Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-29 00:00:00

представник позивача звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості, мотивуючи тим, що відповідно до укладеної Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт від 04 вересня 2012 року відповідачка отримала кредит у розмірі 8327 грн. 29 коп. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0,18% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Погашення здійснюється в наступному порядку: починаючи з «1» по «25» число кожного місяця відповідачка надає позивачу грошові кошти (щомісячний платіж), для погашення заборгованості. Відповідачка підтвердила свою згоду на те, що підписана Генеральна кгода разом з «Умовами та Правилами, Тарифами» складають між нею і позивачем Кредитний договір, що підтверджується підписом у заяві. При укладенні Договору сторони досягли усіх істотних домовленостей щодо порядку та умов виконання кредитного зобов»язання. В ст. 599 ЦК України зазначено, що зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Згідно статей 526, 527, 530 Цивільного Кодексу України зобовязання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. У порушення зазначених норм закону та умов договору відповідачка зобовязання за вказаним договором належним чином не виконала, у звязку з чим, станом на 04 вересня 2016 року має заборгованість 20750 грн. 58 коп., яка складається з: 8028 грн. 48 коп. заборгованість за кредитом, 4312 грн. 97 коп. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 7385 грн.99 коп. заборгованість за пенею та комісією; 1023 грн. 14 коп. штраф, відповідно до п.2.2 Генеральної угоди. У судове засідання представник позивача, будучи вчасно та належним чином повідомленим, не з»явився. В матеріалах справи наявне клопотання від 10 жовтня 2016 року про розгляд справи у його відсутності, в якому зазначив що позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просив стягнути з відповідачки понесені судові витрати. Відповідачка позовні вимоги визнала повністю і не заперечила щодо їх задоволення, пояснивши, що причиною не виконання кредитного зобов»язання перед ПАТ КБ «ПриватБанк» м.Дніпро є складне матеріальне становище та зазначила, що вимоги позивача є обгрунтованими, оскільки нею дійсно не вносились кошти на рахунок банківської установи. Неявка представника позивача не перешкоджає розглядові справи по суті, так як сторона повідомлена вчасно та належним чином. За таких обставин, суд, вважає, що у справі достатньо доказів для обєктивного розгляду і слухає справу у відсутності представника позивача. Як встановлено в судовому засіданні, згідно анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку від 10 березня 2011 року, відповідачка отримала платіжну картку «Універсальна» із зазначеним бажаним лімітом за платіжною карткою 51000 грн. (а.с.5). Відповідно до укладеної Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт від 04 вересня 2012 року, відповідачка отримала кредит у розмірі 8327 грн. 29 коп. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0,18% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом (а.с.7). Погашення заборгованості, згідно Генеральної угоди, відповідачка повинна здійснювати, шляхом надання позивачу грошових коштів (щомісячного платежу), починаючи з «1» по «25» число кожного місяця. Позивач свої зобов»язання виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачці кредит у розмірі, встановленому Генеральною угодою (а.с.7). Відповідачка не надала своєчасно позивачу грошові кошти для погашення заборгованості, що призвело до виникнення заборгованості (а.с.6). Предметом вимоги позивача є порушення відповідачкою у справі вимог ст.ст.509, 526, 530, 527, 610,611,1054 ЦК України та відшкодування понесених судових витрат. Правові відносини, які склалися між позивачем та відповідачкою, на думку суду, підпадають під вид цивільно-правових відносин зобов»язання і є зобов'язальними та регулюються нормами ЦК України. Зобовязання, згідно до ст. 509 Цивільного Кодексу України, є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, сплатити гроші) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку, що ґрунтується на засадах добровільності, розумності та справедливості. При цьому, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться ст. 526 ЦК України, в строки, що вказані у зобовязанні ст. 530 ЦК України. Боржник зобовязаний виконати свій обовязок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобовязання чи звичаїв ділового обороту, ст. 527 ЦК України. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Статті 610, 611 ЦК України, зазначають, що порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання, і за порушення зобовязання настають правові наслідки встановлені договором або законом. Згідно ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Відповідно до ст. 599 ЦК України, зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до змісту ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом; розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У відповідності до ч.1 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов»язання. Згідно до положень ч.1,2 ст.614 ЦК України особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом; особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання; відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов'язання. Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, відповідачка відповідно до укладеної Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт від 04 вересня 2012 року отримала кредит у розмірі 8327 грн. 29 коп. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0,18% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, але зобовязання щодо повернення кредиту належним чином не виконує і відповідно до розрахунку заборгованості, що наданий позивачем, станом на 04 вересня 2016 року має заборгованість 20750 грн. 58 коп., яка складається з: 8028 грн. 48 коп. заборгованість за кредитом, 4312 грн. 97 коп. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 7385 грн.99 коп. заборгованість за пенею та комісією; 1023 грн. 14 коп. штраф, відповідно до п.2.2 Генеральної угоди. Відповідно до ч. 1 ст. 546 ЦК України та ч. 3 ст. 549 ЦК України виконання зобов'язання забезпечується, зокрема, неустойкою, яка визначається, як пеня та штраф, і є грошовою сумою чи іншим майном, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Згідно до п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України плата неустойки є правовим наслідком у разі порушення зобов'язання. До початку розгляду справи по суті позивач не змінив предмет або підставу позову та протягом усього часу розгляду справи не збільшив та не зменшив розмір позовних вимог, а тому суд розглянув цивільну справу в межах пред'явлених вимог і на підставі поданих сторонами доказів. Заходи забезпечення позову судом не вживалися. Відповідно до ч.4 ст.174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову, суд, за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Враховуючи те, що у звязку із розглядом справи в суді позивач, поніс судові витрати в розмірі 1378,00 грн., а саме, сплатив судовий збір, суд стягує вищенаведені витрати у повному обсязі, на користь позивача, згідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, так як, вважає їх підтвердженими у відповідності із цивільно процесуальним законодавством України. Позов підтверджується: копією анкети-заяви [PERSON] від 10 березня 2011 року, копією Генеральної угоди від 04 вересня 2012 року, розрахунком заборгованості від 04 вересня 2012 року, копією умов та правил надання банківських послуг, копією довідки АА №241170 з Єдиного Державного реєстру підприємств та організацій України, копією свідоцтва про державну реєстрацію юридичної особи серії А01 №054809, копією статуту ПАТ КБ «ПриватБанк» м.Дніпропетровськ, копією банківської ліцензії №22 від 05.10.2011 року, платіжним дорученням №PROM0ІН9F від 10 жовтня 2016 року. На підставі наведеного та

Outcome: approved