Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-25 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду з позовом, мотивуючи позовні вимоги тим, що 10 листопада 2016 року між [PERSON] і ТОВ «Лізингова компанія «АВТО ЛАЙФ», в особі представника [PERSON] був укладений Договір № 1697 фінансового лізингу, згідно умов якого ТОВ «Лізингова компанія «АВТО ЛАЙФ» зобовязалася придбати предмет лізингу - транспортний засіб «Shifeng SF 44» та передати в користування на строк та умовах передбачених договором. Пунктом 8.2 договору визначена вартість предмета лізингу - 4235,50 доларів СІІІА, що у гривневому еквіваленті на момент укладення договору складає 110970,00 грн. На виконання умов договору позивач здійснив перший внесок на рахунок ТОВ «Лізингова компанія «АВТО ЛАЙФ» - 12 000 грн. Але цей договір містить недостовірну інформацію, а самі умови договору є неприйнятними та несправедливими. Так, 10.11,2016 р., знаходячись в офісі ТОВ «Лізингова компанія «АВТО ЛАЙФ» у м. Києві позивач усно домовився з представником товариства [PERSON] про придбання в ТОВ «Лізингова компанія «АВТО ЛАЙФ» трактору ISEKI GEAS вартістю 24000,00 грн. При цьому, половину ціни в розмірі 12000,00 грн. він мав оплатити в день підписання договору, а іншу частину в розмірі 12000,00 грн., після передачі йому транспорту та документів на нього протягом трьох днів від дня першого внеску, тобто до 14.11.2016 р. Таким чином, 10.11.2016 р, позивач здійснив перший внесок на рахунок ТОВ «Лізингова компанія «АВТО ЛАЙФ» - 12000,00 грн., а тим часом [PERSON] зобовязалась підготувала письмовий договір. Отримавши примірник договору та підписавши його, позивач приїхав до дому, та ознайомившись з його умовами, зясував, що в ньому зазначена зовсім інша модель трактору, а не та, яку він замовляв і відповідно інша його вартість, а саме замість обумовленої вартості 24000,00 грн. була зазначена 4235,50 доларів США. що еквівалентно 110970,00 грн. Усі дані про модель трактору та його ціну були написані від руки, вже після підписання позивачем договору. Бажаючи зясувати дані питання позивач телефонував до компанії, сподіваючись, що це є якоюсь помилкою. Протягом місяця позивач вів телефонні розмови з представниками ТОВ «Лізингова компанія «АВТО ЛАЙФ», під час яких останні кожного разу обіцяли йому виконати свої зобовязання, тобто передати йому трактор ISEKI GEAS з документами вартістю 24000,00 грн. Крім того, йому обіцяли разом з трактором надати інший договір, а саме на придбання трактору ISEKI GEAS вартістю 24000,00 грн. В одній із розмов хтось із представників ТОВ «Лізингова компанія «АВТО ЛАЙФ» запропонував повернути йому гроші 12000.00 грн., на що він погодився. Проте до цього часу а ні грошей, а ні трактору позивач не отримав, більше йому ніхто не телефонує, нічого не обіцяє і не пропонує. У звязку з цим позивач звертався із заявою до поліції про скоєння відносно нього злочину, але отримав відповідь, що дане питання є цивільно-правовим і йому, рекомендовано звернутися до суду. Разом з цим вважає, що договір фінансового лізингу № 1697 від 10 листопада 2016 року укладений між позивачем [PERSON] та ТОВ «Лізингова компанія «АВТО ЛАЙФ» є нікчемним, виходячи з того, що він нотаріально не посвідчений. Тому представник позивача просить визнати договір фінансового лізингу № 1697 від 10 листопада 2016 року укладений між [PERSON] і ТОВ «Лізингова компанія «АВТО ЛАЙФ» - недійсним, та стягнути з ТОВ «Лізингова компанія «АВТО ЛАЙФ» на користь [PERSON] сплачені кошти за договором фінансового лізингу № 1697 від 10 листопада 2016 року в розмірі 12000,00 грн. Позивач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили їх задовольнити. Представник відповідача, повідомлений належним чином про час та місце розгляду справи, в судове засідання не зявився, причини неявки суду не повідомив, заперечень проти позову не надав. Суд, згідно ст. 280 ЦПК України, та враховуючи думку позивача, вважає за необхідне заочно розглянути справу у відсутності відповідача, оскільки зібрано достатньо доказів щодо прав та обовязків сторін. Дослідивши наявні у матеріалах справи докази, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. 10 листопада 2016 року між позивачем і відповідачем було укладено договір фінансового лізингу № 1697 з додатками, згідно якого предметом Лізингу по даному договору є: трактор ISEKI GEAS. Позивач зазначає, що знаходячись в офісі ТОВ «Лізингова компанія «АВТО ЛАЙФ» у м. Києві позивач усно домовився з представником товариства [PERSON] про придбання в ТОВ «Лізингова компанія «АВТО ЛАЙФ» трактору ISEKI GEAS вартістю 24000,00 грн. При цьому, половину ціни в розмірі 12000,00 грн. він мав оплатити в день підписання договору, а іншу частину в розмірі 12000,00 грн., після передачі йому транспорту та документів на нього протягом трьох днів від дня першого внеску, тобто до 14.11.2016 р. 10.11.2016 р, позивач здійснив перший внесок на рахунок ТОВ «Лізингова компанія «АВТО ЛАЙФ» - 12000,00 грн., а тим часом [PERSON] зобовязалась підготувала письмовий договір. Отримавши примірник договору та підписавши його, позивач ознайомившись з його умовами, зясував, що в ньому зазначена зовсім інша модель трактору, а не та, яку він замовляв і відповідно інша його вартість, а саме замість обумовленої вартості 24000,00 грн. була зазначена 4235,50 доларів США. що еквівалентно 110970,00 грн. Усі дані про модель трактору та його ціну були написані від руки, вже після підписання позивачем договору. Бажаючи зясувати дані питання позивач телефонував до компанії, сподіваючись, що це є якоюсь помилкою. Протягом місяця позивач вів телефонні розмови з представниками ТОВ «Лізингова компанія «АВТО ЛАЙФ», під час яких останні кожного разу обіцяли йому виконати свої зобовязання, тобто передати йому трактор ISEKI GEAS з документами вартістю 24000,00 грн., Крім того, представники ТОВ «Лізингова компанія «АВТО ЛАЙФ» обіцяли разом з трактором надати інший договір, а саме на придбання трактору ISEKI GEAS вартістю 24000,00 грн. В одній із розмов представник ТОВ «Лізингова компанія «АВТО, ЛАЙФ» запропонував повернути позивачу гроші 12000.00 грн., на що останній погодився. Проте до цього часу, а ні грошей, а ні трактору позивач не отримав, більше йому ніхто не телефонує, нічого не обіцяє і не пропонує. У звязку з цим, позивач звертався із заявою до поліції про скоєння відносно нього злочину, але отримав відповідь, що дане питання є цивільно-правовим і йому, рекомендовано звернутися до суду. Суд вивчивши умови договору, встановив, що згідно п.5.8 Договору, лізингодавець не несе відповідальність за будь-які особливі характеристики або придатність предмета лізингу для будь-якої мети та/або його офіційні дозволи, а також за будь-яку пряму чи опосередковану шкоду, яка може виникнути в результаті використання предмета лізингу лізингоодержувачем. В договорі лізингу відсутні будь-які відомості про продавця товару, його найменування та місцезнаходження, куди має звертатися споживач у випадку порушення якості, комплектності та інших умов з продажу товару. В силу ч.1 ст. 808 ЦК України, якщо відповідно до договору непрямого лізингу вибір продавця (постачальника) предмета договору лізингу був здійснений лізингоодержувачем, продавець (постачальник) несе відповідальність перед лізингоодержувачем за порушення зобов'язання щодо якості, комплектності, справності предмета договору лізингу, його доставки, заміни, безоплатного усунення недоліків, монтажу та запуску в експлуатацію тощо. Якщо вибір продавця (постачальника) предмета договору лізингу був здійснений лізингодавцем, продавець (постачальник) та лізингодавець несуть перед лізингоодержувачем солідарну відповідальність за зобовязанням щодо продажу (поставки) предмета договору лізингу. Таким чином, оскільки вибір продавця предмета лізингу за договором здійснює відповідач, то пункт 5.8 Договору, щодо усунення лізингодавця від відповідальності в частині якості, комплектності, справності та ін. суперечить положенням ст. 808 ЦК України, щодо солідарної відповідальності продавця і лізингодавця, і водночас це обмежує права споживача на захист і отримання відшкодування у передбачених законом випадках. Отже такі умови є несправедливими. Несправедливими також є, зокрема, умови договору про: встановлення жорстких обовязків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у звязку з розірванням або невиконанням ним договору; визнання ціни товару на момент його поставки споживачеві або надання продавцю (виконавцю, виробнику) можливості збільшувати ціну без надання споживачеві права розірвати договір у разі збільшення ціни порівняно з тією, що була погоджена на момент укладення договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права розірвати договір із споживачем на власний розсуд, якщо споживачеві таке право не надається. Частинами 1, 2 , 3 ст. 18 ЗУ «Про захист прав споживачів» передбачено, що продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Згідно п. 5.4 Договору, лізингоодержувач погоджується взяти на себе та нести всю відповідальність в межах, встановлених цим договором та чинним законодавством України стосовно будь-яких претензій, вимог або проваджень проти лізингодавця, як власника предмета лізингу, будь-якого травмування, смерті, пошкодження або втрати, спричинених навколишньому середовищу, юридичним та фізичним особам або майну, що виникло прямо або опосередковано внаслідок володіння, експлуатації, транспортування предмета лізингу, або предмета лізингу протягом строку лізингу, або протягом терміну володіння лізингоодержувачем предметом лізингу. Але на підставі п. 7.3 Договору, страхування предмета лізингу, здійснюється за рахунок споживача але на користь лізингодавця. До істотних умов договору лізингу Закон України «Про фінансовий лізинг» відносить умову про лізингові платежі, які, згідно ч.2 ст. 16 Закону України «Про фінансовий лізинг» можуть включати: а) суму, яка відшкодовує частину вартості предмета лізингу; б) платіж, як винагороду лізингодавцю за отримане у лізинг майно; в) компенсацію відсотків за кредитом; г) інші витрати лізингодавця, що безпосередньо повязані з виконанням договору лізингу. Перелік лізингових платежів є вичерпним. Умовами спірного договору передбачені такі лізингові платежі (ст. 9 договору): комісія за організацію угоди; аванс ціни предмету лізингу; комісія за передачу предмета лізингу. Як вбачається із договірних умов, складові лізингового платежу - «комісія за організацію» та «аванс ціни предмету лізингу» - виходять за межі переліку таких платежів, передбачених законом. Статтею 12 Договору встановлена жорстка відповідальність споживача перед лізингодавцем за невиконання будь-яких умов договору, і водночас відсутня така відповідальність лізингодавця перед споживачем. Так, пунктами 12.1-12.3 Договору стосовно лізингоодержувача встановлена відповідальність у вигляді сплати штрафних санкцій, одностороннього розірвання договору лізингодавцем, відшкодування збитків, повернення предмета лізингу. Споживач же позбавлений можливості захистити свої права та інтереси у випадку порушення відповідачем умов договору. Відповідно ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», до несправедливих умов договору відноситься надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у звязку з розірванням або невиконанням ним договору. Отже, положення статті 12 Договору є несправедливими, оскільки встановлюють жорстку відповідальність за порушення умов договору лише споживача, усувають відповідальність відповідача, не надають право споживачу вимагати дострокового розірвання договору, передбачають покладення на споживача штрафу за дострокове розірвання договору, і надають відповідачу право не повертати суму комісії за організацію договору у випадку дострокового розірвання договору споживачем. Таким чином, виходячи з аналізу змісту договору лізингу, суд вважає доведеним включення відповідачем у договір несправедливих умов. Згідно ч. 5, 6 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. У разі коли зміна положення або визнання його недійсним зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача договір може бути визнаним недійсним у цілому. На думку суду, визнання недійсними вказаних положень договору окремо призведе до необхідності зміни інших умов договору, суттєво змінить зміст договору, а тому договір може бути визнаний недійсним в цілому. Загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність (п.6 ч.1 ст.3 ЦК України), а ст.13 ЦК України передбачено заборону на вчинення дій, які б могли завдати шкоди іншій особі, та зловживання правом. Вимога справедливості, добросовісності та розумності цивільного законодавства практично виражається у встановленні його нормами рівних умов для участі всіх осіб у цивільних відносинах; закріпленні можливості, адекватного захисту порушеного цивільного права або інтересу; поєднання створення норм, спрямованих на забезпечення цивільного права, з шануванням прав та інтересів інших осіб, моралі суспільства. Відповідно суд вважає обґрунтованим вимогу про визнання договору не дійсним. Аналогічний висновок зазначено в постанові Верховного Суду України № 6-2766цс15 від 16.12.2015 р. На підставі ст. 216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що повязані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Враховуючи вищевказану норму, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача сплачений ним кошти в розмірі 12000,00 грн. На підставі ст. 141 ЦПК України суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь держави судовий збір в розмірі 640 грн.

Outcome: approved