Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-12 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду з позовом до [PERSON], третя особа Жовтневий відділ державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції про виключення майна із акту опису та звільнення його з-під арешту, в якому просив суд звільнити автомобіль ВАЗ 21070 з-під арешту та зобовязати органи ДВС не вчиняти будь-які дії, пов'язані з обмеженням ПАТ КБ «Приватбанк» у праві розпорядження автомобілем. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 26.09.2007 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір, за яким відповідач отримав кредит у розмірі 51 494,50 грн. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором сторони уклали договір застави транспортного засобу від 26.09.2007 року, за яким відповідач передав у заставу позивачу автомобіль ВАЗ 21070. 15.10.2009 року Жовтневим ВДВС ХМУЮ було накладено арешт на зазначений автомобіль. Представник позивача вказує, що в даному випадку право застави у ПАТ КБ «Приватбанк» виникло 26.09.2007 року, а постанова про накладення арешту, акт опису та арешту майна винесені у 2009 році, тобто пізніше ніж було укладено договір застави. Отже, Жовтневий ВДВС ХМУЮ на має правових підстав для звернення стягнення на предмет застави, оскільки стягувачі за виконавчим провадженням не є заставодавцями. У зв'язку з вищевикладеним представник позивача і був змушений звернутися до суду з даним позовом. Представник позивача, Цапок Ю.П. який діє на підставі довіреності від 29.08.2013 року, в судове засідання не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, заявлені вимоги підтримав в повному обсязі, просив суд їх задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечував, а також надав суду додаткові докази. Відповідач в судове засідання не з'явився, про день, час та місце слухання справи повідомлений належним чином, про причину неявки суд не повідомив, заяву про відкладання розгляду справи суду не надавав. Представник третьої особи в судове засідання також не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, та просив суд ухвалити рішення на розсуд суду. Згідно з вимогами ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку про те, що позовні вимоги обґрунтовані частково, а тому підлягають частковому задоволенню, з наступних підстав. Так, у судовому засіданні достовірно встановлено, що 26.09.2007 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір №DN81AR03110025, відповідно до умов якого позивач надав [PERSON] кредитні кошти на строк з 26.09.2007 року по 25.09.2014 року включно, у вигляді не відновлювальної лінії в розмірі 67 738,00 грн. (а.с. 12-17) В забезпечення виконання зобов'язань за Кредитним договором, між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] було укладено договір застави автотранспорту №DN81AR03110025 від 26.09.2007 року. Згідно ч.1 ст. 546 ЦК України, виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Відповідно до ст. 572 ЦК України, в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). Відповідно до умов договору застави, [PERSON] передав в заставу позивачу автомобіль марки ВАЗ, модель 21070, рік випуску 2006, державний номер [NUMBER]. Сторони визначили, що заставна вартість предмета застави складає 45 500 грн. (а.с. 18-22) Згідно ч.1 ст. 585 ЦК України та ч.1 ст. 16 ЗУ «Про заставу», право застави виникає з моменту укладення договору застави, а у випадках, коли договір підлягає нотаріальному посвідченню, - з моменту його нотаріального посвідчення. Так, у ПАТ КБ «Приватбанк» право застави на автомобіль ВАЗ 21070 державний номер [NUMBER] виникло 26.09.2007 року. Постановою державного виконавця Жовтневого ВДВС ХМУЮ серії АА №2160937 від 15.10.2009 року на вищевказаний автомобіль було накладено арешт в рамках виконавчого провадження з примусового виконання рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 02.06.2009 року про стягнення з [PERSON] заборгованості. (а.с. 23) Згідно картки арешту ТЗ ДНЗ [NUMBER] від 22.01.2010 року арешт було накладено на автомобіль ВАЗ 21070, власником якого є [PERSON] З матеріалів справи вбачається, що рішенням Жовтневого районного суду від 02.06.2009 року з [PERSON] було стягнуто грошові кошти. У зв'язку з примусовим виконанням даного рішення на спірний автомобіль і було накладено арешт. Разом з тим, рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 16.10.2012 року позов ПАТ КБ «Приватбанк» до [PERSON] про звернення стягнення на предмет застави було задоволено. В рахунок погашення заборгованості за кредитно-заставним договором №DN81AR03110025 від 26.09.2007 року в сумі 77 198,95 грн. звернуто стягнення на предмет застави - автомобіль ВАЗ 21070, 2006 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER], що належить [PERSON] шляхом продажу предмета застави ПАТ КБ «Приватбанк» з укладанням від імені власника договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою. (а.с. 57-60) Відповідно до ст. 589 ЦК України, у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. Згідно ч.1,2 ст. 590 ЦК України, звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов'язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом. Отже, ПАТ КБ «Приватбанк» у зв'язку з невиконанням [PERSON] зобов'язань за кредитним договором звернули стягнення на предмет застави. Відповідно до ст. 54 ЗУ «Про виконавче провадження», звернення стягнення на заставлене майно в порядку примусового виконання допускається за виконавчими документами для задоволення вимог стягувача-заставодержателя. Для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, стягнення на заставлене майно боржника може бути звернуто у разі: виникнення права застави після винесення судом рішення про стягнення з боржника коштів; якщо вартість предмета застави перевищує розмір заборгованості боржника заставодержателю. Відтак, законом передбачено дві обставини за якими державний виконавець мав би право звернути стягнення на предмет застави для задоволення вимог стягувача, який не є заставодержателем, це виникнення права застави після винесення судом рішення про стягнення з боржника коштів та перевищення вартості предмета застави розміру заборгованості боржника перед заставодержателем. Але, в даному випадку по-перше: застава виникла 26.09.2007 року, тобто до ухвалення судом рішення про звернення стягнення на предмет застави від 16.10.2012 року; по-друге: розмір заборгованості [PERSON] перед ПАТ КБ «Приватбанк» складає 135 370,33 грн., що значно перевищую вартість предмета застави встановлену у розмірі 45 500 грн. Відповідно до ст. 14 ЗУ «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», пріоритет зареєстрованих обтяжень визначається у черговості їх реєстрації. Обтяжувач з вищим пріоритетом має переважне право на звернення стягнення на предмет обтяження. Так, у державного виконавця були відсутні підстави для звернення стягнення на предмет застави та накладання на нього арешту в рамках виконавчого провадження з примусового виконання рішення суду стягувачем за яким не є заставодержатель, оскільки спірний автомобіль перебував у заставі ПАТ КБ «Приватбанк» та саме позивач має право на першочергове звернення стягнення на предмет застави. Згідно ст.60 ЗУ «Про виконавче провадження», особа яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання право на майно і про звільнення з під арешту. Статтею 54 ЗУ «Про виконавче провадження» передбачено право заставодержателя звернутися до суду про звільнення заставленого майно з під арешту. Відповідно п.4 Постанови Пленуму Верховного суду України від 27.08.76 року № 6 «Про судову практику в справах про виключення майна з опису», за правилами, встановленими для розгляду позовів про виключення майна з опису, розглядаються вимоги громадян і організацій, що ґрунтуються на праві власності на описане майно або на праві володіння ним. На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині виключення майна із акту опису та звільнення його з-під арешту ґрунтуються на вимогах закону, а тому підлягають задоволенню. Крім того, позивач просив суд заборонити органам Державної виконавчої служби вчиняти будь-які дії, пов'язані з обмеженням ПАТ КБ «Приватбанк» у праві розпорядження автомобілем. Суд вважає, що у даній частині позову слід відмовити, з наступних обставин. З матеріалів справи вбачається, що Жовтневий ВДВС ХМУЮ у даній цивільній справі є третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору. Згідно ч. 1 ст. 30 ЦПК України, сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Так, чинним законодавством не передбачено можливості висунення позовних вимог до третьої особи, а тому суд і не знаходить підстав для задоволення цієї частини позову. Частиною 1 ст. 88 ЦПК України встановлено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Так, з відповідача підлягає стягненню судовий збір, який було сплачено позивачем при подачі позовної заяви у розмірі 243,60 грн., що підтверджується відповідними квитанціями. (а.с. 1,2) На підставі викладеного та

Outcome: partial