Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-25 00:00:00

Представник позивача Максаков Є.В. звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить стягнути з [PERSON] на користь АТ «ПроКредит Банк» заборгованість за кредитним договором № 90.929 від 07.05.2007 року та судові витрати, мотивуючи свої вимоги тим, що між ЗАТ «ПроКредит Банк» (правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «ПроКредит Банк») та [PERSON] було укладено зазначений кредитний договір, відповідно до якого відповідачу було надано кредит у розмірі 4 500,00 дол.США на 60 місяців, зі сплатою 10% річних зі строком погашення до 03.05.2012 року. Додатковою угодою до кредитного договору від 13.07.2007 року встановлено 15% річних за користування кредитом. Банком взяті на себе зобов'язання виконано. Відповідно до умов кредитного договору позичальник зобов'язувався здійснювати своєчасне погашення кредиту та сплачувати усі інші, передбачені договором платежі у порядку, визначеному кредитним договором. Однак [PERSON] порушені умови договору, у зв'язку з чим за нею виникла заборгованість у розмірі 78 755,18 грн., яка складається з боргу по капіталу, боргу по процентах, процентів за неправомірне користування кредитом, пені. За рішенням кредитного комітету Банку відповідачу було зменшено розмір пені, яка підлягає стягненню, до 12 440,78 грн., тому позивач просить стягнути заборгованість за кредитним договором у розмірі 31 112,03 грн. та розмір понесених судових витрат у розмірі 311,12 грн. В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити у повному обсязі з підстав, наведених у позові. В подальшому в судові засідання не з'являвся, надав заяву про розгляд справи у його відсутності. Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти заявлених позовних вимог, вважав, що позивач звернувся до суду з пропущенням строку позовної давності для звернення до суду та просив на цій підставі у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі. Суд, вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази у їх сукупності, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 07 травня 2007 року між Закритим акціонерним товариством «ПроКредит Банк», правонаступником якого є позивач, та відповідачем [PERSON] був укладений Кредитний договір №90.929, за умовами якого Банк зобов'язується надати [PERSON] кредит у сумі 4500 дол.США на строк користування 60 місяців із сплатою відсотків у розмірі 10% річних, виходячи з 360 календарних днів у році для задоволення особистих неспоживчих потреб, а позичальник зобов'язувався повернути наданий кредит і сплатити відсотки та платежі за кредитом у встановлений даним договором строк і виконати свої обов'язки за даним договором в повному обсязі. Згідно з п. 2.3 Договору кредит надається після набуття чинності цього договору, протягом 30 банківських днів за умови виконання Позичальником усіх вимог, встановлених внутрішніми правилами Кредитора щодо кредитування його співробітників. Позивачем свої зобов'язання за кредитним договором виконані, про що свідчить меморіальний ордер № 31 _64 від 10.05.2007 року. Пунктом 3.1 Договору встановлено, що погашення кредиту та сплата відсотків за його користування здійснюються в порядку та строки згідно з Графіком повернення кредиту і сплати відсотків, який є невід'ємною частиною Договору. Нарахування відсотків за користування кредитом здійснюється Кредитором в строки, що зазначені в Графіку як дні платежу. У випадку звільнення Позичальника з роботи у ЗАТ «ПроКредит Банк» за власним бажанням Позичальник зобов'язується здійснити повне дострокове погашення кредиту протягом 14 календарних днів з дати звільнення. Відповідно до п. 3.3 Договору при настанні строків платежів згідно Графіку, а також строків інших платежів, передбачених Договором, платежі здійснюються за наступними умовами: Позичальник зобов'язується поновити свій рахунок у ЗАТ «ПроКредит Банк» та уповноважує та доручає Кредитору здійснювати з цього рахунку договірне списання коштів, що підлягають сплаті Позичальником на користь Кредитора за цим Договором та Графіком повернення кредиту та сплати відсотків. Відповідно до п.3.6 Кредитного договору у разі прострочення Позичальником зобов'язань з погашення Кредиту та/або сплати відсотків за його користування та/або інших платежів згідно умов Договору, Позичальник зобов'язаний сплатити на користь Кредитора пеню. За домовленістю сторін пеня встановлюється в розмірі 0,5 відсотка, але не менше подвійної облікової ставки НБУ, яка діє на момент прострочення, від суми прострочених зобов'язань за кожен день прострочення. Якщо сума пені розрахована згідно умов цього пункту Договору, буде меншою 15 гривень, сума пені автоматично вважається такою, що становить 15 гривень за кожний день прострочення виконання зобов'язання. Якщо Позичальник самостійно не сплатив на користь Кредитора штрафні санкції, які передбачені цим пунктом, Позичальник уповноважує і доручає Кредитору проводити договірне списання штрафних санкцій з рахунку Позичальника у ЗАТ «ПроКредит Банк». Також судом встановлено, що 13 липня 2007 року між Закритим акціонерним товариством «ПроКредит Банк», правонаступником якого є позивач, та відповідачем [PERSON] була укладена додаткова угода №1 про внесення змін до Кредитного договору №90.929 від 07.05.2007 року, згідно з умовами якої пункт 1.1 статті 1 Кредитного договору №90.929 від 07.05.2007 року викладено у наступній редакції: « 1.1 Кредитор на положеннях та умовах цього Договору надає Позичальнику грошові кошти в сумі 4500 дол.США на строк користування 60 місяців із сплатою відсотків в розмірі 15% річних, виходячи з 360 календарних днів у році, а Позичальник зобов'язується повернути наданий Кредит і сплатити відсотки та платежі за Кредитом у встановлений даним Договором строк і виконати свої обов'язки за даним Договором в повному обсязі.». Згідно п. 2 вищевказаної угоди інші умови Кредитного договору №90.929 від 07.05.2007 року не змінені укладеною угодою та залишаються незмінними. Внаслідок невиконання відповідачем своїх зобов'язань за кредитним договором станом на 02 серпня 2013 року утворилась заборгованість по кредиту на загальну суму 78 755,42 грн., що підтверджується наданим позивачем розрахунком. Як вбачається з матеріалів справи, за рішенням кредитного комітету Банку відповідачу було зменшено розмір пені, яка підлягає стягненню, до 12 440,78 грн., тому позивач просить стягнути заборгованість за кредитним договором у розмірі 31 112,03 грн. Відповідно до п. 5.1 кредитного договору у разі виникнення простроченої заборгованості з погашення кредиту або прострочення сплати відсотків згідно Графіку, або сплати штрафних санкцій більш ніж три банківських днів, або у разі невиконання чи неналежного виконання зобов'язань, передбачених Договором, або наявності обставин, які ставлять під сумнів погашення кредиту, Кредитор набуває право: вимагати дострокового погашення кредиту та інших нарахувань за ним, вимагати відшкодування збитків, завданих Кредитору внаслідок невиконання або неналежного виконання Позичальником умов Договору. Відповідно до положень ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання не допускається, а зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 2 ст. 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення про договір позики. Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (ч.1 ст.626 ЦК України). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України). Порушенням зобов'язання є його невиконання або неналежне виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України). Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений строк. Статтею 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику в строк, що встановлені договором. Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно з положеннями ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо кредитним договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику (кредит) частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини, позикодавець (Банк) має право вимагати дострокового повернення частини позики (кредиту) що залишилась, та сплати належних йому процентів. Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч.3 ст. 549 ЦК України). Згідно з ч. 2 ст. 551 ЦК України якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі. Відповідно до ч. 1 ст. 552 ЦК України сплата неустойки (пені, штрафу) не звільняє боржника від виконання свого обов'язку в натурі. Як вбачається з матеріалів справи відповідач в своїх запереченнях зазначає, що позивач звернувся з позовом до суду з порушенням строків позовної давності, так як строк погашення заборгованості по кредитному договору настав ще 23.07.2007 року, оскільки згідно копії трудової книжки серії [NUMBER] на ім'я [PERSON], 09.07.2007 року [PERSON] була звільнена з посади керівника відділу роздрібного бізнесу ЗАТ «ПроКредит Банк» за власним бажанням, а тому кінцевий розрахунок за договором припадає на 23.07.2007 року. Позивач звернувся до суду із позовом лише 02.08.2013 року, а тому на думку відповідача, позивач пропустив трирічний строк для пред'явлення права вимоги. Однак, відповідно до заяви, поданою [PERSON] 09.07.2007року на ім'я Голови Правління ЗАТ «ПроКредит Банк», вона просить у зв'язку із звільненням з роботи дозволити не погашати достроково кредит №90.929 від 07.05.2007 року, а перевести його на стандартні умови. Крім того, між сторонами Кредитного договору №90.929 від 07.05.2007 року - ЗАТ «ПроКредит Банк» в особі Жигало Наталі Василівни та [PERSON] було укладено Графік повернення кредиту та сплати відсотків в новій редакції від 09.07.2007 року, який є додатком до вищевказаного договору. Згідно Графіку від 09.07.2007 року строком повернення кредиту є 03.05.2012 року, погоджуючись з чим, [PERSON] поставила свій підпис. Тому суд вважає, що [PERSON] надала добровільну згоду на продовження строку дії договору кредиту на загальних умовах, тобто 23.07.2007 року не настав кінцевий розрахунок за договором №90.929 від 07.05.2007 року у зв'язку із звільненням [PERSON] з займаної посади за власним бажанням. Разом з тим, як зазначалось вище, сторони договору встановили як строк дії договору - до моменту виконання в повному обсязі взятих на себе зобов'язань , так і строки виконання зобов'язань зі щомісячним погашенням платежів, останній з яких у визначеній сумі підлягав виконанню в строк до 03.05.2012 року. Таким чином, графіком платежів, який є складовою частиною договору, погашення кредитної заборгованості та строки сплати чергових платежів визначено місяцями. Отже, поряд із встановленням строку дії договору сторони встановили і строки виконання боржником окремих зобов'язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов'язання, яке виникло на основі договору. Строк виконання кожного щомісячного зобов'язання згідно з ч.3 ст. 254 ЦК України спливає у відповідне число місяця строку. Як встановлено судом, [PERSON] перестала виконувати щомісячні зобов'язання з погашення кредиту та процентів за користування кредитом з 15.05.2010 року, у той час як з вимогою про стягнення заборгованості за кредитом банк звернувся 02 серпня 2013 року, включивши до позовних вимог всю суму заборгованості та пеню. Разом з тим, відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч.4 ст.267 ЦК України). Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново (ч.ч. 1,3 ст. 264 ЦК України). Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну та спеціальну. Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, ч.2 ст. 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 ст.261 ЦК України). З урахуванням особливостей конкретних правовідносин початок перебігу позовної давності пов'язаний з певними юридичними фактами та їх оцінкою управомоченою особою. Так, за зобов'язанням з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч.5 ст.261 ЦК України). У зобов'язаннях, в яких строк виконання не встановлено або визначено моментом вимоги кредитора, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку. Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст. 252-255 ЦК України. При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Так, судом встановлено, що згідно умов кредитного договору (п.3.1) позичальник зобов'язаний здійснювати повернення кредиту частинами (щомісячними платежами) в розмірі та в строки, визначені графіком повернення кредиту та щомісячно сплачувати проценти за користування кредитом, а також у п. 3.6 Договору встановлено відповідальність за порушення графіку повернення кредиту та процентів за користування ним. Оскільки умовами договору (графіком погашення кредиту) встановлені окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового траншу. Крім того згідно Договору (п.5.1.) у разі виникнення простроченої заборгованості з погашення кредиту або прострочення сплати відсотків згідно Графіку, або сплати штрафних санкцій більш ніж три банківських днів, або у разі невиконання чи неналежного виконання зобов'язань, або за наявності обставини, які ставлять під сумнів погашення кредиту, Кредитор набуває право, зокрема, вимагати дострокового погашення Кредиту та інших нарахувань за ним. Відтак початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту виникнення права вимоги у кредитора. Таким чином, оскільки черговий платіж відповідачем по справі необхідно було здійснити згідно Графіку 03.06.2010 року, а у банка право вимоги щодо дострокового погашення кредиту виникло відповідно 07.06.2010 року, то і початок перебігу строку позовної давності слід відраховувати саме з цієї дати. Згідно ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Відповідно до ч. 2 ст. 533 ЦК України, якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Станом на 01.08.2013 р. офіційний курс НБУ 1 (одного) долару США становив 7,99 гривень. Як вбачається з свідоцтва про шлюб [PERSON] після реєстрації шлюбу змінила прізвище на «Аркуша». Враховуючи вищевикладене стягненню з [PERSON] підлягає заборгованість по кредиту у розмірі 10454,84 грн. та борг по процентах у розмірі 1600,39 грн. Щодо стягнення на користь позивача пені за прострочення позичальником зобов'язання з погашення Кредиту, сплати відсотків, інших платежів згідно умов договору, то правова природа пені така, що позовна давність до вимог про її стягнення обчислюється по кожному дню (місяцю), за яким нараховується пеня, окремо. Право на позов про стягнення пені за кожен день (місяць) виникає щодня (щомісяця) на відповідну суму, а позовна давність обчислюється з того дня (місяця), коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення права, тобто з 07.06.2010 року. Згідно з вимогами ч. 3 ст. 267 ЦК України та ч. 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленої до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Позивач не довів наявність поважних причин, з яких пропущено строк звернення до суду з позовом щодо стягнення суми пені з відповідача. Відтак, враховуючи викладене, вимога щодо стягнення суми пені у розмірі 12 440,78 грн. заявлена поза межами строку позовної давності, так як право вимоги у позивача виникло ще 07.06.2010 року, з часу якого до пред'явлення позову річний термін збіг. Також, вимога позивача про стягнення заборгованості за період з 03.06.2010 року по 01.08.2010 року заявлена поза межами строку позовної давності, в зв'язку із чим сума заборгованості за цей період, не підлягає стягненню, оскільки як вбачається із заяви, поданої відповідачем [PERSON], вона просить суд застосувати строк позовної давності у три роки. Щодо стягнення з відповідача процентів за неправомірне користування кредитом, суд відмовляє у задоволенні позову в цій частині, виходячи з наступного. Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов'язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов'язку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обов'язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (ч. 2 ст. 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК України). У той самий час, згідно із ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. За положеннями ст. 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про те, що проценти, які є платою за користування чужими грошима та проценти за неправомірне користування кредитом не можуть бути застосовані одночасно, оскільки це призведе до застосування подвійної цивільно-правової відповідальності одного і того ж виду за одне і те саме порушення договірного зобов'язання, що суперечить вимогам ст. 61 Конституції України. За таких обставин, беручи до уваги вищевикладене, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог. Також на підставі ст. 88 ЦПК України, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених вимог. На підставі викладеного,

Outcome: partial