Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-01 00:00:00

Публічне акціонерне товариство «[PERSON] Аваль» (далі за текстом [PERSON]), яке є правонаступником Акціонерного поштово-пенсійного банку «Аваль» (далі за текстом АППБ «Аваль») звернулося до суду з зазначеною позовною заявою до відповідачів, в якій просить стягнути солідарно з відповідачів заборгованість за кредитним договором на загальну суму 33799,25 доларів США (в грн. екв. 724853,84). Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що між АППБ «Аваль» та [PERSON] 22.08.2006р. був укладений кредитний договір № 014/0044/74/63922 відповідно до якого АППБ «Аваль» надав [PERSON] кредит у сумі 33000,00 доларів США строком на 240 місяців по 22.08.2026р.зі сплатою 12 % річних. АППБ «Аваль» свої зобовязання виконав повністю та надав обумовлену суму кредиту, а [PERSON] належним чином свої зобовязання не виконує, внаслідок чого станом на 17.04.2015р. за кредитним договором у нього виникла заборгованість перед позивачем на вищевказану суму. Зобовязання за вказаним договором забезпечені договором поруки, поручителем по якому виступила відповідачка по справі [PERSON], яка зобовязалася відповідати по зобовязанням [PERSON], які виникають з умов вищезазначеного кредитного договору. Заборгованість по кредитному договору позивач просить стягнути з відповідачів солідарно, оскільки боржник та поручитель мають нести перед кредитором солідарну відповідальність. Також позивач просить стягнути з відповідачів витрати по сплаті судового збору при зверненні до суду. Представник позивача в судове засідання не зявився, але надав до суду заяву про розгляд справи в його відсутність, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити, у разі неявки відповідачів в судове засідання не заперечує проти ухвалення заочного рішення по справі. Відповідачі в судове засідання не зявилися, про дату час та місце розгляду справи двічі повідомлялися належним чином. Так, судом, у відповідності до ч. 5 ст. 74 ЦПК України, двічі надсилалися судові повістки про виклик до суду за адресою місця проживання відповідачів, зареєстрованою у встановленому законом порядку, однак, згідно з конвертами з судовими повістками, які повернулися до суду з довідкою відділення «Укрпошти» «за закінченням терміну зберігання», відповідачі не зявилися до поштового відділення для отримання конверта з поміткою «судова повістка», що дає суду підстави вважати, що відповідачі за зазначеною адресою відсутні, а також «за зазначеною адресою не проживає», щосвідчить про неможливість вручення відповідачам судових повісток та відповідно до ч. 5 ст. 74 ЦПК України в цьому випадку вважається, що судовий виклик вручений відповідачам належним чином. Враховуючи вказані факти, згоду представника позивача, що викладена у його письмовій заяві, суд вважає за можливе у відповідності до ч. 4 ст. 169 ЦПК України ухвалити рішення у справі при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. У зв'язку з неявкою сторін в судове засідання, судом, у відповідності до ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, надані докази, давши їм оцінку в сукупності, суд вважає позовну заяву позивача обґрунтованою та підлягаючою задоволенню із наступних підстав. Суд вважає, що між сторонами склалися правовідносини, що випливають із зобов'язального права, пов'язані з ухиленням боржника від виконання своїх обов'язків по поверненню кредитних коштів кредитору, тому, при вирішенні спору між сторонами, слід керуватися Цивільним Кодексом України. Судом встановлені такі факти та відповідні ним правовідносини. Між АППБ «Аваль», правонаступником якого є [PERSON] (а.с. 62-64, 65, 66-68, 135-137, 138, 139-141) та [PERSON] (а.с. 54-55, 56, 57-58, 129-130, 131) 22 серпня 2006 року був укладений кредитний договір № 014/0044/74/63922 на підставі якого позивач надав [PERSON] кредит у вигляді не відновлювальної кредитної лінії в сумі 33000,00 доларів США строком на 240 місяців до 22.08.2026р. (а.с. 12-20, 23-25, 86-94, 97-99), відповідно до якого Кредитор зобовязався передати обумовлену договором суму кредиту Позичальнику, а Позичальник зобовязався своєчасно повертати одержану суму кредиту та сплачувати відсотки за користування кредитом. Згідно 5.5. кредитного договору позичальник зобовязується достроково здійснити повернення кредиту, відсотків та інших платежів, що визначені кредитним договором у разі невиконання або неналежного виконання позичальником умов договору та/або договорів застави, інших договорів, що забезпечують погашення кредиту. Відповідно до п. 6.5. кредитного договору передбачено право вимоги дострокового стягнення кредитних коштів, нарахованих процентів за користування кредитом, неустойки, відшкодування збитків, у випадках невиконання позичальником умов цього договору або інших договорів, що забезпечують погашення кредиту.Згідно п. 9.1. кредитного договору за порушення строків повернення кредитної заборгованості та відсотків за користування кредитом, позичальник сплачує кредитору пеню в розмірі 0,5 % від суми простроченого платежу, за кожний день прострочення, починаючи з першого дня закінчення строку виконання зобовязань, зазначеного в договорі. 03.04.2009р. між Відкритим акціонерним товариством «[PERSON] Аваль» та позичальником було укладено додаткову угоду № 014/0044/74/63922/1 до кредитного договору № 014/0044/74/63922 від 22.08.2006р., відповідно до якої сторони домовились про зменшення розміру щомісячного платежу позичальника за кредитним договором до розміру, визначено графіком погашення кредиту, визначеному в додатку до додаткової угоди, який невідємною частиною додаткової угоди (а.с. 23-24, 26-34, 97-98, 100-108). 08.04.2010р. між Банком та позичальником було укладено додаткову угоду № 014/0044/74/63922/2 до кредитного договору № 014/0044/74/63922 від 22.08.2006р., згідно якої тимчасово в період з 08.04.2010р. по 08.04.2011р. зменшено розмір щомісячного платежу позичальника за кредитним договором до розміру, визначено графіком погашення кредиту за ануїтетною схемою погашення, визначеному в додатку до додаткової угоди, який невідємною частиною додаткової угоди (а.с. 35-37, 39-47, 109-111, 113-121). Банк виконав свої зобов'язання за кредитним договором, здійснив видачу кредитних коштів відповідачу [PERSON], що підтверджується випискою по рахунку, з якої вбачається, що 23.08.2006р. на підставі заяви про видачу готівки № R44/741-24 від 23.08.2006р. видано готівку в сумі 33000,00 доларів США(а.с. 48, 122, 123). В порушення умов зазначеного кредитного договору відповідач [PERSON] взяті на себе зобовязання не виконував, внаслідок чого в нього виникла заборгованість перед позивачем, яка, згідно розрахунку, наданого позивачем станом на 17.04.2015р. з урахуванням заборгованості по кредиту, відсоткам, пені склала загальну суму 33799,25 доларів США (в грн. екв. 724853,84) (а.с. 8-11). Згідно вимоги про дострокове виконання зобовязань за кредитним договором № 114-0-0-00/15-13239 від 29.12.2014р. [PERSON] повідомлявся про порушення умов вищезазначеного кредитного договору та необхідність погашення заборгованості та дострокового погашення кредиту (а.с. 49, 50, 51, 124, 125, 126). Відповідно до ст. 524 ЦК України зобов'язання має бути виражене в грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті. Згідно ст. 192 ЦК України законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України -гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до розяснень, що викладені у п. 12 постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» від 30.03.2012р. № 5, у разі якщо кредит правомірно наданий в іноземній валюті та кредитодавець (позивач) просить стягнути кошти в іноземній валюті, суд у резолютивній частині рішення зазначає про стягнення таких коштів саме в іноземній валюті, що відповідає вимогам ч. 3 ст. 533 ЦК України. Згідно з ч. 3 ст. 533 ЦК України використання іноземної валюти,\~а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.\~\~ Відповідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно ст. 49 Закону України «Про банки і банківську діяльність» до кредитних відносяться операції зазначені у п. 3 ч. 1 та у пунктах 3-7 ч. 2 ст. 47 цього Закону, у тому числі розміщення залучених коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик. Отже, розміщення залучених коштів шляхом надання кредитів є однією з основних банківських операцій. В розумінні ст. 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність»до коштів відносяться гроші у національній або іноземній валюті чи їх еквівалент. Надаючи кредит, банк розміщує залучені ним кошти, як у національній валюті (гривні) так й в іноземній валюті. Статті 47, 49 Закону України «Про банки і банківську діяльність» визначають операції банків із розміщення залучених коштів на власний ризик як кредитні операції, незалежно від виду валюти, яка використовується. Стаття 49 Закону України «Про банки і банківську діяльність» встановлює ряд обмежень і заборон, що стосується умов здійснення окремих банківських операцій. Приписи вказаної статті Закону не містять заборони на видачу кредитів у іноземній валюті (розміщення залучених коштів у іноземній валюті). Відповідно до ст. ст. 526, 527, 530 ЦК України, зобов'язання повинні виконуватися належним чином і встановлений строк, відповідно до умов договору та вимогою закону. Згідно, ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. В силу ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Судом встановлено, що позивачем був наданий кредит в розмірі та на умовах, передбачених кредитним договором, однак, відповідач [PERSON] всупереч вимогам чинного законодавства та умов кредитного договору належним чином свої зобовязання по поверненню чергової частки кредиту та сплаті відсотків за користування кредитом не виконав та не здійснював повернення кредиту та сплати відсотків у повному обсязі у встановлені кредитним договором строки. Ці обставини не підлягають доказуванню, оскільки про них зазначено в позовній заяві та вони не спростовані відповідачем [PERSON], у звязку з чим ним не виконані вимоги ст. ст. 10, 60 ЦПК України. У зв'язку з неповерненням чергової частини кредиту та сплати відсотків за користування кредитом у відповідності до ч. 2 ст. 1050 ЦК України [PERSON] має право вимагати дострокове повернення частини кредиту, яка залишалася, та сплатити відсотків, належних йому. Виконання зобов'язання забезпечується неустойкою, порукою тощо (ч. 1 ст. 546 ЦК України). За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником (ч. 1 ст. 553 ЦК України). Відповідно до ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобовязання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановленого додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки. Відповідно до договору поруки б/н від 22.08.2006р., що укладений між АППБ «Аваль», правонаступником якого є [PERSON], з однієї сторони, та [PERSON] (а.с. 59-60, 61, 132-133, 134) (далі за текстом Поручитель), з іншої, сторони договору встановили, що Поручитель на добровільних засадах взяла на себе зобов'язання перед АППБ «Аваль» відповідати по борговим зобов'язанням боржника [PERSON], які виникають з умов кредитного договору № 014/0044/74/63922 від 22.08.2006р., а саме: повернути кредит в розмірі 33000,00 доларів США, сплатити проценти за його користування в розмірі 12 % річних, а також відшкодувати можливі збитки та виконати інші умови зазначеного договору в повному обсязі (а.с. 21-22, 95-96). Відповідачка [PERSON] надала згоду за зміну умов вищезазначеного кредитного договору відповідно до додаткових угод № 014/0044/74/63922/1 від 03.04.2009р., № 014/0044/74/63922/2 від 08.04.2010р. укладених між позивачем та відповідачем [PERSON] (а.с. 25, 38, 99, 112). Згідно вимоги про виконання грошових зобовязань за договором поруки № 114-0-0-00/15-13240 від 29.12.2014р. [PERSON] повідомлялася про припинення відповідачем [PERSON] виконання зобовязань по вищезазначеному кредитному договору (а.с. 52, 53, 127,128). Відповідачка [PERSON] не спростувала зміст зазначеного договору поруки, у зв'язку з чим не виконала вимоги ст. ст. 10, 60 ЦПК України, відповідно до яких кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Таким чином, відповідачка [PERSON] має солідарно нести відповідальність разом з [PERSON] за порушення останнім своїх обов'язків по поверненню кредиту та по сплаті відсотків за користування кредитом, а також по сплаті інших штрафних санкцій, передбачених вищезазначеним Кредитним договором. Згідно з розрахунком, наданими позивачем, правильність якого перевірена судом, заборгованість перед позивачем за кредитним договором № 014/0044/74/63922 від 22.08.2006р. станом на 17.04.2015р. складає загальну суму 33799,25 доларів США, що, як зазначив позивач, в еквіваленті за курсом НБУ на 17.04.2015р. складає 724853,84 грн., у тому числі: заборгованість по кредиту 29389,23 доларів США (в грн. екв. 630277,19); заборгованість по відсоткам 2666,32 доларів США (в грн. екв. 57181,51); пеня 1743,70 доларів США (в грн. екв. 37395,14) (а.с. 8-11). Доказів, в розумінні ст. ст. 58, 59 ЦПК України, щодо неправильності розрахунку заборгованості відповідачами не надано, відтак, розрахунок приймається судом як доказ у вирішенні спору. Суд зазначає, що відповідачі мали можливість реалізувати свої процесуальні права і доводити правомірність нарахування заборгованості на стадії судового розгляду справи, однак заперечень проти суми позову відповідачі не надали. Небажання відповідачів надавати докази в обґрунтування своїх заперечень проти позову давало суду право обмежитися доказами, наданими до суду позивачем. Згідно з ч. 1 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Відповідно до ч. 1 ст. 550 ЦК України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання. Судом не встановлено, що відповідачі не виконали зобов'язання в повному обсязі по поверненню кредиту внаслідок випадку або непереборної сили, тому відповідачі мають сплатити штрафні санкції по кредиту. Згідно ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Таким чином, зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують на наявність підстав для задоволення позову Банку про солідарне стягнення з відповідачів [PERSON], [PERSON] заборгованості за кредитним договором на загальну суму 33799,25 доларів США, що за курсом 21,4458 відповідно до службового розпорядження НБУ від 17.04.2015р. складає 724853,84 грн. Таким чином суд вважає, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню, оскільки викладені позивачем в позові обставини знайшли своє підтвердження в судовому засіданні. Відповідно до ст. 88 ЦПК України вимоги позивача щодо відшкодування судових витрат підлягають задоволенню, оскільки його позов задоволено та понесені витрати підтверджені відповідним платіжним дорученням (а.с. 1). На підставі ст. ст. 192, 257, 258, 264, 524, 525, 526, 527, 530, 533, 546, 549, 550, 553, 554, 625, 1049, 1050, 1054 ЦК України, ст. ст. 2, 47, 49 Закону України «Про банки і банківську діяльність» від 07.12.2000р.,

Outcome: approved