Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-01 00:00:00

Представник позивачки адвокат Коробко С.Є. в інтересах позивачки 13.10.2020 звернулась до суду з позовом, в якому просить розірвати шлюб, укладений між сторонами у справі, зареєстрований 14.12.2013, визначити місце проживання неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , разом із матір`ю [PERSON] , [INFO] . За змістом позову 14.12.2013 між сторонами зареєстровано шлюб. До реєстрацію шлюбу під час перебування сторін у справі у фактичних шлюбних відносинах народилась спільна дитина [PERSON] , [INFO] . З січня 2020 року спільні відносини між сторонами фактично припинились у зв`язку із протилежними поглядами на шлюб і сім`ю, відсутність піклування з боку відповідача про спільне життя. Позивачка зазначає також, що збереження сім`ї неможливе та суперечить інтересам подружжя, зокрема, особистим інтересам кожного. Майновий спір між сторонами відсутній. Стосовно сина, позивачка вказує, що він навчається у Бердянській спеціалізованій школі І-ІІІ ступенів №16 з поглибленим вивченням іноземних мов, з часу припинення фактичного проживання сторін мешкає із матір`ю, перебуває на її повному утриманні. Для проживання дитини створені належні побутові умови з метою забезпечення розвитку та гармонійного зростання. Відповідач має намір змінити місце проживання сина, постійно змінює своє фактичне місце проживання, не бажає врегулювати спір в позасудовому порядку за допомогою органу опіки та піклування, з урахуванням побажань дитини, що й стало підставою для звернення до суду, оскільки зміна місця проживання суперечить його інтересам. Враховуючи принцип добровільності шлюбу, в якнайкращих інтересах дитини, за відсутності виняткових обставин, що свідчать про неможливість проживання дитини із матір`ю, з підстав, передбачених ст. 51 Конституції України, ст.7, 105, 110, 112, 141, 151, 153, 157, 160, 161 СК України, ст. 29 ЦК України, ст. 11 ЗУ «Про охорону дитину», ст.6, 7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» [PERSON] просить задовольнити позовну заяву. Ухвалою судді від 05.11.2020 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження, постановлено розглядати справу в порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Визначено відповідачу строк із дня вручення ухвали для подання відзиву на позовну заяву. Роз`яснено, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами (ч. 8 ст. 178 ЦПК України). Інших процесуальних дій у справі судом вчинено не було за відсутності відповідних клопотань. Зустрічної позовної заяви не подано. Позивачка в підготовче засідання не з`явилась, до суду надійшла заява, вх.№ від 02.12.2020, про розгляд справи за відсутності сторони позивача, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить задовольнити позовну заяву. Відповідач в підготовче засідання не з`явився, подав заяву, вх.№ від 01.12.2020 про розгляд справи за його відсутності, відповідно до ч.4 ст.206 ЦПК України повідомив про визнання позовних вимог в повному обсязі, із зазначенням номера справи, просить задовольнити позов. Третя особа через представника Калініченко Ю.В., яка діє на підставі довіреності від 14.01.2020 скерувала до суду заяву, згідно з якою відповідно до ст. 43, 49 ЦПК України просить розглянути справу за її відсутності відповідно до закону. Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, не здійснюється згідно з ч.2 ст. 247 ЦПК України. Відповідно до ч.3,4 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі визнання позову проводиться в порядку, встановленому ст. 206 цього Кодексу. За змістом ч.1,4 ст.206 ЦПК України відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Оскільки визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд, розглянувши позовну заяву та матеріали цивільної справи, дійшов висновку про те, що заявлений позов підлягає задоволенню, ухвалює рішення у підготовчому засіданні у зв`язку з таким. Судом згідно з копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Бердянську реєстраційної служби Бердянського міськрайонного управління юстиції у Запорізькій області, встановлено, що 14.12.2013 між сторонами укладено шлюб, який зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Бердянську реєстраційної служби Бердянського міськрайонного управління юстиції у Запорізькій області, актовий запис №816. Майновий спір між подружжям відсутній. Сторони мають спільну дитину [PERSON] , [INFO] , уродженця м.Бердянськ Запорізької області, актовий запис №729 від 26.08.2010, що видно з копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Бердянську Бердянського міськрайонного управління юстиції у Запорізькій області 26.08.2010. У графі «батько» у вказаному свідоцтві про народження міститься запис про відповідача [PERSON] . Малолітній [PERSON] проживає разом із матір`ю за адресою: [ADDRESS] , навчається у Бердянській спеціалізованій школі І-ІІІ ступенів №16 з поглибленим вивченням іноземних мов Бердянської міської ради (довідка №02/141 від 03.09.2020), знаходиться на її утриманні. Мати опікується розвитком та станом здоров`я дитини, для проживання якої за вказаною адресою створені належні побутові умови. Вказані обставин визнаються сторонами у справі та відповідно до ч.1 ст.82 ЦПК України не підлягають доказуванню. Задовольняючи позов в повному обсязі, суд, крім наявності беззаперечної згоди відповідача, виходить з таких норм чинного законодавства. Згідно з ч.3 ст.56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. За змістом ч.1 ст.104, ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст.110 цього Кодексу. Згідно з ч.2 ст.112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. За наявності законних підстав, судом встановлено, що позов підлягає задоволенню, оскільки збереження сім`ї суперечить інтересам сторін, вжиття заходів щодо примирення подружжя відповідно до ст.111 СК України суд не вважає за потрібне. Відповідно до положень ч.1 ст. 3, ч.1 ст. 9 Конвенції про права дитини від 20.11.1989, ратифікованої ВРУ 27.02.1991, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками в супереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. При вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати особливу увагу на її вік та з`ясовувати, з ким із батьків вона бажає проживати. Вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо, про те, з ким із них дитина залишається, суд, виходячи із рівності прав та обов`язків батька й матері щодо своїх дітей, повинен ухвалити рішення, яке відповідало б якнайкращим інтересам дитини. При цьому суд враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дітей і турботу про них, їхній вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дітей. Згідно із ч.3 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом. Крім того, відповідно до ч.2,3 ст.160 СК України місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. За положеннями ч.1 ст.161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. За нормою ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. При цьому, як передбачено ч.1, ч.2 ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Враховуючи наявність процесуальних підстав для задоволення позову стосовно вимог про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини разом із матір`ю, зокрема, визнання позову відповідачем, думку третьої особи, участь якої є обов`язковою за нормою ч.4 ст.19 СК України під час здійснення судового провадження у справах даної категорії, суд за результатами розгляду справи дійшов висновку про наявність підстав для ухвалення зазначеного рішення у визначений позивачкою спосіб. Суд, задовольняючи позов, наголошує, що визначення місця проживання дитини із матір`ю не є перешкодою для подальшого спілкування батька та сина, що сприятиме повноцінному розвитку дитини та відповідає якнайкращим її інтересам. Статтею 113 СК України визначено, що особа, яка змінила прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Відповідних клопотань позивачкою у справі не заявлено. За змістом ч.1 ст.142 ЦПК України поверненню з державного бюджету на користь позивачки підлягає судовий збір у розмірі 50 відсотків від сплаченого нею при поданні позову, тобто, у сумі 840,80 гривень. На виконання ч.7 ст.15 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» №2398VІ від 01.07.2010, ч.2 ст.115 СК України, копію рішення суду, яке набрало законної сили, необхідно надіслати до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб.

Outcome: approved