Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-09 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду із позовом до відповідачів із вимогами звільнити самовільно зайняту земельну ділянку із приведенням її у придатний для використання стан. В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що управлінням земельних відносин Маріупольської міської ради було проведено перевірку дотримання вимог земельного законодавства в Орджонікідзевському районі м. Маріуполя. Так 8 жовтня 2015 року спеціалістами відділу землеустрою та охорони земель управління земельних відносин міської ради було проведено перевірку дотримання вимог земельного законодавства України відповідачами, про що було складено акт перевірки дотримання вимог земельного законодавства, за яким встановлено, що відповідачі самовільно займають та використовують земельну ділянку із земель житлової та громадської забудови під розміщення прибудови площею 0,0009 га, металевого гаражу площею 0,0024 га, гаражу площею 0,0066 га, металевого гаражу площею 0,0014 га, сараю площею 0,0011 га, споруди площею 0,0023 га по [ADDRESS], що є порушенням ст. ст. 125, 126, 211, 212 Земельного кодексу. На підставі наведеного відповідачам було направлено попередження про необхідність усунення порушень вимог земельного законодавства протягом 10 днів. 20 жовтня 2015 року спеціалістами відділу землеустрою та охорони земель управління земельних відносин міської ради було проведено додаткову перевірку за адресою відповідачів та вдруге складено акт перевірки дотримання вимог земельного законодавства, за яким встановлено, що вимоги попередження від 8 жовтня 2015 року відповідачі не виконали, а самовільно зайняту земельну ділянку не звільнено та не приведено у придатний до використання стан. Маріупольською міською радою, в адміністративному підпорядкуванні якої знаходиться вказана земельна ділянка, рішення про передачу у власність або надання у користування її відповідачам не приймалось, правовстановлюючі документи на земельну ділянку у відповідачів відсутні, а добровільно самовільно зайняту земельну ділянку відповідачі не бажають звільняти, чим порушують права позивача. Таким чином просив суд зобов'язати відповідачів звільнити самовільно зайняту земельну ділянку із земель житлової та громадської забудови під розміщення прибудови площею 0,0009 га, металевого гаражу площею 0,0024 га, гаражу площею 0,0066 га, металевого гаражу площею 0,0014 га, сараю площею 0,0011 га, споруди площею 0,0023 га по [ADDRESS], із приведенням її у придатний для використання стан шляхом демонтажу перелічених споруд, стягнувши з відповідачів на користь позивача витрати по сплаті судового збору. Представник Маріупольської міської ради, який діє на підставі довіреності, Юдін О. С., у судовому засіданні на задоволенні позову наполягав, надавши суду пояснення аналогічні тим, що викладені у позовній заяві. Додавав також, що у [PERSON] немає жодних доказів, що спірні споруди були побудовані на земельній ділянці по [ADDRESS] не ним. Натомість такі доводи відповідача були спростовані показами свідків, тому просив задовольнити позов повністю. Відповідачі, [PERSON] та [PERSON], в судове засідання не з'явились повторно за невідомих суду причин, будучи про час та місце розгляду справи повідомленими належним чином, не надавши суду заяв з проханням вирішити спір у їх відсутність. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні вказував, що він не погоджується із заявленими до нього вимогами. Зазначав, що він із родиною мешкає [ADDRESS]. Вказував, що з часу поселення у даному бараці поряд із ним були декілька приміщень, які прийшли в непридатний для використання стан. Він особисто побудував до своєї квартири прибудову, яку використовує під туалет, літ. а-4-1. Також не заперечував, що користується сараєм літ. Г-1. Однак заперечував, що він будував вказаний сарай, бо він був до нього побудований кимось іншим. Також заперечував, що він будував інші металеві та шлакоблочні гаражі літ. Е-1, літ. Б-1, літ. Ж-1, літ. Д-1, оскільки шлакоблочні гаражі будував з його дозволу його знайомий [PERSON] для себе, а металеві гаражі були встановлені іншими особами, яких анкетні дані йому невідомі. Визнавав, що жодних дозволів на будівництво прибудови до будинку він не отримував, як й не отримував правовстановлюючих документів на землю поряд із своєю квартирою. Додавав, що в його відсутність був складений акт про порушення норм закону щодо земельної ділянки в жовтні 2015 року. Тому оскільки він не знав, що він щось порушив, то почав оформлювати документи на земельну ділянку лише нещодавно. При цьому стверджував, що його дружина, [PERSON], та донька, [PERSON], жодної участі у будівництві та використанні спірних споруд не приймали та не приймають. Просив відмовити у позові. Представник [PERSON], яка діє на підставі довіреності, [PERSON], у судовому засіданні вказувала, що спірні споруди не належать [PERSON], окрім прибудови до його квартири літ. а-4-1. Зазначала, що у повідомлення БТІ м. Маріуполя щодо самовільних побудов за спірною адресою відомості внесено відносно всіх спірних об'єктів, окрім гаражу літ. Б-1. Також зазначала, що такий документ БТІ не підтверджує, що об'єкти були збудовані [PERSON], а лише встановлює бажання відповідача оформити документи на землю. Просила відмовити у позові, бо не доведено факт того, що [PERSON] повинен відповідати за заявленими до нього вимогами міської ради. Дослідивши матеріали справи, допитавши свідків, суд вважає, що заявлені позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав. Відповідно до ст. 142 Конституції України до матеріальної основи органів місцевого самоврядування, крім іншого, належить земля, що є у власності територіальних громад, управління якою вона здійснює. За п. п. «Б» та «В» ч. 1 ст. 12 ЗК України до повноважень міських рад у галузі земельних відносин на території міст належить надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності, а також передача земельних ділянок у власність громадян та юридичних осіб. Згідно із ч. 1 ст. 83 ЗК України землі, які належать на праві власності територіальним громадам сіл, селищ, міст, є комунальною власністю. На підставі ч. 2 ст. 83 ЗК України в комунальній власності перебувають: а) усі землі в межах населених пунктів, крім земельних ділянок приватної та державної власності; б) земельні ділянки, на яких розташовані будівлі, споруди, інші об'єкти нерухомого майна комунальної власності незалежно від місця їх розташування. Згідно із ст. 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень. За ст. 125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникає з моменту державної реєстрації цих прав. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель» самовільне зайняття земельної ділянки є будь-якими діями, які свідчать про фактичне використання земельної ділянки за відсутності відповідного рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про її передачу у власність або надання у користування (оренду) або за відсутності вчиненого правочину щодо такої земельної ділянки, за винятком дій, які відповідно до закону є правомірними. На підставі ст. 386 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності. За ст. 387 ЦК України власник має право на витребування свого майна від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Згідно із п. «Б» ч. 1 ст. 211 ЗК України громадяни та юридичні особи несуть цивільну, адміністративну або кримінальну відповідальність відповідно до законодавства за самовільне зайняття земельних ділянок. Відповідно до ст. 212 ЗК України самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню власникам землі або землекористувачам без відшкодування затрат, понесених за час незаконного користування ними. Приведення земельних ділянок у придатний для використання стан, включаючи знесення будинків, будівель і споруд, здійснюється за рахунок громадян або юридичних осіб, які самовільно зайняли земельні ділянки. Повернення самовільно зайнятих земельних ділянок провадиться за рішенням суду. Згідно із актом перевірки дотримання вимог земельного законодавства від 8 жовтня 2015 року відділом землеустрою та охорони земель управління земельних відносин Маріупольської міської ради було встановлено, що [PERSON], [PERSON], [PERSON] самовільно зайняли та використовують земельну ділянку із земель житлової та громадської забудови по [ADDRESS] під розміщення прибудови площею 0,0009 га, металевого гаражу площею 0,0024 га, гаражу площею 0,0066 га, металевого гаражу площею 0,0014 га, сараю площею 0,0011 га, споруди площею 0,0023 га у порушення земельного законодавства України, що також підтверджується схемою, наведеною у акті, копіями фотознімків, доданих до акту, та копією плану земельної ділянки Маріупольського БТІ під будинок [ADDRESS] (а. с. 6, 8-13, 20). На підставі виявленого порушення відповідачами норм земельного законодавства було винесено вказівку (попередження) № 104/2015 від 8 жовтня 2015 року про необхідність усунення відповідачами виявлених за актом від 8 жовтня 2015 року порушень у 10-денний строк, яка була відправлена поштою 12 жовтня 2015 року (а. с. 7). Натомість перевіркою від 20 жовтня 2015 року дотримання вимог земельного законодавства відділом землеустрою та охорони земель управління земельних відносин Маріупольської міської ради на підставі складеного акту від 20 жовтня 2015 року було виявлено, що [PERSON], [PERSON], [PERSON] вимоги вказівки (попередження) від 8 жовтня 2015 року не виконали, оскільки земельна ділянка по [ADDRESS], яка самовільно була зайнята відповідачами та використовується під розміщення прибудови площею 0,0009 га, металевого гаражу площею 0,0024 га, гаражу площею 0,0066 га, металевого гаражу площею 0,0014 га, сараю площею 0,0011 га, споруди площею 0,0023 га, не була звільнена та до придатного для використання стану не приведена (а. с. 14). За інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вбачається, що [PERSON], [PERSON] та [PERSON] є співвласниками, на праві спільної часткової власності, кожний 1/3 частки [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право власності на житло від 13 серпня 2015 року (а. с. 24-25, 26-27, 28-29). При цьому відповідачі зареєстровані [ADDRESS], що підтверджується відомостями ГУ ДМС в Орджонікідзевському районі міста Маріуполя та особовим рахунком [ADDRESS] (а. с. 19, 30, 31, 32). Однак ані за інформаційної довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, ані за іншими матеріалами справи не мається жодних доказів на підтвердження наявності на законних підставах у користуванні або у власності [PERSON], [PERSON] та [PERSON] земельної ділянки по [ADDRESS], яка використовується під розміщення спірних прибудов. Крім цього відповідачі не надали суду доказів належності їм на праві власності споруд, які розміщенні на самовільно зайнятій земельній ділянці по [ADDRESS]. Таким чином в судовому засіданні було встановлено, що на момент розгляду справи відповідачами не було надано жодних правовстановлюючих документів на земельну ділянку, розташовану по [ADDRESS], щодо якої виник спір. При цьому суд зазначає, що із плану земельної ділянки з технічної документації на будинок [ADDRESS] вбачається, що прибудова площею 0,0009 га на плані позначена літ. а-4-1, металевий гараж площею 0,0024 га на плані позначений літ. Е-1, гараж площею 0,0066 га на плані позначений літ. Д-1, металевий гараж площею 0,0014 га на плані позначений літ. Б-1, сарай площею 0,0011 га на плані позначений літ. Г-1, а споруда площею 0,0023 га на плані позначена літ. Ж-1 (а. с. 60). Свідок [PERSON] у суді вказувала, що [PERSON] та [PERSON] удвох користуються гаражами по [ADDRESS], бо часто їх там бачить, та вони їй самі казали, що вони господарі цих гаражів. Натомість їй невідомо, хто будував усі ці гаражі та споруди. При цьому підтвердила, що брала участь у складані актів за цією адресою з приводу відсутності правовстановлюючих документів на землю у відповідачів. Також свідок [PERSON] вказувала, що споруда літ. З-1 на оглянутому в суді технічному плані спірної земельної ділянки належить [PERSON] Свідок [PERSON] у судовому засіданні зазначала, що [PERSON] в 2008 році побудувала гараж по [ADDRESS], який належить останній на праві власності. Однак хто будував інші споруди та гаражі за цією адресою, а також хто їх використовує у теперішній час їй невідомо. Підтвердила, що участь у складанні актів представниками міської ради вона восени 2015 року приймала. Однак в судовому засіданні свідок [PERSON] підтвердив доводи [PERSON], що він дійсно самостійно та для себе побудував на землі поруч із будинком [ADDRESS] два шлакоблочні гаражі літ. Д-1 та літ. Ж-1. Вказував, що власник [ADDRESS], [PERSON], проти цього не заперечував. Натомість хто побудував два металеві гаражі літ. Е-1, літ. Б-1 та сарай літ. Г-1 йому невідомо. У теперішній час він використовує лише належні йому гаражі літ. Д-1 та літ. Ж-1. Вказував при цьому, що він нажаль не має документів на належні йому гаражі. Згідно із замовленням № 1648 від 8 липня 2015 року [PERSON] звернувся до Маріупольського БТІ із вимогою провести інвентаризацію будинку [ADDRESS] (а. с. 64). На підставі інформації Маріупольського БТІ за наслідками проведення інвентаризації будинку [ADDRESS] від 8 липня 2015 року було встановлено, що за вказаною адресою [PERSON], [PERSON] та [PERSON] самовільно було побудовано сені літ. а-4-1, сарай літ. Г-1, гараж літ. Д-1, гараж літ. Е-1, гараж літ. Ж-1 (а. с. 65). Відповідно до встановлених судом обставин справи вбачається, що представниками позивача суду не було доведено самовільне зайняття та використання відповідачами на спірній земельній ділянці гаражу літ. Б-1, факт чого заперечував [PERSON], доводи якого були підтверджені показами свідка [PERSON] та технічною документацією БТІ м. Маріуполя. Також суд відхиляє посилання представника міської ради на доведеність самовільного зайняття та використання на спірній земельній ділянці гаражу літ. Д-1 та споруди літ. Ж-1 відповідачами, що заперечувалось [PERSON] та було підтверджено показами свідка [PERSON], який визнавав, що саме він самостійно та для себе побудував та використовує ці дві споруди. Тому посилання свідка [PERSON], за якими вона не конкретизувала, якими саме гаражами користуються спільно [PERSON] та [PERSON] по [ADDRESS], та технічна документація БТІ м. Маріуполя на спірну адресу не спростовують обставини встановлені судом та не доводять, що гараж літ. Д-1 та споруду літ. Ж-1 побудував та використовує саме [PERSON] Крім цього в судовому засіданні представниками позивача не було надано жодного доказу на підтвердження того, що спірну земельну ділянку самовільно зайняли або використовують інші відповідачі, [PERSON] та [PERSON] Натомість суд не приймає до уваги доводи [PERSON], що він не використовує гараж літ. Е-1, оскілки на підтвердження цього він не надав жодних доказів, що натомість було спростовано як свідченнями свідків [PERSON] та [PERSON], так й технічною документацією, оформленою БТІ м. Маріуполя на [PERSON] Оскільки в судовому засіданні [PERSON] не заперечував, що він використовує сарай літ. Г-1, а також за відсутності доказів того, хто такий сарай побудував, то з наданих суду доказів вбачається, що у порушення норм земельного законодавства земельна ділянка по [ADDRESS] із земель житлової та громадської забудови самовільно зайнята та використовується відповідачем за відсутності правовстановлюючих документів на право власності або користування нею під розміщення сараю літ. Г-1, гаражу літ. Е-1, а також прибудови літ. а-4-1, що визнавалось [PERSON] Враховуючи перелічене, оскільки виявлення порушення норм земельного законодавства відбулось 8 жовтня 2015 року, а відповідач, який був належним чином обізнаний про складений акт щодо виявленого порушення та про необхідність усунути таке порушення шляхом отримання копії позову та доданих до нього документів, то суд дійшов висновку, що при вирішенні справи було доведено наявність відповідальності [PERSON] щодо необхідності усунення ним порушення земельного законодавства відносно земельної ділянки, розташованої по [ADDRESS], поруч із місцем мешкання відповідача. Таким чином позовні вимоги Маріупольської міської ради підлягають частковому задоволенню шляхом зобов'язання [PERSON] звільнити самовільно зайняту земельну ділянку площами 0,0009 га, 0,0024 га, 0,0011 га, яка розташована по [ADDRESS], з приведенням такої земельної ділянки в придатний для використання стан шляхом демонтажу на ній розміщених споруд. Натомість внаслідок недоведеності решти заявлених позовних вимог в інший частині позов Маріупольської міської ради не підлягає задоволенню. Згідно із ст. 88 ЦПК України з [PERSON] на користь позивача підлягають стягненню судові витрати, понесені Маріупольською міською радою при зверненні до суду із вказаним позовом, відповідно до частки задоволених судом вимог, заявлених до трьох відповідачів, тобто в сумі 229,67 грн. (1378 / 3 / 2 = 229,67).

Outcome: partial