Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-02 00:00:00

Представник позивачів [PERSON] звернулась до суду із вказаним позовом, в якому з подальшим уточненням просить визнати припиненими з 12.01.2015 року зобов'язання [PERSON] перед Публічним акціонерним товариством Банк «Меркурій» за договором №18-06П-38 про іпотечний кредит від 07.03.2008 р. та додатковими угодами до нього - додаткова угода № 6 до договору від 30.11.2010р. №18-06П-38 про іпотечний кредит від 07.03.2008 р., додаткова угода № 7 від 17.10.2011р. до договору №18-06П-38 про іпотечний кредит від 07.03.2008 р. у зв'язку із зарахуванням зустрічних однорічних вимог в порядку ст. 601 ЦК України; визнати припиненими з 12.01.2015 року у зв'язку з припиненням основного зобов'язання наступні іпотечні договори: Іпотечний договір №16-03-82 від 07.03.2008 p., укладений між [PERSON] та Акціонерним комерційним банком «Меркурій», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство Банк «Меркурій», посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу [PERSON], в редакції договорів від 30.04.2008 р., реєстровий № 2905 та від 24.10.2011 р., реєстровий № 5060 про внесення змін до іпотечного договору №16-03-82, посвідчених приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу [PERSON]; Іпотечний договір №02/2-08-204 від 17.10.2011 p., укладений між [PERSON] та Публічним акціонерним товариством Банк «Меркурій», посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу [PERSON]; Іпотечний договір №02/2-08-205 від 17.10.2011 p., укладений між [PERSON] та Публічним акціонерним товариством Банк «Меркурій», посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу [PERSON]; Іпотечний договір №02/2-08-206 від 17.10.2011 p., укладений між [PERSON] та Публічним акціонерним товариством Банк «Меркурій», посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу [PERSON] В обгрунтування зазначених вимог посилається на наступне. 07.03.2008 року між АКБ «Меркурій» (тепер ПАТ Банк «Меркурій») та відповідачем [PERSON] було укладено договір №18-06П-38 про іпотечний кредит, відповідно до якого відповідач надав позивачу [PERSON] кредит у сумі 2300 000,00 грн., а останній зобовязувався його повернути до 06.03.2018 року. 30.11.2010 pоку між відповідачем та позивачем [PERSON] було укладено додаткову угоду №6 до договору №18-06П-38 про іпотечний кредит від 07.03.2008 p., відповідно до якої назву договору змінено на «Договір №18-06П-38 на кредитну лінію», а також збільшено ліміт кредитування до 2 700 000 грн. (п. 2 додаткової угоди №6). 17.10.2011 року між відповідачем та [PERSON] укладено додаткову угоду №7 до договору №18- 06П-38 на кредитну лінію, відповідно до якої сторони встановили ліміт кредитування у розмірі 4 352 700 грн. На виконання умов договору №18-06П-38 на кредитну лінію (із змінами та доповненнями) позивач [PERSON] отримав від відповідача грошові кошти у обсязі, що був встановлений цим договором. У забезпечення виконання зобов'язань за договором №18- 06П-38, було укладено наступні іпотечні договори: іпотечний договір №16-03-82 від 07.03.2008 p., укладений між відповідачем та позивачем [PERSON]; іпотечний договір №02/2-08-204 від 17.10.2011 p., укладений між відповідачем та [PERSON], іпотечний договір №02/2-08-205 від 17.10.2011 p., укладений між відповідачем та [PERSON], іпотечний договір №02/2-08-206 від 17.10.2011 p., укладений між відповідачем та [PERSON] На майно, що було передане відповідачу в іпотеку на підставі договорів №16-03-82 (з урахуванням договорів про внесення змін від 30.04.2008 р. та від 24.10.2011 p.), №02/2-08-204, №02/2-08- 205, №02/2-08-206, було накладено заборону відчуження та зареєстровано іпотеку у встановленому законодавством порядку. 18.12.2014 р. позивачем [PERSON] була отримана вимога про дострокове виконання зобов'язань за вих. №4836/02/3. 24.12.2014 р. позивач [PERSON] уклав договір про відступлення права вимоги з ТОВ «Василиск», за умовами якого ТОВ «Василиск» передало, а [PERSON] отримав право вимоги до ПАТ Банк «Меркурій» сплати частини заборгованості у розмірі 3 595 079, 57 грн. за договором банківського рахунку № 2728/12 від 16.01.2012року. Відповідно до Розрахунку ПАТ «Меркурій» від 29.12.2014 р. сума заборгованості по 28.12.2014 р.(включно) за договором № 18-06П-38 складає 3 595 079,57 грн. Посилаючись на те, що позивач [PERSON] є боржником ПАТ «Меркурій» відповідно до договору про іпотечний кредит від 07.03.2008 р. №18-06П-38 і кредитором ПАТ Банк «Меркурій» відповідно до договору про відступлення права вимоги від 24.12.2014 р., позивачі просять суд визнати припиненими іпотечні договори у зв'язку з припиненням основного зобов'язання на підставі\~статті 601 ЦК України, яка передбачає припинення зобов'язання у звязку із зарахуванням зустрічних однорідних вимог. Позивачі звернулись до відповідача з письмовими вимогами про вчинення дій щодо реєстрації припинення іпотеки, але зазначені вимоги залишились без задоволення. У судовому засіданні представник позивачів [PERSON] підтримала уточнену позовну заяву та просила задовольнити її в повному обсязі. Представники відповідача ПАТ Банку «Меркурій» [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні просили відмовити в задоволенні позову в повному обсязі, посилаючись на те, що зарахування зустрічних вимог в процедурі ліквідації прямо призводить до порушення порядку погашення вимог кредиторів, та в даному випадку зарахування однорідних вимог прямо протирічить ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Крім того, на теперішній час немає судового рішення щодо зобовязання ФГВФО акцептувати кредиторські вимоги [PERSON] до АТ Банку «Меркурій» в звязку з чим у Фонду немає підстав вважати [PERSON] кредитором [PERSON]. Суд, вислухавши учасників судового розгляду, перевіривши матеріали справи, вважає \~позов таким, що підлягає задоволенню частково з наступних підстав: Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Частиною 1\~статті 3 ЦПК України\~встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. По справі встановлено, що 07.03.2008 р. між АКБ «Меркурій» та [PERSON] було укладено договір №18-06П-38 про іпотечний кредит, відповідно до умов якого відповідач надав [PERSON] кредит (грошові кошти) у сумі 2 300 000 грн., а [PERSON] зобов'язався повернути кредит 06.03.2018 р. згідно із графіком, що встановлений договором. 30.11.2010 pоку між відповідачем та [PERSON] було укладено додаткову угоду №6 до договору №18-06П-38 про іпотечний кредит від 07.03.2008 p., відповідно до якої назву договору змінено на «Договір №18-06П-38 на кредитну лінію», а також збільшено ліміт кредитування до 2 700 000 грн. (п. 2 додаткової угоди №6). 17.10.2011 року між відповідачем та [PERSON] укладено додаткову угоду №7 до договору №18- 06П-38 на кредитну лінію, відповідно до якої сторони встановили ліміт кредитування у розмірі 4 352 700 грн. У забезпечення виконання зобов'язань за договором №18- 06П-38, було укладено наступні іпотечні договори: іпотечний договір №16-03-82 від 07.03.2008 p., укладений між відповідачем та [PERSON]; іпотечний договір №02/2-08-204 від 17.10.2011 p., укладений між відповідачем та [PERSON], іпотечний договір №02/2-08-205 від 17.10.2011 p., укладений між відповідачем та [PERSON], іпотечний договір №02/2-08-206 від 17.10.2011 p., укладений між відповідачем та [PERSON] 10.06.2014 року Національний банк України виніс постанову № 340 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ Банк «Меркурій», якою прийняв рішення про ліквідацію банку з 12.06.2014 року. 12.06.2014 року Виконавча дирекція Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийняла Рішення № 47 «Про початок ліквідації AT Банк «Меркурій» та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію. 24.12.2014 р. [PERSON] уклав договір про відступлення права вимоги з ТОВ «Василиск», за умовами якого ТОВ «Василиск» передала, а [PERSON] отримав право вимоги до ПАТ Банк «Меркурій» сплати частини заборгованості у розмірі 3 595 079, 57 грн. за договором банківського рахунку № 2728/12 від 16.01.2012 р. Пунктом 2.3. договору про відступлення права вимоги встановлено, що права вимоги за цим зговором акцептовано (визнано) ПАТ Банк «Меркурій» та внесено до переліку (реєстру) акцептованих вимог боржника, затвердженого Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 182/14 від 21.08.2014 p., згідно із Довідкою № 880/03 від 10.10.2014 p., виданою AT БАНК «Меркурій». Сторони договору про відступлення права вимоги погодили, що за відступлення Права вимоги новий кредитор ([PERSON]М.) сплачує первісному кредитору грошові кошти у розмірі 3 595 079, 57 грн. у строк до 31.05.2015 р. Право вимоги за цим договором акцептовано ПАТ Банк «Меркурій» та внесено до переліку (реєстру) акцептованих вимог ПАТ Банк «Меркурій», затвердженого рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб №182/14 від 21.08.2014 року (7 черга). Відповідно до розрахунку ПАТ Банку «Меркурій» від 29.12.2014 року сума заборгованості [PERSON] за кредитним договором станом на 28.12.2014 року складає 3\~595 079,57 грн. Згідно з частиною третьою статті 509 ЦК України\~зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Як роз'яснено у п. 17 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», зобов'язання припиняється з підстав, передбачених договором або законом (ч. 1 ст. 598 ЦК\~України). Такі підстави, зокрема, зазначені у ст. ст.599 - 601,604 - 609 ЦК України. Згідно з ст. 601 ЦК України\~зобов'язання припиняється зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги. Зарахування зустрічних вимог може здійснюватися за заявою однієї із сторін. Вимоги, які можуть підлягати зарахуванню, мають відповідати таким умовам: бути зустрічними (кредитор за одним зобов'язанням є боржником за іншим, а боржник за першим зобов'язанням є кредитором за другим); бути однорідними (зараховуватися можуть вимоги про передачу речей одного роду, у зв'язку із чим зарахування як спосіб припинення зазвичай застосовується до зобов'язань з передачі родових речей, зокрема грошей). Правило про однорідність вимог розповсюджується на їх правову природу, але не стосується підстави виникнення такої вимоги. Отже, допускається зарахування однорідних вимог, які випливають із різних підстав (різних договорів тощо); строк виконання щодо таких вимог настав, не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги. Про припинення частини зобов'язання у розмірі 3 595 079,57 грн. зарахуванням [PERSON] повідомив відповідача 30.12.2014 р. Факт отримання відповідачем відповідної заяви від [PERSON] підтверджується відміткою про її отримання. Згідно з ч. 4 ст. 110 ЦК України особливості ліквідації банків встановлюються Законом України «Про банки і банківську діяльність». У випадку, коли боржник банку має право вимоги до банку, відповідні два зобов'язання між банком і його боржником, могли припинятись тільки відповідно до статей 601, 602 ЦК України\~(у редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин). Однак, у разі зарахування зустрічних вимог діють обмеження, встановлені\~Законом України від 23 лютого 2012 року № 4452-VI «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб\~», оскільки 10 червня 2014 року Національним банком України прийнято постанову про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ Банк «Меркурій» з 12.06.2014 року. Але, станом на момент подання позовної заяви до суду Закон України «Про банки та банківську діяльність» від 07.12.2000 №2121-111\~діяв у редакції від 15.01.2015 р. Чинна редакція цього Закону діє від 06.02.2015 р. У зв'язку з прийняттям Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» від 23.02.2012 p. №4452-VI, деякі положення якого набрали чинності 22.03.2012 р. та який в цілому набрав чинності 21.09.2012 р., до Закону України «Про банки та банківську діяльність» було внесено зміни, відповідно до яких статті 91-96 втратили чинність. Отже, після набрання чинності Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» процедура ліквідації здійснюється саме з урахуванням положень цього закону, а не ст.ст.91-96 Закону України «Про банки та банківську діяльність». У свою чергу, Постанова Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 р. №5 та [PERSON] спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 16.01.2012 р. були видані до моменту набрання чинності\~Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», який у теперішній час регулює особливості здійснення ліквідації банків. Відповідно, в основу цих документів покладено законодавство, яке втратило чинність та не може бути застосоване до спірних правовідносин у даній справі. Відповідно до ст. 77 Закону України «Про банки та банківську діяльність», фонд гарантування вкладів фізичних осіб у день отримання рішення Національного банку України про ліквідацію банку набуває прав ліквідатора банку та розпочинає процедуру його ліквідації відповідно до Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Стаття 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» забороняє зарахування зустрічних однорідних вимог під час тимчасової адміністрації, проте вказаний закон не містить згадки про заборону їх зарахування у процесі ліквідаційної процедури. Задоволення вимог кредиторів здійснюється у порядку, строки та черговості, передбачених Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Відповідно до ч. 1 ст. 49 цього Закону, уповноважена особа Фонду припиняє приймання вимог кредиторів після закінчення 30 днів з дня опублікування відомостей відповідно до частини другої\~статті 45 цього Закону. Будь-які вимоги, що надійшли після закінчення цього строку, вважаються погашеними, крім вимог вкладників у межах гарантованої Фондом суми відшкодування за вкладами. Згідно ч. 6\~ст.49 цього Закону уповноважена особа Фонду не має права здійснювати задоволення вимог кредиторів до затвердження реєстру акцептованих вимог кредиторів, за виключенням погашення за погодженням з виконавчою дирекцією Фонду вимог за правочинами, що забезпечують проведення ліквідаційної процедури. З довідки, наданої позивачами, вбачається, що відповідно переліку (реєстру і акцептованих вимог AT Банк «Меркурій», затвердженого рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 21.08.2014 №182/14, ТОВ «Василиск» (яке у подальшому передало [PERSON] право часткової вимоги до відповідача) визнано кредитором AT Банк «Меркурій» /а.с. 39/. Як зазначено у письмових запереченнях відповідача від 18.02.2016 p., останній повідомив про неможливість зарахування зустрічних однорідних вимог, оскільки це порушує черговість погашення вимог, встановлену\~ст.52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Частина 1ст. 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», встановлено, що кошти, одержані в результаті ліквідації та реалізації майна банку, спрямовуються уповноваженою особою Фонду на задоволення вимог кредиторів у встановленій цією статтею черговості. Отже, дія цієї статті регулює не всі правовідносини банку із іншими особами, а лише на ті, які пов'язані саме із задоволенням вимог кредиторів виключно за рахунок грошових коштів, одержаних в результаті реалізації майна банку. Більш того, зазначена норма розповсюджується виключно на повноваження спеціального суб'єкта - уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб. Таким чином, ст. 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»\~не підлягає розширеному тлумаченню і не може застосовуватися до спірних правовідносин, пов'язаних з припиненням зобов'язань, зокрема, на підставі\~ст.601 Цивільного кодексу України. Матеріалами справи підтверджується, що [PERSON] є боржником відповідача за договором № 18-06П-38 на кредитну лінію, і одночасно є кредитором відповідача на підставі договору про відступлення права вимоги б/н від 24.12.2014 р. за договором банківського рахунку №2728/12 від 16.01.2012 р. Вимога [PERSON] до відповідача за договором банківського рахунку № 2728/12 від 16.01.2012 р. та вимога відповідача до [PERSON] за договором № 18-06П-38 на кредитну лінію від 07.03.2008 р. є безспірними, їх зарахування не передбачає задоволення вимог сторін за зазначеними вище договорами і, відповідно, не тягне за собою жодного порушення черговості задоволення вимог. Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. Крім того, відповідач не надав належних та допустимих доказів того, що зарахування зустрічних вимог призведе до порушення порядку погашення вимог кредиторів, встановленого законодавством. Згідно\~ст. 1 Закону України «Про іпотеку» іпотекою визнається вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право у разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. За\~ст. 3 Закону України «Про іпотеку» іпотека має похідний характер від основного зобов'язання і є дійсною до припинення основного зобов'язання або до закінчення строку дії іпотечного договору. На підставі п. 1 ч. 1 ст. 17 Закону України «Про іпотеку» іпотека припиняється у зв'язку із припиненням основного зобов'язання. Відповідно до\~ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне позов задовольнити частково та визнати припиненими зобовязання [PERSON] перед ПАТ Банком «Меркурій» за договором про іпотечний кредит від 07.03.2008 року та усіма додатковими угодами до нього в порядку ст. 601 ЦК України та визнати іпотечні договори: : іпотечний договір №16-03-82 від 07.03.2008 p., укладений між відповідачем та [PERSON]; іпотечний договір №02/2-08-204 від 17.10.2011 p., укладений між відповідачем та [PERSON], іпотечний договір №02/2-08-205 від 17.10.2011 p., укладений між відповідачем та [PERSON], іпотечний договір №02/2-08-206 від 17.10.2011 p., укладений між відповідачем та [PERSON] недійсними, в іншій частині позову слід відмовити, а саме в частині визнання зобовязань (договорів) припиненими з дати 12.01.2015 року, оскільки даний позов було подано до суду 30.01.2015 року. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України суд також стягує з відповідача на користь позивача понесені та документально підтверджені судові витрати пропорційно до задоволених вимог. На підставі викладеного,

Outcome: partial