Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-02 00:00:00

Прокурор м. Кіровограда звернувся до суду з позовом до Кіровоградської міської ради, [PERSON], по якому просить визнати недійсним пункт 126 рішення Кіровоградської міської ради від 07.12.2011 № 1036 «Про передачу у власність земельних ділянок громадянам міста Кіровограда»; визнати недійсним державний акт серії ЯК № 930253, виданий [PERSON] щодо земельної ділянки площею 0,0800 га по вул. Донецькій, 6 в м. Кіровограді для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка). В обґрунтування позовних вимог зазначено, що пунктом 126 рішення Кіровоградської міської ради від 07.12.2011 року №1036 «Про передачу у власність земельних ділянок громадянам міста Кіровограда» передано [PERSON] у власність земельну ділянку по вул. Донецькій, 6 в м. Кіровограді загальною площею 0,0800 га (у тому числі по угіддях: 0,0800 га - землі одно- та двоповерхової житлової забудови) для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) за рахунок земель житлової та громадської забудови. На підставі вказаного пункту рішення [PERSON] видано державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯК № 930253 щодо земельної ділянки площею 0,0800 га з цільовим призначенням - для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка). Кадастровий номер земельної ділянки 3510100000:21:169:0040. Земельна ділянка площею 0,0800 га по вул. Донецькій, 6 в м. Кіровограді на час прийняття Кіровоградською міською радою рішення від 07.12.2011 не перебувала в користуванні [PERSON], отже її передача у власність без розроблення проекту землеустрою на підставі лише технічних матеріалів суперечить вимогам чинного законодавства. Так, рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 12.07.2011 року у справі № 2-2801/11 задоволено позов [PERSON], розірвано договір довічного утримання, укладений 27.03.2007 між [PERSON] та [PERSON] № 2-479. Переданий за договором довічного утримання житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями, що знаходиться по вул. Донецькій, 6 в м. Кіровограді повернуто [PERSON] Рішення набрало законної сили 25.07.2011року. Отже, станом на 07.12.2011року [PERSON] не був власником житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями по вул. Донецькій, 6 в м. Кіровограді, а тому не був користувачем земельної ділянки за вказаною адресою. Прокурор надав до суду заяву, якою позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Представник Кіровоградської міської ради в судове засідання не з»явився, повідомлений судом про час та місце розгляду справи належним чином, надав до суду заяву, якою просив розглянути справу без його участі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з»явився, представник відповідача надала до суду заяву, якою просила провести розгляд справи без її участі, позовні вимоги визнала. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку щодо задоволення позовних вимог у повному обсязі, виходячи з наступного. Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Відповідно до ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Судом встановлено, що згідно пункту 126 рішення Кіровоградської міської ради від 07.12.2011 року №1036 «Про передачу у власність земельних ділянок громадянам міста Кіровограда» передано [PERSON] у власність земельну ділянку по вул. Донецькій, 6 в м. Кіровограді загальною площею 0,0800 га (у тому числі по угіддях: 0,0800 га - землі одно- та двоповерхової житлової забудови) для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) за рахунок земель житлової та громадської забудови /а.с. 7-8/. 07.05.2012 року [PERSON] видано державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯК № 930253 щодо земельної ділянки площею 0,0800 га з цільовим призначенням - для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка). Кадастровий номер земельної ділянки 3510100000:21:169:0040 /а.с. 9/. Рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 12.07.2011 року по справі № 2-2801/11 позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про розірвання договору довічного утримання задоволено, розірвано договір довічного утримання, укладений 27.03.2007 року між [PERSON] та [PERSON] № 2-479, зареєстрований державним нотаріусом [PERSON] Другої Кіровоградської державної нотаріальної контори. Переданий за договором довічного утримання житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями, що знаходиться по вул. Донецькій, 6 в м. Кіровограді повернуто [PERSON]. Рішення набрало законної сили 25.07.2011 року /а.с. 10/. Статтею 14 Конституції України встановлено, що земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Таким чином, в основі інтересу держави лежить потреба у здійсненні дій, спрямованих на охорону землі як національного багатства. Статтею 19 Конституції України встановлено обов'язок органів місцевого самоврядування діяти тільки на підставах, у межах повноважень і способів, які передбачені Конституцією України. Згідно з ч. 1 ст. 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень. Відповідно до ч. 10 ст. 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку. Статтею 21 Цивільного кодексу України встановлено, що суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. Відповідно до ч. 1 ст. 122 ЗК України, сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб. Відповідно до ч. 2 ст. 83 цього Кодексу у комунальній власності перебувають усі землі в межах населених пунктів, крім земель приватної та державної власності, а також земельні ділянки за їх межами, на яких розташовані об'єкти комунальної власності. Відповідно до ч. 2 ст. 19 ЗК України земельні ділянки кожної категорії земель, які не надані у власність або користування громадян чи юридичних осіб, можуть перебувати у запасі. Згідно вимог статті 116 Земельного кодексу України набуття громадянами права власності на земельні ділянки із земель комунальної власності здійснюється на підставі відповідних рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень. За ч.ч. 1, 2 ст. 118 Земельного кодексу України (в редакції, чинній на час прийняття рішення, що оскаржується) громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідної районної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки. Рішення органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо приватизації земельних ділянок приймається у місячний строк на підставі технічних матеріалів та документів, що підтверджують розмір земельної ділянки. Передача земельних ділянок для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що не перебувають в користуванні фізичних осіб, здійснюється за проектами землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність на підставі рішень відповідних органів державної влади або місцевого самоврядування (в межах їх повноважень), якими затверджується проект землеустрою та надається у власність земельна ділянка (частини 6 - 9 ст. 118 Земельного кодексу України). \~Згідно з ст. 155 ЗК України, у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. \~Відповідно до ст. 125, 126 ЗК України, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Приступати до використання земельної ділянки до встановлення її меж у натурі (на місцевості), одержання документа, що посвідчує право на неї, та державної реєстрації забороняється. Згідно з ст. 378 ЦК України, право власності особи на земельну ділянку може бути припинене за рішенням суду. \~\~Згідно із частиною третьою статті 152 ЗК України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів. Таким чином, державні акти на право власності на земельні ділянки є документами, що посвідчують право власності й видаються на підставі відповідних рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень. У спорах, пов'язаних із правом власності на земельні ділянки, недійсними можуть визнаватися як зазначені рішення, на підставі яких видано відповідні державні акти, так і самі акти на право власності на земельні ділянки. Оскільки на момент прийняття Кіровоградською міською радо рішення про передачу спірної земельної ділянки гр. [PERSON], ця ділянка не належала до земель запасу міської ради, то це виключає можливість її передачі у власність іншій фізичній особі, яка не являється власником будівель. Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об'єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв'язок у сукупності, з'ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку, що пункт 126 рішення Кіровоградської міської ради від 07.12.2011 № 1036 «Про передачу у власність земельних ділянок громадянам міста Кіровограда» слід визнати недійсним. \~\~\~\~Державний акт на право власності на земельну ділянку був правовстановлюючим документом, який видавався на підставі рішення відповідного органу місцевого самоврядування, тому вимога про визнання недійсним державного акта на право приватної власності на земельну ділянку є похідною й залежить від доведеності незаконності рішення органу місцевого самоврядування, на підставі якого виданий оспорюваний державний акт. \~\~За вказаного, позовні вимоги підлягають до повного задоволення.

Outcome: approved