Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-27 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, в обґрунтування якого вказав, що 20.02.2014 року між ПАТ «ВТБ Банк» та [PERSON] був укладений кредитний договір № R52110516192B, за умовами якого останньому було надано кредит у розмірі 130 850,00 гривень строком користування до 20.02.2021 року. Згідно п.1.1 кредитного договору банк зобов`язується надати позичальнику грошові кошти в порядку та на умовах, зазначених у договорі, а позичальник зобов`язується прийняти кредит, використати його за цільовим призначенням та повернути, сплативши проценти за користування кредитом, комісійну винагороду та інші платежі в порядку, на умовах та в строки, що встановлені договором. Відповідно до п. 3.9 кредитного договору кредит надається шляхом безготівкового перерахування коштів на поточний рахунок позичальника, вказаний у письмовій заяві позичальника. Відповідно до п. 3.3.1- проценти за користування кредитом нараховуються банком за ставкою у розмірі 15,99 % річних (акційна процентна ставка) з урахуванням можливості автоматичного збільшення або зменшення. Згідно п. 3.3.2 кредитного договору - акційна процентна ставка діє виключно на період договору добровільного страхування наземного транспорту (предмету застави), укладеного з ПрАТ «СК «ВУСО». У разі, якщо відповідно до умов п. 5.3.9 позичальник або інша особа здійснює страхування предмету застави не у страховика, а в іншій погодженій банком страховій компанії або у випадку неможливості застрахувати предмет застави у страховика через відсутність транспортного засобу, замість акційної процентної ставки встановлюється процентна ставка в розмірі 19% річних з дня наступного за днем закінчення дії попереднього договору страхування. Згідно п. 3.3.3 - з четвертого робочого дня невиконання позичальником хоча б одного із зобов`язань, передбачених п. 5.3.9 та 5.3.10 договору, розмір процентів за цим договором встановлюється на рівні 28% річних. В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором між ПАТ «ВТБ Банк» та відповідачем було укладено договір застави транспортного засобу № R52110516192В-Z1 посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сергеєвим О.О. за реєстровим № 215 від 20.02.2014 року. Предметом договору застави є автомобіль: марки - HYUNDAI, модель - ACCENT, тип - легковий седан-В, колір - сірий, 2013 р.в., реєстраційний номер [NUMBER] , номер шасі [NUMBER] , який належить [PERSON] на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] , виданого 8003 18.02.2014року. 22.01.2018 року між ПАТ «ВТБ Банк» та Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Укрфінанс Груп» укладено договір про відступлення права вимоги грошових зобов`язань за фінансовими кредитами № 220118 нв, відповідно до якого ПАТ «ВТБ Банк» відступило ТОВ «Фінансова компанія «Укрфінанс Груп» права вимоги за кредитним договором. Вказав, що усі права вимоги, які існували у ПАТ «ВТБ Банк» в рамках кредитного договору № R52110516192В від 20.02.2014 року та договору застави № R52110516192В-Z1 від 20.02.2014 року належать ТОВ «Фінансова компанія «Укрфінанс Груп», відповідно, виконання зобов`язань має виконуватись на користь нового кредитора. 12.02.2018 року [PERSON] направлялось банком повідомлення № б/н від 22.01.18 року про відступлення прав вимог за кредитним договором, в якому повідомлялась сума заборгованості та банківські реквізити для її погашення, але жодних оплат позичальником не було здійснено. Станом на дату відступлення, а саме 22.01.2018 року у відповідача є непогашена заборгованість за кредитним договором № R52110516192B від 20.02.2014 року, що становить 202 331,37 грн. та складається з:- 129 022, 94 грн. - заборгованість зa тілом кредиту, яка включає в себе суму простроченого основного боргу за кредитом та суму основного боргу зa кредитом, в валюті кредиту; - 1 863, 19 грн. - сума нарахованих процентів, в валюті кредиту; - 71 445, 24 грн. - сума прострочених процентів, в валюті кредиту.Відповідно до п. 5.3.1. кредитного договору позичальник зобов`язаний повернути банку отриманий кредит та сплатити нараховані проценти за користування кредитом, виконувати інші зобов`язання в порядку та в строки, встановлені цим договором. Добровільно відповідач заборгованість не сплачує, у зв`язку із чим позивач був змушений звернутися до суду з даним позовом та просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором у загальній сумі 202 331, 37 грн. та витрати по сплаті судового збору у сумі 3034, 97 гривень. Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 11.02.2019 року по справі відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження, з повідомленням учасників справи. Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 11.07.2019 рокупризначити розгляд даної справи за правилами загального позовного провадження. Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 11.07.2019 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. В судове засідання представник позивача не з`явився, подав письмову заяву, в якій на позовних вимогах наполягає, просив розглянути справу без його участі. Відповідач до суду не з`явився, про день та час слухання справи був належним чином повідомлений. Разом з тим, направив на адресу суду відзив на позовну заяву, згідно якого, у задоволенні позовних вимог просив відмовити у повному обсязі. Зазначив, що позивачем не надано до суду первинних бухгалтерських документів відносно видачі кредиту та/або його часткового погашення (платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки чеки), тому не має підстав вважати розмір заборгованості відповідача перед позивачем, а також суми відсотків, що зазначені в позовній заяві є не правильними, кредитний договір не можна вважати доказом надання кредитних коштів. Зазначив, щоніякої вимоги банку щодо дострокового повернення кредиту не отримував. Позивачем не доведено про наявність права вимоги за кредитним договором. Також заявив про застосування строків позовної давності та наполягав на пропущенні позивачем строку позовної давності, що є самостійною підставою для відмови у задоволенні позовних вимог. Відповідач вказав, що оскільки умовами договору передбачені окремі самостійні зобов`язання, які деталізують обов`язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту не дотримання боржником строку погашення кожного чергового платежу, а отже початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення. За умовами договору погашення кредиту повинно здійснюватися позичальником частинами до 20 числа кожного місяця, а процентів кожного 20 числа (включно) кожного календарного місяця наступного за звітним, у рахунок якого вносяться кошти, то початок перебігу позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальником кожного із цих зобов`язань. Вказав, що позивачем на обґрунтування заявлених вимог, належних та допустимих доказів суду не надано, а тому просив суд у задоволенні позову відмовити повністю. В свою чергу, представником позивача, до суду було подано додаткові письмові пояснення, в яких щодо заявленої відповідачем заяви про застосування строків позовної давності зазначив, що позивач звернувся до суду із позовом 26.12.2018 року, а тому враховуючи дату звернення до суду кредитор має право на стягнення чергових платежів не здійснених позичальником за кредитним договором за період з 20.01.2016 року по 20.02.2021 року у сумі 160 969, 11 грн., що складається 109 101, 16 грн. - основної суми кредиту та 51 868, 05 грн. процентів за користування кредитом та зазначив, що за даний період не може бути застосовано наслідки спливу позовної давності. Стосовно доводів відповідача про не направлення вимоги про дострокове повернення, зазначив, що позивачем направлялось повідомлення про відступлення права вимоги, що підтверджується списком згрупованих поштових відправлень. Відповідач не заперечує щодо факту видачі кредитних коштів, проте не погоджується із розміром пред`явлених вимог, але не надає контрозрахунку кредитної заборгованості та не надав жодних підтверджень щодо виконання ним своїх обов`язків за кредитним договором. Позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить їх задовольнити. Суд, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши матеріали справи, дійшов наступного. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. У ст.12 ЦПК України, говориться, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Судом встановлено, що 20.02.2014 року між ПАТ «ВТБ Банк» та [PERSON] був укладений кредитний договір № R52110516192B, за умовами якого останньому було надано кредит у розмірі 130 850,00 гривень строком користування до 20.02.2021 року. Згідно п.1.1 кредитного договору банк зобов`язується надати позичальнику грошові кошти в порядку та на умовах, зазначених у договорі, а позичальник зобов`язується прийняти кредит, використати його за цільовим призначенням та повернути, сплативши проценти за користування кредитом, комісійну винагороду та інші платежі в порядку, на умовах та в строки, що встановлені договором. Відповідно до п. 3.9 кредитного договору кредит надається шляхом безготівкового перерахування коштів на поточний рахунок позичальника, вказаний у письмовій заяві позичальника. Відповідно до п. 3.3.1- проценти за користування кредитом нараховуються банком за ставкою у розмірі 15,99 % річних (акційна процентна ставка) з урахуванням можливості автоматичного збільшення або зменшення. Згідно п. 3.3.2 кредитного договору - акційна процентна ставка діє виключно на період договору добровільного страхування наземного транспорту (предмету застави), укладеного з ПрАТ «СК «ВУСО». У разі, якщо відповідно до умов п. 5.3.9 позичальник або інша особа здійснює страхування предмету застави не у страховика, а в іншій погодженій банком страховій компанії або у випадку неможливості застрахувати предмет застави у страховика через відсутність транспортного засобу, замість акційної процентної ставки встановлюється процентна ставка в розмірі 19% річних з дня наступного за днем закінчення дії попереднього договору страхування. Згідно п. 3.3.3 - з четвертого робочого дня невиконання позичальником хоча б одного із зобов`язань, передбачених п. 5.3.9 та 5.3.10 договору, розмір процентів за цим договором встановлюється на рівні 28% річних. В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором між ПАТ «ВТБ Банк» та відповідачем було укладено договір застави транспортного засобу № R52110516192В-Z1 посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сергеєвим О.О. за реєстровим № 215 від 20.02.2014 року. Предметом договору застави є автомобіль: марки - HYUNDAI, модель - ACCENT, тип - легковий седан-В, колір - сірий, 2013 р.в., реєстраційний номер [NUMBER] , номер шасі [NUMBER] , який належить [PERSON] на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] , виданого 8003 18.02.2014року. Встановлено, що Банк виконав усі свої зобов`язання за Кредитним договором перед відповідачем, а саме, надав останньому кредитні кошти в сумі 130 850,00 гривень на придбання зазначеного автомобіля. 22.01.2018 року між ПАТ «ВТБ Банк» та Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Укрфінанс Груп» укладено договір про відступлення права вимоги грошових зобов`язань за фінансовими кредитами № 220118нв, відповідно до якого ПАТ «ВТБ Банк» відступило ТОВ «Фінансова компанія «Укрфінанс Груп», у тому числі права вимоги, які існували у ПАТ «ВТБ Банк» в рамках кредитного договору № R52110516192В від 20.02.2014 року та договору застави № R52110516192В-Z1 від 20.02.2014 року. 12.02.2018 року [PERSON] направлялось банком повідомлення № б/н від 22.01.18 року про відступлення прав вимог за кредитним договором, в якому повідомлялась сума заборгованості та банківські реквізити для її погашення, але жодних оплат позичальником не було здійснено. Станом на дату відступлення, а саме 22.01.2018 року у відповідача є непогашена заборгованість за кредитним договором № R52110516192B від 20.02.2014 року, що становить 202 331,37 грн. та складається з: - 129 022, 94 грн. - заборгованість зa тілом кредиту, яка включає в себе суму простроченого основного боргу за кредитом та суму основного боргу зa кредитом, в валюті кредиту; - 1 863, 19 грн. - сума нарахованих процентів, в валюті кредиту; - 71 445, 24 грн. - сума прострочених процентів, в валюті кредиту. Відповідно до п. 5.3.1. кредитного договору позичальник зобов`язаний повернути банку отриманий кредит та сплатити нараховані проценти за користування кредитом, виконувати інші зобов`язання в порядку та в строки, встановлені цим договором. Відповідач свої зобов`язання за кредитним договором своєчасно та належним чином не виконував, в результаті чого у нього утворилася заборгованість. Так із розрахунку заборгованості, який наданий самим позивачем вбачається, що відповідач порушував умови кредитного договору щодо своєчасного та повного погашення суми заборгованості. Зі змісту ч. 1 ст. 627 ЦК України вбачається, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Щодо заяви відповідача про застосування строків позовної давності, судом зазначається наступне. Одним з видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк. Якщо в зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін). Відповідно до умов кредитного договору сторони встановили як строк дії договору, так і строки виконання зобов`язань зі щомісячним погашенням платежів. Таким чином, умовами договору погашення кредитної заборгованості та строки сплати чергових платежів визначено місяцями. Отже, поряд з установленням строку дії договору сторони встановили й строки виконання боржником окремих зобов`язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов`язання, яке виникло на основі договору. Згідно з ч. 3 ст. 254 ЦК України строк виконання кожного щомісячного зобов`язання спливає у відповідне число останнього місяця строку. Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок (стаття 253 ЦК України). Із аналізу норм законодавства можна прийти до висновку, що перебіг позовної давності починається від дня, коли в кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання. Заміна сторін у зобов`язанні не змінює порядку обчислення та перебігу позовної давності. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною в спорі, є підставою для відмови в позові. У свою чергу, 06 червня 2018 року Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду в рамках справи №640/10523/16-ц, наголошує, що підставами виникнення цивільних прав і обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини (п. 1 ч, 2 ст. 11 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні (крім випадків, передбачених ст. 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з вимогами законодавства заміна осіб в окремих зобов`язаннях через волевиявлення сторін (відступлення права вимоги) є різновидом правонаступництва та можливе на будь-якій стадії процесу. Однак, зміна сторін у зобов`язанні не змінює порядку обчислення та перебігу позовної давності (ст. 262 ЦК України). Вказана позиція була стверджена в постанові Верховного Суду від 08 лютого 2019 року в рамках справи №904/3280/18 в якій суд зазначив, що згідно зі статтями ст. 512, 514 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою у випадках, встановлених законом. У ЦК України позовну давність визначено як строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Між тим, відповідно до ст. 262 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні не змінює порядку обчислення та перебігу позовної давності. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з частинами першою, п`ятою статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у статтях 252-255 ЦК України. При цьому, початок перебігу позовної давності пов`язується не тільки зі строком дії (припинення дії) договору, скільки з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Оскільки умовами договорів передбачені окремі самостійні зобов`язання, які деталізують обов`язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового платежу, а отже і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення. Таким чином, ураховуючи, що за умовами договорів погашення кредиту повинно здійснюватися позичальником частинами кожного місяця, наступного за звітним, у рахунок якого вносяться кошти, то початок перебігу позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальником кожного із цих зобов`язань. Аналізуючи умови договору сторін і зміст зазначених правових норм, суд дійшов висновку про те, що у разі неналежного виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів і процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору зазначено періодичними/щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу. Аналогічні висновки сформульовані Верховним Судом України, зокрема, у постановах від 06 листопада 2013 року у справі № 6-116цс13, від 19 березня 2014 року у справі № 6-20цс14, від 12 листопада 2014 року у справі № 6-167цс14, від 03 червня 2015 року у справі № 6-31цс15, від 30 вересня 2015 року у справі № 6- 154цс15, від 29 червня 2016 року у справі № 6-272цс16, від 23 листопада 2016 року у справі № 6-2104цс16 і від 14 грудня 2016 року у справі № 6-2462дс16. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження №14-10цс18) для забезпечення прогнозованості правозастосовної практики, не встановила підстав для відступлення від наведених висновків, а тому вони підлягають, застосуванню до спірних правовідносин. А як зазначив Європейський Суд з прав людини у своїх рішеннях від 20.09.2011 у справі ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії», та від 22.10.1996 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства» позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності, що є звичайним явищем у національних законодавствах держав - учасників Конвенції, виконує кілька завдань, в тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу. Згідно із ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ практику Європейського суду з прав людини як джерело права. З доданого до матеріалів справи розрахунку встановлено, що відповідачем останній платіж щодо погашення заборгованості було здійснено 11.07.2016 року у сумі 250, 00 грн. Позивач звернувся до суду із позов до відповідача 17.01.2019 року, а тому суд приходить до висновку, що позивачем не пропущено передбачений статтею 257 ЦК України трирічний строк давності звернення до суду. Зі спливом строків позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо), однак зазначене правило не застосовується й до додаткових вимог позивача. Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), тобто ухиляючись від сплати заборгованості за кредитом, відповідачка порушує зобов`язання за даним договором. Статтею 525 ЦК України передбачена недопустимість односторонньої відмови від зобов`язання. Згідно ч. 2 ст. 615 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. Відповідно до частини другої статті 1054 та частини другої статті 1050 ЦК України наслідками порушення боржником зобов`язання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право заявника достроково вимагати повернення всієї суми кредиту. В порушення зазначених норм закону та умов договору відповідач зобов`язання за вказаним договором не виконав. Згідно до частин 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Аналізуючи викладене, суд приходить до висновку про наявність правових підстав щодо задоволення вимог позивача та стягнення з відповідача на користь позивача суми заборгованості за кредитним договором у розмірі 202 331 грн. 37 коп. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача також підлягає стягненню сплачений судовий збір у сумі 3 034 грн. 97 коп. На підставі зазначеного та

Outcome: approved