Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-04 00:00:00

Приватне акціонерне товариство «Київський страховий дім» звернулося до Сєвєродонецького міського суду з позовом до [PERSON], третя особа [PERSON], про визнання недійсним полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 04.03.2016 року між Приватним акціонерним товариством «Київський страховий дім» та [PERSON] був укладений договір страхування - поліс № АЕ/7796996 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів щодо автомобіля «Ford Courier», державний номерний знак [NUMBER], номер кузова [NUMBER], строком дії з 00 год. 00 хв. 04.03.2016 року до 03.03.2017 року. Позивач вважає, що поліс № АЕ/7796996 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів щодо автомобіля «Ford Courier», державний номерний знак [NUMBER], є недійсним, адже на дату укладення даного полісу та на дату ДТП факт оплати страхового платежу відсутній, що в силу положень ст. 18 Закону України «Про страхування» та положень ст. 983 Цивільного кодексу України свідчить, що Договір страхування (Поліс № АЕ/7796996) не набрав чинності. На підставі викладеного позивач просив суд визнати поліс № АЕ/7796996 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, укладений 04.03.2016 року між Приватним акціонерним товариством «Київський страховий дім» та [PERSON] щодо автомобіля «Ford Courier», державний номерний знак [NUMBER], недійсним, а також стягнути з [PERSON] на користь Приватного акціонерного товариства «Київський страховий дім» судовий збір у сумі 1378 грн. Третьою особою [PERSON] до суду були подані письмові заперечення на позовну заяву, в яких він просив у задоволенні позову відмовити, оскільки вважає, що поліс № АЕ/7796996 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, укладений 04.03.2016 року між Приватним акціонерним товариством «Київський страховий дім» та [PERSON] щодо автомобіля «Ford Courier», державний номерний знак [NUMBER], є дійсним. В судовому засіданні представник позивача Будя К.С. обставини, викладені у позові підтвердила, позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила суд позов задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про причину неявки суд не повідомив, про день, час та місце слухання справи повідомлявся належним чином, в тому числі шляхом надіслання повістки та позовної заяви із доданими матеріалами на єдину відому суду адресу на контрольованій території України, а також шляхом спроби здійснення телефонограми. Третя особа [PERSON] та його представник в судовому засіданні заперечували проти задоволення позову з підстав, які викладені у запереченнях проти позову. Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Представник позивача не заперечував проти розгляду справи за відсутності відповідача. У зв'язку з наведеним, суд вважає за можливе слухати справу за відсутністю відповідача, а матеріали, що є у справі, достатніми для цього. Вислухавши представника позивача, третю особу та представника третьої особи, дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. З матеріалів справи вбачається, що 04.03.2016 року між Приватним акціонерним товариством «Київський страховий дім» та [PERSON] був укладений договір страхування - поліс № АЕ/7796996 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів щодо автомобіля «Ford Courier», державний номерний знак [NUMBER], номер кузова [NUMBER], строком дії з 00 год. 00 хв. 04.03.2016 року до 03.03.2017 року, в якому також зазначено, що страховий платіж у сумі 369 грн. 36 коп. сплачено о 10 годині 20 хвилин 04.03.2016 року. 06.03.2016 р. сталася ДТП за участю автомобіля «Ford Courier», державний номерний знак [NUMBER], що належить [PERSON], під керуванням [PERSON], автомобіля «Volkswagen», номерний знак [NUMBER], що належить [PERSON], під його ж керуванням, та автомобіля «Opel», державний номерний знак [NUMBER], що належить [PERSON], під керуванням [PERSON]. Згідно з постановою Деснянського районного суду м. Києва від 31.03.2016 року по справі № 754/3660/16-п судом встановлено, що [PERSON] 06.03.2016 року о 19 годині 30 хвилин, керуючи автомобілем «Ford Courier», державний номерний знак [NUMBER], по вул. Крайній в м. Києві, порушив п. 13.1 ПДР України, при цьому не дотримався безпечного інтервалу, в результаті чого скоїв зіткнення з автомобілем «Фольксваген Крафтер», номерний знак [NUMBER], під керуванням [PERSON], що спричинило пошкодження транспортних засобів. [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у сумі 340 грн. 11.03.2016 року страхувальником [PERSON] було подано повідомлення № 965 про подію, що може бути визнана страховою. Відповідно до п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», відповідно до статей 215 та 216 ЦК суди розглядають справи за позовами: про визнання оспорюваного правочину недійсним і застосування наслідків його недійсності, про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину. Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Відповідно до ч. 3 ст. 215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Відповідно до ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. В обґрунтування заявленого позову Приватне акціонерне товариство «Київський страховий дім» наполягає на тому, що у встановленому законом порядку [PERSON] не внесено страховий платіж на рахунок страхової компанії ані на дату укладення даного полісу, ані на дату ДТП, а тому вважає, що договір страхування не набрав чинності та має бути визнаний недійсним, оскільки відповідач не виконав обов'язкову умову для набрання чинності договором страхування, а саме: не вніс перший страховий платіж на рахунок страхової компанії, як це передбачено умовами договору. Однак, на думку суду, з такими твердженнями позивача погодитися не можна з огляду на наступне. Відповідно до ст. 16 Закону України «Про страхування» договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов'язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (надати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору. Відповідно до ст. 983 ЦК України договір страхування набирає чинності з моменту внесення страхувальником першого страхового платежу, якщо інше не встановлено договором. Відповідно до ст. 18 Закону України «Про страхування» для укладання договору страхування страхувальник подає страховику письмову заяву за формою, встановленою страховиком, або іншим чином заявляє про свій намір укласти договір страхування. Факт укладання договору страхування може посвідчуватися страховим свідоцтвом (полісом, сертифікатом), що є формою договору страхування. Договір страхування набирає чинності з моменту внесення першого страхового платежу, якщо інше не передбачено договором страхування. Таким чином, законодавець у ст. 18 Закону України «Про страхування» розмежовує поняття «укладення» договору і «набрання ним чинності». Договір страхування набирає чинності з моменту внесення першого страхового платежу, якщо інше не передбачено договором страхування. Тобто момент укладення договору може не збігатися з моментом набранням ним чинності. Юридичне значення має той факт, що коли договір страхування укладено, але перший платіж не внесено (тобто договір не набрав чинності), страховик не зобов'язаний здійснювати страхову виплату, навіть якщо випадок відбувся (за відсутності інших умов у договорі страхування щодо набрання договором чинності). Отже, той факт, що відповідно до ст. 983 ЦК України та ст. 18 Закону України «Про страхування» Закону договір страхування набирає чинності з моменту внесення страхувальником першого страхового платежу, не свідчить про недійсність цього договору. Крім цього, суд зазначає, що згідно з полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 04.03.2016 року договір (поліс) набирає чинності з 00 годин 00 хвилин 04.03.2016 року та діє до 03.03.2017 року включно. Отже, відповідно до ст. 983 ЦК України в даному випадку договором встановлені інші умови набрання полісом чинності, а саме: сторони передбачили у договорі страхування строк його дії. За таких обставин, суд вважає, що позовна заява Приватного акціонерного товариства «Київський страховий дім» до [PERSON], третя особа [PERSON], про визнання недійсним полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, задоволенню не підлягає. З метою утвердження єдності системи судів загальної юрисдикції, яка забезпечується, в тому числі, єдністю судової практики (ч. 4 ст. 17 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»), суд вважає за необхідне вказати, що аналогічна судова практика щодо вирішення подібних спірних правовідносин міститься в ухвалах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 08.06.2016 року по справі № 761/28053/14-ц, від 25.05.2016 року по справі № 528/436/15-ц, від 29.06.2016 року по справі № 463/6875/14-ц. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд враховує, що у задоволенні позову відмовлено і третьою особою або відповідачем не надано доказів понесення ними судових витрат. Отже, судові витрати, які підлягають розподілу, у цій справі відсутні.

Outcome: dismissed