Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-14 00:00:00

Приватне акціонерне товариство «Страхове товариство «Гарантія» звернулось до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення коштів в сумі 21553,02 грн. Позовні вимоги мотивовано тим, що 28.12.2013 року в м. Вінниці по вул. А. Іванова в районі будинку № 26 сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля [NUMBER], під керуванням [PERSON] та з вини останньої. Внаслідок вказаної дорожньо-транспортної пригоди було пошкоджено автомобіль [NUMBER], власником якого є [PERSON] На час вчинення зазначеної дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність [PERSON] була застрахована в ПрАТ «СТ «Гарантія» відповідно до полісу № АС/082562 від 07.07.2013 року. Водночас пошкоджений автомобіль Ford Fiesta був застрахований його власником у ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» на підставі договору добровільного страхування наземного транспорту № 259/13-Тз/В від 11.10.2013 року. Згідно з рахунком-фактурою № ФОП-000003 від 09.01.2014 року, наданого ФОП [PERSON], вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля [NUMBER], в результаті його пошкодження у вищевказаній ДТП, склала 23959,92 грн. Відповідно до умов договору добровільного страхування наземного транспорту № 259/13-Тз/В від 11.10.2013 року ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» відшкодувало [PERSON] витрати на ремонт автомобіля в сумі 22 553,02 грн. (за виключенням франшизи в розмірі 1 406,90 грн.), що підтверджується платіжним дорученням № 1801 від 28.01.2014 року. 13.10.2014 року ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» звернулось до ПрАТ «СТ «Гарантія» з письмовою вимогою про перерахунок на свою користь в порядку регресу виплаченого страхового відшкодування в розмірі 22553,02 грн. 27.04.2015 року ПрАТ «СТ «Гарантія» виплатило ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» вказане страхове відшкодування в розмірі 21553,02 грн. (за виключенням франшизи в розмірі 1000 грн.). Оскільки [PERSON], після вчинення зазначеної вище дорожньо-транспортної пригоди, самовільно залишила місце пригоди, у ПрАТ «СТ «Гарантія» на підставі ст. 38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» виникло право подати регресний позов до такого страхувальника. Вищевикладене й стало підставою для звернення до суду з даною позовною заявою. Представник позивача в судове засідання не з'явився, однак на адресу суду надав заяву, у якій зазначив, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить суд розгляд справи провести за його відсутності та не заперечує щодо ухвалення заочного рішення. Відповідач в судове засідання повторно не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, хоча про час, дату, місце розгляду справи був повідомлений належним чином, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення від 11.07.2015р. Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Разом з тим, відповідно до ч. 4 ст. 169 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Таким чином, з урахуванням приписів ст.ст. 169, 224 ЦПК України суд прийшов до висновку про розгляд справи у відсутність відповідача в порядку заочного провадження, оскільки в справі достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін і представник позивача не заперечував проти такого порядку розгляду справи. Згідно з ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалось у зв'язку з неявкою в судове засідання осіб, які беруть участь у справі. Дослідивши матеріали справи та надавши їм юридичну оцінку, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову з огляду на таке. Судом встановлено, що 28.12.2013 року о 15 год. 15 хв. водій [PERSON] в м. Вінниці, керуючи автомобілем [NUMBER], рухаючись на проїзній частині вул. [PERSON] в районі будинку № 26 з урахуванням дорожньої обстановки не дотрималась безпечної швидкості, внаслідок чого втратила змогу контролювати рух автомобіля, що призвело до наїзду на автомобіль [NUMBER], внаслідок чого відбулось пошкодження транспортних засобів. Своїми діями [PERSON] порушила вимоги п. 12.1 ПДР та вчинила адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП. Крім того, [PERSON], будучи причетною до дорожньо-транспортної пригоди, залишила місце події, чим порушила вимоги п. 2.10 ПДР та вчинила адміністративне правопорушення, передбачене ст. 122-4 КУпАП. Постановою Вінницького міського суду Вінницької області від 20.01.2014 року по справі № 27/31612/13-п [PERSON] визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 122-4, 124 КУпАП та застосовано до неї адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340 грн. на користь держави (а.с. 12). Згідно з ч. 4 ст. 61 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкова для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. На час вчинення вищевказаної дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність [PERSON] була застрахована в ПрАТ «СТ «Гарантія» відповідно до полісу № АС/082562 від 07.07.2013 року. Ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну майну потерпілого, відповідно до вказаного полісу становить 50000 грн., франшиза - 1000 грн., строк дії полісу - з 07.07.2013 року по 06.07.2014 року (а.с. 3). Водночас пошкоджений автомобіль [NUMBER], був застрахований його власником [PERSON] у ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» на підставі договору добровільного страхування наземного транспорту № 259/13-Тз/В від 11.10.2013 року (а.с. 4-7). У відповідності до п. 12 зазначеного договору встановлено франшизу в розмірі 1406,90 грн. Як вбачається з калькуляції № [NUMBER] від 09.01.2014 року та рахунку-фактури № ФОП-000003 від 09.01.2014 року, наданих ФОП [PERSON], вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля [NUMBER], внаслідок зазначеної вище дорожньо-транспортної пригоди, складає 23959,92 грн. (а.с. 30, 31). За змістом ч. 1 ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. У відповідності до ч. 1 ст. 990 ЦК України страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката). Згідно з ч. 18 ст. 9 Закону України «Про страхування» франшиза - частина збитків, що не відшкодовується страховиком згідно з договором страхування. 24.01.2014 року ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» складено страховий акт № 259/13-Тз/В-1 за договором страхування № 259/13-Тз/В від 11.10.2013 року, відповідно до якого вищевказану дорожньо-транспортну пригоду визнано страховим випадком та прийнято рішення виплатити власнику автомобіля [NUMBER], - [PERSON] страхове відшкодування в розмірі 22 553,02 грн. (за виключенням франшизи в сумі 1 406,90 грн.) на рахунок ФОП [PERSON], як особі яка надає послуги з ремонту пошкодженого автомобіля. 28.01.2014 року страхове відшкодування в розмірі 22 553,02 грн. було перераховане на рахунок ФОП [PERSON], що підтверджується платіжним дорученням № 1801 від 28.01.2014 року (а.с. 9). У ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування» визначено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. З урахуванням викладеного, та враховуючи те, що станом на день скоєння вищевказаної дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність [PERSON] була застрахована в ПрАТ «СТ «Гарантія», ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» звернулось до ПрАТ «СТ «Гарантія» з письмовою вимогою від 13.10.2014 року про перерахунок на свою користь виплаченого страхового відшкодування в розмірі 22553,02 грн. (а.с. 10). 27.04.2015 року ПрАТ «СТ «Гарантія» виплатило ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» вказане страхове відшкодування в розмірі 21553,02 грн. (за виключенням франшизи в розмірі 1000 грн.), що підтверджується платіжним дорученням № 662 від 27.04.2015 року (а.с. 11). У відповідності до п. 38.1.1. ст. 38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо він після дорожньо-транспортної пригоди за його участю самовільно залишив місце пригоди. Як встановлено матеріалами справи, відповідач [PERSON], будучи причетною до вищевказаної дорожньо-транспортної пригоди, залишила місце події, а тому вимоги ПрАТ «СТ «Гарантія» про стягнення з неї грошових коштів в сумі 21553,02 грн. є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Згідно з ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, а тому з відповідача на користь позивача слід стягнути 243,60 грн. витрат, повязаних зі сплатою судового збору. На підставі викладеного та

Outcome: approved