Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-24 00:00:00

Приватне сільськогосподарське підприємство «Імені Шевченка» (далі ПСП «Імені Шевченка») звернулося до суду з позовною заявою, з урахуванням уточнених позовних вимог, до [PERSON] в якому просять відшкодувати збитки у вигляді упущеної вигоди, в розмірі 57 504 грн 81 к., причинених відповідачем самовільним захопленням земельної ділянки з кадастровим номером 6321481000:02:000:0141, площею 5,7209 га, що розташована на території Гнилицької сільської ради Великобурлуцького району Харківської області і знаходиться в оренді ПСП «Імені Шевченка» на підставі договору оренди земельної ділянки від 01 листопада 2007 року, зареєстрованого у Великобурлуцькому районному відділі Харківської регіональної філії Державного підприємства «Центр Державного земельного кадастру при Державному комітеті України по земельних ресурсах» Харківської області про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 19 лютого 2009 року за № 040968900126. В обґрунтування позову позивач зазначає, що 01 листопада 2007 року між ПСП «Імені Шевченка» Великобурлуцького району Харківської області та [PERSON] , на підставі Державного акта на право власності на земельну ділянку серії ХР № 125503, виданого Великобурлуцькою районною державною адміністрацією 29 вересня 2003 року, був укладений договір оренди земельної ділянки, площею 5,7209 га, кадастровий номер 6321481000:02:000:0141, що знаходиться на території Гнилицької сільської ради Великобурлуцького району Харківської області, терміном на 10 років. Даний Договір зареєстрований у Великобурлуцькому районному відділі Харківської регіональної філії Державного підприємства «Центр Державного земельного кадастру при Державному комітеті України по земельних ресурсах» Харківської області про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 19.02.2009 року за № 040968900126, отже Договір набуває чинності з 19.02.2009 року, тобто після його державної реєстрації», а не з моменту його укладення. Термін його дії закінчується 19 лютого 2019 року. За період дії Договору у відповідача до позивача претензій немає. Спорів між орендодавцем і орендарем по сплаті орендної плати, по суті використання земельної ділянки не виникало. У період з 2008 року по 2016 рік ПСП «Імені Шевченка» виплачувало відповідачу орендну плату за землю у натуральній формі. Відповідно до положень чинного Договору, Закону України «Про оренду землі», Земельного, Цивільного та Податкового кодексів України - Договір є обов`язковим для виконання сторонами, а позивач, тобто ПСП «Імені Шевченка», є належним та правомочним користувачем орендованої земельної ділянки, оскільки ним виконуються всі умови Договору, відповідно до яких позивач регулярно і в повному обсязі сплачував орендну плату відповідачу та земельний податок до бюджету. Даний договір відповідачем в порядку передбаченому чинним законодавством України не оскаржувався. Отже, строк дії Договору оренди не закінчився, він є чинним, підстави для розірвання Договору та витребування землі відсутні. У квітні 2018 року відповідач в односторонньому порядку, без повідомлення позивача самовільно зайняв земельну ділянку сільськогосподарського призначення з кадастровим номером 6321481000:02:000:0141, площею 5,7209 га, що знаходиться на території Гнилицької сільської ради Великобурлуцького району Харківської області і користується нею по теперішній час. Самовільним захватом вищевказаної земельної ділянки відповідач, порушив діючий чинний Договір оренди земельної ділянки і тим самим порушив права позивача-орендаря, тобто ПСП імені Шевченка , в оренді якого знаходилась вищевказана земельна ділянка та чинне законодавство України. Збитками вважаються фактичні втрати, яких позивач - орендар зазнав у зв`язку з невиконаним або неналежним виконаним умов Договору відповідачем - орендодавцем, а також витрати, які позивач - орендар здійснив або повинен здійснити для відновлення свого порушеного права; доходи, які позивач - орендар міг би реально отримати в разі належного виконання відповідачем умов Договору. Представник позивача зазначає, що згідно з планом дотримання сівозмін позивач, зібравши у 2017 році з орендованої ділянки урожай озимої пшениці, планував у 2018 році засіяти зазначену земельну ділянку, площею 5,7209 га соняшником і зібрати із одного гектара землі 22 центнери, що становить 2 200 кілограмів насіння соняшнику, а з усієї земельної ділянки 12 600 кг. Зерна соняшнику. Враховуючи, що за 2015 - 2017 роки реалізаційна ціна соняшнику становила 10 000 грн 00 к. за одну тону, то ціна 12 600 кг насіння становить 126 000 грн 00 к. Також, враховуючи затрати на вирощування соняшнику та затрати на його збут, чистий дохід від реалізації насіння соняшнику становить 57 504 грн 81 к. Отже, внаслідок невиконання відповідачем умов, визначених Договором, позивачу причинені збитки на суму 57 504 грн 81 к. На підставі викладеного позивач ПСП «Імені Шевченка» звернулось до суду та просить захистити права підприємства шляхом задоволення позовних вимог в повному обсязі. Відповідач та представник відповідача [PERSON] , який діє на підставі ордеру серія ХВ № 000094, не погодившись із позовом подали відзив на позовну заяву в якому зазначено, що відповідач заперечує проти позовних вимог в повному обсязі, вважає зазначені вимоги необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, оскільки в обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що між ним та відповідачем було укладено Договір оренди землі від 01.11.2007 року, згідно умов якого відповідач передав, а позивач прийняв у строкове платне користування строком на 10 років земельну ділянку, площею 5,7209 га, кадастровий номер 6321481000:02:000:0141, що був зареєстрований у Державному реєстрі земель за № 040968900126 від 19.02.2009 року. Таким чином, строк дії договору оренди закінчується 19.02.2019 року, однак не зважаючи на вказане, відповідач нібито у квітні 2018 року самовільно розірвав вказаний договір оренди в односторонньому порядку, в порушення приписів ст.ст. 526, 651, 623 ЦК України, чим завдав позивачеві збитків у розмірі 57 504 грн 81 к. Відповідач не погоджується з даним висновком та правовою позицією позивача, посилаючись на ст.76 та приписів частини 1 ст.81 ЦПК України. В зв`язку з викладеним, відповідач зазначає, що обставини викладені в позовній заяві не відповідають дійсності, а вищевказаний договір оренди земельної ділянки від 01.11.2007 року є чинним. Договір не розривався відповідачем в односторонньому порядку. Відповідач зазначає, що врахував приписи частини 1 та 5 ст.6 Закону України «Про оренду землі», відповідно до яких орендарі набувають право оренди земельної ділянки на підставах і в порядку, передбачених Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим та іншими законами України і договором оренди землі. Право оренди земельної ділянки підлягає державній реєстрації відповідно до закону. Згідно частини 5 ст.12 Закону відомості Державного реєстру прав вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою, доки їх не скасовано у порядку, передбаченому цим Законом. В зв`язку з викладеним, відповідач вважає за необхідне зазначити, що станом на день розгляду справи у суді, в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відсутні відомості про спірну земельну ділянку, а тим більше - про укладання будь-якого іншого договору оренди з третіми особами. Відповідно до відомостей Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку станом на 19.11.2018 року за ПСП «Імені Шевченка» зареєстровано право оренди землі за спірною земельною ділянкою з кадастровим номером 6321481000:02:000:0141. Відповідач вважає, що викладене повністю спростовує доводи позивача про одностороннє розірвання відповідачем Договору оренди землі від 01.11.2007 року, оскільки вказаний договір є чинним, що підтверджується відомостями Державного земельного кадастру. Надана позивачем довідка від 19.04.2018 року за підписом дільничного офіцера поліції СППП Великобурлуцького ВП Вовчанського відділу поліції ГУНП в Харківській області, майора поліції Пономар В.О. не є належним та допустимим доказом, у розумінні ст.ст. 78-79 КПК України, та не може підтверджувати факт розірвання в односторонньому порядку відповідачем договору оренди землі. Окрім того, відповідач зазначає, що для стягнення збитків у вигляді упущеної вигоди необхідно встановити протиправність поведінки відповідача, наявність збитків та їх розмір, причинний зв`язок між протиправною поведінкою відповідача та заподіяними збитками, а також його вину. За викладеного представник відповідача вважає, що позовні вимоги ПСП «Імені Шевченка» є необґрунтованими, позивачем не було доведено завдання шкоди (збитків) внаслідок дій відповідача, що унеможливлює задоволення позовних вимог у повному обсязі. Представник позивача до суду не з`явився, судову повістку ПСП «Імені Шевченка» отримано 08.11.2019 р (а.с.143), надав на адресу суду заяву з проханням розглядати справу за його відсутності, зазначивши, що наполягає на задоволенні позовних вимог(а.с.102,106). Відповідач та представник відповідача в судове засідання також не з`явились, належним чином були повідомлені про час та місце розгляду справи, судові повістки отримано 08.11.2019 р.(а.с.141,144), на адресу суду представник відповідача [PERSON] надав заяву про розгляд справи без їх участі, за наявними матеріалами справи (а.с.112). Дослідивши матеріалам справи, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи, надавши їм оцінку у сукупності з оголошеними та дослідженими матеріалами справи, суд прийшов до наступного. Частиною 1 ст.4 ЦПК України, визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч.1 ст.5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Так, відповідно до положень ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином і в установлений строк, відповідно до умов договору або актів цивільного законодавства. Відповідно до статті 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Відповідно до положень ст.2 Закону України «Про оренду землі», відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі. Частиною 1 ст.27 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що орендареві забезпечується захист його права на орендовану земельну ділянку нарівні із захистом права власності на земельну ділянку відповідно до закону. Згідно з ч.1 ст.210 ЦК України правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації. Відповідно до ст.20 Закону України «Про оренду землі» (в редакції, яка діяла на момент укладення договору оренди землі) укладений договір оренди землі підлягає державній реєстрації, а згідно зі ст.18 цього Закону договір оренди землі набирає чинності після його державної реєстрації. За змістом ч.3 ст.640 ЦК України договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або державній реєстрації, є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення або державної реєстрації. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] , відповідно до державного акта на право приватної власності на землю серії ХР № 125404 від 29 вересня 2003 року є власницею земельної ділянки, площею 5,7209 га, кадастровий номер 6321481000:02:000:0141, яка має цільове призначення ведення товарного сільськогосподарського виробництва та розташована на території Гнилицької сільської ради Великобурлуцького району Харківської області (а.с.18). 01 листопада 2007 року між ПСП «Імені Шевченка» в особі директора Бєлашова М. Д. та [PERSON] укладено договір оренди належної відповідачу земельної ділянки, який зареєстрований у Великобурлуцькому районному відділі Харківської регіональної філії Державного підприємства «Центр Державного земельного кадастру при Державному комітеті України по земельних ресурсах» Харківської області про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 19.02.2009 року за № 040968900126 (а.с.14-15). 01 листопада 2007 року між [PERSON] та ПСП «імені Шевченка» складено акт приймання-передачі земельної ділянки до договору оренди землі, відповідно до якого орендодавець передав, а орендар прийняв у строкове платне користування (оренду) земельну ділянку ріллі загальною площею 5,7209 га, яка знаходиться на території Гнилицької сільської ради Великобурлуцького району Харківської області, для використання згідно з цільовим призначенням та умовами вищевказаного договору (а.с.17). Відповідно до пунктів 1, 2, 8 вказаного договору, відповідач передав в оренду позивачу строком на 10 років належну йому на праві власності земельну ділянку з кадастровим номером 6321481000:02:000:0141, площею 7,7209 га, призначену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Гнилицької сільської ради Великобурлуцького району Харківської області. Як встановлено судом термін дії Договору закінчився 19 лютого 2019 року. Позивач стверджує, що протягом 2008 року - 2016 роки ПСП «Імені Шевченка» виплачувало відповідачу орендну плату за землю у натуральній формі. Відповідач у відзиві на позов дану обставину не оспорював. Відповідно до ч.1 ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов де допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч.1 ст.651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною 2 статті 651 ЦК України встановлено, що договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Відповідно до ст.24 Закону України «Про оренду землі» орендодавець зобов`язаний не вчиняти дій, які б перешкоджали орендареві користуватися орендованою земельною ділянкою. Згідно з ст.25 Закону України «Про оренду землі» орендар земельної ділянки має право самостійно господарювати на землі з дотриманням умов договору оренди землі. Сторони не заперечували, що умови договору виконувалися ними протягом 2008-2016 років. Однак, відповідач заперечує щодо твердження позивача про те, що він самовільно у квітні 2018 року розірвав вказаний договір оренди в односторонньому порядку, оскільки станом на 19 листопада 2018 року саме за ПСП «Імені Шевченка» зареєстровано право оренди землі за спірною земельною ділянкою з кадастровим номером 6321481000:02:000:0141. В якості доказів на спростування доводів позивача представником відповідача надано інформацію Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку сформовану 19 листопада 2018 року відповідно до якої, право оренди земельної ділянки з кадастровим номером 6321481000:02:000:0141, площею 5,7209 га, розташованої на території Гнилицької сільської ради Великобурлуцького району Харківської області, яка належить [PERSON] зареєстровано за ПСП «Імені Шевченка» (а.с.53). Статтею 28 Закону України «Про оренду землі» визначено, що орендар має право на відшкодування збитків, яких він зазнав унаслідок невиконання орендодавцем умов, визначених договором оренди землі. При цьому збитками вважаються: фактичні втрати, яких орендар зазнав у зв`язку з невиконанням або неналежним виконанням умов договору орендодавцем, а також витрати, які орендар здійснив або повинен здійснити для відновлення свого порушеного права; доходи, які орендар міг би реально отримати в разі належного виконання орендодавцем умов договору (упущена вигода). Згідно з частиною другою статті 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його права на землю, навіть якщо такі порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Відповідно до ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Частиною другою статті 22 ЦК України передбачено, що збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Така сама норма міститься в частині другій статті 28 Закону України «Про оренду землі», згідно якої збитками вважаються доходи, які орендар міг би реально отримати в разі належного виконання орендодавцем умов договору. Частиною четвертою статті 623 ЦК України передбачено, що при визначенні неодержаних доходів (упущеної вигоди) враховуються заходи, вжиті кредитором щодо їх одержання. Особа, яка вимагає відшкодування збитків, має довести: неправомірність поведінки особи; наявність шкоди; причинний зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою, що є обов`язковою умовою відповідальності та виражається в тому, що шкода має виступати об`єктивним наслідком поведінки заподіювача шкоди; вину заподіювача шкоди, за винятком випадків, коли в силу прямої вказівки закону обов`язок відшкодування завданої шкоди покладається на відповідальну особу незалежно від вини. Обов`язок довести наявність збитків покладається на позивача: протиправність поведінки, заподіяння збитків та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяними збитками. В свою чергу, відповідач повинен довести, що в його діях відсутня вина у заподіянні збитків. Окрім того, важливим елементом доказування наявності неодержаних доходів (упущеної вигоди) є встановлення причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками потерпілої особи. Слід довести, що протиправна поведінка, дія чи бездіяльність заподіювана є причиною, а збитки, які виникли у потерпілої особи - наслідком такої протиправної поведінки. Неодержаний дохід (упущена вигода) - це розрахункова величина втрат очікуваного приросту в майні, що базується на документах, які беззастережно підтверджують реальну можливість отримання потерпілим суб`єктом господарювання грошових сум (чи інших цінностей), якби учасник відносин у сфері господарювання не допустив правопорушення. Якщо ж кредитор не вжив достатніх заходів, щоб запобігти виникненню збитків чи зменшити їх розмір, шкода з боржника не стягується. Таким чином, у вигляді упущеної вигоди відшкодовуються тільки ті збитки у розмірі доходів, які могли би бути реально отримані. Пред`явлення вимоги про відшкодування неодержаних доходів (упущеної вигоди) покладає на позивача обов`язок довести, що ці доходи (вигода) не є абстрактними, а дійсно були б ним отримані. Для стягнення збитків у вигляді упущеної вигоди необхідно встановити протиправність поведінки відповідача, наявність збитків та їх розмір, причинний зв`язок між протиправною поведінкою відповідача та заподіяними збитками, а також його вину. Позивач повинен довести також, що він міг і повинен був отримати визначені доходи, і тільки неправомірні дії відповідача стали єдиною і достатньою причиною, яка позбавила його можливості отримати прибуток. Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно з частиною другою статті 1166 ЦК України особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоду завдано не з її вини. Отже пред`явлення вимоги про відшкодування неодержаних доходів (упущеної вигоди) покладає на кредитора обов`язок довести, що ці доходи (вигода) не є абстрактними, а дійсно були б ним отримані в разі належного виконання боржником своїх обов`язків. При визначенні реальності неодержаних доходів мають враховуватися заходи, вжиті кредитором для їх одержання. У вигляді упущеної вигоди відшкодовуються ті збитки, які могли б бути реально отримані при належному виконанні зобов`язання. Наявність теоретичного обґрунтування можливості отримання доходу ще не є підставою для його стягнення. Матеріали справи свідчать про те, що земельна ділянка, яка належить [PERSON] , з 19 лютого 2009 року знаходиться в оренді позивача. Із довідки дільничного офіцера поліції СПП Великобурлуцького відділення поліції Вовчанського відділу поліції ГУНП в Харківській області від 19 квітня 2018 року вбачається, що Бєлашов О.Д. , який є директором підприємства, повідомив поліцію про факт незаконного господарювання на орендованих підприємством земельних ділянках техніки, яка належить Фермерському господарству «Гниличанська Нива» (а.с.22). Також, матеріали справи містять наступні документи, надані підприємством, а саме; - копію структури посівних площ на 2018 рік, з якої вбачається, що озима пшениця - 500, ячмінь 70, кукурудза на зерно 100, соняшник 350,0, пар 225, всього землі в обробітку 1245 (а.с.19); - сівозміни на 2016 - 2018 роки чергування культур: чорний пар, озима пшениця, соняшник, кукурудза на зерно, ячмінь, гречка (а.с.20); - довідку про середню урожайність соняшнику за 2015-2017 роки, яка склала 22 ц з 1 га. (а.с.26); - реалізаційну ціну соняшнику за 2017 рік, яка становила 10 159,00 грн. за 1 т., за 2018 рік - 10000,00 грн. (а.с.26); - розрахунок, здійснений підприємством про розмір шкоди, згідно якого затрати на вирощування соняшника (попередник озима пшениця) складають 5,7209 га х 11 572,80 грн. = 66206,83 грн. Зазначено, що при плановій урожайності соняшнику отримано 12,650 т (5,7209 га х 22,0), виручка від реалізації соняшнику становить 126 000,00 грн., затрати на збут соняшника - 2 288,80 грн. (400 х 5,7209 га); - чистий дохід від реалізації соняшника - 57 504,81 грн. (126 000,00 - 66 206,83 - 2 288,36) (а.с.27). Позивачем доказів, а саме: постанови про порушення кримінального провадження за фактом самовільного зайняття земельної ділянки, яка знаходилась в оренді ПСП «Імені Шевченка», або постанов про притягнення відповідача [PERSON] до кримінальної, адміністративної відповідальності, а також про те, що [PERSON] у квітні 2018 року порушила право орендаря та здійснила боронування орендованої земельної ділянки, крім довідки дільничного офіцера поліції СПП Великобурлуцького відділення поліції Вовчанського відділу поліції ГУНП в Харківській області від 19 квітня 2018 року, матеріали справи не містять. Суд, з`ясувавши обставини справи встановив, що позивачем не надано доказів протиправної поведінки відповідача [PERSON] , наявності збитків та їх розмір, причинний зв`язок між протиправною поведінкою відповідача та заподіяними збитками, а також вини [PERSON] щодо порушення умов договору та факту самовільного зайняття земельної ділянки. У зв`язку з чим, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову ПСП «Імені Шевченка» до [PERSON] про відшкодування збитків у вигляді упущеної вигоди, причинених незаконним розірванням договору оренди землі в односторонньому порядку слід відмовити за недоведеністю. Відповідно до статті 141 ЦПК України, а також згідно із пунктом 35 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» № 10 від 17 жовтня 2014 року із змінами зазначено, що вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати положення статті 141 ЦПК України та керуватися тим, що судовий збір та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Як вбачається з матеріалів справи, позивачем за подання до суду позовної заяви сплачено судовий збір в розмірі 1 762 грн 00 к. У зв`язку із відмовою у задоволенні позовних вимог суд, відповідно до ст.141 ЦПК України, відмовляє у стягнення судових витрат з відповідача на користь позивача.

Outcome: dismissed