справі № 912/1120/16, у випадках, коли боржник порушив умови договору, прострочивши виконання грошового зобов`язання, за ч. 1 ст. 1050 ЦК України застосуванню у таких правовідносинах підлягають положення ст. 625 ЦК України. Проценти, що стягуються за прострочення виконання грошового зобов`язання за ч. 2 ст. 625 ЦК України є спеціальним видом відповідальності за таке порушення зобов`язання. На відміну від процентів, які є звичайною платою за користування грошима, зокрема за договором позики, до них застосовуються загальні норми про цивільно-правову відповідальність. Велика Палата Верховного Суду вже звертала увагу, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних відповідно до ст. 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Подібні висновки сформульовані, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2019 року в справах №№ 703/2718/16-ц, 646/14523/15-ц. Враховуючи вказане, суд вважає, що наявні достатні підстави для стягнення з відповідача на користь позивача 3% річних за несвоєчасне погашення основного боргу (кредиту) в розмірі 688,77 грн., 3% річних за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом в розмірі 69,70 грн., інфляційні втрати за несвоєчасне погашення основного боргу в розмірі 1 096,33 грн., інфляційні втрати за несвоєчасне погашення процентів - 168,73 грн., які вказано в наданих стороною позивача розрахунках. Задовольняючи частково позовні вимоги, суд вважає недоведеними вимоги в частині стягнення з відповідача комісії в розмірі 41 грн. та пені за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом в розмірі 227,60 грн., оскільки стороною позивача не надано жодних доказів, що сторонами узгоджено їх розмір, підстави та порядок застосування, так як ні заява про приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та відкриття поточного рахунку з використанням електронного платіжного засобу (платіжної картки) № 790981/290616, ні повідомлення про умови кредитування, підписані [PERSON] , не містять відомостей про це. Згідно змісту ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Тож обґрунтування наявності таких обставин повинно здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що відповідає принципу справедливості розгляду справи судом, встановленому ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року. Водночас доводи представника позивача, викладені у позовній заяві, а також додатки долучені до неї, не підтверджують заявлені позовні вимоги в повному обсязі, що є підставою для їх часткового задоволення. Враховуючи те, що згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, наявні підстави для стягнення з [PERSON] на користь АТ «Ощадбанк» судових витрат на сплату судового збору в розмірі 2 236 (дві тисячі двісті тридцять шість) грн., що відповідає частині задоволених позовних вимог (98,5%). На підставі викладеного,

Outcome: partial