Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-13 00:00:00

Представник позивача звернувся до Шевченківського районного суду м.Києва з цивільним позовом про визнання недійсним укладеного між ПрАТ «СК«ЗДОРОВО» і [PERSON] договору страхування у вигляді полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів серії АІ/2027213. Свої вимоги мотивує тим, що до позивача із заявою про настання дорожньо-транспортної пригоди звернувся водій автомобіля марки «ВАЗ 2107», д/н [NUMBER] [PERSON], останнього було визнано винним в порушенні ПДР України, за ст.ст. 124, 130 КУпАП. Крім того, відносно [PERSON], який керував транспортним засобом «ВАЗ 2107» д/н [NUMBER], винесено постанову за ч. 1 ст. 126 КУпАП - не мав при собі полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. При зверненні [PERSON] було надано поліс № АІ/2027213, де страхувальником зазначений [PERSON] ([INFO], ІПН [NUMBER], адреса: [ADDRESS]). Вищезазначений поліс № АІ/2027213 значиться за агентом, станом на 01.03.2016р. за даний поліс не відзвітовано, вказаний поліс не є укладеним та страховий платіж не оплачено. В судовому засідання представник позивача повністю підтримала заявлені позовні вимоги з підстав, викладених у позові та просила позов задовольнити. Не заперечувала проти ухвалення заочного рішення. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, причину неявки суду не повідомив. Заяв та клопотань на адресу суду не надходило. Враховуючи наявність в справі достатніх матеріалів про права та обов'язки сторін, суд, на підставі вимог ст. ст. 169,224 ЦПК України, ухвалив про заочний розгляд справи, отримавши згоду представника позивача. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Встановлено, що 18.09.2015 року в м. Біла Церква на Сквирському шосе сталась дорожньо-транспортна пригода за участю водія [PERSON], який керував транспортним засобом «ВАЗ 2107» д.н.з. [NUMBER] та транспортного засобу «VOLKSWAGEN Caddy» д.н.з. [NUMBER]. В результаті дорожньо-транспортної пригоди транспортні засоби отримали механічні пошкодження та [PERSON] було повідомлено страховика про настання страхового випадку. При зверненні надано копію полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АІ/2027213, на автомобіль марки «ВАЗ» /д.н.з. [NUMBER]/, де страхувальником зазначений [PERSON]. Як свідчать матеріали справи відносно [PERSON], який керував транспортним засобом «ВАЗ 2107» д/н [NUMBER], винесено постанову про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 126 КУпАП, оскільки водій не мав при собі полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Цей факт підтверджує факт оформлення полісу після настання страхового випадку, що підпадає під положення ст. 29 ЗУ «Про страхування» щодо договору страхування недійсним. Витяг з централізованої бази МТСБУ долучений до матеріалів справи свідчить про те, що поліс на транспортний засіб [NUMBER] не є укладеним станом на 18.09.2015 року, а також бухгалтерська довідка № 111-001/16 від 01.03.2016 року, яка підтверджує, що страховий платіж за полісом АІ № 2027213 до ПрАТ «СК «ЗДОРОВО» не надходив. Згідно п.2.1 ст.2 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» відносини у сфері обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Конституцією України, Цивільним кодексом України, Законом України «Про страхування», цим та іншими законами України і нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них. Якщо норми цього Закону передбачають інше, ніж положення інших актів цивільного законодавства України, то застосовуються норми цього Закону. За приписами ст.16 Закону України «Про страхування» договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов'язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору. Коментованою статтею визначено вимоги щодо зазначення обов'язкових елементів договору страхування. У ч.3,4 ст.18 Закону України «Про страхування» встановлено, що факт укладання договору страхування може посвідчуватися страховим свідоцтвом (полісом, сертифікатом), що є формою договору страхування. Договір страхування набирає чинності з моменту внесення першого страхового платежу, якщо інше не передбачено договором страхування. Виходячи із системного аналізу вказаної норми, момент укладення договору може не збігатися з моментом набрання ним чинності, а у конкретному випадку, моментом укладення договору є момент набрання ним чинності. Тобто, доведенню підлягає факт набрання договором чинності, а саме підтвердження внесення першого платежу, що кореспондується із положеннями ч.1 ст.983 ЦК України. Приписами ст.. 11 ЦПК України встановлено обов»язок суду розглядати цивільні справи в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів, наданих сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. В свою чергу вимогами ст. 212 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об»єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Враховуючи встановлені обставини, за умови відсутності належних та допустимих доказів, які містять інформацію щодо предмета доказування в підтвердження надходження страхового платежу на рахунок ПрАТ «СК «ЗДОРОВО», з огляду на надані сторонами в розпорядження суду докази, відповідно до положень ст.983, 988 ч.1 п.1 ЦК України суд приходить до висновку про обґрунтованість заявлених вимог та необхідність їх задоволення. Згідно ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. З урахуванням цього, суд вважає, що судовий збір у сумі 1378 грн. 00 коп., який було сплачено позивачем, підлягає стягненню з відповідача в повному обсязі.

Outcome: approved