Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-09 00:00:00

Представник позивачки звернувся до суду з даним позовом, який мотивує тим, що [PERSON] є власником житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, який знаходиться за адресою с. Волосянка, 424, Великоберезнянського району, Закарпатська область. У вказаному будинку, без реєстрації місця проживання, проживає відповідач [PERSON], який без згоди власника вселився до даного житлового будинку. Крім того, відповідач систематично вчиняє сварки з позивачкою, через що, не одноразово притягався до адміністративної відповідальності. 18 липня 2018 року позивач надіслала відповідачу вимогу про добровільне виселення з будинку, однак останній продовжує й надалі там проживати. Оскільки проживання відповідача створює для позивачки перешкоди у користуванні, володінні та розпорядженні вказаним житловим будинком, тому представник позивачки просить виселити відповідача з зазначеного житлового будинку. У судове засідання позивачка [PERSON] та її представник адвокат [PERSON] не зявилися, однак представник позивачки подав заяву якою просив справу розглянути за їх відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі.\~ Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не зявився, хоча був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, причини своєї неявки суду не повідомив, клопотань про відкладення розгляду справи від нього не надходило, а тому справа розглядається за його відсутності, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України. Згідно ч. 3 ст. 211 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. У відповідності до ч.2 ст. 247 ЦПК України у звязку з розглядом справи за відсутністю сторін фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. У судовому засіданні встановлено, що житловий будинок, що розташований за адресою: Закарпатська область, Великоберезнянський район, с. Волосянка, №424 належать на праві приватної власності [PERSON], що підтверджено свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 25 квітня 2007 року, виданого Волосянківською сільською радою, витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 25 квітня 2007 року виданим Комунальним підприємством «Великоберезнянське районне бюро технічної інвентаризації», витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №131077699 від 17 липня 2018 року (а.с. 4, 5, 6). Крім того, встановлено, що [PERSON], [INFO], проживає за адресою [INFO] без реєстрації, що підтверджено довідкою Волосянківської сільської ради №199/02-07 від 12 липня 2018 року. (а.с. 7). Також встановлено, що 18 липня 2018 року представником [PERSON] адвокатом [PERSON] направлено [PERSON] письмову вимогу про добровільне виселення, яку останній отримав 19 липня 2018 року. (а.с. 20). Разом з тим, як вбачається з відповіді Великоберезнянського відділення поліції Ужгородського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Закарпатській області від 26 липня 2018 року №2493 на адвокатський запит [PERSON], [PERSON] було неодноразово винесено офіційне попередження та взято на облік як «сімейного насильника» з яким неодноразово було проведено профілактичні бесіди щодо недопущення ним вчинення насильства в сімї. (а.с. 19). Крім того, з постанов суддів Великоберезнянського районного суду у справах про адміністративні правопорушення від 13 січня, 18 червня, 24 жовтня, 13 листопада, 04 грудня 2014 року, 13 травня, 08 червня 2015 року, 20 жовтня 2016 року вбачається, що [PERSON] неодноразово притягався до адміністративної відповідальності за систематичне вчинення адміністративного правопорушення передбаченого ст. 173-2 КУпАП відносно [PERSON] (а.с. 10-16, 18). Згідно ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Згідно ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 319 та ч. 1 ст. 321 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Частиною 1 ст. 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Стаття 116 ЖК України передбачає, що якщо наймач, члени його сім'ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення. Враховуючи наведене, а також та те, що відповідач [PERSON] проживає в будинку, що належить [PERSON] без будь-яких на те правових підстав, домовленості між сторонами щодо користування таким відсутні, відповідач відмовився виселитись із житла добровільно, систематично порушує правила співжиття, а заходи попередження та неодноразового притягнення до адміністративної відповідальності не дали позитивного результату, а також з огляду на п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» від 12 квітня 1985 року, суд, приходить до висновку що [PERSON] слід виселити із спірного житла без надання іншого житлового приміщення. Судовий збір також підлягає стягненню з відповідача, що відповідає положенням ст.141 ЦПК України. Враховуючи вищевикладене та

Outcome: approved