Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-23 00:00:00

Публічне акціонерне товариство [PERSON] банк ПриватБанк (далі ПАТ КБ ПриватБанк) звернулося до суду з вказаним позовом. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначав, що відповідно до укладеного договору б/н від 31 січня 2013 року [PERSON] отримала кредит у розмірі 9500 грн. 00 коп. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 27,60 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії карти. В період дії кредитного договору відповідач не дотримувалася його умов, внаслідок чого, станом на 31 жовтня 2016 року в неї перед позивачем виникла заборгованість в розмірі 57959 грн. 45 коп., з яких: 9151 грн. 81 коп. - заборгованість за кредитом, 42721 грн. 48 коп. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 2850 грн. 00 коп. заборгованість за пенею та комісією, 500 грн. 00 коп. штраф (фіксована частина), 2736 грн. 16 коп. - штраф (процентна складова). Пунктом 1.1.7.12. Умов та правил надання банківських послуг передбачено, що договір діє протягом дванадцяти місяців з моменту підписання. Якщо на протязі цього строку жодна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично лонгується на такий самий строк. Посилаючись на неналежне виконання відповідачем кредитних зобовязань, позивач просив стягнути з відповідача заборгованість в розмірі 57959 грн. 45 коп., а також судові витрати з судового збору в розмірі 1378 грн. 00 коп. В судове засідання представник позивача [PERSON] не зявився, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення по справі не заперечував /а.с. 38/. В судовому засіданні відповідач [PERSON] проти задоволення позовних вимог заперечувала та просила застосувати суд позовну давність, що є підставою для відмови позивачу у позові. Вислухавши пояснення відповідача [PERSON], дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 31 січня 2013 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] укладено кредитний договір б/н, за умовами якого [PERSON] отримала кредит у розмірі 9500 грн. 00 коп. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 27,60 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном, що відповідає строку дії картки. Відповідно до ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Зі змісту зазначеного кредитного договору вбачається, що [PERSON] підтвердила своїм особистим підписом, що ознайомилася і згодна з Умовами та правилами надання банківських послуг. У вказаній письмовій заяві та Умовах та правилах надання банківських послуг визначені всі суттєві умови кредитного договору щодо виду банківських послуг, строку дії договору, валюти, процентної ставки, умов повернення кредиту, відповідальності за порушення зобов'язань та інші. Взяті на себе зобов'язання за кредитним договором банк виконав вчасно та в повному обсязі. [PERSON] взяті на себе зобовязання не виконала, а тому станом на 31 жовтня 2016 року в неї перед позивачем виникла заборгованість в розмірі 57959 грн. 45 коп., з яких: 9151 грн. 81 коп. - заборгованість за кредитом, 42721 грн. 48 коп. - заборгованість за процентами, 2850 грн. 00 коп. комісія, 3236 грн. 16 коп. заборгованість по судовим штрафам /а.с. 5/. В обґрунтування розміру заборгованості за кредитним договором позивач надав відповідний розрахунок. Згідно ст.ст.526, 1054 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу; за кредитним договором позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до п. 2.1.1.5.5. Умов договору, відповідач зобовязався погашати заборгованість за кредитом, процентам за його користування, по перевитратам платіжного ліміту, а також сплачувати комісію на умовах, передбачених вказаним договором. Відповідно до ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобовязання не допускається. За частиною 1 ст.530 ЦК України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Частиною 1 ст.625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. За ст.610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Статтею 629 ЦК України закріплено, що договір є обовязковим для виконання сторонами. Пунктом 2.1.1.7.6. Умов та правил надання банківських послуг, зазначено, що при порушенні клієнтом строків платежів по якомусь з грошових зобовязань, передбачених дійсним договором більш ніж на 30 днів, клієнт зобов'язаний сплатити Банку штраф у розмірі 500 грн. + 5% від суми заборгованості по кредитному ліміту з урахуванням нарахованих та прострочених процентів та комісій. Відповідно до вищевказаного пункту Умов та правил надання банківських послуг, позичальнику був нарахований штраф у розмірі 500 грн. 00 коп. фіксована частина та 2736 грн. 16 коп. - процентна складова. У відповідності до положень ст.ст.549, 611 ЦК України, у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки (штрафу, пені). Згідно ч. 1 ст. 550 ЦК України, право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження. Відповідно до вимог ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється у три роки. Згідно ч. 1 ст. 259 ЦК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Пунктом 2.1.1.2.1. умов та правил надання банківських послуг кредитного договору передбачено, що для надання послуг [PERSON] видає клієнту карту, її вид визначений в Памятці клієнта/довідці про умови кредитування та Заяві, підписанням якого Клієнт і [PERSON] заключають Договір про надання банківських послуг. Датою заключення Договору є дата відкриття рахунку, вказана в Заяві. Відповідно до заяви [PERSON] їй видано платіжну карту типу Visa Gold основна, вид карти: особиста, валюта: гривня, строк дії: 2 роки /а.с. 7/. Відповідно до цієї ж заяви [PERSON] вона отримала платіжну карту та ПІН-код 31 січня 2013 року строком на 2 роки, тобто до 2015 року. З розрахунку заборгованості наданого позивачем, вбачається, що останній платіж здійснений відповідачем був 30 квітня 2014 року /а.с. 5/. Згідно ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Пунктом 2.1.1.2.12. умов та правил надання банківських послуг кредитного договору передбачено, що по закінченню строків дії відповідна карта подовжується Банком на новий строк (шляхом надання Клієнту карти з новим строком дії); по зверненню клієнта в [PERSON], згідно дійсних тарифів. Перевипуск карти на новий строк здійснюється при дотриманні клієнтом умов обслуговування Карти, передбачених договором. Відповідно до ч.1 ст. 360-7 ЦПК України, рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України. В постанові Верховного Суду України від 24 вересня 2014 року у справі №6-103 цс 14 зазначено, що відповідно до пунктів 3.1.1., 5.4. Правил користування платіжною карткою строк дії картки вказаний на лицевій стороні карти (місяць і рік), і вона діє до останнього календарного дня зазначеного місяця, строк погашення процентів за кредитом визначено щомісячними платежами, а строк погашення кредиту в повному обсязі останнім днем місяця, указаного на картці. Відповідно до Постанови Судової палати у цивільних справах Верховного суду України від 19 березня 2014 року у справі № 6-14цс14, висловлена правова позиція, яка полягає в тому, що відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту у повному обсязі, зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору. Тобто, з урахуванням того, що строк дії карти до 31 січня 2015 року, сплив позовної давності буде мати місце лише 31 січня 2018 року, а з урахуванням останнього сплаченого платежу, який мав місце 30 квітня 2014 року, сплив позовної давності буде мати місце лише 30 квітня 2017 року Що свідчить про те, що до суду [PERSON] звернувся вчасно. Судом встановлено, що на час розгляду справи у суді відповідачем не була погашена вказана сума заборгованості. Суду не надано беззаперечених, належних та допустимих доказів, які свідчать про звернення відповідача до банку із заявою про припинення дії договору або про його розірвання, а також про наявність підстав звільнення відповідача від відповідальності за порушення зобовязання, відповідно до ст. 617 ЦК України. Враховуючи, що [PERSON] взятих на себе кредитних зобов'язань в строки, передбачені кредитним договором, не виконала, суд знаходить позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Згідно платіжного доручення № PROM3ВL752 від 23 листопада 2016 року позивачем при предявленні позову до суду були понесені витрати по сплаті судового збору у розмірі 1378 грн. 00 коп. Питання про розподіл понесених позивачем судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст.88 ЦПК України, а саме позивачу суд присуджує з відповідача понесені ним і документально підтверджені судові витрати. На підставі викладеного і

Outcome: approved