Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-29 00:00:00

Представник Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» - Камінська Марина Ігорівна, що діє на підставі довіреності б/н від 14 грудня 2016 року, звернулася до Нововодолазького районного суду Харківської області з позовом до [PERSON] , в якому просила стягнути з останньої заборгованість за кредитним договором № 2007971021 від 06 лютого 2014 року у розмірі 24786 гривень 66 копійок та судові витрати по справі. В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначила, що 06 лютого 2014 року між Публічним акціонерним товариством «ОТП Банк» та відповідачем [PERSON] був укладений кредитний договір № 2007971021, згідно умов якого банк надав відповідачу кредит у сумі 19030 гривень 00 копійок строком на 36 місяців. У відповідності до пункту 1.1 кредитного договору для розрахунку відсотків за користування кредитом була використана процентна ставка у розмірі 0,01% річних. Відповідач зобов`язалась прийняти, належним чином використати та повернути банку вказані кредитні кошти у строки, зазначені в кредитному договорі, а також сплатити відповідну плату за користування кредитом в порядку та на умовах, що зазначені кредитним договором. Згідно з пунктом 1.4.2 з підпунктами, частини 2 кредитного договору, повернення відповідної частини кредиту та сплата процентів за його користування здійснюється відповідачем щомісячно у розмірі та строки визначені у Графіку платежів. Також представник позивача стверджує, що Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» набуло право вимоги за даним кредитним договором у порядку відступлення прав первісним кредитором. Зокрема, Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» на підставі статтей 512, 514, 1077 - 1079, 1082 та 1084 Цивільного кодексу України набуло право вимоги за кредитним договором від 06 лютого 2014 року № 2007971021 на підставі договору факторингу від 22 грудня 2014 року за № 22/12/14/1-1, що був укладений з Публічним акціонерним товариством «ОТП Банк», як первісним кредитором. У зв`язку з чим, як зазначив позивач, до Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» перейшли усі права Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» щодо права вимоги до [PERSON] за кредитним договором № 2007971021 від 06 лютого 2014 року. Позивач стверджує, що розмір набутого ним права вимоги за вищевказаним кредитним договором складає 24786 гривень 66 копійок, яка складається з наступного: 18446 гривень 20 копійки - заборгованість по сплаті кредиту; 1 гривень 46 копійок - заборгованість по сплаті відсотків за користування кредитом; 6339 гривень 00 комісії - сума комісії. В обґрунтування підстав для нарахування вищевказаних сум заборгованості позивачем надано відповідний розрахунок заборгованості за договором. Оскільки позичальником [PERSON] так і не були повернені кошти за кредитним договором, представник позивача змушений був звернутися до суду з позовом про стягнення зазначених коштів у судовому порядку. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05 вересня 2017 року головуючим суддею визначено суддю Пархоменко І. О. Ухвалою Нововодолазького районного суду Харківської області від 20 вересня 2017 року під головуванням судді Пархоменко І. О. відкрито провадження у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до [PERSON] про стягнення заборгованості. Ухвалою Нововодолазького районного суду Харківської області від 10 листопада 2017 року закінчено підготовче провадження у цивільній справі та справу призначено до судового розгляду. По суті справа не розглянута. Розпорядженням керівника апарату суду за № 945 від 19 вересня 2018 року призначено повторний автоматизований розподіл судової справи й згідно відповідному протоколу від 19 вересня 2018 року справу з єдиним унікальним № 631/65/17 (провадження № 2/631/186/18) передано до розгляду судді Трояновській Т. М. Ухвалою Нововодолазького районного суду Харківської області від 20 вересня 2018 року справу прийнято до провадження суддею Трояновською Т. М., у зв`язку із закінченням відрядження судді Пархоменко І. О. Ухвалою Нововодолазького районного суду Харківської області від 12 грудня 2019 року було задоволено клопотання про заміну сторони у цивільній справі та замінено позивача Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» на його правонаступника - Товариство з обмеженою відповідальністю «Факторингова Компанія «ПРЕМ`ЄРА». Ухвалою Нововодолазького районного суду Харківської області від 30 червня 2020 року було визначено про заочний розгляд справи за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «ПРЕМ`ЄРА» до [PERSON] про стягнення заборгованості. Інших процесуальних дій (забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження тощо) у цивільній справі судом не вживалось. Представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова Компанія «ПРЕМ`ЄРА» в судове засідання не прибув, хоча про дату, час і місце розгляду справи були сповіщені завчасно відповідно до приписів Цивільного процесуального кодексу України. Скориставшись своїм правом, наданим частиною 3 статті 211 Цивільного процесуального кодексу України представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова Компанія «ПРЕМ`ЄРА» за довіреністю - Ковальчук А. М. направила на електронну адресу суду заяву, яка була зареєстрована за вхідним № ЕП - 1311/20 - вх.. від 22 червня 2020 року, відповідно до якої просила розгляд справи здійснювати за відсутності представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова Компанія «ПРЕМ`ЄРА», задовольнити їх позовні вимоги, що викладені в позовній заяві первинного позивача - Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» у повному обсязі, зазначивши, що проти заочного розгляду справи не заперечують. Аналогічна за змістом заява надійшла на адресу суду й засобами поштового зв`язку. Відповідач, [PERSON] , у судові засідання, що призначалися до розгляду неодноразово, не з`являлася, хоча про день, час та місце розгляду справи повідомлялася за адресою місця реєстрації, вказаною у довідці Відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ГУДМС України в Харківській області. Згідно з даними поштового відділення УДППЗ «Укрпошта», судові повістки з викликом до суду повернулися на адресу суду з відміткою про неможливість вручення - «за закінченням встановленого терміну зберігання». За таких обставин, відповідно до частини 1 статті 131 Цивільного процесуального кодексу України, відповідач [PERSON] вважається такою, що належним чином повідомлена про розгляд справи. У судове засідання, що було призначено на 30 червня 2020 року [PERSON] також повідомлялась шляхом розміщення судового оголошення на офіційному вебсайті судової влади України (https://nv.hr.court.gov.ua/sud2028/). Про причини своєї неявки відповідач суд не повідомила; з заявами про відкладення розгляду справи або про її розгляд за її відсутності до суду не зверталася. Відзив на позовну заяву згідно приписів статті 178 Цивільного процесуального кодексу України [PERSON] не подала. З цього приводу слід зазначити, що відповідно до пунктів 2 та 7 частини 2 статті 43 Цивільного процесуального кодексу України учасники справи зобов`язані сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи та виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом. Частиною 3 статті 131 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що у разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин. Положеннями частини 1 статті 223 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. У разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення) (частина 4 статті 223 Цивільного процесуального кодексу України). Крім того, відповідно до частини 1 статті 280 Цивільного процесуального кодексу України у зв`язку із неявкою в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності, зі згоди позивача по справі, суд вирішив за можливе розглянути справу на підставі наявних в ній доказів та ухвалити заочне рішення. За таких обставин, приймаючи до уваги те, що відповідач будучи завчасно належним чином повідомленою про день, час та місце розгляду справи, повторно, без зазначення причин свого неприбуття, не з`явилася у судове засідання, враховуючи те, що підстав для визнання явки учасників справи обов`язковою для надання особистих пояснень не має, суд вважає за можливе розглянути справу за їх відсутності, при цьому відповідно до частини 2 статті 247 Цивільного процесуального кодексу України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Вивчивши доводи позовної заяви, всебічно, повно та об`єктивно з`ясувавши всі обставини справи в межах заявлених вимог, перевіривши їх доказами, які були безпосередньо досліджені у судовому засіданні, проаналізувавши зміст норм матеріального права, які врегульовують спірні правовідносини, суд виходить з наступних підстав та мотивів. Вирішуючи спірні правовідносини суд виходить з того, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина 1 статті 2 Цивільного процесуального кодексу України). Відповідно до положень часини 1 статті 4 Цивільного процесуального кодексу України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. При цьому, розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках (частина 1 статті 13 Цивільного процесуального кодексу України). При цьому частиною 1 статті 77 вказаного нормативно-правового документа визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Частина 2 статті 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких згідно з пунктом 3 вказаної частини є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Аналогічні приписи передбачені частиною 3 статті 12 та частиною 1 статті 81 Цивільного процесуального кодексу України, відповідно до яких кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього кодексу. Частиною 2 статті 77 та частиною 1 статті 82 Цивільного процесуального кодексу України встановлено, що предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Як вбачається і матеріалів справи, 06 лютого 2014 року між Публічним акціонерним товариством «ОТП БАНК» в особі члена Правління [PERSON] та начальника Управління з продажів роздрібного бізнесу та управління мережею [PERSON] з одного боку, та [PERSON] , з іншого боку, був укладений договір про надання споживчого кредиту за № 2007971021. Згідно умов зазначеного договору банк надав відповідачу кредит на споживчі цілі: 15000 гривень 00 копійок; на придбання послуг у продавця 1: 3780 гривень 00 копійок; на придбання послуг у продавця 2: 250 гривень 00 копійок. Загальна сума кредиту становить 19030 гривень 00 копійок. Строк кредиту складає 36 місяців (з 06 лютого 2014 року по 06 лютого 2017 року). Для розрахунку відсотків за користування кредитом використовувалась процентна ставка у розмірі 0,01% річних (пункт 1.1 Договору). Вказаним договором передбачено порядок та умови погашення кредиту, погашення заборгованості по кредиту, сплата нарахованих за період користування відсотків, комісії за користування кредитом та інших витрат. Так, відповідно до підпункту 1.2.1 пункту 1.2 Договору банк надає позичальнику споживчий кредит у відповідності до умов кредитного договору, а позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом, інші платежі, визначені даним кредитним договором та додатком № 1 «Графік платежів», що є його невід`ємною частиною, а також виконувати умови кредитного договору. Датою надання кредиту позичальнику є дата підписання позичальником даного договору (підпункт 1.3.1 пункту 1.3 Договору). Пунктом 1.3.3 пункту 1.3 Договору визначено, що порядок здійснення повідомлень, порядок і стоки проведення взаєморозрахунків між банком і позичальником, здійснюється відповідно до вимог чинного законодавства України та цього договору. Сума комісії та вартість оформлення кредиту, сплачені позичальником, не повертаються. При цьому, згідно з підпунктом 1.4.1 пункту 1.4 Договору, позичальник зобов`язаний повністю повернути банку суму отриманого кредиту та виконати всі інші зобов`язання встановлені кредитним договором не пізніше «06» лютого 2017 року. Сума отриманого кредиту погашається щомісячно в дату платежу та в розмірі, зазначеному в графіку платежів (підпункт 1.4.2 пункту 1.4 Договору). У підпункті 1.4.2 пункту 1.4 Договору сторони домовились, що проценти за користування кредиту нараховуються та сплачуються щомісячно з погашенням суми отриманого кредиту. З копії розписки, що міститься у матеріалах справи вбачається, що [PERSON] отримала картку INSTANT CARD № [NUMBER] , термін дії 12/16 та ПІН - код до неї, емітованої на її ім`я Публічним акціонерним товариством «ОТП Банк». Також із матеріалів справи вбачається, що 06 лютого 2014 року між Приватним акціонерним товариством «Страхова Компанія «УНІКА Життя» в особі страхового агента Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» та [PERSON] був укладений договір добровільного страхування життя № 04/03/03/2007971021. 22 грудня 2014 року між Публічним акціонерним товариством «ОТП Банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю«ОТП Факторинг Україна» у відповідності до статей 514, 1077 - 1079, 1082 Цивільного кодексу України було укладено договір купівлі-продажу кредитного портфелю б/н. Згідно з вищевказаним договором Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк» відступило, а Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» прийняло на себе зобов`язання, у тому числі за вищевказаним кредитним договором, тобто до первісного позивача перейшли всі права Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» щодо права вимоги до боржника за кредитними договорами, про що було повідомлено відповідача, що підтверджено копією повідомлення № 200220165 від 05 січня 2015 року. Судом встановлено, що Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк» виконав усі взяті на себе зобов`язання, проте відповідачем [PERSON] було порушено зобов`язання, встановлені умовами кредитного договору, стосовно своєчасного повернення сум отриманого кредиту і процентів за користування кредитними коштами, що вбачається з розрахунку заборгованості за кредитним договором. З наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що у зв`язку з порушенням [PERSON] виконання зобов`язань за кредитним договором № 2007971021 від 06 лютого 2014 року відповідач станом на 24 листопада 2016 року має заборгованість у розмірі 24786 гривень 66 копійок, яка складається з наступного: -18446 гривень 20 копійок - заборгованість по сплаті кредиту; -1 гривня 46 копійок - заборгованість по сплаті відсотків за користування кредитом; -6339 гривень 00 копійок - сума комісії. Вказаний розрахунок заборгованості відповідачем не заперечувався та у встановленому законом порядку не спростовано. Підпунктом 1.5.4 пункту 1.5 Договору встановлено, що в разі порушення позичальником своїх зобов`язань за кредитним договором, кредитор має право достроково стягнути заборгованість по кредиту, відсоткам та комісією, вимагати виконання інших зобов`язань за кредитним договором. Вирішуючи даний спір суд виходить з положень Цивільного кодексу України, що регулюють спірні правовідносини. Так, відповідно до частини 1 статті 202 Цивільного кодексу України укладений між сторонами по справі кредитний договір, за своєю правовою природою, є правочином, тобто дією особи, спрямованою на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно частини 1 статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків (частина 2 статті 11 Цивільного кодексу України). Положеннями статті 1054 Цивільного кодексу України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Стаття 204 Цивільного кодексу України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права і обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. Таким чином, у разі не спростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за цим договором, повинні здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню. Із матеріалів справи вбачається, що з моменту укладання кредитного договору від 06 лютого 2014 року між Публічним акціонерним товариством «ОТП БАНК» та [PERSON] ніхто зі сторін до цього часу не заявив про намір його припинити. Приписи частини 1 статті 1049 Цивільного кодексу України встановлює обов`язок позичальника повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самі сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самі кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно частини 2 статті 1050 Цивільного кодексу України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплатити проценти, належні йому відповідно до статті 1048 Цивільного кодексу України. При цьому, згідно вимог статей 525, 526, 530 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України у встановлений строк. Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (частина 1 статті 612 Цивільного кодексу України). Правові наслідки порушення зобов`язання встановлені положеннями статті 611 Цивільного кодексу України. Так, згідно вищевказаної норми права, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. В силу статті 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання (стаття 625 Цивільного кодексу України). Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що між сторонами по справі виникли кредитні правовідносини, відповідно до яких відповідач отримавши від банку кошти у кредит, своїх зобов`язань з їх повернення і сплати процентів за користування грошима належним чином не виконала. Також із матеріалів справи вбачається, що 30 серпня 2019 року Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» та Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит - Капітал»,

Outcome: approved