Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-01 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду з позовом до відповідачів про стягнення боргу по кредитному договору №11195659000 від 10.08.2007 року на загальну суму 598460,81 гривень, посилаючись на те, що між ПАТ «Укрсоцбанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір, по якому виникла заборгованість у зв?язку із невиконанням відповідачем його умов. Відповідач [PERSON] поручився перед банком, а тому несе із позичальником солідарну відповідальність. В ході судового розгляду відповідач [PERSON] подала зустрічний позов про визнання недійсним кредитного договору та договору іпотеки. В судовому засіданні представник позивача за первісним позовом підтримав позовну заяву в повному обсязі, в задоволенні зустрічного позову просив відмовити. Відповідачі за первісним позовом в судовому засіданні позов не визнали та просили задовольнити зустрічний позов. Суд, вислухавши пояснення сторін, їх представників, дослідивши письмові докази вважає, що у задоволенні первісного позову слід відмовити, а зустрічний позов підлягає частковому задоволенню. Судом встановлено, що згідно укладеного кредитного договору №11195659000 від 10.08.2007 року [PERSON] отримала в акціонерного комерційного інноваційного банку «Укрсоцбанк» кошти у формі кредитної лінії в сумі 31000 євро шляхом зарахування кредитних коштів на поточний рахунок відповідача зі сплатою 12,3 відсотків річних, що визнала відповідач. З метою забезпечення виконання зобовязання за вищевказаним кредитним договором було укладено іпотечний договір №60708 від 10.08.2007 року між акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та [PERSON], [PERSON]. Однак ПАТ «Укрсиббанк» до укладення кредитного договору не надав у письмовій формі [PERSON] достовірну інформацію про сукупну вартість кредиту з урахуванням процентної ставки, вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобовязань які повязані з отриманням кредиту, обслуговуванням та погашанням кредиту. Додатковою угодою №1 до договору про надання споживчого кредиту №11195659000 від 10.08.2007 року було внесено зміни до договору, зокрема додано додаток №2 «Графік платежів, визначення сукупної вартості кредиту» та додаток №3 «Тарифи банку», а також встановлено, що процентна ставка за користування кредитними коштами встановлюється в розмірі подвійної процентної ставки. Однак, згідно висновку експерта №880-К від 13.07.2017 року було встановлено, що підписи які містяться в додатковій угоді №1 до договору про надання споживчого кредиту №1119565900 від 10.08.2007 року та в додатку №1 «Тарифи банку» до вказаного договору виконані не [PERSON], а іншою особою, а тому суд визнає вищевказані докази недостовірними. У відповідності до п.п д п.2 ч.2 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» в редакції чинній на момент підписання кредитного договору вказано, що перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобовязаний повідомити споживача у письмовій формі про орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту (перелік усіх витрат, пов'язаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, зокрема таких, як адміністративні витрати, витрати на страхування, юридичне оформлення тощо). Так, згідно правової позиції висловленої у постанові Верховного суду України у справі №6-1341цс15 від 02.12.2015 року до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема про встановлення обовязкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; передбачення зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Таким чином, [PERSON] до укладення кредитного договору не отримала інформацію про графік платежів та про визначення сукупної вартості отриманого нею кредиту, що крім того є порушенням вимог ст.6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» та п.3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, що затверджені Постановою правління НБУ від 10.05.2007 року №168. Суд вважає, що кредитний договір №11195659000 від 10.08.2007 року суперечить вищевказаним нормативно-правовим актам, а тому згідно ч.1 ст.203 ЦК України та ч.1 ст.215 ЦК України на вимогу сторони його слід визнати недійсним. Оскільки недійсною є основний договір, то укладений в забезпечення його вимог договір іпотеки №60708 від 10.08.2007 року в цій частині слід визнати недійсним. В задоволенні вимог про визнання договору іпотеки №60708 від 10.08.2007 року в частині забезпечення договору про надання споживчого кредиту №11195697000/2 від 08.08.2007 року слід відмовити, оскільки даний договір не стосується предмету позову та не оспорюється сторонами. Оскільки підставою первинного позову є стягнення заборгованості по кредитному договору, який визнається судом недійсним, то відповідно задоволення зустрічного позову виключає стягнення будь-якої заборгованості по ньому та є підставою для відмови у задоволенні первинного позову. На підставі Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, що затверджені Постановою правління НБУ від 10.05.2007 року №168, Закону України «Про захист прав споживачів», Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», ст.ст.203, 215 ЦК України, суд

Outcome: partial