Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-19 00:00:00

Прокурор в інтересах Луганської міської лікарні № 3 звернувся до суду із зазначеним позовом до відповідача, в обґрунтування якого зазначив, що [PERSON] визнано потерпілою по кримінальній справі по обвинуваченню [PERSON] у скоєнні злочину передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, а саме порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілої середньої тяжкості тілесне ушкодження. У зв'язку з отриманими тілесними ушкодженнями [PERSON] перебувала на стаціонарному лікуванні у хірургічному відділенні Луганської міської багатопрофільної лікарні № 3 в період з 03.04.2013 року по 23.04.2013 року. Згідно довідки-калькуляції № 1-09/38 від 30.01.2014 року Луганської міської багатопрофільної лікарні № 2 на лікування потерпілої [PERSON] витрачено кошти у сумі 3113,80 гривень. Вироком Артемівського районного суду міста Луганська від 10 жовтня 2013 року [PERSON] визнано винним у скоєнні злочину, передбаченого за ч.1 ст. 286 КК України та призначено покарання у вигляді штрафу у розмірі 3400,00 гривень без застосування додаткового покарання. Виходячи з викладеного позивач просив суд стягнути із відповідача [PERSON] на користь комунального закладу «Луганська міська багатопрофільна лікарня № 3» грошові кошти у розмірі 3113,80 гривень, витрачених на стаціонарне лікування потерпілої [PERSON] У судове засідання представник позивача комунального закладу «Луганська міська багатопрофільна лікарня № 3» не з'явився та до початку розгляду справи на адресу суду від нього надійшла заява, в якої він підтримав позовні вимоги, просив суд задовольнити їх у повному обсязі та провести розгляд справи за його відсутністю. Відповідач - [PERSON] у судове засідання не з'явився до початку розгляду справи на адресу суду від нього надійшла заява, згідно якої він заявленими позовні вимоги комунального закладу «Луганська міська багатопрофільна лікарня № 3», визнав у повному обсязі, проти їх задоволення не заперечував та просив провести розгляд справи за його відсутністю, посилаючись на важке матеріальне становище просив суд надати йому розстрочку виплати суми заподіяної шкоди строком на один рік. В судовому засіданні прокурор підтримав заявлені вимоги, суду дав пояснення, аналогічні позовній заяві, наполягав на задоволені позовних вимог, не заперечував проти надання відповідачу розстрочки строком на один рік. Судом встановлено, що 02 квітня 2013 року сталася ДТП та 03 квітня 2013 року розпочато кримінальне провадження № 12013030020002084 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України по обвинуваченню [PERSON], а саме порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілої середньої тяжкості тілесне ушкодження, в результаті якої [PERSON] визнано потерпілою. У зв'язку з отриманими тілесними ушкодженнями [PERSON] перебувала на стаціонарному лікуванні у хірургічному відділенні Луганської міської багатопрофільної лікарні № 3 в період з 03.04.2013 року по 23.04.2013 року. Згідно довідки-калькуляції № 1-09/38 від 30.01.2014 року Луганської міської багатопрофільної лікарні № 2 на лікування потерпілої [PERSON] витрачено кошти у сумі 3113,80 гривень, відповідно до довідки - калькуляції № 1-09/38 від 30.01.2014 року, наданої адміністрацією Луганської міської багатопрофільної лікарні № 3 /а. с. 4/. Вироком Артемівського районного суду міста Луганська від 10 жовтня 2013 року [PERSON] визнано винним у скоєнні злочину, передбаченого за ч.1 ст. 286 КК України та призначено покарання у вигляді штрафу у розмірі 3400,00 гривень без застосування додаткового покарання, згідно з фотокопією вироку Артемівського районного суду м. Луганська по справі № 434/4728/13-к від 10 жовтня 2013 року /а. с. 5/. У разі, коли при постановленні вироку рішення про відшкодування коштів, витрачених на стаціонарне лікування потерпілого, не було прийнято, стягнення їх провадиться в порядку цивільного судочинства за позовом осіб, зазначених у частині першій цієї статті. У такому ж порядку відшкодовуються витрати на стаціонарне лікування особи, яка постраждала від злочинного діяння, в разі закриття кримінальної справи чи відмови у порушенні справи за обставин, передбачених пунктами 3, 6 частини першої статті 6, статтями 7, 7-2, 8, 9 і 10 цього Кодексу. Положеннями ст. 1166 ЦК України передбачено відшкодування матеріальної шкоди при наявності складу правопорушення: протиправних дій особи, заподіяння шкоди, причинний зв'язок між протиправною поведінкою і наслідками, вини особи, що причинили збиток. Відповідно до ст. 1206 ЦК України особа, яка вчинила злочин, зобов'язана відшкодувати витрати закладові охорони здоров'я на лікування потерпілого від цього злочину. Згідно п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину, та судових витрат» № 11 від 07.07.1995 року, судам слід мати на увазі, що питання про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого вирішується згідно з «Порядком обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров'я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання», затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 545 від 16 липня 1993 року. Як передбачено цим Порядком, сума коштів, що підлягає відшкодуванню, визначається закладом охорони здоров'я, в якому перебував на лікуванні потерпілий, з урахуванням кількості ліжко-днів, проведених ним у стаціонарі, та щоденної вартості його лікування. Термін і обґрунтованість перебування потерпілого від злочину на стаціонарному лікуванні визначається на підставі даних лікувального закладу, де він перебував на лікуванні. До справи має бути приєднана довідка - розрахунок бухгалтерії цього закладу із записом про вартість одного ліжко-дня та загальну суму фактичних витрат на лікування потерпілого. Витрачені на стаціонарне лікування кошти підлягають відшкодуванню у повному обсязі і зараховуються до відповідного державного бюджету залежно від джерел фінансування закладу охорони здоров'я або на рахунок юридичної особи, якій належить останній. Згідно абз. 2 п. 2 Порядку обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров'я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 545 від 16 липня 1993 року, визначення суми витрат на лікування потерпілого за один ліжко-день провадиться виходячи з фактичної кількості ліжко-днів і загальної суми фактичних витрат за місяць (в якому проводилось лікування) на утримання лікувального закладу, за винятком витрат на капітальні вкладення, капітальний ремонт і придбання інвентарю та обладнання. Таким чином, оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, суд приходить до висновку про те, що внаслідок неправомірних дій відповідача [PERSON], Луганська міська багатопрофільна лікарня № 3 понесла витрати на лікування потерпілої [PERSON] від злочину, між діями [PERSON] та цими витратами є прямий причинний зв'язок, а тому обов'язок по відшкодуванню витрат необхідно покласти на відповідача [PERSON] За таких обставин, суд прийшов до висновку, що заявлений позов підлягає задоволенню та з відповідача [PERSON] належить стягнути на користь Луганської міської багатопрофільної лікарні № 3 витрати на стаціонарне лікування потерпілої [PERSON] від злочину в сумі 3113,80 гривень. Враховуючи складне матеріальне становище відповідача, його заробіток за шість місяців складає 12355,12грн, відповідач сплачує потерпілої [PERSON] заподіяну їй кримінальним злочином за ст.. 286 ч.1 КК України матеріальну шкоду та те що, у нього є матеріальне зобов'язання за договором кредиту, суд вважає за можливе надати відповідачу розстрочку у виплаті заподіяної матеріальної шкоді строком на один рік. Згідно ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.. На підставі викладеного, ст.ст. 1166, 1206 ЦК України, п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину, та судових витрат» № 11 від 07.07.1995 року,

Outcome: approved