Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-29 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» заборгованість за кредитним договором № 544495711 від 07.03.2014 року у розмірі 80\~141,91 грн. та стягнути понесені судові витрати по справі. Свої вимоги мотивує тим, що 07.03.2014 року між ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» (правонаступником прав та обов`язків якого є ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», який з кредитором уклав договір відступлення прав вимоги № 20180730) та відповідачем був укладений кредитний договір № 544495711 за яким [PERSON] був наданий кредит на суму 26100,37 грн. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана ним Заява разом з «Загальними умовами ТОВ «ФК`ЦФР» з надання фізичним особам кредитів», «Додатком до кредитного договору» становлять кредитний договір № 544495711 від 07.03.2014 року, що підтверджується підписом у заяві. Кредитор свої зобов`язання виконав в повному обсязі та належним чином, а саме: надав відповідачеві кредит у розмірі, передбаченому договором. Проте, відповідач протягом тривалого часу ухиляється від виконання умов зазначеного кредитного договору, зокрема не сплачує кредитодавцю кредитні кошти та інші передбачені кредитним договором платежі, у зв`язку з чим перед Кредитором виникла заборгованість у розмірі 80\~141,91 грн., яка до теперішнього часу не погашена, що і стало підставою для звернення Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» з даним позовом до суду. Позивач звернувся до Приморського районного суду м. Одеси з вищезазначеним позовом. Ухвалою суду від 22 березня 2019 року вказану цивільну справу було передано за підсудністю на розгляд до Біляївського районного суду Одеської області. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, головуючим по справі визначено Буран В.М. Ухвалою Біляївського районного суду Одеської області від 15.05.2019 року суддя Буран В.М. прийняв до свого провадження вищевказану цивільну справу та призначив до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження (а.с. 64). Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Представник позивача в судове засідання не з`явився, але подав до суду клопотання, в якому зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, справу просить розглядати у його відсутність, не заперечує проти заочного розгляду справи (а.с. 78). Відповідач в судове засідання не з`явився, причини неявки суд не повідомив, про дату та час судового засідання був сповіщений про, що свідчить особистий підпис відповідача в почтовому повідомленні, що повернулось на адресу суду (а.с.82). В установлений ч. 7 ст.\~178\~ЦПК України строки не подав до суду відзив на позовну заяву. В матеріалах справи наявна заява, в якій не визнає позовних вимог (а.с. 75). Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. В судовому засіданні встановлено, що 07.03.2014\~року між\~ТОВ «Фінансова\~компанія «Центр\~фінансових рішень»\~(правонаступником\~прав та\~обов`язків\~якого є\~ТОВ «Фінансова\~компанія «Європейська\~агенція з\~повернення боргів»)\~та відповідачем\~був укладений\~кредитний договір\~№ 544495711\~за яким\~ [PERSON] \~був наданий\~кредит на\~суму 26100,37\~грн.\~строком на\~36\~місяців,\~з яких\~2\~500,37\~грн.\~сума страхового\~платежу (а.с. 9-15). 30.07.2018 року між ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» було укладено договір відступлення прав вимоги № 20180730 у відповідності до умов якого, ТОВ «ФК» ЦФР» передав ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» прийняв належні ТОВ «ФК» ЦФР» права грошової вимоги до боржників за Кредитними договорами вказаних у Реєстрі Боржників укладеними між ТОВ «ФК» ЦФР» і боржниками. (а.с. 32-36). Відповідно до Витягу Реєстру боржників до Договору відступлення прав вимоги № 20180730 від 30 липня 2018 року, ТОВ «ФК «ЄАПБ» набув право грошової вимоги до відповідача. (а.с 37). На адресу відповідача, ТОВ «ФК» ЦФР» за вих. № 002762134 від 07.08.2018 року надсилав повідомлення про відступлення права вимоги та ТОВ «ФК «ЄАПБ» та за вих. № 002762134-1 від 07.08.2018 року надсилав повідомлення про відступлення права грошової вимоги за Кредитним договором № 5444957111 від 07.03.2014 року. (а.с. 29-30). Згідно з наданим позивачем розрахунком, [PERSON] за вказаним кредитним договором має не погашену заборгованість в сумі 80141,91 грн., з яких: прострочена заборгованість за кредитом - 22727,05 грн., прострочена заборгованість за відсотками - 6169,94 грн., прострочена плата за управління кредитом - 38194,74 грн., сума заборгованості за штрафом/пенею - 13050,18 грн. (а.с. 27). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписаний ним Кредитний договір, складає між ним та кредитором договір про надання послуг кредитування, що підтверджується підписом у заяві позичальника (а.с. 12). Частинами 1, 2ст. 207 ЦК України встановлено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (утому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Зважаючи на зазначене, суд приходить до висновку, що між ТОВ «ФК\~«ЦФР» та\~ [PERSON] шляхом підписання заяв та договору, було укладено в письмовій формі кредитний договір.\~\~ Таким чином, враховуючи положення ст.ст. 77, 78 ЦПК України, факт укладення між сторонами кредитного договору доведений належними та допустимими доказами.\~\~ Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Не виконуючи належним чином зобов`язання за вказаним договором, відповідач порушив зазначені вище норми законодавства та умови кредитного договору. Відповідно до ч. 2 ст. 1054 та ч. 2 ст. 1050 Цивільного кодексу України наслідками порушення боржником зобов`язання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право кредитора достроково вимагати повернення всієї суми кредиту. У зв`язку з чим представник правонаступника кредитодавця і звернувся до суду з відповідним позовом. Згідно ст. 633 ЦК України-публічним є договір, в якому одна сторона-підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. При укладенні договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України, згідно якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору, а ч. 2 вказаної статті передбачено, що договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Згідно положень ч. 2 ст. 639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. З матеріалів справи вбачається, що позивач свої зобов`язання за кредитним договором №544495711 від 07.03.2014 р. року виконав у повному обсязі, надавши відповідачу кредит у розмірі, встановленому зазначеним кредитним договором. Однак у встановлений кредитним договором термін відповідач свої зобов`язання не виконував не погасив кредит, що призвело до виникнення перед кредитором заборгованості. З розрахунку заборгованості, складеного позивачем, вбачається, що станом на 30.07.2018 року у відповідача виникла заборгованість у розмірі 80141,91 грн., з яких: прострочена заборгованість за кредитом - 22727,05 грн., прострочена заборгованість за відсотками - 6169,94 грн., прострочена плата за управління кредитом - 38194,74 грн., сума заборгованості за штрафом/пенею - 13050,18 грн. (а.с. 27). У кредитному договорі № 544495711 від 07.03.2014 року вказано, що позичальник повинен виконувати «щомісячну плату за кредитом», так само зазначено у додатку до кредиту, однак з наданого до суду розрахунку заборгованості вбачається, що відповідач повинен сплати борг у сумі 80141,91 грн. в тому числі «прострочену плату за управління кредитом». Ні в кредитному договорі, ні в додатку до нього, які підписані боржником, відсутні умови договору щодо сплати саме «простроченої плати за управління кредитом». Позивач, обґрунтовуючи право вимоги заборгованості за кредитним договором, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 30.07.2018 року, посилається на «Загальними умовами\~ТОВ «ФК`ЦФР»\~з надання\~фізичним особам\~кредитів» розміщені на сайті www.kreditmarket.ua, як невід`ємні частини спірного договору. При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці «Загальні умови\~ТОВ «ФК`ЦФР»\~з надання\~фізичним особам\~кредитів» розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи договір, так як вони не мають особистого підпису відповідача, що підтверджувало би факт ознайомлення з умовами, окрім того ці Умови також не містять вимог щодо сплати коштів саме за «управління кредитом». Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження№ 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи. Отже, що стосується суми заборгованості за платою за управління кредитом у сумі 38194,74 грн., суд вважає, що відсутні правові підстави для стягнення з відповідача на користь ТОВ «ФК «ЄАПБ» зазначеної суми, у зв`язку з безпідставністю позовних вимог в цій частині через відсутність передбаченого обов`язку відповідача по їх сплаті позивачу за умовами кредитного договору № 544495711 від 07.03.2014 р. У даному випадку відповідач є споживачем послуг кредитування. Згідно з пунктом 22 ч. 1 ст. 1 ЗУ Про захист прав споживачів - споживач є фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. У пункті 19 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів», прийняті 09 квітня 1985 року №39/248 на 106-му пленарному засіданні Генеральної Асамблеї ООН зазначено, що споживачі повинні бути захищені від таких контрактних зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав в контрактах і незаконні умови кредитування продавцями. Основними засадами (принципами) цивільного судочинства є зокрема - верховенство права. Згідно ст. 42 Конституції України - Держава захищає права споживачів, здійснює контроль за якістю і безпечністю продукції та усіх видів послуг і робіт. При цьому, згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Відповідно до ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у свої сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмету доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Наявність або відсутність обставин та фактів встановлюється на підставі доказів сторін, якими відповідно до ч.2 ст.76 ЦПК України є письмові, речові і електронні докази, висновки експертів, показаннями свідків. Положеннями ст.89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). З наданих позивачем доказів, суд не може дійти висновку про правильність і достовірність розрахунку заборгованості відповідача перед кредитором. Окрім того, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч. 1 ст. 12 ЦПК), обов`язок доказування покладається на сторін (ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК) і збирання доказів у цивільних справах за загальним правилом не є обов`язком суду (ч. 2 ст. 12 ЦПК). Так, відповідно до ч. 3, ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно ч. 1, ч. 7 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Суд, не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. У суду відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з відповідачем, позивач дотримав вимоги, передбачені ч. 2 ст. 11 Закону України «Про споживче кредитування», про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, які вважав узгодженими позивач. Своїми діями позивач поклав на відповідача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року № 14-131цс19. Отже, відсутні правові підстави для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за простроченою платою за управління кредитом у сумі 38194,74 грн. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1921 грн.

Outcome: partial