Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-28 00:00:00

Представник позивача Концерну «Міські теплові мережі» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді, надання послуг з централізованого постачання гарячої води, в обґрунтування позову вказавши наступне. Позивач у період з січня 2018 року по квітень 2021 року відпустив теплову енергію на суму 12\~658,25 гривень, на підставі укладеного між сторонами договору купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді № 203509 від 01.02.2013 року у нежитлові приміщення XIV, XVIII, розташовані за адресою: [ADDRESS] , власником яких є відповідач. У зв`язку із неналежним виконанням умов договору, за відповідачем утворилася заборгованість, яка з урахуванням сплачених сум, становить 10\~095,16 гривень, яку позивач просить стягнути з відповідача у судовому порядку. Крім того, посилаючись на порушення відповідачем умов укладеного між сторонами договору, позивач просить з стягнути з відповідача 3% річних від простроченої суми боргу у розмірі 140,63 гривень, суму інфляційних витрат у розмірі 94,03 гривень, та судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 2 270,00 гривень. Ухвалою суду від 01.07.2021 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи визначено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін, сторонам встановлено строки на подання заяв по суті справи. В судове засідання представник позивача не з`явився, суду надав письмову заяву про розгляд справи у його відсутність без проведення фіксації судового процесу, в якій вказав, що підтримує позовні вимоги та просить їх задовольнити у повному обсязі. Відповідач суду надав письмову заяву, відповідно до якої позовні вимоги визнає у повному обсязі, просить зменшити розмір судового збору, який підлягає стягненню з нього. На підставі ст.\~247 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін на підставі наявних у справі доказів, без фіксації судового процесу. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши зібрані та досліджені докази в їх сукупності та взаємозв`язку, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що відповідачу у справі [PERSON] на праві приватної власності належать нежитлові приміщення XIV, XVIII, розташовані за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 260260296 від 07.06.2021 року. (а.с. 7-10) 01.02.2013 року між Концерном «Міські теплові мережі» та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді № 203509 від 01.02.2013 року у нежитлові приміщення XIV, XVIII, розташовані за адресою: [ADDRESS] . (а.с. 12-19). На підставі укладеного договору позивач у період з січня 2018 року по квітень 2021 року відпустив відповідачу теплову енергію на суму 12\~658,25 гривень, що підтверджується актами приймання-передачі та розрахунками наявними в матеріалах справи. Заборгованість Відповідача перед Теплопостачальною організацією по оплаті за відпущену теплову енергію, з урахуванням сплачених сум, становить 10\~095,16 гривень, що підтверджується розрахунком, наданим позивачем. Згідно ст. 526 ЦК України, зобов`язання повинно виконуватись належним чином відповідно до умов договору. Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно ст. 611 ЦК України, при порушенні зобов`язання наступають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно ч.2 ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник, якій прострочив виконанню грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуваннях встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від прострочена суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Розмір заборгованості за договором № 203509 від 01.02.2013 року на загальну суму 10\~095,16 гривень, а також нараховані 3% річних від простроченої суми боргу у розмірі 140,63 гривень та інфляційні витрати у розмірі 94,03 гривень, що разом становить 10\~329,82 гривень, визнані відповідачем та, оскільки суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин і добровільності їх визнання, ці обставини, в силу положень ст. 82 ЦПК, не підлягають доказуванню. Відповідно до ч. 4\~ст.\~206 ЦПК України,\~у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Враховуючи, що сума заборгованості, заявлена позивачем до стягнення, відповідачем не оспорюється, її наявність та розмір не вимагає доказування. Відповідно до роз`яснень п. 24\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. З огляду на наведене, суд вважає за необхідне прийняти визнання відповідачем позову в частині стягнення з нього суми заборгованості у загальному розмірі 10\~329,82 гривень, оскільки таке визнання позову не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Враховуючи, що доводи позивача знайшли своє підтвердження, а також приймаючи до уваги визнання відповідачем позовних вимог, суд приходить до висновку про задоволення позову. Відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України, у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Таким чином, 50 відсотків судового збору, сплаченого позивачем при поданні позову, що становить 1\~135,00 гривень підлягає поверненню позивачу з державного бюджету, та з відповідача, на підставі ч. 2 ст. 141 ЦПК України, на користь позивача підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 1\~135,00 гривень.

Outcome: approved