Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-23 00:00:00

Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Українська страхова група» (далі - Позивач, ПАТ «Страхова компанія «Українська страхова група») звернулось до суду з позовом до [PERSON] (далі - [PERSON] ) про відшкодування шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою, в порядку регресу, в розмірі 148 913, 79 грн, а також сплачений судовий збір у розмірі 2 250 грн. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 24 лютого 2018 року відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу «Peugeot», державний номерний знак [NUMBER] , та транспортного засобу «SkodaOctavia A5», державний номерний знак [NUMBER] , під керуванням відповідача. Згідно постанови Дарницького районного суду м. Києва по справі № 753/3934/18, вказана дорожньо-транспортна пригода відбулась внаслідок порушення відповідачем ПДР України. 27.10.2017 року між позивачем та [PERSON] (далі - страхувальник) укладено договір добровільного страхування наземних транспортних засобів № 28-0107/17-00885, предметом якого є транспортний засіб «Peugeot», державний номерний знак [NUMBER] . До позивача звернувся страхувальник із заявою про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування, надавши усі необхідні документи. Так, позивачем було складено страховий акт та розрахунок до нього на підставі рахунку № АА00086820 від 24.02.2018 року. На підставі вказаних документів позивач здійснив виплату страхового відшкодування в розмірі 248 403,79 грн. Цивільно-правова відповідальність власника наземного транспортного засобу відповідача була застрахована згідно полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АМ2304795 ПАТ «СК «Брокбізнес», яке здійснило виплату страхового відшкодування у розмірі 99 490 грн. (ліміт відповідальності страховика 100 000 грн.). Отже, сума збитку, що підлягає стягненню з відповідача становить 148 913, 79 грн. (248 403,79 грн. - 99 490 грн.). Ухвалою суду від 10.04.2020 року відкрито провадження у даній справі та призначено її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін для розгляду справи по суті в судове засідання. В судове засідання представник позивача не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. На попереднє судове засідання, яке відбулося 06.10.2020 року представник позивача через електронний суд подав клопотання про розгляд справи у його відсутність. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином До початку розгляду справи представником відповідача було надано заяву про розгляд справи за відсутністю відповідача та його представника. 23.10.2020 року до суду надійшов відзив на позовну заяву від представника відповідача - [PERSON] , відповідно до якого зазначено, що дорожньо-транспортна пригода сталася 24.02.2018 року. Заява про настання страхового випадку була подана 26.02.2018 року. Рахунок № АА00086820 було складено 24.02.2018 року, тобто рахунок було складено раніше, ніж потерпіла особа повідомила про настання страхового випадку, і відповідно, раніше, ніж автомобіль було направлено для складення калькуляції. Так, відповідач вважає, що рахунок № АА00086820 від 24.02.2018 року було складено щодо пошкоджень, що зовсім не стосуються ДТП, учасником якого був відповідач, у зв`язку з чим просить відмовити в задоволенні позову. Суд, у порядку спрощеного позовного провадження, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов висновку про відмову у задоволенні позову з наступних підстав. Судом встановлено, що 24.02.2018 року о 09 год. 45 хв. в м. Києві, вул. Анни Ахматової, відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу «SkodaOctavia A5», державний номерний знак [NUMBER] , що належить [PERSON] , під керуванням водія [PERSON] та транспортного засобу «Peugeot», державний номерний знак [NUMBER] , що належить [PERSON] . В результаті ДТП, що відбулася внаслідок порушення відповідачем ПДР, було пошкоджено транспортний засіб «Peugeot», державний номерний знак [NUMBER] , який на той момент був застрахований у Приватному акціонерному товаристві «Страхова компанія «Українська страхова група» відповідно до Договору добровільного страхування №28-0107-17-00885 від 27 жовтня 2017 року, що підтверджується довідкою про дорожньо-транспортну пригоду від 29.03.2018 року та копією договору добровільного страхування (а. с. 6-8). 26.02.2018 року ПАТ «Страхова компанія «Українська страхова група» отримало заяву від страхувальника про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування та отримала всі необхідні документи. 26.02.2018 року ПАТ «Страхова компанія «Українська страхова група» було видано направлення № ДККА - 60098/2 для складання калькуляції вартості відновлювального ремонту трансп ортного засобу «Peugeot», державний номерний знак [NUMBER] (а. с. 12). 24.02.2018 року було складено рахунок - фактуру № АА00086820, відповідно до якого вартість відновлюваного ремонту з ПДВ склала 248 403, 79 грн. (а. с. 15-17). 17 квітня 2018 року ПАТ «Страхова компанія «Українська страхова група» було складено страховий акт № ДККА-60098 та розрахунок суми страхового відшкодування. Згідно розрахунку суми страхового відшкодування від 17 квітня 2018 року розмір даної складає 248 403, 79 грн. Так, позивачем, на виконання умов договору добровільного страхування та страхового акту № ДККА-60098, було здійснено виплату страхового відшкодування в розмірі 248 403, 79 грн., що підтверджується копією платіжного доручення № 7720 від 18.04.2018 року (а. с. 20). Відповідно до постанови Дарницького районного суду м. Києва від 11 квітня 2018 року винною у вищевказаній дорожньо-транспортній пригоді визнано водія [PERSON] . Постанова набрала законної сили 23квітня 2018 року (а. с. 5). Цивільно - правова відповідальність власника наземного транспортного засобу «SkodaOctavia A5», державний номерний знак [NUMBER] , була застрахована в ПрАТ «СК «БРОКБІЗНЕС», відповідно до копії Поліса № АМ2304795 (а. с. 21). Листом ПрАТ «СК «БРОКБІЗНЕС від 11.09.2018 року за вих .№ ЦВ 68792/У позивача було повідомлено, що виплата страхового відшкодування буде здійснена в строки передбачені законодавством в розмірі 99 490 грн. (а. с. 22). За приписами ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Згідно ч. 1 ст. 1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. За змістом ст. 1166 ЦК України, шкода завдана майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка причинила цю шкоду. Відповідно до ст. 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки, аналогічне положення закріплено у ст. 27 Закону України «Про страхування». Статтею 27 Закону України «Про страхування» передбачено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток. Згідно ч. 1 ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. За змістом ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відповідно до висновку Верховного Суду України у Рішенні № 6-2808цс15 від 20.01.2016 право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем є абсолютним і суд не вправі відмовити в такому позові з тих підстав, що цивільно-правова відповідальність заподіювача шкоди застрахована. У разі задоволення такого позову заподіювач шкоди не позбавлений можливості пред`явити майнові вимоги до страхової компанії, з якою ним укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності. Зазначене абсолютне право переходить до Страховика з моменту здійснення страхового відшкодування в порядку ст. 993 ЦК України, яка передбачає, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Згідно зі ст. 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Відповідно до ст. 1194 ЦК, п. 24 постанови № 4 від 01.03.13 р. Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної безпеки», особа, яка застрахувала свою відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою. Так, відповідачем зазначено та матеріалами справи підтверджено, що дорожньо-транспортна пригода сталася 24.02.2018 року. Заяву від страхувальника про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування позивач отримав 26.02.2018 року, а рахунок - фактуру № АА00086820, відповідно до якого вартість відновлюваного ремонту з ПДВ становить 248 403,79 грн, складено 24.02.2018 року, тобто раніше, ніж було отримано повідомлення про настання страхового випадку, та відповідно раніше, ніж транспортний засіб «Peugeot», державний номерний знак [NUMBER] , направлено для складення калькуляції, яке видано позивачем 26.02.2018 року. Разом з цим, матеріали справи містять акт огляду пошкодженого транспортного засобу - «Peugeot», державний номерний знак [NUMBER] , який складений представником ПАТ «Страхова компанія «Українська страхова група» 09.02.2018 року. Одночасно, на адвокатський запит представника відповідача - [PERSON] від 26.11.2020, Департаментом патрульної поліції 01.12.2020 року надано відповідь, відповідно якої зазначено, що з 27.10.2017 до 24.02.2018 зареєстровано дві дорожньо-транспортні пригоди за участю автомобіля «Peugeot», державний номерний знак [NUMBER] , а саме 09.02.2018 та 24.02.2018, що сталися в місті Київ. Так, враховуючи викладене вбачається, що деякі пошкодження відповідно до акту огляду пошкодженого транспортного засобу від 09.02.2018 року, було отримано транспортним засобом «Peugeot», державний номерний знак [NUMBER] , ще до дорожньо-транспортної пригоди, учасником якої є відповідач, а тому суд вважає, що позивачем не доведено розміру збитку, завданого даному транспортному засобу саме дорожньо-транспортною пригодою, що сталася 24.02.2018 року. Згідно із ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог стст. 77-80 Цивільного процесуального кодексу України. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України). Відповідно до ч. 1 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Таким чином, належними вважатимуться докази, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення сторін або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Вони мають належати до складу підстав позову або підстав заперечень проти нього і характеризуватися значущістю для визначення спірних правовідносин та зумовленістю цих фактів нормами матеріального права. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За змістом положень ч. ч. 1, 3 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). З огляду на викладене вище, на основі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень підтверджених доказами, перевірених в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed