Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-09 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду з позовом вказавши, що за адресою: Донецька область, м. Селидове, вул. Щорса, 7/10, працівниками Селидівського РВЕ 09.12.2014 року було виявлено факт порушення Правил користування електричною енергією, а саме: самовільне підключення електрообладнання до електричної мережі енергопостачальника, накид проводів. За вказане порушення відносно відповідача [PERSON] було складено Акт про порушення Правил № 202187 та визначено розмір заборгованості за безоблікове користування електроенергією у розмірі 3\~884,40 грн. Відповідачі є співвласниками вказаної квартири. Просить стягнути з відповідачів вказану суму та судові витрати. Представник позивача, що діє на підставі довіреності, в судове засідання не зявилася, надала суду заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявилася, надала суду заяву про розгляд справи у її відсутності та письмові заперечення, в яких зазначила, що вона з 2008 року проживала за іншою адресою, а у вказаній квартирі мешкає тільки [PERSON], тому вважає, що позов до неї предявлений необґрунтовано. Просить відмовити у задоволенні позову. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, причини неявки суду не повідомив. Суд, дослідивши матеріали справи та проаналізувавши законодавство, що регулює спірні відносини, прийшов до наступного. Відповідно до ст. 10 ЦПК України, сторони мають рівні права щодо надання доказів. Згідно зі ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог. Відносини з приводу постачання фізичним особам електричної енергії регулюються ст. 714 ЦК України, ст.ст. 24-27 Закону України «Про електроенергетику», Правилами користування електричною енергією для населення, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 26 липня 1999 року № 1357 (далі Правила)_ та Методикою визначення обсягу та вартості електричної енергії, не облікованої внаслідок порушення споживачами правил користування електричною енергією (далі Методика), затвердженою постановою Національної комісії регулювання електроенергетики України від 04 травня 2006 року № 562. Виходячи з положень ст.ст. 626-631, 526 ЦК України, укладений договір є обовязковим для належного виконання сторонами відповідно для його умов, вимог ЦК України та інших актів цивільного законодавства. Згідно зі ст. 611 ЦК в разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Нормою ч. 4 ст. 26 Закону України «Про електроенергетику» передбачається, що споживач електроенергії несе відповідальність згідно із законодавством за порушення умов договору та правил користування електроенергією, затверджених Кабінетом Міністрів України. Відповідно до п. 19 Правил, розрахунки населення за спожиту електричну енергію здійснюються за діючими тарифами (цінами) для населення на підставі показань приладів обліку. Згідно п. 20 Правил, розрахунковим періодом для встановлення розміру плати спожитої електричної енергії є календарний місяць. Плата за спожиту протягом розрахункового періоду електричну енергію вноситься не пізніше 10 числа наступного місяця, якщо договором не встановлено іншого терміну, а знімання показань приладів обліку проводиться споживачем щомісяця (п. 21 Правил). З Акту про порушення від 09.12.2014 року № 202187, складеного відносно [PERSON], що мешкає за адресою: Донецька область, м. Селидове, вул. Щорса, 7/10, видно, що у споживача виявлено порушення Правил користування електричною енергією, а саме: самовільне підключення електрообладнання до електричної мережі енергопостачальника, накид проводів. Згідно розрахунку збитків за складеними актами визначено розмір заборгованості за безоблікове користування електричною енергією на загальну суму 3\~884,40 грн. Суд не приймає до уваги доводи відповідача [PERSON], що вона не проживає за адресою: [INFO], та не повинна відповідати за спричинені збитки, у звязку з наступним. Згідно ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. З договору купівлі-продажу квартири від 23 квітня 1999 року, посвідченого приватним нотаріусом Селидівського міського нотаріального округу, видно, що [PERSON] продав, а [PERSON], яка діє від свого імені та імені неповнолітнього сина [PERSON], купила квартиру за адресою: Донецька область, м. Селидове, вул. Щорса, 7/10. З договору дарування ? (одної другої) частки квартири від 05 червня 2015 року, посвідченого державним нотаріусом Першої селидівської державної нотаріальної контори, [PERSON] подарувала належну їй ? частку квартири за адресою: Донецька область, м. Селидове, вул. Щорса, 7/10, а обдарований [PERSON] прийняв у дар вказану частку. Відповідно до ч. 1 ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Відповідно до ст. 360 ЦК України співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобовязаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обовязкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобовязаннями, повязаними із спільним майном. Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Таким чином, в судовому засіданні було встановлено, що на час складання акту про порушення (09.12.2014 року) відповідачі мали у спільній частковій власності квартиру за адресою: Донецька область, м. Селидове, вул. Щорса, 7/10, а дарування ? частки даної квартири відбулося 05.06.2015 року, тобто після виявленого порушення, тому відповідачі як співвласники майна повинні відповідати за виявлене порушення Правил користування електроенергією для населення, тому позовна заява підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню сума сплаченого судового збору у розмірі 243,60 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved