Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-28 00:00:00

Представник позивача Клименко Т.В. звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] , в якій просить стягнути з відповідачки на користь позивача заборгованість за кредитним договором № 104/3558994-СК від 25.04.2017 у сумі 127291,33 гривня. Позов обґрунтовує тим, що відповідачка [PERSON] з метою отримання банківських послуг звернулася до позивача, в зв`язку з чим, 24.05.2017 підписала заяву про відкриття поточного рахунку , операції за якими можуть здійснюватися із використанням електронних платіжних засобів. Того ж дня між сторонами укладено заяву-договір № 104/3558994-СК на відкриття поточного рахунку з використанням електронних платіжних засобів та оформлення платіжної картки (з можливістю встановлення кредитного ліміту) Кредитна картка «Класична». Відповідачка підтвердила свою згоду на те, що підписана нею Заява-договір разом з «Умовами Договору», складає між нею та банком Кредитний договір, що підтверджується її підписом у заяві. Відповідно до Додатку № 1 до Заяви-договору№ 104/3558994-СК, розмір ліміту Кредитної лінії склав від 1000 гривень до 100000 гривень, зі сплатою 55%. Позивачем умови кредитного договору були виконані в повному обсязі. Відповідачка взяті на себе обов`язки, щодо виконання умов договору, належним чином не виконувала, у зв`язку з чим станом на 21.08.2020 виникла заборгованість по сплаті кредиту в розмірі 127291,33 гривня. Відзив на позов відповідачка не надала. Ухвалою суду від 07.12.2020 відкрите провадження у даній справі. Ухвалою від 15.01.2021 відмовлено у задоволенні заяви представника позивача АТ «Таскомбанк» про забезпечення позову. Представник позивача у судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи без його участі, позов підтримав, проти ухвалення заочного рішення у справі не заперечує. Відповідачка в судове засідання не з`явилася, надала заяву про розгляд справи без її участі. Оскільки особи, які беруть участь у справі в судове засідання не з`явились, відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. 24.05.2017 між ПАТ «Таскомбанк» та [PERSON] був укладений кредитний договір шляхом підписання останньою Заяви-договору № 104/3558994-СК на відкриття поточного рахунку з використанням електронних платіжних засобів та оформлення платіжної картки (з встановленням Кредитного ліміту) Кредитна картка «Класична». Предметом даного договору є надання Позивачем Позичальнику грошових коштів на наступних умовах: мінімальний розмір ліміту кредитної лінії - 1000 гривень; максимальна сума кредитного ліміту - 100000 гривень; процентна ставка за встановленим кредитним лімітом - 55% річних; строк кредитування - 365 днів з автоматичною пролонгацією з моменту встановлення кредитного ліміту. Цільове призначення кредиту - на споживчі потреби. Позичальниця зобов`язалася повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом, інші платежі, згідно умов Договору. Вказані обставини підтверджуються вищевказаною Заявою-договором № 104/3558994-СК та Додатком 1 до неї, які підписані сторонами і є належними та допустимими доказами в цій справі. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Відповідно до ст. 525, 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору і одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно зі ст. 610, 611 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), а у разі порушення зобов`язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу (ч. 2 ст. 1050 ЦК України). Якщо в зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін) (ч. 1 ст. 530 ЦК України). Одним з видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк. 08.09.2020 позивач надіслав відповідачці Повідомлення-вимогу від 07.09.2020 вих. № 21292/70 про дострокове повернення кредиту та погашення заборгованості за кредитним договором. Зазначені порушення відповідачкою усунуті не були - заборгованість не була погашена. Суд встановив, що позивач в повному обсязі виконав взяті на себе зобов`язання, а відповідачка порушила умови кредитного договору, допустивши станом 21.08.2020 заборгованість у сумі 118579,97 гривень, з яких: 63041,76 гривня основний борг, 14113,87 гривень прострочений борг, 5913,24 гривень строкова заборгованість за відсотками, 35511,10 гривень прострочена заборгованість за відсотками. Щодо вимог позивача про стягнення 771,56 гривні строкової комісії, 7239,80 гривень простроченої комісії, 700 гривень штрафу, суд зазначає наступне. Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині посилався на Додаток 1 до Протоколу Тарифного комітету № 37-5 від 06.07.2017 (Тарифи) та витяг з публічної пропозиції АТ «Таскомбанк» на укладення Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб. При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Тарифи та Умови розуміла відповідачка та ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи заяву від 24.05.2017, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачкою кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати пені та процентів, та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування. Також, суд зазначає, що Тарифи у будь-якому випадку на можуть бути застосовані до кредитного договору, оскільки вони прийняті позивачем через два місяці після укладення кредитного договору з відповідачкою. Крім цього, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування (висновок, що міститься у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15). У даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України, за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (https://tascombank.ua/), неодноразово змінювалися самим АТ «Таскомбанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Тарифи та Умови у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачці Тарифами для продукту «Картка «Класична», відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату комісій та штрафів за користування кредитними коштами, надані банком витяг з Тарифів для продукту «Картка «Класична» АТ «Таскомбанк» та Витяг з публічної пропозиції АТ «Таскомбанк» на укладення Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. При цьому, згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом. Надані позивачем Тарифи з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-договору позичальника, яка безпосередньо підписана останньою і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зауважив, що одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який, між іншим, вимагає, щоб при остаточному вирішенні справи судами їх рішення не викликали сумнівів (рішення від 28 жовтня 1999 року у справі «Брумареску проти Румунії», заява № 28342/95, § 61,). Якщо конфліктна практика розвивається в межах одного з найвищих судових органів країни, цей суд сам стає джерелом правової невизначеності, тим самим підриває принцип правової визначеності та послаблює довіру громадськості до судової системи (рішення від 29 листопада 2016 року у справі «Парафія греко-католицької церкви в м. Люпені та інші проти Румунії», заява № 76943/11, § 123). ЄСПЛ неодноразово зазначав, що формулювання законів не завжди чіткі. Тому їх тлумачення та застосування залежить від практики. І роль розгляду справ у судах полягає саме у тому, щоб позбутися таких інтерпретаційних сумнівів з урахуванням змін у повсякденній практиці (рішення від 11 листопада 1996 року у справі «Кантоні проти Франції», заява № 17862/91, § 31-32; від 11 квітня 2013 року у справі «Вєренцов проти України», заява № 20372/11, § 65). Судові рішення повинні бути розумно передбачуваними (рішення від 22 листопада 1995 року у справі «S. W. проти Сполученого Королівства», заява №20166/92, § 36). Тарифи та витяг з публічної пропозиції АТ «Таскомбанк» на укладення Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб, які містяться в матеріалах даної справи не містять підпису відповідачки, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами шляхом підписання заяви-договору. Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді відповідальність у вигляді неустойки (пені). В Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу; закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй, що прямо передбачено у статті 8 Конституції України. Відповідно до частини четвертої статті 42 Конституції України держава захищає права споживачів. Згідно з частиною першою статті 1 ЦК України цивільні відносини засновані на засадах юридичної рівності, вольного волевиявлення та майнової самостійності їх учасників. Основні засади цивільного законодавства визначені у статті 3 ЦК України. Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої статті 3 ЦК України. Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України. Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору. У постанові Верховного Суду України від 16 листопада 2016 року у справі № 6-1746цс16 зроблено висновок про те, що встановлення банком у кредитному договорі обов`язку боржника сплачувати щомісячну комісію за управління кредитом без зазначення, які саме послуги за вказану комісію надаються клієнту, а також нарахування комісії за послуги, що супроводжують кредит (саме як компенсація сукупних послуг банку за рахунок клієнта), є незаконним. Несправедливими є положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, зокрема щодо плати за обслуговування кредиту, і це є підставою для визнання таких положень недійсними. Посилання позивача на те, що підписавши кредитний договір, [PERSON] погодилася на всі його умови, в тому числі щодо сплати комісії та штрафів, є необґрунтованими, оскільки, як зазначено вище, умови договору споживчого кредиту, його укладення та виконання повинні підпорядковуватися таким засадам, згідно з якими споживач вважається слабкою стороною у договорі та підлягає особливому правовому захисту з урахуванням принципів справедливості, добросовісності і розумності. Відтак, у задоволенні позову в частині стягнення з відповідачки комісій та штрафу необхідно відмовити, оскільки вказані платежі не передбачені умовами кредитного договору від 24.05.2017. Під час розгляду справи відповідачкою була сплачена заборгованість за кредитним договором у сумі 12500 гривень, що підтверджується квитанціями № 975883287 від 25.11.2020, № 975883308 від 25.11.2020, № 1015907460 від 19.02.2021 та № 1015907298 від 19.02.2021. Суд дійшов висновку, що враховуючи сплачені відповідачкою грошові кошти за кредитним договором, з неї необхідно стягнути заборгованість на користь позивача у сумі 106079,97 гривень (118579,97 - 12500). Згідно з ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, тобто з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у сумі 1880,45 гривень (2102*(106079,97*100%/118579,97)).

Outcome: partial