Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-08 00:00:00

Представник позивача звернулася до суду з позовною заявою та просив суд стягнути з відповідача по справі на користь позивача безпідставно утримані кошти з урахуванням індексу інфляції в розмірі 7\~393,57 гривень та судові витрати. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що позивач працював начальником транспортного цеху в ЗАТ «Сільськогосподарське підприємство «Шевченківське». Постановою старшого слідчого відділу прокуратури Харківської області від 11.03.2004 року порушено кримінальну справу № 18040035 за фактом вчинення посадовими особами ЗАТ «Сільськогосподарське підприємство «Шевченківське» злочину, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України. Постановою старшого слідчого відділу прокуратури Харківської області від 19.07.2004 року порушено кримінальну справу № 18040035 «Д-1» відносно директора [PERSON], головного бухгалтера [PERSON], начальника транспортного цеху ЗАТ «Сільськогосподарське підприємство «Шевченківське» - [PERSON] за ознаками ч. 5 ст. 191 КК України. Постановою старшого слідчого відділу прокуратури Харківської області від 28.07.2004 року порушено кримінальну справу № 18040035 відносно головного бухгалтера [PERSON] і начальника транспортного цеху ЗАТ «Сільськогосподарське підприємство «Шевченківське» - [PERSON] за ознаками ч. 2 ст. 366 КК України. За завдану нібито позивачем злочинними діями шкоду на користь підприємства з нього було утримано 2\~500 гривень із його заборгованості по заробітній платі. Підставою стягнення цих коштів стала написана ним 22 липня 2004 року заява, яка зі слів позивача по справі була написана під тиском співробітника УБОЗ [PERSON] та після офіційного звільнення. Щодо заборгованості по заробітній платі, то в період роботи у ЗАТ «Сільськогосподарське підприємство «Шевченківське» у всіх працівників підприємства періодично виникала заборгованість по заробітній платі і у позивача в тому числі. Саме з цієї заборгованості з позивача було стягнуто 2\~500 гривень. Постановою начальника слідчого відділу Шевченківського РВ ГУМВС України в Харківській області від 23.12.2010 року кримінальна справа відносно [PERSON], [PERSON] та [PERSON], обвинувачених за ч. 3 ст. 190 КК України закрита за п. 2 ст. 6, п. 2 ст. 213 КПК України за недоведеністю та відсутністю складу злочину у їх діях. Про закриття кримінальної справи позивач дізнався з листа № 04/2/4-1220-12 від 27.02.2013 року. Рішенням апеляційного суду Харківської області від 30.10.2014 року стягнуто з Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь [PERSON] на відшкодування моральної шкоди 93\~800 гривень. Таким чином, зазначеним рішенням суду не було відшкодовано позивачу шкоду за безпідставно утримані кошти підприємством, на якому він працював. Отже відповідач з 22 липня 2004 року по теперішній час безпідставно користується грошовими коштами позивача по справі. У судовому засіданні представник позивача по справі за довіреністю (а.с.32) повністю підтримала позов та наполягала на його задоволенні. Представник відповідача за дорученням (а.с.39) у судовому засіданні надав заперечення проти позовної заяви, в якому просить суд відмовити [PERSON] в задоволенні позову, так як в цій справі вбачаються трудові правовідносини, що передбачає звернення до суду в місячний строк, застосувати позовну давність з підстав пропуску встановленого строку, в межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (а.с.40,41). Перевіривши матеріали справи, дослідивши наявні докази, зясувавши позицію представників сторін, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до положень ст. 22 ЦК України збитками є витрати, яких особа зазнала у звязку із знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права. Згідно ч. 4 ст. 55 Конституції України, кожному гарантовано право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Судом встановлено, що позивач по справі працював начальником транспортного цеху в ЗАТ «Сільськогосподарське підприємство «Шевченківське», що підтверджується копією трудової книги серії БТ-ІІ № 5938552 в матеріалах справи (а.с.16-18), правонаступником якого наразі є відповідач по справі. Постановою старшого слідчого відділу прокуратури Харківської області від 11.03.2004 року порушено кримінальну справу № 18040035 за фактом вчинення посадовими особами ЗАТ «Сільськогосподарське підприємство «Шевченківське» злочину, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України, тобто зловживання чужим майном шляхом зловживання службовим становищем, вчиненого в особливо великих розмірах. Постановою старшого слідчого відділу прокуратури Харківської області від 19.07.2004 року порушено кримінальну справу № 18040035 «Д-1» відносно директора [PERSON], головного бухгалтера [PERSON], начальника транспортного цеху ЗАТ «Сільськогосподарське підприємство «Шевченківське» - [PERSON] за ознаками ч. 5 ст. 191 КК України, тобто привласнення або розтрата чужого майна, яке було ввірене особі чи перебувало в її віданні вчинено в особливо великих розмірах. Постановою старшого слідчого відділу прокуратури Харківської області від 28.07.2004 року порушено кримінальну справу № 18040035 відносно головного бухгалтера [PERSON] і начальника транспортного цеху ЗАТ «Сільськогосподарське підприємство «Шевченківське» - [PERSON] за ознаками ч. 2 ст. 366 КК України, тобто службове підроблення, яке спричинило тяжкі наслідки. За завдану позивачем злочинними діями шкоду на користь підприємства з нього було стягнуто 2\~500 гривень із його заборгованості по заробітній платі, що підтверджується відповіддю ТОВ «Сільськогосподарське підприємство «Шевченківське» за вих. № 27 від 01.04.2013 року, копія якої міститься в матеріалах справи (а.с.12). Підставою стягнення цих коштів стала написана ним 22 липня 2004 року заява, копія якої міститься в матеріалах справи (а.с.13). Ця заява була написана в період проведення слідчих дій і під тиском співробітника УБОЗ [PERSON], після звільнення з місця роботи (а.с.16), як зазначає позивач в позові. Щодо заборгованості по заробітній платі, то в період роботи у ЗАТ «Сільськогосподарське підприємство «Шевченківське» у всіх працівників підприємства періодично виникала заборгованість по заробітній платі і у позивача в тому числі. Саме з цієї заборгованості з позивача було стягнуто 2\~500 гривень. Підставою утримання з позивача 2\~500 гривень стала проведена перевірка керівництвом підприємства, відповідно до якої позивача звинуватили у розтраті майна підприємства. Цей збиток було оцінено саме в 2\~500 гривень і позивача змусили написати заяву про стягнення з нього зазначених коштів. Саме на підставі цієї перевірки і було 11 березня 2004 року порушено кримінальну справу № 18040035. Протягом всього часу кримінальна справа направлялася на додаткове досудове розслідування, закривалася, поновлювалося провадження по ній. Постановою начальника слідчого відділу Шевченківського РВ ГУМВС України в Харківській області від 23.12.2010 року кримінальна справа відносно [PERSON], [PERSON] та [PERSON], обвинувачених за ч. 3 ст. 190 КК України закрито за п. 2 ст. 6, п. 2 ст. 213 КПК України за недоведеністю та відсутністю складу злочину у їх діях. Міра запобіжного заходу щодо них підписка про невиїзд, була скасована. Вищевказані обставини підтверджені в рішенні апеляційного суду Харківської області від 30.10.2014 року (а.с 55-60), а також в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 04.04.2016 року (а.с.23-26). Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням по справі, що набрали законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких брали участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені обставини. Про закриття кримінальної справи позивач дізнався влітку 2013 року з листа № 04/2/4-1220-12 від 27.02.2013 року, адресованого на імя [PERSON]. Після цього позивач та його представник декілька разів зверталися до відповідача стосовно повернення безпідставно утриманих коштів, проте безрезультатно, кошти по сьогоднішній день не повернено. Рішенням апеляційного суду Харківської області від 30.10.2014 року стягнуто з Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь [PERSON] на відшкодування моральної шкоди 93\~800 гривень, не було відшкодовано шкоду за безпідставно утримані кошти підприємством, на якому він працював (а.с.55-60). Таким чином, з 22 липня 2004 року по теперішній час відповідач безпідставно користується грошовими коштами позивача по справі, стягнувши їх незаконно та передчасно, не маючи на той час проти позивача жодних доказів провини, крім порушення кримінальної справи. Відповідно до вимог ст. 1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобовязана повернути потерпілому це майно. Особа зобовязана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. В даному випадку ЗАТ «Сільськогосподарське підприємство «Шевченківське» набуло гроші за рахунок [PERSON] без достатньої правової підстави. Тому, ця сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивача з урахуванням індексу інфляції, що складає 7\~393,57 гривень (2\~500 гривень заборгованість, 4\~893,57 гривень інфляційне збільшення боргу). Твердження представника відповідача, що в даних правовідносинах вбачаються трудові правовідносини доказами не підтверджуються, так як відповідач набув майно позивача (грошові кошти) без будь-якої правової підстави. Відповідно до частини першої статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Судом установлено, що позивач дізнався про порушення свого права, тобто про наявність закриття кримінальної справи по відношенню до нього від [PERSON], яка отримала повідомлення з прокуратурі влітку 2013 року , що в розумінні частини першої статті 261 ЦК України є моментом початку перебігу строку позовної давності (а.с.11). Посилання відповідача на те, що початок перебігу строку позовної давності необхідно обчислювати з моменту особистого написання позивача заяви про утримання коштів в сумі 2\~500 гривень з 22.07.2004 року безпідставне, оскільки дана заява була дана під примусом правоохоронних органів і майже через різ після звільнення з роботи ( звільнився позивач з роботи 01.07.2004 року) (а.с.16). Посилання представника відповідача на акт перевірки підприємства представниками КРУ в 2006 році, згідно якого перевіркою не були встановлені факти заборгованості по заробітній платі, не спростовує сам факт утримання відповідачем коштів, належних позивачу (а.с.44-48). Судові витрати підлягають розподілу у відповідності до ст. 88 ЦПК України.

Outcome: approved