Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-04 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду з позовом до Кілійської міської ради про встановлення факту спільного проживання та визнання права власності на спадщину. З позовної заяви, вбачається, що [INFO] померла бабуся позивача [PERSON] , яка на день смерті проживала в [ADDRESS]. Після смерті [PERSON] залишилося спадкове майно, яке складається з земельної ділянки площею 3,0301 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Шевченківської сільської ради Кілійського району Одеської області (кадастровий номер земельної ділянки [NUMBER] ), відповідно до Державного акту на право приватної власності на землю серії. Після смерті [PERSON] належне їй майно позивач фактично прийняла у спадщину, оскільки вони проживали однією сім`єю за однією адресою в [ADDRESS] . [PERSON] , яка померла [INFO] була зареєстрована та проживала до моменту смерті в [ADDRESS] . На момент її смерті інших осіб, зареєстрованих місцем проживання за вказаною адресою не було, але з листопада 1999 року до 23.08.2002 року включно позивач перебувала на утриманні [PERSON] оскільки була малолітньою, а її мати [PERSON] була на заробітках в м. Одеса. Спадкоємці першої черги після смерті [PERSON] відсутні. Позивач фактично прийняла спадщину після смерті [PERSON] відповідно до ст. 535 ЦК Української РСР від 18.07.1963 року, але належним чином право власності на спадкове майно вона не може оформити, оскільки необхідно встановити зазначений факт, а також відсутній правовстановлюючий документ на земельну ділянку. Жодного спору у позивача з будь - якою фізичною особою стосовно спадкового майна не має. Спадкоємців майна [PERSON] 1-3 черги не має. В зв`язку з зазначеним, представник позивача просив суд: - встановити факт спільного проживання однією сім`єю та перебування на утриманні з листопада 1999 року до 23.08.2002 року включно [PERSON] у [PERSON] , яка померла [INFO] ; - визнати за [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] право власності на земельну ділянку площею 3,0301 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану на території Шевченківської сільської ради Кілійського району Одеської області (кадастровий номер земельної ділянки [NUMBER] ), відповідно до Державного акту на право приватної власності на землю серії [NUMBER] , зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 010452200650, виданого головою Кілійської районної державної адміністрації 09 грудня 2004 року згідно спадкування після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . Представник позивача надав заяву, згідно якої просив суд розглянути справу за його відсутності та відсутності позивача, щодо задоволення позову не заперечує. Третя особа надала заяву, згідно якої просила суд розглянути справу за її відсутності, щодо задоволення позову не заперечує. Представник відповідача - Кілійської міської ради Кілійського району Одеської області, в судове засідання не прибув, надав заяву в якій вказав, що позов підтримує, просить розглянути заяву за відсутності представника. На підставі письмових заяв усіх учасників справи, суд за відсутності сторін ухвалює рішення про задоволення позову за наявності для того законних підстав в підготовчому судовому засіданні, на підставі наявних в матеріалах справи письмових доказів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, в порядку, передбаченому ст.ст. 223, 247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне: Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 19.06.1998 р. Шевченківською сільською радою Кілійського району Одеської області, запис акта про народження № 45 - [PERSON] та [PERSON] є батьками: [PERSON] , [INFO] . Як вказано в свідоцтві про смерть [NUMBER] , виданого 23.08.2002 р. відділом реєстрації актів громадянського управління юстиції Одеської області, актовий запис № 102, [PERSON] , померла [INFO] . З копії державного акту на право приватної власності на землю серії [NUMBER] , виданого на підставі розпорядження Кілійської районної державної адміністрації № 670 від 9 листопада 2004 року, вбачається, що [PERSON] є власником земельної ділянки площею 3,03 гектарів, розташовану на території Шевченківської сільської ради Кілійського району Одеської області, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер [NUMBER] . Згідно акту про встановлення фактів від 11.06.2019 р., [PERSON] , яка померла [INFO] була зареєстрована та проживала до моменту смерті в [ADDRESS]. На момент її смерті інших осіб, зареєстрованих місцем проживання за вказаною адресою не було, але з листопада 1999 р. до 23.08.2002 р. включно [PERSON] , [INFO] проживала разом та перебувала на утриманні [PERSON] , оскільки була малолітньою. Спадкоємці першої черги після смерті [PERSON] відсутні. З інформаційної довідки зі спадкового реєстру відносно спадкових справ та виданих на їх підставі свідоцтв про право на спадщину № 56815284 від 11.07.2019 р. сформованої приватним нотаріусом Юрченко М.Є., інформація відносно [PERSON] відсутня. Відповідно до інформаційної довідки зі спадкового реєстру відносно заповітів/спадкових договорів № 56815292 від 11.07.2019 р. сформованої приватним нотаріусом Юрченко М.Є., інформація відносно [PERSON] відсутня. При ухваленні рішення суд керувався наступними правовими нормами: Статтями 15 та 16 ЦК України передбачено право особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту права, встановлених цивільним законодавством, є, зокрема, його визнання. У відповідності зі ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Стосовно встановлення юридичних фактів, суд виходить з наступного: Відповідно до вимог ч. 2 ст. 315 ЦПК України та роз`яснень, що містяться в п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 31.03.95 N 5, справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян, розглядаються в судовому порядку, коли чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх установлення. Відповідно до ст. 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», виникнення права власності на нерухоме майно підтверджується свідоцтвом про право власності і видається, зокрема, фізичним чи юридичним особам у разі безоплатної передачі їм земельної ділянки із земель державної чи комунальної власності за рішеннями органів державної влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування. На підставі наказу Міністерства аграрної політики та продовольства України від 9 вересня 2013 року № 537 втратила чинність Інструкція про заповнення бланків державних актів на право власності на земельну ділянку і на право постійного користування земельною ділянкою, затверджена наказом Державного комітету із земельних ресурсів від 22 червня 2009 року № 325, якою було врегульовано, серед іншого, питання видачі нового державного акта взамін зіпсованого. Зважаючи на встановлені з досліджених доказів обставини справи, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог представника позивача, щодо встановлення факту спільного проживання однією сім`єю та перебування на утриманні з листопада 1999 року до 23.08.2002 року включно [PERSON] у [PERSON] , яка померла [INFO] , беручи до уваги, що в позасудовому порядку неможливо встановити відповідний юридичний факт, задовольняє зазначену вимогу. Стосовно визнання права власності на земельну ділянку за [PERSON] , суд виходить з наступного: Відповідно до ст. 531 ЦК Української РСР від 18.07.1963 року - до числа спадкоємців за законом належать непрацездатні особи, що перебували на утриманні померлого не менше одного року до його смерті. При наявності інших спадкоємців вони успадковують нарівні з спадкоємцями тієї черги, яка закликається до спадкоємства. Відповідно до ст. 535 ЦК Української РСР від 18.07.1963 року - неповнолітні або непрацездатні діти спадкодавця (в тому числі усиновлені), а також непрацездатні дружина, батьки (усиновителі) і утриманці померлого успадковують, незалежно від змісту заповіту, не менше двох третин частки, яка належала б кожному з них при спадкоємстві за законом (обов&apos;язкова частка). При визначенні розміру обов&apos;язкової частки враховується і вартість спадкового майна, що складається з предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку. Відповідно до п.п. 4.15 п. 4 гл. 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 року за № 296/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22.02.2012 року за № 282/20595, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно, крім випадків, передбачених пунктом 3 глави 7 розділу I цього Порядку, та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Як зазначено в п.п 4.18 п. 4 гл. 10 розділу ІІ зазначеного Порядку за відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 263 ЦПК України,судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судом також встановлено, що в зв`язку з тим, що позивач не має можливості отримати свідоцтво про право на спадщину, позбавлений можливості інакше ніж у судовому порядку оформити свої спадкові права, в зв`язку з чим його право на спадщину підлягає судовому захисту шляхом його визнання на підставі ст. 16 ЦК України, а позовні вимоги підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved