Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-17 00:00:00

Представник позивача ПАТ «Ідея Банк» звернувся в суд з позовом до відповідача [PERSON] про звернення стягнення на предмет застави. В обґрунтування позову зазначено, що 18.02.2011 року між ПАТ «Ідея банк» та [PERSON] було укладено договір за № 910.75577, у відповідності до якого відповідач отримав кредит в сумі 58137,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 18,90 % на рік з кінцевим терміном повернення 18.02.2016 року, у тому числі на купівлю транспортного засобу ВАЗ 211440-120-22, 2011 року випуску, колір сірий, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER], державний номерний знак № [NUMBER]. Частина грошових коштів була перерахована на купівлю вище зазначеного автомобіля, решта - перерахована на фінансування страхового платежу та інших витрат пов»язаних із купівлею авто, що підтверджується меморіальними ордерами. У забезпечення виконання кредитних зобов»язань між відповідачем та позивачем було укладено договір застави транспортного засобу ВАЗ 211440-120-22, 2011 року випуску, колір сірий, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER], державний номерний знак № [NUMBER], який належить відповідачу на праві приватної власності відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу. Відповідач по теперішній час ухиляється від взятих на себе зобов'язань перед ПАТ «Ідея банк», та не повертає кредитні кошти. Заборгованісь відповідача перед позивачем складає суму в розмірі 27630,42 грн. Позивач просить вилучити у відповідача вказаний вище автомобіль, та в рахунок погашення кредитних коштів звернути стягнення на предмет застави: автомобіль, шляхом продажу вказаного автомобіля позивачем. Стягнути з відповідача судовий збір. Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 27.11.2018 року, у справі відкрито провадженя та призначено справу до розгляду в порядку прощеного позовного провадження без виклику сторін. В матеріалах справи міститься письмова заява позивача про розгляд справи без його участі, просив позов задовольнити. Відповідач з будь-якими клопотаннями до суду не зверталась. Відзив на позов до суду не подала, в зв»язку з чим суд вважає за можливе розглянути справу на підставі доказів, які містяться в матеріалах справи, а також суд ухвалив про заочний розгляд справи. Суд, дослідивши та оцінивши зібрані у справі докази, вважає, що позов підлягає задоволенню за наступних підстав. Судом встановлено, що 18.02.2011 року між ПАТ «Ідея банк» та [PERSON] було укладено договір за № 910.75577, у відповідності до якого відповідач отримав кредит в сумі 58137,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 18,90 % на рік з кінцевим терміном повернення 18.02.2016 року, у тому числі на купівлю транспортного засобу ВАЗ 211440-120-22, 2011 року випуску, колір сірий, номер шасі (кузова, рами)[NUMBER], державний номерний знак № [NUMBER]. Частина грошових коштів була перерахована на купівлю вище зазначеного автомобіля, решта - перерахована на фінансування страхового платежу та інших витрат пов»язаних із купівлею авто, що підтверджується меморіальними ордерами. У забезпечення виконання кредитних зобов»язань між відповідачем та позивачем було укладено договір застави транспортного засобу ВАЗ 211440-120-22, 2011 року випуску, колір сірий, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER], державний номерний знак № [NUMBER], який належить відповідачу на праві приватної власності відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу. Відповідач по теперішній час ухиляється від взятих на себе зобов'язань перед ПАТ «Ідея банк», та не повертає кредитні кошти. Станом на 18.09.2018 року існує заборгованість 27630,42 грн., що підтверджується розрахунком суми заборгованості, та випискою по особовому рахунку № [NUMBER].980, яка складається із наступного: прострочений борг 8985,64 грн.; прострочені проценти 9242,48 грн.; строкові проценти 192,16 грн.; пеня за несвоєчасне виконання зобов»язань 9210,42 грн. Згідно із ст. 525 ЦК України,одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно із ст. 526 ЦК України,зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. У відповідності до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Статтею 614 ЦК України передбачено, що особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини, якщо інше не встановлено договором або законом. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов'язання. З матеріалів справи вбачається, що зобов'язання не виконані з вини відповідача. Згідно із ч. 1 ст. 624 ЦК України, якщо за порушення зобов'язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню в повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків. Відповідно до ч.1 ст. 572 ЦК України, в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). Відповідно до ч. 1 параграфу 5 Договору застави транспортного засобу, заставодержатель має право звернути стягнення на предмет застави у випадку, зокрема порушення заставодавцем будь-якого із зобов'язань, передбачених кредитним договором та/або цим договором. Відповідно до ч. 1ст. 19 Закону України «Про заставу», за рахунок заставленого майна заставодержатель має право задовольнити свої вимоги в повному обсязі, що визначається на момент фактичного задоволення, включаючи проценти, відшкодування збитків, завданих прострочкою виконання (а у випадках, передбачених законом чи договором, - неустойку), необхідні витрати на утримання заставленого майна, а також витрати на здійснення забезпеченої заставою вимоги, якщо інше не передбачено договором застави. Відповідно до ч. 1 ст. 20 Закону України «Про заставу», заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо на момент настання терміну виконання зобов'язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконане, якщо інше не передбачено законом чи договором. Відповідно до ч. 6 ст. 20 Закону України «Про заставу», звернення стягнення на заставлене майно здійснюється за рішенням суду або третейського суду, на підставі виконавчого напису нотаріуса, якщо інше не передбачено законом або договором застави. Відповідно до ч. 1 ст. 24 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса в порядку, встановленому законом, або в позасудовому порядку згідно із цим Законом. Відповідно до ст. 25 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження в рішенні суду зазначається спосіб реалізації предмета забезпечувального обтяження шляхом проведення публічних торгів або із застосуванням однієї з процедур, передбаченихстаттею 26 цього Закону, положеннями якої передбачено такий спосіб звернення стягнення на предмет застави, як продаж обтяжувачем предмета забезпечувального обтяження шляхом укладення договору купівлі-продажу з іншою особою-покупцем або на публічних торгах. Таким чином, з вищезазначених правових норм вбачається, що актами цивільного законодавства України надано право сторонам договору самим обирати спосіб та порядок врегулювання спірних питань щодо виконання умов договору, зокрема заставодержатель має право на власний розсуд обрати спосіб звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, у тому числі і продаж обтяжувачем предмета забезпечувального обтяження шляхом укладення договору купівлі-продажу з іншою особою-покупцем або на публічних торгах. Зазначене узгоджується із правовою позицією викладеною в постанові Верховного Суду України в справі № 6-10цс13 від 06.03.2013 року. Крім того, статтею 25 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» передбачено, що у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження в рішенні суду зазначаються, зокрема заходи щодо забезпечення збереження предмета забезпечувального обтяження або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні. Згідно із ст. 589 ЦК України, у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв'язку із пред'явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 590 ЦК України, звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов'язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом. Нормами ст. 26 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» визначено право обтяжувача на власний розсуд обрати один із таких позасудових способів звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження: 1) передача рухомого майна, що є предметом забезпечувального обтяження, у власність обтяжувача в рахунок виконання забезпеченого обтяженням зобов'язання в порядку, встановленому цим Законом; 2) продаж обтяжувачем предмета забезпечувального обтяження шляхом укладення договору купівлі-продажу з іншою особою-покупцем або на публічних торгах. Відповідно до ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Будь-яких заперечень по суті позовних вимог відповідачем суду надано не було. Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги те, що в матеріалах справи наявні належні та допустимі докази щодо невиконання зобов'язань відповідачем за договором, що є підставою для звернення стягнення на предмет застави, суд вважає, що позов є обґрунтованим та законним, в зв»язку з чим підлягає задоволенню. В силу ст. 141 ЦПК України, судовий збір слід стягнути з відповідача на користь позивача. На підставі ст.ст. 526, 530, 572, 590, 611, 612 ЦК України, та

Outcome: approved