Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-08 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду з позовом в інтересах [PERSON] про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за заповітом. В своїй заяві представник позивача зазначив, що [INFO] померла [PERSON]. Позивач є спадкоємцем за заповітом. Після смерті [PERSON] залишилося спадкове майно - житловий будинок з господарськими будівлями, який вона не має можливості успадкувати через відсутність відповідних правовстановлюючих документів, у зв'язку з чим державний нотаріус Глобинської державної нотаріальної контори Глобинського району Полтавської області відмовила їй у видачі свідоцтва про право на спадщину. Інші спадкоємці відсутні. Посилаючись на викладене, представник позивача просив суд, визнати за [PERSON] в порядку спадкування за заповітом після померлої [INFO] [PERSON] право власності на житловий будинок з господарськими будівлями, розташований за адресою: [ADDRESS]. У судове засідання позивач, представник позивача не з'явилися, подали до суду заяви, в яких просили справу розглядати за їх відсутності та вказали, що позовні вимоги підтримують. Представник відповідача в підготовче засідання не з'явився, направив до суду заяву, в якій просив проводити розгляд справи за його відсутності, проти позовних вимог не заперечував. Відповідно до ч. 1 ст. 198 ЦПК України підготовче судове засідання проводиться за правилами, встановленими главою 6 цього розділу, з урахуванням особливостей підготовчого засідання, встановлених цим Кодексом. Згідно із ч.3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Як зазначено в ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Представники третіх осіб в підготовче засідання не з'явилися, не повідомивши суд про причину неявки, належним чином повідомлені про дату, час та місце проведення судового засідання. Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України,якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника), без поважних причин або без повідомлення причин неявки. Дослідивши матеріали справи, всебічно, повно, об'єктивно оцінивши надані докази та давши їм належну оцінку, суд встановив наступне. [INFO] померла [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть, [NUMBER], виданого Опришківською сільською радою Глобинського району Полтавської області (а.с. 10). Згідно довідки виконавчого Глобинської міської ради від 23 квітня 2018 року №97/02-37.4 за померлою [PERSON] згідно запису погосподарської книги №3 за 1977 - 1979 під №756 лічиться житловий будинок з надвірними будівлями, розташований по [ADDRESS] на не приватизованій земельній ділянці (а.с.13). [PERSON], за життя - 22 березня 2002 року склала заповіт, яким все своє майно заповідала своїй онуці - [PERSON]. Заповіт посвідчено секретарем Опришківської сільської ради Глобинського району Полтавської області, на момент смерті не змінений та не скасований (а.с. 12). [PERSON] звернулася до державного нотаріуса Глобинської державної нотаріальної контори Глобинського району Полтавської області із заявою про видачу на її ім'я свідоцтва про право на спадщину за заповітом після померлої [INFO] [PERSON]. 12 червня 2018 року нотаріус відмовила їй у видачі свідоцтва, оскільки позивачем не було надано правовстановлюючих документів на спадкове майно (а.с. 18). Згідно довідки Глобинської міської міської ради від 12 червня 2018 року №194 і [PERSON] на день смерті [INFO] була зареєстрована та проживала в [ADDRESS] і мала такий склад сім'ї: онука - [PERSON] (а.с. 11). Як вбачається з дослідженої в судовому засіданні копії спадкової справи№417/03, заведеної після померлої [INFO] [PERSON], заяву про прийняття спадщини подала [PERSON], яка є спадкоємцем за заповітом. Нотаріусом визначено коло спадкоємців та встановлено, що єдиним спадкоємцем, який прийняв у встановленому порядку спадщину є [PERSON], на ім'я якої видавалося свідоцтво про право на спадщину за заповітом (а.с. 51-61). Відповідно до технічного паспорту на житловий будинок по [ADDRESS] від 04 травня 2018 року та висновку по будівництву від 26 червня 23018 року, житловий будинок літ. «А», загальна площа 29,2 кв.м; житлова площа 19,3 кв.м; сарай літ. «б», сарай літ. «Б», огорожа №1, ворота №2 - збудовані без істотних порушень діючих будівельних норм та правил (а.с. 14-16, 19). Надаючи правову оцінку викладеним обставинам, суд зазначає наступне. Відповідно до ст. ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Правовідносини по спадкуванню майна після [PERSON] виникли на час дії Цивільного кодексу Української РСР від 18.07.1963 року. Відповідно до ч. 1 ст. 524 Цивільного кодексу Української РСР від 18.07.1963 року, спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Згідно ч.1 ст. 534 Цивільного кодексу Української РСР від 18.07.1963 року, кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям. Як зазначено в ч.1, 2 ст. 549 Цивільного кодексу Української РСР від 18.07.1963 року, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Згідно ч. 4 ст. 25 ЦК України, цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті, тому позивач позбавлена можливості отримати дублікат правовстановлюючого документу на ім'я померлої. На час будівлі будинку житлового будтнку (у 1950 році) питання набуття права власності регулювалися Указом Президії Верховної ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» і прийнятою відповідно до цього Указу постановою Ради Міністрів СРСР від 26 серпня 1948 року «Про порядок застосування Указу Президії Верховної ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків». Ці правові акти не пов'язували виникнення права власності на житловий будинок із проведенням його реєстрації. Запис в погосподарській книзі сільської ради про належність домоволодіння певній особі, був офіційним доказом права власності даної особи на це домоволодіння. Відповідно до ч. 1 ст. 182 ЦК України, право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Судом встановлено, що спадкодавець [PERSON] за життя на передбачених законом підставах набула право власності на житловий будинок з господарськими будівлями, розташований в [ADDRESS], позивач є особою, яка прийняла спадщину за заповітом, інші спадкоємці, які прийняли спадщину, у тому числі, які мають право на обов'язкову частку у спадщині відсутні, а отже позивач [PERSON] має право на успадкування названого майна. Приймаючи до уваги викладене, суд дійшов висновку, що позов є законним та обґрунтованим, а тому підлягає задоволенню.

Outcome: approved