Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-03 00:00:00

Представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Київзовніштур» (далі по тексту - позивач) звернулась до [PERSON] (далі по тексту - відповідач 1), [PERSON] (далі по тексту - відповідач 2), [PERSON] (далі по тексту - відповідач 3), третя особа - Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Лабутіна Юлія Юріївна (далі по тексту - третя особа 1), приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Погребняк Олег Анатолійович (далі по тексту - третя особа 2), відповідно до якого просив визнати недійсним договір дарування приміщення з № 1 по № 4 № 1 (групи приміщень № 61) загальною площею 43, 3 кв.м за адресою: [ADDRESS] від 22.08.2016, укладений між [PERSON] та [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом КМНО Лабутіною Ю.Ю. та визнати недійсним договір купівлі-продажу приміщення з № 1 по № 4 № 1 (групи приміщень № 61 ) загальною площею 43, 3 кв.м за адресою: [ADDRESS] від 30.08.2016, укладений між [PERSON] та [PERSON] , [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом КМНО Погребняк О.А. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 01.06.2014 між фізичною особою - підприємцем [PERSON] та позивачем укладено Договір найму (оренди) нежилого приміщення з № 1 по № 4 №1 (групи приміщень) загальною площею 43, 3 кв.м за адресою: [ADDRESS] , відповідно до якого позивачу був переданий об`єкт оренди в користування строком з 01.06.2014 по 30.05.2015. Вказаний Договір в подальшому був пролонгований до 30.05.2017. У зв`язку з тим, що позивач належним чином виконував умови Договору оренди, останній вважає, що мав переважне право перед іншими особами на придбання орендованого приміщення. Проте відповідач 2, всупереч вимогам чинного законодавства, 16.06.2016 самовільно змінив замок у вхідних дверях орендованого приміщення та перешкоджав працівникам позивача перебувати на робочому місці, та, в подальшому, подарував спірне житлове приміщення [PERSON] . Позивач вважає, що відповідач 2 - [PERSON] умисно не надав позивачу переважне право на придбання орендованого приміщення. З цією метою уклав з [PERSON] договір дарування без наміру створити обумовлені договором наслідки, а відтак вказаний договір є фіктивним. В подальшому, [PERSON] уклала з відповідачем 1 [PERSON] договір купівлі-продажу, який також на думку позивача, є фіктивним, оскільки укладався без наміру створити наслідки, передбачені договором купівлі-продажу. Таким чином, відповідачі вступили в зловмисну домовленість, внаслідок якої було порушене право позивача на першочерговий викуп приміщення у відповідності положень ст. 777 ЦК України, у зв`язку з чим відповідач звернувся до суду з вказаним позовом. Відповідач 1 в своїх запереченнях проти позову вказав, що позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Зазначив, що є власником 60/100 частин нежилого приміщення з № 1 по №4 №1 (групи приміщень № 61) (в літері А), що знаходяться за адресою: [ADDRESS] на підставі Договору купівлі-продажу нежилого приміщення від 30.08.2016. При цьому, вимоги ст. 203, 210, 657 ЦК України виконані, всі істотні умови погоджені, право власності продавця було посвідчене належним чином, договір набув чинності. Крім того, вказує, що фіктивність договору дарування не може бути підставою недійсності договору купівлі-продажу, оскільки такої підстави для визнання договору недійсним статтею 203 ЦК України не передбачено. Крім того, рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 14.03.2017 позов ТОВ «Київзовніштур» до відповідача 1 та відповідача 3 про усунення перешкод в користуванні спірним приміщенням залишено без задоволення. При цьому, вказаним рішенням суду досліджувалась обставина щодо пролонгації строку дії Договору оренди, та, зокрема було встановлено, що позивачем під час розгляду зазначеного вище позову не було надано суду доказів, які б підтвердили ту обставину, що строк дії Договору оренди був пролонгований, що надавало б позивачу в подальшому переважне право на придбання спірного нежилого приміщення. 26.12.2016 ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва Малинникова О.Ф. відкрито провадження по справі, справу призначено до розгляду. 17.02.2017 приватним нотаріусом КМНО Лабутіною Ю.Ю. направлено до суду копію оспорюваного договору дарування. 05.05.2017 від відповідача 1 надійшли заперечення. 27.06.2017 від третьої особи 1 надійшла заява про розгляд справи за її відсутності. 29.06.2017 від відповідача 1 надійшла копія ухвали Апеляційного суду м. Києва. 11.07.2017 судом направлено запит третій особі 2 щодо витребування копії оспорюваного договору дарування. 23.08.2017 від третьої особи 1 надійшла заява про розгляд справи за її відсутності. 17.10.2017 від приватного нотаріуса КМНО Погребняка О.А. надійшла належним чином завірена копія договору купівлі-продажу. 24.01.2018 від третьої особи 1 надійшла заява про розгляд справи за її відсутності. 05.02.2018 ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва Малинникова О.Ф. у зв`язку з набуттям чинності нової редакції ЦПК України від 15.12.2017, по справі призначено підготовче засідання, відповідачам надано строк для надання відзиву на позову заяву. 11.04.2018 від представника позивача надійшло клопотання про долучення доказів. 18.04.2018 від третьої особи 1 надійшла заява про розгляд справи за її відсутності. На підставі Розпорядження керівника апарату Шевченківського районного суду м. Києва № 01-08-345 від 30.05.18 року вказану справу передано до провадження судді Мальцева Д.О. 01.06.2018 ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва Мальцева Д.О. справу прийнято до свого провадження та призначено проведення підготовчого засідання. 10.08.2018 від третьої особи 1 надійшла заява про розгляд справи за її відсутності. 10.09.2018 від третьої особи 1 надійшла заява про розгляд справи за її відсутності. 18.09.2018 від відповідача 1 надійшли пояснення. 05.10.2018 направлено судовий запит до Відділу реєстрації актів цивільного стану Оболонського РУЮ. 26.10.2018 від третьої особи 1 надійшла заява про розгляд справи за її відсутності. 31.10.2018 на запит суду надійшла відповідь з Відділу реєстрації смерті ГТУЮ у м. Києві. 22.11.2018 від представника позивача надійшло клопотання про закриття провадження в частині позовних вимог до [PERSON] . 26.11.2018 ухвалою суду закрито провадження в частині позовних вимог до [PERSON] . 26.11.2018 ухвалою суду закрито підготовче засідання по справі, справу призначено до розгляду. 13.05.2019 від третьої особи 1 надійшла заява про розгляд справи за її відсутності. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив задовольнити. Відповідач 1 в судове засідання не з`явився, причини неявки суду невідомі. Судом вживалися заходи щодо повідомлення відповідача про дату, час та місце розгляду справи належним чином, на адресу відповідача направлялась копія ухвали про відкриття провадження по справі та судові повістки. Відповідач 2 в судовому засіданні проти позовних вимог заперечував, просив відмовити в їх задоволенні. Відповідач 3 в судове засідання не з`явився, причини неявки суду невідомі. Судом вживалися заходи щодо повідомлення відповідача про дату, час та місце розгляду справи належним чином, на адресу відповідача направлялась копія ухвали про відкриття провадження по справі та судові повістки. Третя особа 1 в судове засідання не з`явилась, причини неявки суду невідомі. Судом вживалися заходи щодо повідомлення відповідача про дату, час та місце розгляду справи належним чином, на адресу відповідача направлялась копія ухвали про відкриття провадження по справі та судові повістки. Разом з тим, через канцелярію суду надала заяву, відповідно до якої справу просила розглядати за її відсутності. Третя особа 2 в судове засідання не з`явилась, причини неявки суду невідомі. Судом вживалися заходи щодо повідомлення відповідача про дату, час та місце розгляду справи належним чином, на адресу відповідача направлялась копія ухвали про відкриття провадження по справі та судові повістки. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, відповідача 2, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. В судовому засіданні встановлено, що 01.06.2014 між ФОП [PERSON] та ТОВ «Київзовніштур» укладено Договір найму (оренди) нежилого приміщення з № 1 по № 4 № 1 (групи приміщень № 61) (в літері А), відповідно до умов якого наймодавець передав у тимчасове платне користування (в найм) для здійснення підприємницької діяльності нежиле приміщення з № 1 по № 4, № 1 (групи приміщень № 61) (в літері А) - офісне приміщення, яке знаходиться за адресою: [ADDRESS] (п. 1.1 Договору оренди). Вимогами статті 759 ЦК України визначено, що за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору найму (оренди). Договір найму укладається на строк, встановлений договором (ст. 763 ЦК України). Згідно положень ч. 2 ст. 777 ЦК України, наймач, який належно виконує свої обов`язки за договором найму, у разі продажу речі, переданої у найм, має переважне право перед іншими особами на її придбання. 22.08.2016 між [PERSON] та відповідачем 2, [PERSON] укладено Договір дарування нежилих приміщень, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Лабутіною Ю.Ю., зареєстровано в реєстрі за № 2274 (далі по тексту - Договір дарування), відповідно до умов якого відповідач 2 безоплатно передала у власність [PERSON] належні їй на праві приватної власності нежилі приміщення з № 1 по №4 №І (групи приміщень № 61 ) (в літері А), що знаходяться за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 43, 3 кв.м. 30.08.2016 між [PERSON] , відповідачем 3, [PERSON] та відповідачем 1, [PERSON] укладено Договір купівлі-продажу, відповідно до умов якого продавець продає, а покупці купують у власність нежилі приміщення з № 1 по № 4 № І (групи приміщень № 61 ) (в літері А), загальною площею 43,30 кв.м., що знаходяться за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] набула у приватну власність 40/100 частини приміщення, [PERSON] - 60/100 частини приміщення, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Погребняк Олегом Анатолійовичем, зареєстровано в реєстрі за №3055. Згідно пункту 1.3 розділу 1 «Предмет договору» приміщення належать продавцю на праві приватної власності на підставі Договору дарування нежилих приміщень, посвідченого Лабутіною Ю.Ю., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу 22 серпня 2016 року за реєстровим номером № 2274. Позивач, обґрунтовуючи свої позовні вимоги, вказує, що орендував вказані нежитлові приміщення, обов`язки за Договором оренди виконував належним чином, а тому мав переважне право перед іншими особами на придбання спірного нерухомого майна. Проте відповідач 2, діючи умисно, за попередньою змовою з [PERSON] та з метою ненадання переважного права позивачу на придбання вказаних вище нежитлових приміщень, уклав з останньою оспорюваний Договір дарування. При цьому, про заміну кредитора у зобов`язанні позивача ніхто не повідомляв, хоча на момент укладення оспорюваного Договору, був чинним Договір оренди, укладений між ним та відповідачем 2. Також вказує, що про фіктивність Договору дарування також свідчить та обставина, що [PERSON] , побувши власником спірного майна всього вісім днів, майже одразу відчужила його на користь третіх осіб. З врахуванням наведеного, Договір дарування позивач вважає фіктивним, оскільки сторони договору уклали його без наміру створити правові наслідки. Крім того, Договір купівлі-продажу позивач також вважає фіктивним, оскільки він був укладений на підставі фіктивного Договору дарування. Так, згідно ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною другою вказаної статті визначено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, визнання правочину недійсним. Так, згідно відповідно до ч. 1 ст. 717 ЦК України, за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Положеннями ст. 202 ЦК України визначено, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. За змістом частини п`ятої статті 203 ЦК України правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Згідно положень ч. 1-2 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (ст. 204 ЦК України). Відповідно до змісту статті 234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним. Для визнання правочину фіктивним необхідно встановити наявність умислу в усіх сторін правочину. При цьому необхідно враховувати, що саме по собі невиконання правочину сторонами не означає, що укладено фіктивний правочин. Якщо сторони не вчиняють жодних дій на виконання такого правочину, суд має ухвалити рішення про визнання правочину недійсним без застосування жодних наслідків. У фіктивних правочинах внутрішня воля сторін не відповідає зовнішньому її прояву, тобто обидві сторони, вчиняючи фіктивний правочин, знають заздалегідь, що він не буде виконаний, тобто мають інші цілі, ніж передбачені правочином. Такий правочин завжди укладається умисно. Отже, основними ознаками фіктивного правочину є: введення в оману (до або в момент укладення угоди) іншого учасника або третьої особи щодо фактичних обставин правочину або дійсних намірів учасників; свідомий намір невиконання зобов`язань за договором; приховування справжніх намірів учасників правочину. Укладення договору, який за своїм змістом суперечить вимогам закону, оскільки не спрямований на реальне настання обумовлених ним правових наслідків, є порушенням частин першої та п`ятої статті 203 ЦК України, що за правилами статті 215 цього Кодексу є підставою для визнання його недійсним відповідно до статті 234 ЦК України. Перевіряючи обставини справи, судом встановлено, що рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 14.03.2016 по справі № 761/42567/16-ц за позовом ТОВ «Київзовніштур» до [PERSON] та [PERSON] про усунення перешкод в користуванні спірним приміщенням, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 08.06.2017, в задоволенні позову ТОВ «Київзовніштур» відмовлено. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Так, вказаними рішеннями судів досліджувалось питання щодо продовження строку дії Договору оренди та, зокрема, встановлено, що позивач фактично користувався спірними приміщеннями до 16.06.2016. При цьому, Договір оренди в силу положень п. 6.2, 7.2 Договору не був пролонгований до 30.05.2017, позивач відповідних доказів на підтвердження вказаної обставини судам першої та апеляційної інстанції не надав. Таким чином, вказаними рішеннями суду було встановлено ту обставину, що строк дії Договору оренди закінчився. З огляду на наведене, на момент укладення оспорюваних правочинів спірні нерухомі приміщення не перебували у користуванні позивача на підставі Договору оренди, статусу орендаря позивач не мав. Доказів, які б підтверджували протилежне, позивачем в судовому засіданні не надано. Відтак в судовому засіданні не знайшла свого підтвердження та обставина, що строк дії Договору оренди продовжено, договірні відносини між відповідачем 2 та позивачем припинені до укладення оспорюваного Договору дарування, новий власник [PERSON] за вказаним Договором не набував статусу заміненого кредитора у зобов`язанні, а тому переважне право на придбання предмету оренди у позивача, як і обов`язок у нового власника щодо повідомлення позивача про заміну кредитора, не виникали. Так, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (ч.1 ст.317 ЦК України). Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону (ч.1, 2 ст.319 ЦК України). Згідно вимог ст. 6, ч. 1 ст. 627 ЦК України сторони, є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. При цьому, однією з засад судочинства, регламентованих п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1-3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ст. 81 ЦПК України). Отже, в силу вимог ст. 2, 4, 12, 76-81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести належними та допустимими доказами ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Як визначено в ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно положень ч. 2 ст. 89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Позивачем, в силу положень ст. 76-81 ЦПК України, не надано суду переконливих доказів того, що Договір дарування нежилих приміщень, укладений 22.08.2016 між [PERSON] та відповідачем 2, [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Лабутіною Ю.Ю., зареєстровано в реєстрі за № 2274 містить ознаки фіктивності. При цьому, лише той факт, що новий власник орендованих приміщень відчужила спірне майно через незначний проміжок часу після придбання сам по собі не свідчить про фіктивність оспорюваного Договору дарування. Також суд не бере до уваги надані позивачем копії актів протидії законній господарській діяльності від 16.06.2016, 17.06.2016, акт проникнення від 16.06.2016, телеграму відповідачу 2 та докази направлення листа звернення до позивача, оскільки вказані докази не стосуються предмету спору та не свідчать про фіктивність оспорюваного Договору дарування. З огляду на вказане, суд також не знаходить підстав для визнання Договору купівлі-продажу від 30.08.2016, укладеного між [PERSON] , відповідачем 3, [PERSON] та відповідачем 1, [PERSON] , недійсним, оскільки в судовому засіданні не підтвердилась та обставина, що Договір дарування є фіктивним. Крім того, відповідно до положень чинного законодавства, фіктивність одного правочину не тягне за собою фіктивність іншого правочину, на підставі якого було набуте право власності. За таких обставин, позовна вимога в частині визнання недійсним з підстав фіктивності Договору купівлі-продажу від 30.08.2016, укладеного між [PERSON] , відповідачем 3, [PERSON] та відповідачем 1, [PERSON] , також не підлягає задоволенню. Інших доказів, які б свідчили про наявність ознак недійсності Договору купівлі-продажу позивачем до матеріалів справи на надано. Виходячи з наведеного та

Outcome: dismissed