Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-12 00:00:00

Представник позивачів звернулась до суду з позовом до відповідача, в якому з подальшим уточненням просить стягнути з відповідача на користь позивача [PERSON] пеню у розмірі 139 699,64 грн., та витрати на правову допомогу в розмірі 6213 грн. 89 коп., стягнути з відповідача на користь позивача [PERSON] пеню в розмірі 16 787,90 грн. та витрати на правову допомогу в розмірі 746 грн. 11 коп. В обгрунтування зазначених вимог посилається на наступне. Відповідно до договорів про участь у будівництві №47 від 08.09.2008р. та №48 від 08.09.2008р. (з урахуванням змін внесених на підставі Угоди від 19.09.2014р. про заміну сторін в зобов'язанні за договорами про участь у будівництві), відповідач є забудовником адміністративно-торгівельного центру по [ADDRESS], а позивач [PERSON] в свою чергу виступає учасником в діяльності з такого будівництва. Відповідно до п.4 Угоди, відповідач зобов'язаний передати учаснику нежитлове приміщення для розміщення офісу загальною площею орієнтовно 137,2 кв.м. на 6-му поверсі східного крила та нежитлове приміщення для розміщення офісу загальною площею орієнтовно 140,7 кв.м. на 6-му поверсі, східного крила на умовах Договорів про участь у будівництві №47 від 08.09.2008 року та №48 від 08.09.2008р. Строком закінчення будівництва є 4 квартал 2009 року. Позивач [PERSON] зі свого боку виконав умови договорів, а саме забезпечив надходження на рахунки первісного Забудовника - ТОВ «МКДУ» власних вкладів в порядку та строки, визначені договорами, що підтверджується квитанціями. Розмір внесених вкладів складає за договором №47 від 08.09.2008р. - 873520 грн., що еквівалентно 180 096 дол. США на момент підписання договору; та за договором №48 від 08.09.2008р. - 852 217 грн., що еквівалентно 175 704 дол. США на момент підписання договору. Відповідно до договору про участь у будівництві №7 від 20.11.2004р. (з урахуванням змін внесених на підставі Угоди від 19.09.2014р. про заміну сторін в зобов'язанні за договором про участь у будівництві), відповідач є забудовником адміністративно-торгівельного центру по [ADDRESS], а позивачі виступають учасниками в діяльності з такого будівництва у наступних долях: позивач [PERSON] - 67%, позивач [PERSON] - 33% на підставі угоди від 08.09.2008р. про відступ вимоги за договором про участь у будівництві. Відповідно до п.4 угоди, відповідач зобов'язаний передати учасникам нежитлове приміщення для розміщення офісу загальною площею орієнтовно 191,2 кв.м. на 8-му поверсі західного крила на умовах Договору про участь у будівництві №7 від 20.11.2004р. Строком закінчення будівництва є 2 квартал 2007 року. Зобов'язання учасників за вказаним договором виконано в повному обсязі шляхом внесення вкладу у розмірі 831 249 грн. Первісним забудовником за вказаними договорами про участь у будівництві було ТОВ «МКДУ». З 19.09.2014р. чинний забудовник - відповідач не спромігся вжити жодних заходів спрямованих на відновлення будівельних робіт, тобто вступаючи в правовідносини за вищезазначеними договорами, відповідач не мав намірів виконувати свої зобов'язання. Пунктом 7.2 Договорів передбачено, що за умови несвоєчасної передачі приміщення учаснику, забудовник виплачує останньому пеню в розмірі 0,01% від виплаченої ним суми за кожен день прострочення. Також позивачі просять стягнути витрати на правову допомогу, оскільки позивачі були змушені звернутись до фахівців права за правовою допомогою. Представник позивачів [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, та просила задовольнити їх. Представник відповідача - ТОВ «Сі-Пі-Ем» Кльоц К.Б. в судовому засіданні заперечувала проти позову в повному обсязі, посилаючись на те, що п. 7.2 Договору №47,48,7 не відповідає положенню ст. 203 ЦК України, а тому є нікчемним, також просила застосувати строки позовної давності. Також просила відмовити в стягнення витрат на правову допомогу, посилаючись, що позивачі не заявляли клопотання про допуск [PERSON] чи будь-якої іншої особи у справі у якості особи, яка надає правову допомогу, та [PERSON] фактично приймала участь при розгляді справи в якості представника, вартість послуг якого відповідно до чинного законодавства не може бути стягнуто з другої сторони у справі. Суд, вислухавши учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, вважає за необхідне відмовити в задоволенні позову, виходячи з наступного. 08.09.2008 року між ПАТ «Макрокап Девелопмент Україна» та [PERSON] укладено договір №47 про участь в будівництві. Відповідно до умов договору ПАТ «Макрокап Девелопмент Україна» здійснює спільну діяльність по будівництву адміністративно-торгового центру по індивідуальному проекту за адресою: [ADDRESS], а позивач, як учасник, приймає участь в спільній діяльності шляхом внесення вкладу в розмірі 873 520 грн., що еквівалентно 180 096 дол. США. (а.с. 20-25). Позивачем [PERSON] на виконання вказаного договору були переховані ПАТ «Макрокап Девелопмент Україна» вказані грошові кошти, що підтверджується відповідними квитанціями. (а.с. 26-28). 08.09.2008 року між ПАТ «Макрокап Девелопмент Україна» та [PERSON] укладено договір №48 про участь в будівництві. Відповідно до умов договору ПАТ «Макрокап Девелопмент Україна» здійснює спільну діяльність по будівництву адміністративно-торгового центру по індивідуальному проекту за адресою: [ADDRESS], а позивач, як учасник, приймає участь в спільній діяльності шляхом внесення вкладу в розмірі 852 217 грн., що еквівалентно 175 704 дол. США. (а.с. 29-34). Позивачем [PERSON] на виконання вказаного договору були переховані ПАТ «Макрокап Девелопмент Україна» вказані грошові кошти, що підтверджується відповідними квитанціями. (а.с. 35-38). Відповідно до довідки №585 від 25.09.2009 року, виданої директором ПАТ «Макрокап Девелопмент Україна», позивач [PERSON] виконав свої фінансові зобов'язання за вказаними договорами № 47 та №48 в повному обсязі. (а.с. 39). 20.11.2004 року між ЗАТ «Макрокап Девелопмент Україна» та [PERSON] було укладено договір про участь у будівництві №7, відповідно до умов договору ПАТ «Макрокап Девелопмент Україна» здійснює спільну діяльність по будівництву адміністративно-торгового центру по індивідуальному проекту за адресою: [ADDRESS], а [PERSON], як учасник, приймає участь в спільній діяльності шляхом внесення вкладу в розмірі 831 249 грн. (а.с. 41-46). [PERSON] на виконання вказаного договору були переховані ПАТ «Макрокап Девелопмент Україна» вказані грошові кошти, що підтверджується відповідними квитанціями, та довідкою. (а.с. 47-48). 08.09.2008 року між [PERSON] та позивачами було укладено Угоду про відступлення вимог за договором про участь в будівництві, відповідно до якого [PERSON] передає, а позивачі приймають на себе право вимоги за договором №7 від 20.10.2004 року, з моменту підписання даного договору, а також всі права та обов'язки учасників за договором про участь у будівництві №7 від 20.11.2004 року. Долі учасників в будівництві нових учасників за договором розподіляються наступним чином: [PERSON] -67%, [PERSON] - 33%. (а.с. 49). Як передбачено ст.629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до договору №7 від 20.11.2004 року строк закінчення будівництва - 2 квартал 2007 року, а договорів № 47,48 - 4 квартал 2009 року. 19.09.2014 року між ПАТ «Макрокап Девелопмент Україна», відповідачем та позивачами були укладені угоди про заміну сторони в зобов'язанні за договорами про участь в будівництві №47, №48, №7, відповідно до яких всі права та обов'язки забудовника ПАТ «Макрокап Девелопмент Україна» переходять до відповідача, та відповідач повинен виконати вимоги учасника, які витікають з вказаних договорів. (а.с. 40,50). На теперішній час будівництво адміністративно-торгівельного центру не закінчено. Зобов'язання, як зазначено в ст. 525 ЦК України, має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Законом, який встановлює загальні принципи, правові та організаційні засади залучення коштів фізичних і юридичних осіб в управління з метою фінансування будівництва житла та особливості управління цими коштами є Закон України «Про фінансово-кредитні механізми і управління майном при будівництві житла та операціях з нерухомістю» (далі - Закон № 978-IV). Цим Законом та укладеними відповідно до нього договорами урегульована система фінансово-кредитних механізмів при будівництві житла та операціях з нерухомістю, тобто дії суб'єктів цієї системи (довірителів, управителів, забудовників та інш.) при організації будівництва житла, фінансуванні цього будівництва та здійсненні операцій з нерухомістю (ст. 3 Закону № 978- IV). З метою отримання довірителями у власність житла фінансова установа як управитель створює фонд фінансування будівництва (ФФБ), управління яким здійснює відповідно до затверджених Правил фонду та договору управління майном (ст. ст. 5, 6, 7, 9 Закону України «Про фінансово-кредитні механізми і управління майном при будівництві житла та операціях з нерухомістю»). Правила ФФБ визначають вид ФФБ, процедуру створення ФФБ, порядок організації взаємовідносин забудовника, управителя та довірителів, порядок встановлення управління майном, умови, особливості та обмеження здійснення управління майном, напрями та порядок використання залучених коштів, порядок участі у фонді та відмови від участі в ньому, типи вимірних одиниць об'єктів інвестування, порядок та умови закріплення об'єкта інвестування за довірителем, розмір винагороди управителя, відповідальність управителя і забудовника за невиконання прийнятих на себе зобов'язань, порядок отримання довірителем страхового відшкодування у разі несвоєчасного введення об'єкта будівництва в експлуатацію, невиконання робіт, передбачених договором між управителем і забудовником та договором між управителем і установником фонду, або неналежного виконання таких робіт та інші умови функціонування ФФБ (ч. 2 ст. 12 Закону № 978- IV). Правила ФФБ є публічною пропозицією для вступу до фонду особи, яка бажає стати довірителем цього фонду, на підставі визнання цих правил. Судом встановлено, що договори громадян з організаціями, які залучають грошові кошти для будівництва житла (нежитлових приміщень), хоча й мають різні найменування (підряду, дольової участі у будівництві, спільної діяльності, купівлі-продажу з розстроченням платежу, відступлення права вимоги, інвестування у нерухомість та управління майном тощо), але предмет договору й умови - практично однакові: замовлення на будівництво для власних потреб, а тому правовідносини між будівельною компанією (виробник) й фізичною особою (споживач, замовник) - це угода про послугу - будівництво житла. Таким чином, зазначені договори регулюються нормами ЦК України, а тому доводи представника позивачів щодо застосування для регулювання правовідносин, що виникли у нього з відповідачем Закону України «Про інвестиційну діяльність» - є необґрунтованими. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачем є фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов'язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов'язків найманого працівника (п. 22); продукція - це будь-які виріб (товар), робота чи послуга, що виготовляються, виконуються чи надаються для задоволення суспільних потреб (п. 19); послугою є діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб (п. 17); виконавець - це суб'єкт господарювання, який виконує роботи або надає послуги (п. 3). Відповідно до ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів», у разі, коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. У разі коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення. Сплата виконавцем неустойки (пені), встановленої в разі невиконання, прострочення виконання або іншого неналежного виконання зобов'язання, не звільняє його від виконання зобов'язання в натурі. У абз. 2 п. 2 постанови Пленуму Верховного суду України від 12 квітня 1996 року № 5 «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів» судам роз'яснено, що оскільки Закон не визначає певних меж своєї дії, судам слід мати на увазі, що до відносин, які ним регулюються, належать, зокрема, ті, що виникають із договорів купівлі-продажу, майнового найму (в тому числі найму (оренди) жилого приміщення - в частині відносин між наймачем (орендарем) і наймодавцем (орендодавцем), який одночасно є виконавцем комунальних послуг і послуг по ремонту житлового фонду та інженерного обладнання), побутового прокату, безоплатного користування майном, підряду (в тому числі побутового замовлення чи абонементного обслуговування), доручення, перевезення громадян та їх вантажу, комісії, схову, страхування, із договорів про надання фінансово-кредитних послуг для задоволення власних побутових потреб громадян (у тому числі про надання кредитів, відкриття й ведення рахунків, проведення розрахункових операцій, приймання і зберігання цінних паперів, надання консультаційних послуг). Відносини, щодо захисту прав споживачів можуть виникати також з актів законодавства або з інших угод, які не суперечать Закону. З вказаного випливає, що норми Закону України «Про захист прав споживачів» застосовуються до правовідносин фінансово-кредитних механізмів при будівництві житла та операціях з нерухомістю в частині, не врегульованій спеціальним законом. Згідно ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ч.1 ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. Відповідно до ч.1 ст. 624 ЦК України, якщо за порушення зобов'язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків. Відповідно до п. 7.2 договорів № 47, 48, 7, у випадку несвоєчасної передачі приміщення учаснику, забудовник виплачує останньому пеню в розмірі 0,01% від сплаченої суми за кожен день прострочення. Представником позивача наданий розрахунок пені станом на 26.05.2016 року, відповідно до якого сума пені, яку необхідно стягнуто на користь позивача [PERSON] становить 139 699,64 грн., на користь позивача [PERSON] - 16 787,90 грн. Згідно із ч. 3 ст. 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Пеня є особливим видом відповідальності за неналежне виконання зобов'язання, яка має на меті окрім відшкодування збитків після вчиненого порушення щодо виконання зобов'язання, додаткову стимулюючу функцію для добросовісного виконання зобов'язання. Окрім того, до моменту вчинення порушення пеня відіграє забезпечувальну функцію, і навпаки, з моменту порушення - являє собою міру відповідальності. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 11 травня 2016 року у справі № 6-37цс16, яка відповідно до положень статті 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України. Перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов'язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку (ч. 5 ст. 261 ЦК України). Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться в ст. ст. 252 - 255 ЦК України. Відповідно до ч. 2 ст. 258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік. Статтею 253 цього Кодексу визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. Отже, аналіз норм ст. 266, ч. 2 ст. 258 ЦК України дає підстави для висновку про те, що стягнення неустойки (пені, штрафу) починається з дня (місяця), якого вона нараховується, у межах строку позовної давності за основною вимогою (висновки Верховного Суду України, викладені у постанові від 30 вересня 2015 року у справі №6-154цс15 та від 08 червня 2016 року у справі № 6-3006цс15). Частиною 3 ст. 267 ЦК України передбачено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Відповідно до п. 1.3 Договору, строк закінчення будівництва визначається рішенням Харківської міської ради та Харківським виконавчим комітетом: 4 квартал 2009 року. В судовому засіданні встановлено, що вказаний будинок на даний час не добудований. Відповідно до п. 9.1 Договору, даний договір набуває чинність з моменту його підписання та діє до виконання сторонами всіх обов'язків та досягнення мети договору. Моментом виконання сторонами обов'язків та досягнення мети договору вважається момент підписання сторонами акту прийому-передачі приміщення. Таким чином, підстав для застосування строків позовної давності у суду немає. Як вбачається з договору про заміну сторони в зобов'язанні, він був укладений 19.09.2014 року, тобто після строку коли вказане будівництво повинно було закінчено. Та у позивачів вимог до ПАТ «Макрокап Девелопмент Україна» не було. Судом встановлено, що Договори № 7, 47, 48 укладались між ПАТ «Макрокап Девелопмент Україна» та позивачами, а ТОВ «СІ-ПІ-ЕМ» учасником цього Договору не було і цей договір не укладався від імені спільної діяльності. Невиконання умов Договору виникло в результаті винних дій саме ПАТ «Макрокап Девелопмент Україна». А Договором про заміну сторони в зобов'язанні були передані відповідачу функції управління спільною діяльністю, та всі права та обов'язки перейшли до відповідача з моменту його підписання. Також зазначено, що новий забудовник (відповідач) повинен виконати вимоги учасників, які витікають з Договору про участь у будівництві , в т.ч. передати учасникам нежитлові приміщення, та строк вказаних зобов'язань не визначений, а зазначено, що договір діє до виконання зобов'язань. Тому, суд відмовляє в задоволенні позовних вимог про стягнення пені з відповідача. Що стосується витрат на правову допомогу, то слід зазначити наступне. Відповідно до ч.ч. 1,3 ст. 79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать зокрема витрати на правову допомогу. Згідно ч.ч. 1,2 ст. 84 ЦПК України витрати на правову допомогу, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. Відповідно до ст. 1 Закону України № 4191-У1 «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» від 20.12.2011 року, який набрав чинності з 01 січня 2012 року, розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Матеріали справи свідчать, що правову допомогу позивачам надавало ТОВ «Лекс Кворум», про що між ними був укладений договір №01/05 про надання правової допомоги від 01.05.2016 року, відповідно до яких позивачем [PERSON] сплачено 746,11 грн., а позивачем [PERSON] сплачено 6213,89 грн. ТОВ «Лекс Кворум» було складено акт здачі-приймання виконаних робіт (наданих послуг) згідно договору №01/05 від 01.05.2016 року, в якому зазначений розрахунок на послуги, які були надані ТОВ «Лекс Кворум» позивачам, а також робітники останнього надавали правову допомогу у вигляді складання процесуальних документів та консультацій з правових підстав, а також представник [PERSON] брала участь в судових засіданнях. Але, аналізуючи приписи ст. 88 ЦПК України, слід зазначити, що в задоволенні позову про стягнення пені з відповідача на користь позивачів було відмовлено, тому суд також відмовляє в задоволенні вимоги про стягнення витрат на правову допомогу, оскільки вони відносяться до судових витрат. Враховуючи вищевикладене, аналізуючи надані докази та даючи їм правову оцінку, враховуючи встановлені судом і наведені вище обставини, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити в повному обсязі. На підставі вищевикладеного та

Outcome: dismissed