Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-08 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду з позовом, в якому з подальшим уточненням просить солідарно стягнути з відповідачів загальну суму заборгованості за кредитним договором у розмірі 19 788,02 доларів США та судові витрати. В обґрунтування своїх вимог посилається на наступне. 02.04.2008 року [PERSON] уклав з ПАТ «УкрСиббанк» кредитний договір №11325523000, відповідно до умов якого банк надав позичальнику кредит у сумі 20000,00 доларів США, а позичальник за кредитним договором повертати кредит, виплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати комісію та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені кредитним договором та додатком №1 до нього -графіком погашення кредиту. З метою забезпечення виконання зобов'язання за вище вказаним кредитним договором з відповідачами [PERSON], [PERSON], [PERSON] були укладені договори поруки, відповідно до умов яких поручителі несуть солідарну відповідальність з позичальником перед банком за виконання умов основного зобов'язання всім належним їм майном та грошовими коштами. 11.06.2012 року ПАТ «УкрСиббанк» відступило позивачу відповідно до договору факторингу №4 свої права вимоги за зобов'язаннями відповідача по кредитному договору. Станом на 01.12.2013 року заборгованість за зазначеним кредитним договором складає 19 788,02 доларів США, та складається з заборгованості по основній сумі кредиту - 16 279,29 доларів США та заборгованості за процентами - 3508,73 доларів США. Представник позивача Личкань О.О. в судовому засіданні уточнені позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив задовольнити їх. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] та відповідач [PERSON] в судовому засіданні заперечували проти задоволення позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на те, що позивач не має ліцензії на здійснення валютних операцій. Відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] в судове засідання не з'явились, надали письмові заперечення в яких зазначили, що порука є припиненою, в зв'язку з закінченння шестимісячного строку на пред'явлення вимоги, тому в задоволенні позову слід відмовити в повному обсязі. Суд, вислухавши учасників судового розгляду, перевіривши матеріали справи, прийшов до наступного. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. 02.04.2008 року між АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON] укладено договір про надання споживчого кредиту №11325523000, згідно якого Банк надав відповідачу кредит в сумі 20 000,00 доларів США, що дорівнює еквіваленрту 101000,00 грн. за курсом НБУ на день укладання договору на строк до 02.04.2018 року зі сплатою 13,90% річних. (а.с. 6-23, 49). Згідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальнику у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст.ст. 526,527 ЦК України, зобов'язання взяті сторонами за договором повинні виконуватися належним чином, одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається. Згідно ч.1 ст.530 ЦК України, якщо в зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк. Відповідно до ч.1 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання, а за правилами частини першої статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Статтею 525 ЦК України визначено недопустимість односторонньої відмови від зобов'язання. Відповідно до ч.2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 ЦК України. У відповідності зі ст. 1048 ЦК України, у разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. 01.07.2014 року позивачем була надіслана вимога відповідачу [PERSON] про погашення заборгованості, яка була залишена без задоволення. (а.с. 57-65). В порушення зазначених вище умов Кредитного договору, а також ст.ст. 509, 526, 1054 ЦК України відповідачем [PERSON] не погашено належні до сплати суми кредиту та не сплачені відсотки. В якості забезпечення виконання зобов'язань за договором про надання споживчого кредиту №11325523000 від 02.04.2008 року між АКІБ «УкрСиббанк», та відповідачами [PERSON], [PERSON], [PERSON] було укладено Договори поруки № 193120, №193119, №193115 від 02.04.2008 року, відповідно до умов яких поручителі зобов'язуються перед кредитором відповідати за невиконання [PERSON] усіх його зобов'язань перед кредитором, що виникли з вищевказаного договору про надання споживчого кредиту. (а.с. 24-29). Як передбачено ст.629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно ст. 554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України, порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки. Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року №5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», відповідно до частини четвертої статті 559 ЦК порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. При вирішенні таких спорів суд має враховувати, що згідно зі статтею 526 ЦК зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Отже, якщо кредитним договором не визначено інші умови виконання основного зобов'язання, то у разі неналежного виконання позичальником своїх зобов'язань за цим договором строк пред'явлення кредитором до поручителя вимоги про повернення отриманих у кредит коштів має обчислюватися з моменту настання строку погашення зобов'язання згідно з такими умовами, тобто з моменту настання строку виконання зобов'язання у повному обсязі або у зв'язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково. Пред'явленням вимоги до поручителя є як направлення/вручення йому вимоги про погашення боргу (залежно від умов договору), так і пред'явлення до нього позову. При цьому в разі пред'явлення вимоги до поручителя кредитор може звернутися до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання. При цьому сама по собі умова договору про дію поруки до повного виконання позичальником зобов'язання перед кредитодавцем або до повного виконання поручителем взятих на себе зобов'язань не може розглядатися як установлення строку дії поруки, оскільки це не відповідає вимогам статті 252 ЦК України, згідно з якою строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати. Відповідно до роз'яснень Постанови ВСУ у справі 6-745ц15 від 01.07.2015 року, якщо умовами кредитного договору повернення боргу передбачено періодичними, щомісячними платежами, а тому позовна давність у таких випадках обчислюється окремо по кожному простроченому платежу, а тому суд враховує що припинення поруки у зв'язку зі спливом шестимісячного строку окремо до кожного періодичного платежу погашення боргу за кредитним договором, що є підставою для визнання поруки припиненою згідно ч. 4 ст. 559 ЦК України. Виходячи з приписів ст. 559 ЦК України, враховуючи, що останній платіж по зазначеному кредитному договору відповідачем [PERSON] було здійснено 14.03.2014 року (відповідно до довідки наданої позивачем), а позов надісланий до суду 26.12.2014 року, тобто більше ніж через 6 місяців, то порука відповідачів [PERSON], [PERSON], [PERSON] є припиненою, а тому в позові щодо стягнення з відповідачів [PERSON], [PERSON], [PERSON] коштів за вказаним договором слід відмовити. Станом на 10.07.2015 року загальна сума простроченої заборгованості за кредитним договором № 11325523000 від 02.04.2008 року становить 21 019,13 доларів США, з яких: 15 519,42 доларів США - прострочена заборгованість за кредитом, 5 499,71 доларів США - прострочена заборгованість за відсотками. Але, в своєму позові, позивач стягнути 19 788,02 доларів США, тому суд розглядає справу лише в межах позовних вимог. 11 червня 2012 р. між ПАТ «УкрСиббанк» , який є правонаступником АКІБ «УкрСиббанк» та ТОВ «Кей-Колект» було укладено договір факторингу №4. (а.с. 50-55, 151-156). Згідно з вищевказаним договором, клієнт зобов'язується передати у власність Фактору, а Фактор - прийняти Права Вимоги та в їх оплату надати грошові кошти в розпорядження Клієнта за грошові кошти в розпорядження Клієнта за плату та на умовах, визначених цим договором. Одночасно, з відступленням Прав Вимоги до Фактора переходять усі права Клієнта за всіма договорами Забезпечення. Таким чином, ПАТ «УкрСиббанк» передав, а позивач прийняв на себе зобов'язання за кредитним договором № 11325523000 від 02.04.2008 року, та договорами поруки № 193115, № 193119, 193120 від 02.04.2008 року, що також підтверджується випискою №1 до договору факторингу актом приймання-передачі прав вимоги за вказаним договором. (а.с. 155, 150). У судовому порядку вказаний договір факторингу не оспорювався та недійсним не визнавався. ПАТ «УкрСиббанк» надіслав відповідачам 20.06.2012 року повідомлення про відступлення прав вимоги за зазначеним кредитним договором. (а.с. 143-149). У відповідності до ст.ст.1081, 1082 ЦК України, боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов'язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первинному кредитору і таке виконання зобов'язання є належним. Крім того, договір факторингу був укладений 11.06.2012 року, в той час як вбачається з довідки-розрахунку, наданої до суду позивачем, відповідач [PERSON] здійснив останній платіж за вказаним кредитним договором 14.03.2014 року. Представник відповідача [PERSON] в судовому засідання посилалась як на підставу відмови в задоволенні позовних вимог, що позивач просить стягнути заборгованість за кредитним договором в іноземній валюті, тобто доларах США, але не має ліцензії на здійснення валютних операцій, що є порушення приписів Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю». Відповідно до свідоцтва про реєстрацію фінансової установи ТОВ «Кей-Колект», видом фінансових послуг, які має право здійснювати фінансова компанія без отримання ліцензій та/або дозволів відповідно до законодавства: факторинг. (а.с. 141-142). Оформлюючи передачу права вимоги (ст. ст. 1077,1078,1082,1084 ЦК України), банк і фактор не обумовлювали ніяких змін щодо обсягу прав і обов'язків, які за договорами перейшли до нового кредитора, тож до останнього перейшли права первинного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, включаючи установлені договором правила щодо валюти зобов'язання. Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного судочинства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Тобто, належним виконанням зобов'язання з боку відповідача є повернення кредиту в строки, у розмірі та у валюті, які визначені кредитним договором. Відповідно до п. 12 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року №5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», у разі якщо кредит правомірно наданий в іноземній валюті та кредитодавець (позивач) просить стягнути кошти в іноземній валюті, суд у резолютивній частині рішення зазначає про стягнення таких коштів саме в іноземній валюті, що відповідає вимогам ч. 3 ст. 533 ЦК України. Таким чином, враховуючи обставини по справі та те, що відповідач не виконує свої зобов'язання за кредитним договором, суд вважає позовні вимоги в частині стягнення коштів з відповідача [PERSON] обґрунтованими та такими, що знайшли своє підтвердження в судовому засіданні та підлягаючими задоволенню в повному обсязі. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України суд також стягує з відповідача на користь позивача понесені та документально підтверджені судові витрати пропорційно до задоволених вимог. На підставі викладеного,

Outcome: partial