Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-04 00:00:00

Представник публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» звернувся до Рівненського міського суду із цивільним позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю, за мотивів, викладених у позові. Просив позов задоволити, стягнути на користь ПАТ КБ «Приватбанк» із [PERSON] заборгованість за кредитом у розмірі 18402,48 грн., а також судові витрати по справі. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та вказав, що позивачем пропущено строк позовної даності, так як договір укладався у 2007 року строком на 1 рік, а вимога про сплату заборгованості надійшла до нього лише в листопаді 2013 року. Зазначив, що позивачем не надано доказів, що договір вважається продовженим. Просив в задоволенні позову відмовити повністю. Заслухавши пояснення учасників процесу, повно, всебічно та об'єктивно дослідивши матеріали справи та оцінивши їх в сукупності, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду із захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ст. 61 цього Кодексу. Судом встановлено, що 29 грудня 2007 року між Публічним акціонерним товариством комерційним банком «Приватбанк» та [PERSON] укладено договір, у відповідності до якого останній отримав від банку кредит у розмірі 7000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] погодився з умовами та правилами надання банківських послуг, факт отримання кредиту та використання кредитної картки відповідачем не оспорюється, а тому у відповідності до ч 1 ст. 61 ЦПК України, вказане не підлягає доказуванню. З моменту отримання кредиту позичальник належним чином не виконував умови договору, кредит повністю не погасив, відсотки та комісію за користування кредитом не сплатив. Відповідно до ст. 1054 ЦК України - за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплачувати проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 кодексу, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Як слідує з ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст.ст. 549, 550 ЦК України, у разі невиконання чи несвоєчасного виконання зобов'язань в частині повернення кредиту таабо сплати процентів, комісій згідно з умовами Договору, позичальник зобов'язаний сплатити Кредитору неустойку (штраф, пеню). Таке право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання. За змістом ст. 610, 612 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. У відповідності до ч. 1, 4 ст. 631 ЦК України, строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. Частина 5 статті 261 ЦК України встановлює, що зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Згідно п. 9.12 Умов та правил надання банківських послуг, договір діє протягом 12-ти місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього терміну жодна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії Договору, він автоматично пролонгується на такий же термін. Крім того, таке ж твердження викладене в Ухвалах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 04 грудня 2013 року та 11 грудня 2013 року, копії яких наявні в матеріалах справи. Аналізуючи викладене, при прийнятті рішення суд не бере до уваги твердження відповідача, що позивачем пропущено строк звернення до суду. Таким чином, на підставі чинного законодавства та умов кредитного договору, строк дії карти та, відповідно, строк дії кредитного договору, поновлювався кожного разу зі спливом терміну дії картки. Представник позивача надав суду розрахунок заборгованості, у відповідності до якого заборгованість [PERSON] перед банком становить: заборгованість за кредитом у сумі 16693,26 грн., заборгованість по відсотках за користування кредитом у сумі 356,72 грн., а також штрафи відповідно до п.8.6 умов та правил надання банківських послуг : штраф в розмірі 500,00 грн. (фіксована частина) та 852,50 грн. (процентна складова), а всього у сумі 18402,48 грн. На підставі викладеного, суд вважає, що представником позивача належними та допустимим доказами доведено наявність заборгованості відповідача, а отже, позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню. У відповідності ст. 88 ЦПК України, підлягає стягнення із відповідача на користь позивача судові витрати в розмірі 229,40 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved