Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-26 00:00:00

Представник Приватного підприємства «Шериф-ГБР» звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] , в якому просив суд стягнути з відповідача на його користь заборгованість за договором про надання послуг з охорони квартири в сумі 14649,37 грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що між приватним підприємством «Шериф-ГБР» та відповідачем укладено договір про надання послуг охорони за квартири від 23 серпня 2016 року №2918/КВ (надалі - Договір), відповідно до умов якого позивач приймає під охорону на пункт централізованого спостереження приміщення (квартиру) за адресою: [ADDRESS] . Сторони домовились, що вартість послуг позивача становить 230 грн. за один місяць до двох виїздів ГРМ на місяць. Позивач повною мірою надав послуги, визначені п. п. 1.1.-1.2. Договору, які є предметом Договору, а відповідач починаючи із квітня 2017 року припинив виконувати свої договірні зобов`язання щодо оплати наданих послуг та не здійснив жодної оплати. Станом на момент звернення до суду, у Відповідача виникла заборгованість за надані послуги в розмірі 7590,00 грн., які позивач просить стягнути з урахуванням штрафних санкцій. Ухвалою від 04.09.2019 року у справі відкрито провадження, відповідно до положень ст.ст. 19, 274 ЦПК України вирішено питання про її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін. У встановлений судом строк відповідач, будучи повідомленим належним чином, відзив на позов не подав, клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін не заявляв. Дослідивши матеріали справи, надавши належну оцінку наданим доказам, суд прийшов до наступних висновків. Перевіряючи обставини справи судом встановлено, що між позивачем та відповідачем укладено договір про надання послуг охорони за допомогою технічних засобів від 23.08.2016 2016 року №2918/КВ. Згідно пункту 1.1. Договору Відповідач, який є Замовником, передає, а Приватне підприємство «Шериф-ГБР», яке є Виконавцем, приймає під охорону на пункт централізованого спостереження приміщення (квартиру) за адресою: [ADDRESS] . Положеннями п.1.2. Договору визначено, що охорона Об`єкту здійснюється шляхом спостереження за станом технічних засобів охорони - сигналізації на Об`єкті та негайного виїзду Групи Мобільного Реагування при їх спрацюванні з метою вжиття заходів, спрямованих на встановлення причин спрацювання засобів охоронної або тривожної сигналізації, а при необхідності - затримання осіб, які протиправно проникли на Об`єкт для наступної передачі їх правоохоронним органам. Відповідно до ст. 978 ЦК України, за договором охорони охоронець, який є суб`єктом підприємницької діяльності, зобов`язується забезпечити недоторканність особи чи майна, які охороняються. Володілець такого майна або особа, яку охороняють, зобов`язані виконувати передбачені договором правила особистої та майнової безпеки і щомісячно сплачувати охоронцю встановлену плату. Пунктом 7.1. Договору визначено, що вартість послуг Виконавця не залежить від фактичного часу охорони та становить суму 230 грн. без ПДВ за один місяць до двох виїздів ГМР на місяць. Також, п.п.8.1.-8.2. Договору визначено, що цей Договір набуває чинності з моменту підписання та діє до 31 грудня 2016 року, але у будь-якому випадку до моменту повного виконання обома Сторонами прийнятих на себе зобов`язань. Якщо за 15 днів до дати закінчення строку дії Договору жодна з Сторін не надасть іншій стороні повідомлення про припинення або переукладення Договору, то даний Договір вважається пролонгованим, а строк дії продовжений на один рік. З матеріалів справи вбачається, що позивач надав послуги, визначені п. п. 1.1.-1.2. Договору, а відповідач, починаючи із квітня 2017 року припинив виконувати свої договірні зобов`язання щодо оплати наданих послуг. Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України). Відповідно до частин 1, 2 ст. 509 ЦК зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають на підставах, встановлених ст.11 цього Кодексу. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ст. 526 ЦК України). Частиною 1 статті 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору (ч. 4 ст. 631 ЦК України). Особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом (ч. 1 ст. 614 ЦК України). Статтею 610 Цивільного кодексу України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором (ч. 1 ст. 903 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до п. 4.1.1. Договору, замовник за несвоєчасну оплату або неналежне виконання своїх обов`язків щодо оплати наданих виконавцем послуг, замовник нараховується пеня у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожний прострочений день на суму невиконаних зобов`язань. Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Представник позивача зазначає, що умови договору відповідачем [PERSON] не виконуються, плата за надані послуги по охороні квартири не проводиться. Доказів зворотного під час розгляду справи отримано не було. За розрахунком позивача за період з квітня 2017 року по грудень 2018 року заборгованість становить 14649,37 грн., а саме: основний борг за договором - 7590,00 грн.; пеня у вигляді подвійної ставник НБУ 2348,41 грн. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (ч. 2 ст. 625 ЦК України). Так, за розрахунком позивача індекс інфляції - 1235,19 грн.; 3% річних 316,37 грн., вартість обладнання -2646,00 грн., штрафу за несвоєчасне повернення обладнання 513,40 грн., яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Відповідно пункту 7.3. Договору оплата за Договором здійснюється на умовах передплати і проводиться щомісячно, в термін перших п`ятнадцяти календарних днів місяця в якому надаються послуги. Таким чином у випадку несплати у зазначену дату, 16-те число є першим днем прострочення, а нарахування пені необхідно здійснювати з першого дня прострочення. Так відповідач припинив сплачувати кошти за послуги позивача в квітні 2017 року, тому обраховувати пеню, індекс інфляції та 3% річних слід з 16.04.2017 року. За таких обставин, на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, та з огляду на досліджені докази, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог в повному обсязі. Відповідно до ст. 141 ЦПК України суд присуджує стягнути з відповідача на користь позивача суму сплаченого судового збору в розмірі 1921,00 грн. Виходячи з наведеного,

Outcome: approved