Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-15 00:00:00

Представник Української Православної Церкви Парафії храму на честь Рівноапостольного Великого князя Володимира у Шевченківському районі м. Києва (далі позивач) звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] (далі відповідач-1), [PERSON] (далі відповідач-2), [PERSON] (далі відповідач-3), [PERSON] (далі відповідач-3), [PERSON] (далі відповідач-4), [PERSON] (далі відповідач-5), [PERSON] (далі відповідач-6), [PERSON] (далі відповідач-7), [PERSON] (далі відповідач-8), [PERSON] (далі відповідач-9) (далі відповідачі) в якому просив заборонити відповідачам вчиняти будь-які дії які можуть перешкоджати позивачу здійснювати своє право забудови земельної ділянки, наданої йому для будівництва. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що рішенням Київської міської ради № 121-3/995 позивачу було надано земельну ділянку під будівництво. За пропозицією Містобудівної ради та на виконання вимоги прибічників захисту від , місце будівництва було перенесене на перехрестя [ADDRESS] у відповідності до рішення КМР № 373/2948 від 21.04.2005р. Представник позивача вказує, що після спроби позивача розпочати будівництво храму, невідомі особи зруйнували огорожу будівельного майданчику та своїми діями створюють перешкоди щодо будівництва храму. З метою відновлення порушених прав, а також недопущенням такого порушення у майбутньому позивач звернувся з даним позовом до суду. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити. Представник відповідачів [PERSON] та [PERSON] заперечував проти задоволення позову, просив відмовити в його задоволенні. Відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] про час та місце слухання повідомлені судом належним чином, проте у судове засідання не з`явились. Дослідивши матеріали справи, вислухавши учасників процесу, суд дійшов до наступного висновку. Як вбачається з матеріалі справи, рішенням Київської міської ради від 21.04.2005р. № 373/2948 затверджено проект відведення земельної ділянки для будівництва, експлуатації та обслуговування храму на перетині [ADDRESS] у Шевченківському районі м. Києва та передано релігійній громаді, за умови виконання п. 5 цього рішення, у довгострокову оренду на 25 років земельну ділянку загальною площею 0,11 га за рахунок земель, не наданих у власність чи користування. Рішення на даний час не скасоване і є чинним. 23 січня 2006 року Управлінням держархбудконтролю відповідачу видано дозвіл на виконання будівельних робіт № 1812-Шв/С зі строком дії до 23.01.2007року. В подальшому такий же дозвіл видано 06.03.2009року зі строком дії до 06 березня 2010року. 02 вересня 2011 року інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у м. Києві зареєстрована декларація про початок виконання будівельних робіт по будівництву храму на перетині [ADDRESS] Таким чином,позивач набув речового права забудови земельної ділянки. Відповідно до ст.396 ЦК України особа, яка має речове право на чуже майно, має право на захист цього права, у тому числі і від власника ,відповідно до положень глави 29 цього Кодексу. Відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст.386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Відповідно до ст.ст.16, 391, 386 ЦК України власник праві звернутися до суду з вимогою про захист порушеного оправа будь-яким способом, що є адекватним змісту порушеного права, який враховує характер порушення та дає можливість захистити порушене право. Звертаючись до суду із даним позовом позивач просить заборонити відповідачам вчиняти будь-які дії, які можуть перешкоджати позивачу здійснювати своє право забудови земельної ділянки, посилаючись на те що у позивача є всі підстави вважати що відповідачі і в подальшому можуть перешкоджати будівництву. Разом з тим, відповідно до положень ч.3 ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами ст.ст.57-60 ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Представником позивача протягом всього часу розгляду справи не надано, а судом не здобуто доказів які б вказували на протиправність дії відповідачів до яких спрямовано позовні вимоги, як і не надано доказів які б свідчили про встановлення вказаними відповідачами наметового містечка на території будівництва, перекриття руху транспорту на прилеглих вулицях, перекриття заїзду на будівельний майданчик. При цьому суд критично ставиться до пояснень допитаних у судовому засіданні свідків [PERSON], [PERSON], які зазначили що невідомі особи вчиняли дії які перешкоджали заїзду будівельного транспорту на будівельний майданчик, оскільки свідки конкретно не вказали що такі дії вчиняли саме відповідачі по справі. Також суд не приймає до уваги як доказ протиправності дії відповідачів фотографії, які були додані до позовної заяви, оскільки ці докази не ідентифікують осіб, дії яких на думку позивача порушують його право на забудову, як і не встановлюють місця події яке зображено на цих фото. Оскільки представником позивача не надано належних та допустимих доказів на підтвердження фату саме відповідачами дій щодо перешкоджання позивачу здійснювати його право забудови, суд прийшов до висновку про відсутність підстав вважати що дії саме вказаних відповідачів будуть спрямовані та створення перешкод та призведуть до порушення права позивача. Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed