Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-06 00:00:00

Представник позивача звернулась до суду з даним позовом до відповідача, вказуючи, що 16.04.2005 року позивач отримав свідоцтво про право на спадщину за законом, на майно, яке належить його батьку [PERSON] , яким помер [INFO] , внаслідок чого була відкрита спадкова справа № 399/2005. У 2017 році позивачу стало відомо про наявність права власності у померлого на 31/50 частку житлового будинку з належними до цієї частки побудовами подвір`я, що розташований за [ADDRESS] . 28.03.2017 позивач, через свого представника, звернувся до Першої нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на ново виявлено майно, внаслідок чого була відкрита спадкова справа № 399/2005. Державним нотаріусом Турченко Т.П. була винесена постанову від 30.03.2017 року про відмову спадкоємцю у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після померлого [INFO] [PERSON] на ново виявлено майно, через відсутність необхідних документів, в тому числі дубліката втраченого договору купівлі-продажу, у зв`язку з чим, представник позивача позбавлена можливості юридично оформити спадкові права на вищевказане нерухоме майно та змушена звернутися до суду. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 24.03.2020 року відкрито провадження у вказаній цивільній справі в порядку загального позовного провадження. 06.05.2020 року на адресу суду від представника позивача надійшов відзив, відповідно до якого домоволодіння [ADDRESS] належало [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 23.09.1982 №1-8617 в частині 19/50 та [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 26.09.1986 №1-7149 в частині 31/50. Станом на 04.03.2008 вище зазначено домоволодіння знесено. Враховуючи те, що право власності [PERSON] на 31/50 частину будинку [ADDRESS] припинилось у зв`язку з його знищенням та отриманням квартири, представник позивача просить у задоволенні позову відмовити у повному обсязі. 29.05.2020 року на адресу суду від представника позивача надійшла відповідь на відзив на позовну заяву, відповідно до якої право власності на майно припиняється в разі його знищення. У разі знищення майна, права на яке підлягають державній реєстрації, право власності на це майно припиняється з моменту внесення за заявою власника змін до державного реєстру, власники не подали заяви про припинення права власності на будинок. Таким чином, право власності на спірне майно на дату прийняття спадщини належало померлому, тому входить до складу спадщини. Також представником відповідача не надано доказів на підтвердження доводів, викладених у відзиві, у зв`язку з чим просить задовольнити позов у повному обсязі. В судове засідання позивач, належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, не з`явився, про причини неявки суд не повідомив. В судове засідання представник позивача, належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи, не з`явилась, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутністю, позовні вимоги підтримала у повному обсязі. В судове засідання представник відповідача не з`явився, надав заяву суду заяву з про розгляд справи за його відсутністю, проти задоволення позову заперечував у повному обсязі. Від представника Першої Маріупольської державної нотаріальної контори надійшла заява про розгляд справи за відсутності представника та ухвалення рішення на розсуд суду. Від представника Відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно юридичного департаменту Маріупольської міської ради надійшла заява про розгляд справи за відсутності представника та ухвалення рішення на розсуд суду. На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. З`ясувавши обставини справи, перевіривши їх поданими доказами, суд приходить до висновку, що позов не підлягає до задоволенню, враховуючи наступне. Відповідно до копії договору купівлі продажу № 1-7149 від 26.09.1986 року [PERSON] належало 31/50 частин будинку та жилої прибудови , що розташований за [ADDRESS] . Свідоцтвом про право на спадщину за законом від 16.04.2005 року, посвідченим державним нотаріусом Першої маріупольської державної нотаріальної контори, спадкоємцем майна [PERSON] є його син [PERSON] , спадкове майно складається з: 1/3 частки трикімнатної квартири [ADDRESS] . Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме мацно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 28.08.2015 року, відомості щодо наявності власника за домоволодіння, розташоване за адресою: [ADDRESS] , відсутні. Державним нотаріусом Турченко Т.П. була винесена постанову від 30.03.2017 року про відмову спадкоємцю у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після померлого [INFO] [PERSON] на ново виявлено майно, а саме: домоволодіння, розташоване за адресою: [ADDRESS] , через відсутність необхідних документів, в тому числі дубліката втраченого договору купівлі-продажу. На запит суду було надано копію спадкової справи №399, відкритою у Першій маріупольській державній нотаріальній конторі, щодо майна померлого [PERSON] . З даної спадкової справи вбачається, що 22.03.2005 року позивач звернувся до Першої маріупольської державної нотаріальної контори з заявою про отримання спадщини, яка складається з 1/3 частки трикімнатної квартири [ADDRESS] , після померлого [PERSON] . Належність вказаного майна померлому відтвержується витягом з реєстру прав власності на нерухоме майно. 16.04.2005 року позивач отримав свідоцтво про право на спадщину за законом, на майно, яке належить його батьку [PERSON] , яким помер [INFO] . Крім того, позивач отримав свідоцтво про право на спадщину за законом на частку в майні «Гризант», 3,42%, що складає 4052,70 грн. 28.03.2017 позивач, через свого представника [PERSON] , звернувся до Першої нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на ново виявлено майно, а саме 31/50 частин будинку та жилої прибудови , що розташований за [ADDRESS] . Відповідно до довідки від 28.03.2017 року начальника Маріупольського БТІ щодо 31/50 частин будинку та жилої прибудови, що розташований за [ADDRESS] , згідно інвентаризації 04.01.2014 року по вказаній адресі житловий будинок знесений. Відповідно до листа №121 від 10.09.2014 року Маріупольського БТІ , згідно архівних даних БТІ домоволодінні [ADDRESS] належало [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 23.09.1982 №1-8617 частка 19/50, [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 26.09.1986 № 1-7149 частка 31/50. Станом на 04.03.2008 р. на земельній ділянці будівлі знесені. Відповідно до висновку Маріупольського БТІ домоволодіння [ADDRESS] знесено, зі слів сусідів володільці отримали квартиру, земельна ділянка використовується під звалище сміття. Відповідно до ордеру №003839 від 02.09.1990 року, [PERSON] на підставі рішення РІК №248/1 від 15.08.1990 року отримав трьохкімнатну квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] . Згідно з актом Голови КСН «Новосьоловка» від 06.03.2014 року, земельна ділянка, розташована по вул. Шевченко , на перехресті з первул. Халтуріна. На даній ділянці ніяких споруд не мається, ділянка знаходиться в занедбаному стані, мається сміття, а також на території ділянки встановленні контейнери для збору сміття, будь-які огорожі відсутні. Згідно з актом перевірки дотримання вимог земельного законодавства від 21.09.2020 року з фото матеріалами, земельна ділянка за адресою [ADDRESS] , ніким не використовується та вільна від будь-яких забудов. Дані обставини підтверджується також наданою для огляду інвентаризаційною справою № 21117. Відповідно до ч.1 ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власті (ст. 392 ЦК). Листом Вищого спеціалізованого суду України за № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року роз`яснено, що право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту у судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує право власності. Відповідно до частин 1 статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Стаття 1217 ЦК України визначає, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Положеннями ст. 1258 України встановлено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення ї х від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття,крім випадків, встановлених статтею 1259цього Кодексу. Відповідно до ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно зі ст. 1218 ЦК України , до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок. Статтею 346 ЦК України передбачені підстави припинення права власності на майно, яке припиняється у разі: відчуження власником свого майна; відмови власника від права власності; припинення права власності на майно, яке за законом не може належати цій особі; знищення майна; викупу пам`яток культурної спадщини; примусового відчуження земельних ділянок приватної власності, інших об`єктів нерухомого майна, що на них розміщені, з мотивів суспільної необхідності відповідно до закону; звернення стягнення на майно за зобов`язаннями власника; реквізиції; конфіскації; припинення юридичної особи чи смерті власника. Згідно з положеннями статті 349 ЦК України право власності на майно припиняється в разі його знищення. За змістом ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. З аналізу вказаної норми вбачається, що власник за своїм бажанням має право визначити фактичну та юридичну долю речі. Знищення майна належить до таких способів припинення права власності, коли власник за своїм бажанням, добровільно припиняє своє право власності, або ж право власності припиняється поза волею власника в результаті випадку, непереборної сили або неправомірних дій інших осіб. Враховуючи встановлені судом обставини справи, що на момент смерті [PERSON] , його право власності на 31/50 частину будинку [ADDRESS] було припинено, як наслідок воно не увійшло в спадкове майно, а тому й право спадкування 31/50 частини будинку [ADDRESS] у порядку спадкування до [PERSON] не перейшло, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні в ній докази, суд приходить до висновку, що в задоволенні позовних вимог необхідно відмовити повністю. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У зв`язку з тим, що у задоволенні позову відмолено повністю, судовий збір необхідно покласти на позивача. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed