Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-06 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду із позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитом у розмірі 19 230,39 грн. та судових витрат, вказуючи, що відповідно до укладеного Додаткового Договору №1 до Договору №896502 про відкриття та обслуговування рахунку, випуск та надання платіжної картки Банк відкрив відповідачу рахунок та надав платіжну картку типу Mastercard Debit Standard та пін-код до неї, а також встановив кредит у сумі 8200 грн. на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 28,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. У результаті невиконання умов кредитного договору з боку відповідача, станом на 19.06.2019 існує заборгованість перед банком у розмірі 19 230,39 грн. Понесені витрати, які позивач просить також стягнути з відповідача складають 1921 грн. у вигляді сплаченого судового збору. Добровільно боржник не повертає борг за кредитом, тому представник банку звернувся до суду із вказаною позовною заявою. Ухвалою суду від 31.07.2019 відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. У судове засідання представник позивача не з`явився, надав суду клопотання, в якому зазначив, що позов підтримує повністю, просить розглянути справу у його відсутність, проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового засідання повідомлявся належним чином в установленому законом порядку, причини неявки суду невідомі, заяв та клопотань до суду не надавав, правом на подання відзиву на позовну заяву не скористався. Суд у зв`язку з неявкою відповідача та не повідомленням про поважні причини такої неявки в судове засідання в порядку статті 280 ЦПК України, враховуючи згоду позивача та не подання відзиву відповідачем, ухвалив слухати справу за відсутності відповідача, який не з`явився, у порядку заочного розгляду справи за наявними в справі матеріалами. У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 15.07.2014 між ПАТ «Державний ощадний банк України» та [PERSON] було укладено Договір №896502 про відкриття та обслуговування рахунку, випуск та надання платіжної картки. Додатковим договором № 1 до договору № 896502 Банк встановив кредит у сумі 8200 грн., строком дії кредиту на відповідний період дії платіжної картки. Процентна ставка за кредитом є фіксованою - 28% річних і сплачуються щомісячно. Процентна ставка за несанкціонованим овердрафтом здійснюється щомісячно. До матеріалів справи банком додано Повідомлення про умови кредитування, з яким також під підпис ознайомився [PERSON] . Відповідно до п.4.3. Додаткового Договору №1 до договору №896502, сплата процентів за кредитом та несанкціонованим овердрафтом здійснюється щомісячно. При надходженні на рахунок коштів, вони направляються на погашення заборгованості та сплату платежів за кредитом у послідовності визначеній правилами. Згідно п.4.4 Додаткового Договору №1 клієнт зобов`язаний щомісячно отримувати звіт (виписку) по рахунку та сплачувати за кредитом всі платежі на підставі цього звіту (виписки) по рахунку, не пізніше 25 числа місяця наступного за звітним або на початку операційного дня, наступного за вихідним, святковим днем чи неробочим згідно з Договором. В разі порушення строку сплати платежів за Договором клієнт зобов`язаний сплатити пеню, в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла в період, за який сплачується пеня, від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Відповідно до п.4.6. Додаткового договору №1, у разі виникнення простроченої заборгованості за рахунком та кредитом, її непогашення у строки, визначені правилами, клієнт гарантує повернення сум такої заборгованості банку всіма належними йому коштами, майном, майновими правами, тощо. Відповідно до п.4.9. Додаткового договору №1, банк має право вимагати від клієнта дострокового повернення кредиту, сплати процентів за користування ним та інших платежів за цим Договором та застосовувати процедуру звернення стягнення на майно клієнта згідно чинного законодавства України (в т.ч. звернути стягнення на грошові кошти, що розміщені на будь-якому рахунку клієнта), у випадку невиконання або неналежного виконання клієнтом зобов`язань щодо вчасного повернення кредиту, сплати процентів за користування ним та інших платежів за цим Договором, в тому числі, але не виключно у випадку, затримання сплати клієнтом кредиту (його частини) та/або перевищення витратного ліміту (несанкціонованого овердрафту) та/або процентів, обов`язок сплати яких передбачена Договором, що найменше на один календарний місяць. Банком виконані взяті на себе зобов`язання за договором щодо видачі кредиту. Внаслідок неналежного виконання відповідачем своїх зобов`язань за кредитним договором станом на 19.06.2019 утворилась загальна сума заборгованості у розмірі 19 230,39 грн. з яких: - загальна сума основної заборгованості - 8200,00 грн.; - загальна сума заборгованості по сплаті відсотків за користування кредитом - 6761,14 грн.; - загальна сума заборгованості за РКО - 6 грн.; - загальна сума нарахованої пені - 3096,70 грн.; - сума втрат від інфляції на суму простроченого кредиту - 860,04 грн.; - сума втрат на інфляції на суму нарахованих та несплачених процентів - 0,00 грн.; - розмір 3% річних на суму простроченого кредиту - 9,44 грн.; - розмір 3% річних на суму нарахованих та несплачених процентів - 297,07 грн. 04.12.2018 позивач направив [PERSON] письмову вимогу №118/20-07/1477 про дострокове повернення кредиту, однак відповідач її не виконав. Однією із загальних засад цивільного законодавства, зокрема, є свобода договору, що визначається п.3 ч.1 ст.3 ЦК України; відповідно до ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. На підставі ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до змісту ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом; розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Згідно ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно ст.1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу; якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу; якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідач підтвердив свою згоду на отримання зазначеного кредиту та ознайомився з умовами його користування, шляхом підписання Додаткового договору №1 від 11.06.2015 до Договору №896502 від 15.07.2014 та повідомлення про умови кредитування. Відповідно до ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно зі ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. На підставі ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно зі ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. У відповідності до ч. 1 ст. 546 ЦК України, виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою. Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Відповідно до ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки. Відповідно до вимог ст.12,13,81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Про застосування позовної давності щодо спірних правовідносин або певної частини з них суду ніким із сторін у справі не заявлено. Відповідач в порушення вимог кредитного договору та норм ЦК України, не виконав взятого на себе зобов`язання, позаяк ним не представлено суду будь-яких доказів щодо здійснення інших платежів в рахунок виконання власних зобов`язань за вказаним договором кредиту, а отже, не доведено відсутність своєї вини у його невиконанні, що згідно вимог закону є обов`язком особи, яка порушила зобов`язання. Банком на підтвердження наявності невиконаних кредитних зобов`язань надано розрахунок заборгованості за договором, в якому відображені всі операції зі зняття грошових коштів, погашення та нарахування відсотків і неустойки. Відтак, суд приходить до висновку, що оспорювана заборгованість за кредитом, по відсоткам за користування кредитом; сума нарахованої пені у загальній сумі 18 057,84 грн. підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, тому позов підлягає задоволенню у цій частині вимог. При цьому, позов у частині стягнення суми заборгованості за розрахунково-касове обслуговування у розмірі 6 грн. задоволенню не підлягає, виходячи з наступного. Згідно ст.55 ЗУ «Про банки і банківську діяльність» відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком. Згідно п.3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 р. № 168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача, тощо) або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на укладення кредитного договору, тощо). Крім того, є неправомірним встановлення в кредитному договорі сплату плати за управління кредитом, щодо якої відсутні вказівки, за які саме послуги, що надаються позивачем, вона сплачується. Такий висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 16 листопада 2016 р. № 6-1746цс16 та позиції, викладеної у постанові Верховного Суду України від 28.12.2018 року у справі №695/3474/17, яка згідно ст. 360-7 ЦПК України є обов`язковою для всіх судів України. Отже, стягнення суми заборгованості за платою за управління кредитом за користування кредитом на умовах визначених в договорі не ґрунтується на положеннях закону, тому вимоги банку в цій частині не підлягають задоволенню. Щодо стягнення 3% річних та втрат від інфляції суд зазначає наступне. Суд не бере до уваги звіт щодо розрахунку сум інфляційних втрат та 3% річних, наданого позивачем, адже згідно звіту, такий розрахунок здійснювався по рахунку кредиту позичальника - [NUMBER] , при цьому згідно п. 1.1.1 Договору №896502 та п.1.1.1 Додаткового договору №1 банк відкриває поточний рахунок клієнту ( [PERSON] ) № [NUMBER] , який не співпадає з рахунком, щодо якого здійснювався розрахунок 3% річних та інфляційних втрат, а також у вказаному звіті розрахунок здійснювався щодо кредитного Договору №89650221 від 15.06.2015, при цьому між сторонами укладено Договір №896502 від 15.07.2014 та Додатковий договір №1 від 11.06.2015, а тому вказаний звіт-розрахунок є неналежним доказом. Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Проценти, передбачені ст. 625 ЦК, не є штрафними санкціями. Підставою застосування передбаченої цією нормою відповідальності є прострочення боржником виконання грошового зобов`язання. Як передбачено ч. 1 ст. 612 ЦК, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору (ч. 1 ст. 631 ЦК). Також, судова практика виходить з того, що приписи ст. 625 ЦК про розмір процентів, що підлягають стягненню за порушення грошового зобов`язання, є диспозитивними та застосовуються, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. («Аналіз практики застосування ст. 625 Цивільного кодексу України в цивільному судочинстві» - ВСУ). Оскільки укладеним між сторонами кредитним договором передбачений розмір процентів за користування кредитом, який, у тому числі, включає в себе ризики інфляції, крім того, враховуючи задоволення судом вимоги про стягнення з відповідача пені за прострочення невиконання зобов`язання, відсутні законодавчо передбачені підстави для застосування подвійної відповідальності відповідача та стягнення з нього, крім передбачених договором процентів за користування кредитом та пені, також втрат від інфляції та 3% річних, тому в даній частині позовні вимоги задоволенню не підлягають. При таких обставинах, позов підлягає частковому задоволенню, а саме у розмірі 18 057,84 грн, що складається з: - загальна сума основної заборгованості - 8200,00 грн.; - загальна сума заборгованості по сплаті відсотків за користування кредитом - 6761,14 грн.; - загальна сума нарахованої пені - 3096,70 грн. Приймаючи до уваги предмет даного спору, наслідки його розгляду судом, суд вважає за необхідне застосувати положення статті 141 ЦПК України. Так, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Позивачем при подачі позову до суду сплачено судовий збір в розмірі 1921 грн. 00 коп., оскільки позовні вимоги задоволено частково, а саме на 94%, тому стягненню з відповідача пропорційно частці задоволених вимог підлягає 1805 грн. 74 коп.

Outcome: partial