Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-17 00:00:00

Представник позивача ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», як правонаступник ВАТ «Райффайзен Банк Аваль», звернувся до суду із позовом до відповідача, мотивуючи позовні вимоги тим, що 13.04.2007 року між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та [PERSON] укладено кредитний договорі №014/0013/82/39489, відповідно до якого відповідач отримав кредит в розмірі 23460,00 дол. США строком до 12.04.2017 року зі сплатою відсотків у розмірі 13,75% річних, та зобов'язався належним чином виконувати умови договору зі сплати суми кредиту, процентів, комісії та тарифів кредитора. Вказує, що у зв'язку зі систематичним порушенням умов договору позивач змушений був звернутися до суду про стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором №014/0013/82/39489 від 13.04.2007 року. Рішенням Кіцманського районного суду Чернівецької області від 31.05.2010 року вказаний позов задоволено та стягнуто з [PERSON] 175065,24 грн. заборгованості за кредитним договором та 1820 грн. судових витрат. Позивач зазначає, що на даний час рішення суду не виконано, тобто дія кредитного договору №014/0013/82/39489 не припинилась, а тому просить суду стягнути з відповідача [PERSON] на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованість по донарахованим відсоткам за вказаним кредитним договором в розмірі 20832,71 дол. США та понесені судові витрати в розмірі 8399,25 грн. Не погоджуючись із заявленими позовними вимогами, представник відповідача [PERSON], адвокат Дорошенко О.О., 21.12.2018 року подав до суду відзив на позовну заяву, в якому вказав, що вважає позовні вимоги не обґрунтованими. Не заперечуючи укладення між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та його довірителем кредитного договору та порушення останнім його умов, зазначив, що 07.09.2009 року позивач направив відповідачу лист-попередження, відповідно до якого у разі непогашення [PERSON] заборгованості по кредиту до 05.04.2009 року банк змушений буде вимагати дострокового повернення кредиту, чим змінив умови договору. Таким чином, представник відповідача вважає, що кредитний договір припинив свою дію ще 05.04.2009 року, а тому з вказаної дати ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» втратив право нарахування передбачених договором процентів за користування кредитом. Просив в задоволенні позову відмовити в повному обсязі та стягнути з позивача судові витрати. (а.с.47-50) 28.12.2019 року представник позивача ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» Куриш В.І. подав до суду відповідь на відзив, в якій зазначив, що вважає відзив необґрунтованим. Цивільним законодавством України передбачено, що за кредитним договором банк має право на отримання відсотків за користування кредитом до закінчення дії договору, а зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Вказав, що рішенням Кіцманського районного суду Чернівецької області від 31.05.2010 року хоч і вирішено достроково стягнути з боржника [PERSON] заборгованість за кредитним договором №014/0013/82/39489 від 13.04.2007 року, однак позовна вимога щодо розірвання кредитного договору не заявлялась. Оскільки вказане рішення на даний час не виконано, вважає, що ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» має право на нарахування відсотків за використання вказаного кредиту та інші витрати, передбачені договором, до дати повернення позики, але в межах строку позовної давності, який обраховується з моменту закінчення дії кредитного договору, що визначений п.1.1 Договору - 12.04.2017 року (а.с.88-89). В судовому засіданні представник позивача Куриш В.І. позовні вимоги підтримав в повному обсязі з підстав, викладених у позові та заперечені на відзив. Просив позов задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи. Представник відповідача, адвокат Дорошенко О.О., в судовому засіданні проти задоволення позову заперечив. Вказав, що ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» втратив право на нарахування відсотків за кредитним договором ще в 2009 році, з моменту направлення вимоги про дострокове повернення відповідачем кредиту. Заслухавши учасників процесу, дослідивши подані матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків. Так, частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із частиною першою статті 598 ЦК України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України). Відповідно до частин першої та другої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно частини другою статті 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України). Як вбачається з матеріалів справи, 13.04.2007 року ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та [PERSON] уклали кредитний договір №014/0013/82/39489, відповідно до якого останній отримав кредит в розмірі 23460,00 дол. США зі сплатою відсотків у розмірі 13,75% річних від суми заборгованості по кредиту (а.с.11-15). Пунктом 1.2 вказаного договору визначено, що кредит надається на строк до 12.04.2017 року (а.с.11) Пункт 9.1. визначає, що договір діє до повного погашення кредитної заборгованості (суми кредиту, процентів за користування кредитом, неустойок, відшкодування можливих збитків). (а.с.14) Відповідно до п.6.5 договору кредитор має право достроково стягувати заборгованість за кредитом, нараховані проценти за користування кредитом та неустойки, у випадках невиконання позичальником умов цього довгору та /або договорів застави/іпотеки, інших договорів, що забезпечують погашення кредиту, та в інших випадках, передбачених договором. Таке стягнення здійснюється за умови попереднього (30 днів) повідомлення позичальника рекомендованим листом. (а.с.13) З метою забезпечення виконання зобов'язання за даним кредитним договором, між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та [PERSON] 13.04.2007 року було укладено договір іпотеки, предметом якого є нерухоме майно, а саме житловий будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. (пункт договору 3.5) 05.03.2009 року, у зв'язку із невиконанням відповідачем умов кредитного договору «Райффайзен Банк Аваль» було направлено лист-попередження (претензія) [PERSON] про погашення заборгованості за кредитним довго ром №014/0013/82/39489. У випадку непогашення заборгованості до 05.04.2009 року банк буде змушений звернутись до суду із позовом про дострокове стягнення заборгованості (а.с.51). Рішенням Кіцманського районного суду Чернівецької області від 31.05.2010 року задоволено позов ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» до [PERSON] про стягнення боргу за кредитним договором №014/0013/82/39489 від 13.04.2007 року. Стягнуто солідарно з боржника [PERSON] та поручителя [PERSON] заборгованість в розмірі 175064,24 грн., що еквівалентно 2196,95 дол. США, з яких: 20158,23 дол. США - заборгованість за кредитом, 1198,89 дол. США - відсотки за користування кредитом, 589,83 дол. США - пеня. (а.с.22-23) З розрахунку наданого позивачем вбачається, що станом на 02.11.2017 року позивачем нараховано відповідачу борг за кредитним договором за період з 15.06.2010 року по 02.11.2017 року за відсотками в сумі 20832,71дол. США.(а.с.9-10). Статтею 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. За змістом частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Як роз'яснив Верховний Суд у постанові від 4 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц, наявність судового рішення про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник виконав не в повному обсязі, не є підставою для нарахування процентів та пені за кредитним договором, який у цій частині змінений кредитором, що засвідчено в судовому рішенні, а отже, строк дії договору змінився з тридцятого дня з дати, зазначеної на квитанції, яка надається банку відділенням зв'язку при відправленні позичальнику листа з вимогою про дострокове повернення кредиту, сплату процентів за користування ним з повідомленням про вручення, і вважається таким, що має бути виконаним у повному обсязі. У такому разі положення абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України, за яким проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики, не підлягають застосуванню, оскільки між сторонами немає домовленості про порядок повернення позики поза межами строку дії договору. Здійснення особою права на захист не може ставитися в залежність від застосування нею інших способів правового захисту. Забезпечувальне зобов'язання має додатковий (акцесорний) характер, а не альтернативний основному. Велика Палата Верховного Суду вважає, що в разі задоволення не в повному обсязі вимог кредитора за рахунок забезпечувального обтяження основне зобов'язання сторін не припиняється, однак змінюється щодо предмета та строків виконання, встановлених кредитором, при зверненні до суду, що надає кредитору право вимоги до боржника, у тому числі й шляхом стягнення решти заборгованості за основним зобов'язанням (тілом кредиту) в повному обсязі та процентів і неустойки згідно з договором, нарахованих на час звернення до суду з вимогою про дострокове виконання кредитного договору, на погашення яких виявилася недостатньою сума коштів, отримана від реалізації заставленого майна під час виконання судового рішення. Аналогічного змісту правова позиція викладена в постанові Верховного суду від 31.10.2018 року у справі № 202/4494/16-ц. так, Велика Палата Верховного Суду вважає, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред'явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов'язання. Саме такі висновки містяться у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року (справа N 14-10цс18) (Постанова N 14-10цс18, 444/9519/12) та від 04 липня 2018 року (справа N 14-154цс18) (Постанова N 14-154цс18, 310/11534/13-ц). Відповідно до ч. 1 чт. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Частиною четвертою вказаної статті визначено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості чи звернення стягнення на заставлене майно засвідчує такі зміни. Таким чином, позов кредитора ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» до [PERSON] про стягнення заборгованості та судове рішення Кіцманського районного суду Чернівецької області від 31.05.2010 року свідчить про зміну позивачем умов договору та дострокове припинення його дії, а тому право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припинилося з вказаного моменту. Таким чином, суд вважає позовні вимоги ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором необгрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають.

Outcome: dismissed