Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-14 00:00:00

Представник позивачки - [PERSON] ( а. с. 5 ) 04.02.2014 року звернувся до суду до відповідачки із позовом про стягнення боргу ( а. с. 2 - 3 ), посилаючись на те, що 05.01.2007 року між громадянами України - [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики, у відповідності до якого позивачка передала відповідачці грошову позику в розмірі 500 000 грн. зі строком повернення 31.12.2011 року. Позика була надана для особистих потреб. Укладення договору позики підтверджується розпискою від 05.01.2007 року, а копія розписки додається, що відповідає вимогам п. 2 ст. 1047 ЦК України. Грошові кошти у розмірі 500 000 грн. були передані відповідачці в момент підписання розписки. Строк повернення у розписки визначений 31.12.2011 року. Станом на 31.01.2014 року сума позики в розмірі 500 000 грн. відповідачкою не повернута, тобто не виконала свої зобов»язання, борг не повернула, про що свідчить наявний у позивачки оригінал розписки. Розписка, на яку посилається позивачка, як на доказ своїх вимог, підписана позичальником - [PERSON], що відповідає вимогам цивільного законодавства. Відповідачка пояснює свої дії тим, що вказана позика була взята для власних потреб для ведення бізнесу. Однак, внаслідок фінансової кризи, що є незаперечним фактом та виникла протягом терміну виконання зобов»язань, вона не змогла вчасно та в повному обсязі розрахуватись із позивачкою. На момент укладення вказаного договору сума позики складала близько 100 000 доларів США, відповідно до офіційного курсу НБУ долара США до національної валюти України. Згідно ст. 11 ЦК України цивільні права та обов»язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов»язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов»язків, зокрема, є договори та інші правочини. Ст. 202 ЦК України вказує, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов»язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми ( договори ). Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін. Щодо письмової форми правочину ст. 207 ЦК України надає таке тлумачення : правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною ( сторонами ). Згідно ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона ( позикодавець ) передає у власність другій стороні ( позичальникові ) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов»язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів ( суму позики або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості ). Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначені родовими ознаками. Ст. 1047 ЦК України визначені вимоги до форми договору позики, а саме договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менше як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов»язаний повернути позикодавця позику ( грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими 1 ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані й: і позикодавцем ) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ст. 530 ЦК України якщо у зобов»язанні встановлений строк ( термін ) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк ( термін ). Згідно ст. 1050 ЦК Українит, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов»язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов»язаний сплатити неустойку відповідно до ст. 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних й:ч| відповідно до ст. 1048 цього Кодексу. Відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов»язання настають правові наслої встановлені договором або законом, зокрема: відшкодування збитків та сплата неустойки ( пені ). У разі порушення зобов»язання згідно ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов»язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов»язання, на вимогу кредитора зобов»язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь період прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Станом на 31.01.2014 року борг за договором позики складає 500 000 грн., а також три проценти річних від простроченої суми в розмірі 42 586,51 грн. та інфляційні втрати в розмірі 37 50 грн. Прохав стягнути з відповідачки на користь позивачки суму основного боргу у розмірі 500 000 грн, а також три проценти річних від простроченої суми в розмірі 42 586,51 грн. та інфляційні втрати в розмірі 37 500 грн. В судове засідання сторони у справі не з»явилися. Представник позивачки та позивачка, надавши суду заяву про розгляд справи в їх відсутності, де позов підтримали, надавши можливі докази на його підтвердження ( а. с. 15, 21 ). Відповідачка жодного разу в засідання не з»явилася, хоча належним чином заздалегідь повідомлялася про день та час розгляду справи за адресою своєї реєстрації, про що є докази в матеріалах справи на а. с. 8, 20, 24. Від неї не надійшло заяв про відкладення справи слухання або про причини не явки. Тому, суд вважає за можливе розгляд справи по суті у відсутності не з»яивишихся належно повідомлених сторін та в заочному порядку відповідно до ст. 169 ч. 4, 224 ЦПК України за вказаних обставин. Судом встановлено всі обставини, на які в позові послалася позивачка і вони повністю доводяться матеріалами справи на а. с. 3 - 8. Суд, дослідивши докази, якими обґрунтовується позов, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню відповідно до ст. 526, 611, 625 ЦК України, так як зобов»язання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК…

Outcome: approved