Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-29 00:00:00

Представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінанс консалтинг захід» звернувся з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON], про стягнення боргу за договором кредиту якій мотивує тим, що 23 серпня 2007 року між Акціонерно комерційним банком «УкрСиббанк» та [PERSON] був укладений договір кредиту за №11203360000. 12 листопада 2010 року рішенням Новоселицького районного суду по цивільній справі №2-1175/2010 було стягнуто солідарно з [PERSON], [PERSON], [PERSON] на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість по кредитному договору №11203360000 71135 грн. та судові витрати в сумі 831 грн.35 коп., всього в загальній сумі 71966 грн. 60 коп.. 26 квітня 2011 року постановою Державного виконавця відкрито виконавче провадження по виконавчому листу № 2-1175/2010 про стягнення з [PERSON], [PERSON], [PERSON] на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість по кредитному договору №11203360000, 71135 грн. та судові витрати в сумі 831 грн.35 коп., всього в загальній сумі 71966 грн. 60 коп.. 20 квітня 2015 року у відповідності до Договору факторингу №17 право вимоги по кредитному договору №11203360000 від ПАТ «УкрСиббанк» перейшло до ТОВ « ФК Довіра та Гарантія». 24.09.2015 року ухвалою Новоселицького районного суду задоволену заяву ТОВ « ФК Довіра та Гарантія» про заміну сторони виконавчого провадження і право вимоги по виконавчому листу № 2-1175/2010 про стягнення з [PERSON], [PERSON], [PERSON] на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість по кредитному договору №11203360000 71135 грн. та судові витрати в сумі 831 грн.35 коп., всього в загальній сумі 71966 грн. 60 коп. перейшло до ТОВ « ФК Довіра та Гарантія». 26 травня 2017 року між ТОВ « ФК Довіра та Гарантія» та ТОВ «Фінанс консалтинг захід» було укладено Договір відступлення права вимоги №2.05.17-ДГ, відповідно до якого останній набув право нового кредитора до [PERSON], [PERSON], [PERSON] за кредитним договором №11203360000 від 23 серпня 2007 року. У відповідності до вимог ст..625 ЦК України представник позивача просить суд стягнути з відповідачів на його користь індекс інфляції за період з 31.08.2014 року по 31.08.2017 року в сумі 67286 грн. 65 коп. та 3% річних в сумі 6311 грн. 37 коп. та понесені судові витрати в сумі 1600 грн.. Ухвалою суду від 25 вересня 2017 року відкрито провадження по даній справі. Ухвалою суду від 02 жовтня 2017 року справа призначена до судового розгляду. Ухвалою суду від 24 жовтня 2017 року розгляд справи зупинений у зв'язку зі смерті 18 жовтня 2017 року відповідача [PERSON]. 22 травня 2018 року ухвалою суду розгляд справи відновлено. Представник позивача подав до суду новий розрахунок інфляційних вимог в сумі 66658 грн. 85 коп. та 3% річних в сумі 6311 грн. 37 коп.. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав в повному обсязі та просить суд його задовольнити з підстав зазначених у позовній заяві, вважає що подана заява представником відповідача щодо застосування строку позовної давності є неправильним. Строк позовної давності вважає не пропущеним. Представник позивача [PERSON], [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав в повному обсязі вважає, що позивачем пропущений строк позовної давності щодо вимоги про стягнення боргу за договором кредиту. Просить суд відмовити у задоволенні заявлених позовних вимог за пропуском строку позовної давності. Визнає повторний розрахунок інфляційних втрат позивача правильним якій відповідає його розрахункам. Відповідач [PERSON] будучи належним чином повідомлена про час, день та місце розгляду справи за місцем реєстрації в судовому засіданні не з'явилась і не повідомила суд про причину своєї не явки. Суд вислухавши думку сторін вважає за можливим справу розглянути у її відсутності на підставі наявних у справі доказів. Суд вислухавши пояснення сторін, дослідивши надані сторонами докази дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що 23 серпня 2007 року між Акціонерно комерційним банком «УкрСиббанк» та [PERSON] був укладений договір кредиту за №11203360000. Відповідно до даного договору відповідачу був наданий кредит в сумі 10890 доларів США що дорівнював курсу НБУ 54994 грн. 50 коп. терміном до 22 червня 2014 року. Поручителями виконання зобов'язань за договором кредиту виступили у відповідності до договору поруки №135987 від 23 серпня 2007 року [PERSON] а за договором поруки №135980 від 23 серпня 2007 року виступила [PERSON]. 12 листопада 2010 року рішенням Новоселицького районного суду по справі №2-1175/2010 за позовної заявою ПАТ «УкрСибанк» стягнуто солідарно з [PERSON], [PERSON], [PERSON] 71135 грн. 25 коп. та понесені судові витрати в сумі 831 грн. 35 коп.. 26 квітня 2011 року постановою Державного виконавця відкрито виконавче провадження№26107752 по виконавчому листу № 2-1175/2010 про стягненя з [PERSON], [PERSON], [PERSON] на користь ПАТ «УкрСибБанк» заборгованість по кредитному договору №11203360000 71135 грн. та судові витрати в сумі 831 грн. 35 коп., всього в загальній сумі 71966 грн. 60 коп.. 20 квітня 2015 року у відповідності до Договору факторингу №17 право вимоги по кредитному договору №11203360000 від ПАТ «УкрСибБанк» перейшло до ТОВ « ФК Довіра та Гарантія». 24.09.2015 року ухвалою Новоселицького районного суду задоволену заяву ТОВ « ФК Довіра та Гарантія» про заміну сторони виконавчого провадження і право вимоги по виконавчому листу № 2-1175/2010 про стягнення з [PERSON], [PERSON], [PERSON] на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість по кредитному договору №11203360000 71135 грн. та судові витрати в сумі 831 грн. 35 коп., всього в загальній сумі 71966 грн. 60 коп. перейшло до ТОВ « ФК Довіра та Гарантія». 26 травня 2017 року між ТОВ « ФК Довіра та Гарантія» та ТОВ «Фінанс консалтинг захід» було укладено Договір відступлення права вимоги №2.05.17-ДГ, відповідно до якого останній набув право нового кредитора до [PERSON], [PERSON], [PERSON] за кредитним договором №11203360000 від 23 серпня 2007 року. З спадкової справи №18/2018 від 18.10.2018 року вбачається, що [PERSON] помер та пілс я йог смерті 18.10.2018 року спадщину прийняли [PERSON] та [PERSON]. Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до статті 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. За змістом статей 525, 526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином згідно з умовами договору та у встановлений договором строк. Одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається. Поряд із цим, за змістом частини другої статті 1050 ЦК України у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до частин першої та третьої статті 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві. Згідно із частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. У статті 611 ЦК України зазначено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. Виходячи із системного аналізу статей 525, 526, 599, 611, 1046, 1048, 1050 ЦК України, змісту кредитного договору можна зробити висновок про те, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора про передбачене договором дострокове стягнення тіла кредиту та нарахованих процентів, яке ухвалене до спливу строку договору і не виконане боржником, не позбавляє кредитора права на отримання нарахувань та штрафних санкцій, передбачених умовами договору та цього кодексу. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 23 вересня 2015 року у справі № 6-1206цс15. Згідно з ч.5 ст.11 ЦК України у випадках встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки можуть виникнути з рішення суду. Відповідно до п.9 ч.2 ст.129 Конституції України, ст..14 ЦПК України однією з основних засад судочинства є обов'язковість рішення суду. За ст..14 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України. Провивши правовий аналіз зазначених правових норм з положеннями ст..559 ЦК України Суд вважає, що припинення основного зобов'язання внаслідок того що кредитор зреалізував своє право вимоги на стягнення суми боргу з поручителя до закінчення строку дії договору не свідчить про припинення зобов'язання поручителя. Отже, сума нарахованих інфляційних втрат у відповідності до поданого розрахунку представником позивача якій визнається представником [PERSON] як правильний, що складає 66658 грн. 85 коп. та 3% річних в сумі 6311 грн. 37 коп. за період з 30.08.2014 року по 31.08.2018 року., в загальній сумі 72970 грн. 22 коп. підлягає стягненню з [PERSON] та [PERSON]. Щодо перебігу позовної давності за вимогами позивача суд дійшов наступних висновків. Загальна позовна давність (зокрема, до вимог про стягнення заборгованості за кредитом і процентів) встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України), а спеціальна позовна давність до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) - тривалістю в один рік (пункт 1 частини другої статті 258 ЦК України. Суд аналізуючи дані правові норми у сукупності з положеннями ст..559 ЦК України вважає, що припинення основного зобов'язання внаслідок того що кредитор зреалізував своє право вимоги на стягнення суми боргу з поручителя до закінчення строку дії договору не свідчить про пропуск строку позовної давності щодо вимоги про стягнення інфляційних втрат та трьох процентів річних за три роки назад які передують дню звернення до суду з позовної заявою. Згідно з ст..141 ЦПК України, понесені витрати позивачем на сплату судового збору в розмірі 1600 грн. по квитанції від 31.08.2017 року підлягають стягненню з [PERSON] на користь позивача.

Outcome: approved