Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-06 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду з позовом про стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитом. В позовній заяві вказав, що 22.12.2011 року [PERSON] став клієнтом ПАТ КБ «Приватбанк» ідентифікувавшись та ознайомившись з Умовами та Правилами надання банківських послуг підписавши Анкету-Заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку, згідно якої отримав кредитну карту «Універсальна». 28.12.2012 року банком було переоформлено кредитну карту «Універсальна» на престижну кредитну карту «Універсальна Gold», відповідно до Тарифів якої відповідач отримав кредит у розмірі 16000,00 гривень, у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну карту зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. За умовами договору позичальник зобов'язався повернути банку кредит та проценти по ньому. Свої зобов'язання відповідач за кредитним договором не виконав, внаслідок чого, станом на 30.06.2017 року, утворилася заборгованість у розмірі 33671,73 гривень, а саме: заборгованість за кредитом 10769,35 гривень, заборгованість по процентам за користування кредитом 19427,77 гривень, заборгованість за пенею та комісією 1395,00 гривень, штраф фіксована сума 500,00 гривень, штраф процентна складова 1579,61 гривень, яку позивач просив стягнути з відповідача, а також просив стягнути судовий збір в розмірі 1600,00 гривень. Представник позивача в судове засідання не зявився, в позові просив справу розглянути за його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив суд їх задовольнити. Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги взнав частково, про що надав письмові заперечення, не заперечував проти наявності в нього заборгованості за кредитним договором у розмірі 14230,00 гривень. Дану суму заборгованості просив розстрочити шляхом стягнення вищевказаної суми боргу протягом 5 місяців. Зясувавши думку відповідача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 22.12.2011 року [PERSON] став клієнтом ПАТ КБ «Приватбанк» ідентифікувавшись та ознайомившись з Умовами та Правилами надання банківських послуг підписавши Анкету-Заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку, згідно якої отримав кредитну карту «Універсальна». 28.12.2012 року банком було переоформлено кредитну карту «Універсальна» на престижну кредитну карту «Універсальна Gold», відповідно до Тарифів якої відповідач отримав кредит у розмірі 16000,00 гривень, у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну карту зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. За умовами договору позичальник зобов'язався повернути банку кредит та проценти по ньому. Свої зобов'язання відповідач за кредитним договором не виконав, внаслідок чого, станом на 30.06.2017 року, утворилася заборгованість у розмірі 33671,73 гривень, а саме: заборгованість за кредитом 10769,35 гривень, заборгованість по процентам за користування кредитом 19427,77 гривень, заборгованість за пенею та комісією 1395,00 гривень, штраф фіксована сума 500,00 гривень, штраф процентна складова 1579,61 гривень. У відповідності до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 614 ЦК України особа, яка порушила зобовязання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно із ч. 2 ст. 615 ЦК України одностороння відмова від зобовязання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобовязання. Відповідно до змісту ст.ст. 610, 612 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. У відповідності до статті 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк зобов'язується надати кредит позичальнику в розмірі й на умовах передбачених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит і сплатити відсотки. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 Цивільного кодексу, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. На підставі п. 1 ст. 1049 Цивільного кодексу України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Факт виконання ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» умов кредитного договору підтверджується матеріалами справи. Таким чином, у судовому засідання встановлено, що позивач свої зобовязання за даним кредитним договором виконав. Згідно ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг, при порушенні позичальником строків платежів по будь-якому з грошових зобовязань, передбачених цим договором більше ніж на 30 днів, позичальник зобовязаний сплатити банку штраф в розмірі 500 грн. + 5% від суми заборгованості. Однак, згідно ст. 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобовязань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особам - підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція. Банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобовязані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобовязань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції. Згідно Розпорядження КМУ № 1275-р від 02.12.2015 року «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, та визнання такими, що втратили чинність, деяких розпоряджень Кабінету Міністрів України», в переліку міст, де проводиться антитерористична операція, зазначене місто Маріуполь. Так, враховуючи, що відповідач зареєстрований та постійно проживає в місті Маріуполі, нарахування штрафів на суму заборгованості за кредитним договором від 22.12.2011 року укладеним з [PERSON], є неправомірним. У звязку з вищевикладеним, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача: заборгованості за пенею в розмірі 1395,00 гривень, штрафу в розмірі 500 гривень (фіксована частина) та штрафу в розмірі 1579,61 гривень (процентна складова), не підлягають задоволенню. Враховуючи, що [PERSON] умови кредитного договору не виконує, внаслідок чого утворилася заборгованість, з відповідача слід стягнути на користь позивача: заборгованість за кредитом 10769,35 гривень, заборгованість по процентам за користування кредитом 19427,77 гривень, а всього 30197,12 гривень, задовольнивши позов частково. У задоволенні решти позовних вимог слід відмовити. Одночасно вимоги відповідача про розстрочення сплати суми боргу не підлягають задоволенню, оскільки відповідно до ст. 373 ЦПК України, суд, який видав виконавчий документ, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, за наявності обставин, що утруднюють його виконання (хвороба боржника або членів його сім'ї, відсутність присудженого майна в натурі, стихійне лихо тощо). Таким чином, заява про розстрочення виконання рішення суду на даний час є завчасною, оскільки рішення суду не набрало законної сили, на його виконання не було видано виконавчий лист та суду не представлено обєктивних даних, які б вказували на утруднення його виконання у подальшому. Згідно ч.1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Як вбачається з квитанції про сплату судового збору, розмір судових витрат складає 1600,00 гривень, а тому з відповідачки на користь позивача слід стягнути судові витрати за сплату судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог (позовні вимоги підлягають задоволенню на: 30197,12 гривень ?100% : 33671,73 гривень ціни позову = 90 %), тобто 90 % від ціни позову (90 % ? 1600,00 гривень :100% = 1440,00 гривень), що складає 1440,00 гривень. На підставі ст.ст. 526, 610, 612, 614, 615, 651, ст. 1049, ст. 1054 ЦК України,

Outcome: partial