Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-12 00:00:00

Представник Публічного акціонерного товариства [PERSON] «Приватбанк» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позовних вимог позивач вказав, що 21.07.2013 року між Публічним акціонерним товариством [PERSON] «Приватбанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № DNАLF3213782809 від 21.07.2013р., відповідно до умов якого відповідач отримав кредит у розмірі 7573,77 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0,12 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Однак, відповідач порушив умови укладеного договору в частині своєчасного погашення платежів, передбачених умовами кредитного договору, у зв'язку з чим, станом на 29.11.2016 року за договором виникла заборгованість на загальну суму 18052,07 грн., яка складається з: 6934,71 грн. заборгованість за кредитним договором, 5,69 грн. заборгованість по відсоткам за користування кредитом, 484,72 грн. заборгованість по комісії за користування кредитом, 9291,14 грн. пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором, а також штрафи відповідно до пункту 2.4.5.5 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. штраф (фіксована частина), 835,81 грн. штраф (процентна складова). Дані суми та судовий збір позивач просив стягнути з відповідача на свою користь. В судовому засіданні представники позивача позовні вимоги підтримали та зокрема зазначили, що строк позовної давності ними не був пропущений, оскільки відповідно до п.1.7.31 Умов строк позовної давності за кредитним договором, щодо вимог про повернення кредиту, відсотків, винагороди, неустойки (пені та штрафів) був збільшений до 50 років. Наполягали на задоволенні позовних вимог. Відповідач в судовому засіданні позов не визнав, просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог у звязку з пропуском строку позовної давності. До того ж, він взагалі не пам'ятає, що брав кредит. В подальшому в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Заслухав доводи сторін, дослідив письмові докази по справі, дав їм оцінку в їх сукупності, суд прийшов до наступного. Встановлено судом та стверджується зібраними у справі доказами, що між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON], 21.07.2013 року укладено кредитний договір № DNАLF3213782809 , за умовами якого відповідачу було надано кредит у розмірі 7573,77 грн. зі сплатою за користування кредитом 12,00% на строк по 20.07.2016 року включно. Сторони укладали правочин шляхом підписання заяви позичальника, у якій зазначено, що позичальник згодний, що ця заява разом із запропонованими Умовами та правилами, Тарифами складає між ним і банком кредитний договір. Таким чином, доводи відповідача, що він не пам'ятає, що брав кредит спростовуються письмовими доказами, які наявні в матеріалах справи. Відповідно до умов договору повернення кредиту, сплата відсотків за його використання та інші платежі здійснюються щомісячно, рівними частинами у сумах в порядку та на умовах, що зазначені в Заяві та відповідно до графіку платежів який є невідємним додатком до цієї Заяви, а саме у сумі 210,78 грн., з 16.04.2014 року у сумі 331,96 грн., період сплати з «11» по «15» число кожного місяця. Тобто умовами кредитного договору передбачено погашення заборгованості щомісячними платежами. [PERSON] умови кредитного договору належним чином не виконував, у звязку з чим, станом на 29.11.2016 року, банком нарахована заборгованість в розмірі 18052,07 грн., яка складається з: 6934,71 грн. заборгованість за кредитом, 5,69 грн. заборгованість по відсоткам за користування кредитом, 484,72 грн. заборгованість по комісії за користування кредитом, 9291,14 грн. пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором, а також штрафи відповідно до пункту 2.4.5.5 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. штраф (фіксована частина), 835,81 грн. штраф (процентна складова). Наявність та розмір вказаної заборгованості підтверджується наданим банком детальним розрахунком та випискою з особового рахунку відповідача (а.с.3, 69-95). Статтею 526 ЦК України\~передбачено, що зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог діючого законодавства. Відповідно до ч. 1\~ст. 530 ЦК України\~якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до\~ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ч.2\~ст. 1050 ЦК України\~якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. Виходячи з викладеного, суд дійшов висновку про доведеність факту неналежного виконання відповідачем умов кредитного договору та наявність, у звязку із цим, заборгованості перед банком. Разом з тим,\~статтею 256 ЦК України\~передбачено, що позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до\~ст. 257 ЦК України\~загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки, спеціальна позовна давність в один рік встановлено п.1 ч.2\~ст.258 ЦК України\~відносно неустойки. Згідно із ч. 1, 5\~ст. 261 ЦК України\~перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення\~\~ свого\~\~ права\~\~ або\~\~ про\~\~ особу,\~\~\~\~яка\~\~ його\~\~ порушила. За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов'язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку. За приписами ч.ч. 1, 3\~ст. 264 ЦК України, перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново . Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. У правовій позиції Верховного Суду України у справі №6-160цс14 від 19 листопада 2014 року розяснено, що перебіг позовної давності за вимогами кредитора, які випливають з порушення боржником умов договору (графіка погашення кредиту) про погашення боргу частинами (щомісячними платежами) починається стосовно кожної окремої частини, від дня, коли відбулося це порушення. Позовна давність у таких випадках обчислюється окремо по кожному простроченому платежу. У разі порушення боржником строків сплати чергових платежів, передбачених договором, відповідно до частини другої\~статті 1050 ЦК України\~кредитор протягом усього часу\~до встановленого договором строку закінчення виконання останнього зобов'язання вправі заявити в суді вимоги про дострокове повернення тієї частини позики (разом з нарахованими процентами -\~стаття 1048 ЦК України), що підлягає сплаті. Несплачені до моменту звернення кредитора до суду платежі підлягають стягненню у межах позовної давності по кожному із платежів. Відповідно до ч.ч. 3, 4\~ст. 267 ЦК України\~позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Відповідач 17.03.2017 року звернувся до суду з заявою про застосування строку позовної давності. Таким чином, надавши належної оцінки представленим у справі доказам у їх сукупності, приймаючи до уваги здійснення відповідачем останнього платежу по сплаті кредиту в грудні 2013 року (27,91 грн. сплата відсотків (а.с.3)), встановивши, що з позовом банк звернувся до суду 10.12.2016 року, що стверджується відбитком штемпеля на поштовому конверті (а.с. 24),\~суд дійшов висновку, що з відповідача на користь банку підлягає стягненню заборгованість за тілом кредиту, відсотками та комісії, строк оплати яких перебуває у межах трирічного строку позовної давності, тобто за період з 10.12.2013 року по 29.11.2016 року включно, а заборгованість по пені, нарахування якої перебуває у межах річного строку позовної давності, тобто за період з 10.12.2015 року по 29.11.2016 року, та дорівнює 6523,28 грн.\~заборгованість за тілом кредиту, 5,69 грн.\~заборгованість за відсотками, 484,72 грн. заборгованість по комісії, 5000,00 грн.\~заборгованість по пені. Збільшений строк позовної давності у даному випадку не підлягає застосуванню. Так, у п.1.7.31 Умов та правила надання банківських послуг передбачено, що терміни позовної давності по вимогах про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки\~пені, штрафів встановлюються сторонами тривалістю у 50 років. Однак, вказані Умови відповідачем не підписані, а текст кредитного договору (заяви позичальника) не містить умов щодо збільшеного строку позовної давності. Таким чином, сторонами не дотримано письмової форми угоди про збільшення позовної давності, що суперечить положенням\~ст. 259 ЦК України. Крім того, суд звертає увагу, що у правовій позиції Верховного Суду України в справі № 6-2003цс15 зазначено, що, цивільно-правова відповідальність\~це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обовязку новим, або у приєднанні до невиконаного обовязку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обовязків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). За положеннями\~статті 61 Конституції України\~ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Таким чином, відповідно до\~статті 549 ЦК України, штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення\~строків виконання грошових зобовязань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у\~статті 61 Конституції України\~щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Враховуючи вищевикладене, стягнення на користь банку пені у розмірі 5000,00 грн.,\~суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні позовної вимоги щодо стягнення на користь банку штрафів у розмірі 500,0 грн. та 835,81 грн., оскільки вони є несправедливим подвійним нарахуванням неустойки. Таким чином, виходячи з викладеного, суд приходить до висновку про часткове задоволення вимог позивача. Разом з цим, відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 1600,00 грн.

Outcome: partial