Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-05 00:00:00

представник позивача просить суд позбавити [PERSON], [INFO] батьківських прав відносно її малолітньої дочки [PERSON], [INFO], посилаючись на те, що на початку 2012 року позивач мав нетривалі стосунки з [PERSON] Від їхнього зв'язку у [PERSON] народилась дочка [PERSON], [INFO]. Створювати сім'ю з відповідачем позивач наміру не мав, однак постійно надавав грошові кошти на утримання спільної дитини та вважав, що його дочка забезпечена всім необхідним та зростає в повній сім'ї. Однак, зустрівшись з донькою він одразу звернув увагу на її неохайний вигляд. Вона була вдягнена в старий несвіжий одяг та було зрозуміло, що дитина певний час не проводила гігієнічні процедури. [PERSON] була змарнілою, що свідчило про її неналежне харчування. [PERSON] пояснила позивачу, що її мама про неї не турбується, вже декілька днів та харчується лише залишками їжі зі столу. [PERSON] не купує їй ні іграшок, ні одягу, ні взуття. Почувши розповіді доньки він відразу направився до помешкання [PERSON]. В будинку відповідача було дуже брудно, її співмешканець постійно палить в присутності дітей ([PERSON] має ще одну дитину), всюди стоїть брудний посуд, застарілі залишки їжі, пусті пляшки з під алкогольних напоїв. В помешканні відсутні іграшки, місце для навчання, шафа для дитячого одягу, а тому позивач відразу ж забрав дівчинку до себе, та одночасно звернувся до органів РАЦС з заявою про внесення про нього відомостей до актового запису про народження [PERSON] як про батька. 25.09.2018 позивач отримав нове свідоцтво про народження дитини, де дівчинка вказана як [PERSON]. З серпня 2018 [PERSON] постійно проживає разом з ним. Він придбав дівчинці всі необхідні для повсякденного життя речі - одяг, взуття, приладдя для навчання, іграшки, зайнявся навчанням дитини так як вона зовсім не готова до школи. За період, що донька мешкає разом з позивачем, [PERSON] жодного разу не поцікавилась життям [PERSON]. Позивач є фізичною особою-підприємцем, має постійний дохід, та може забезпечити свою родину матеріально. Він проживає в житлі, що належить його батькам та за усною домовленістю передано йому у постійне користування. Разом з ним проживає його співмешканка [PERSON] та ще двоє дітей - спільний син [PERSON], [INFO] та син співмешканки - [PERSON], [INFO]. У них дружна родина в якій [PERSON] комфортно, оскільки всі відносяться до неї з любов'ю. Відповідач [PERSON] позовні вимоги про позбавлення її батьківських прав визнала повністю та не заперечувала проти винесення відповідного рішення суду. Представник Органу опіки та піклування Ватутінської міської ради Черкаської області, позовні вимоги [PERSON] підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити, оскільки відповідач свідомо нехтує своїми батьківськими обов'язками. Суд, заслухавши учасників судового засідання та вивчивши письмові докази, вважає за необхідне позовні вимоги задовольнити повністю. Вимоги позивача законні, обґрунтовані та підтверджуються належними доказами. Відповідно до ст. 4 ЦПК України особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В судовому засіданні встановлено, що [INFO] у сторін народилася дочка [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с. 19). До серпня 2018 дівчинка проживала разом з матір'ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS]. На даний час [PERSON] проживає разом з позивачем за адресою: [ADDRESS]. Вказаний будинок, відповідно до договору міни (а.с.11) належить батькам позивача. Відповідно до інформації, наданої завідувачем ДНЗ №7 (а.с.21), [PERSON] до вересня 2018 проживала разом з матір'ю за адресою: [ADDRESS] в однокімнатній квартирі з пічним опаленням без ремонту та зручностей. [PERSON] мала недостатній рівень розвитку з математики, мовленнєвого розвитку, хоча добре малювала та ліпила. Із вересня 2018 нею піклується батько [PERSON] Він щоденно приводить і забирає дочку із ДНЗ, цікавиться її успіхами та прислухається до порад педагогів, вчасно сплачує за харчування та придбав [PERSON] всі необхідні речі. [PERSON] дуже подобається жити в новій сім'ї, вона щоденно ділиться з вихователями враженнями про те, що її любить тато та його дружина. Дівчинка сумує за мамою, однак хоче й надалі проживати разом з татом. Як вбачається із довідки про склад сім'ї, виданої Єрківською селищною радою Катеринопільського району Черкаської області (а.с. 9), [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS] разом зі своєю співмешканкою [PERSON], її сином [PERSON] та їхнім спільним сином [PERSON]. Відповідно до акту обстеження умов проживання [PERSON] від 14.11.2018 (а.с.10) за адресою: [ADDRESS], стосунки у сім'ї доброзичливі, для дівчинки створені належні умови для проживання у зазначеному вище будинку. Дитина має окреме спальне місце, місце для відпочинку, забезпечена одягом та взуттям відповідно до сезонів. Згідно актів про відвідування сім'ї від 16.07.2018 та 24.10.2018 (а.с.24,25) [PERSON] проживає разом зі своїм співмешканцем [PERSON], який не працює та зловживає спиртними напоями. В помешканні брудно, присутній неприємний запах, всюди розкиданий брудний одяг. Згідно акту обстеження умов проживання [PERSON] від 30.10.2018 (а.с.31), у одноповерховому будинку [ADDRESS], побутові умови проживання сім'ї незадовільні, матеріальне забезпечення недостатнє. [PERSON] не створено належних умов для проживання малолітніх дітей та забезпечення їхніх потреб. Відповідно до інформації наданої директором ВМЦСССДМ (а.с.22-23) сім'я [PERSON] з 31.07.2017 року перебувала на обліку сімей, які опинились в складних життєвих обставинах Ватутінського міського центру соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді. Причинами взяття сім'ї на облік були незадовільні умови проживання дітей, безвідповідальне ставлення матері до виконання своїх обов'язків по вихованню та утриманню дітей. [PERSON] залучалась до заходів, що проводились центром соціальних служб спрямованих на виправлення відношення матері до своїх дітей, але відвідавши двічі не за власної волі такі заходи, [PERSON] ніяких висновків не зробила та залишила свій спосіб життя не змінила. 27.08.2018 відповідно до наказу директора ВМЦСССДМ сім'ю [PERSON] було знято з соціального супроводу без досягнення позитивного результату. В зв'язку з чим, фахівці Центру соціальних служб вважають за доцільне позбавити [PERSON] батьківських прав відносно малолітньої доньки [PERSON]. Позивач є фізичною-особою підприємцем та має стабільний дохід, що підтверджується випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (а.с.16), а тому в змозі матеріально утримувати свою сім'ю. Зазначені факти підтверджено в судовому засіданні висновком органу опіки та піклування від 22.11.2018 №315 (а.с.32-33), відповідно до якого орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити [PERSON] батьківських прав відносно неповнолітньої дитини [PERSON], мотивуючи своє рішення тим, що відповідач свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків, оскільки, маючи можливість та час виправити свою поведінку, яка б відповідала належному розвитку та вихованню дитини, створенню належних умов проживання та догляду за дитиною, не виправилася, не бажає виконувати батьківські обов'язки по відношенню до неповнолітньої дочки. З огляду на вище викладене, судом встановлено факт винної поведінки відповідача, тобто факт свідомого ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов'язків, свідомого нехтування своїми батьківськими обов'язками, оскільки вона не піклується про фізичний та духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання, не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надає дитині доступу до культурних та інших цінностей; не сприяє засвоєнню дитиною загальновизнаних норм моралі, не виявляє інтересу до її внутрішнього світу; не створює умов для отримання нею освіти, оскільки не бажає виконувати своїх батьківських обов'язків. До вказаного висновку суд прийшов, проаналізувавши наведені вище докази на відповідність їх критеріям належності, допустимості, достовірності та достатності та проаналізувавши відповідні норми права. Виходячи з принципу процесуальної рівності сторін і враховуючи обов'язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається (ч.1 ст.81 ЦПК України), в судовому засіданні досліджено кожний доказ, що міститься в матеріалах цивільної справи і відповідає вимогам належності, допустимості і достовірності. Судом забезпечено учасникам справи принцип процесуальної рівності сторін і надано можливість кожній стороні довести ті обставини, на які вона посилається. Разом з тим, суд констатує факт, що відповідач не скористалася правом заперечити щодо позову та подати відзив на позовну заяву про позбавлення її батьківських прав, натомість, повністю визнала позов, що свідчить про її свідоме небажання виправити свою поведінку щодо виховання дитини, тобто про факт винної поведінки відповідача. Так, у Постановах Верховного Суду від 14.02.2018 року у справі №209/2821/15-ц (провадження №61-2357св18), від 21.11.2018 року у справі №201/6232/17 (провадження №61-41214св18) визначено поняття ухилення батьків від виконання своїх обов'язків та зазначено про необхідність встановлення судом доведеності факту винної поведінки відповідача у спорі вказаної категорії. Встановленим судом фактам відповідають сімейні правовідносини, зокрема, щодо невиконання матір'ю обов'язків щодо належного піклування про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, які регулюються Конституцією України, Сімейним кодексом України, Конвенцією про права дитини від 20.11.1989 року, що ратифікована Постановою ВР України №789-ХІІ від 27.02.1991 року, і є частиною національного законодавства України. Держави-учасниці Конвенції забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї… (ст.9 Конвенції про права дитини). Статтями 18, 27 Конвенції про права дитини встановлено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Так, згідно зі ст. 19 Конвенції про права дитини держави - учасниці зобов'язані вживати усіх необхідних законодавчих та інших заходів з метою захисту дитини від усіх форм фізичного та психологічного насильства, образи чи зловживань, відсутності піклування чи недбалого і брутального поводження або експлуатації з боку батьків чи будь-якої іншої особи. Згідно зі ст. 150 СК України батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов'язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї. Статтею 152 СК України встановлено, що право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом. Дитина має право противитися неналежному виконанню батьками своїх обов'язків щодо неї. Відповідно до ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Пунктом 2 ч. 1 ст. 164 СК України передбачено, що мати, батько, можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Пленум Верховного Суду України у пункті 16 постанови № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз'яснив, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. У пункті 49 рішення від 18 грудня 2008 року Європейського суду з прав людини у справі «Савіни проти України» (заява №39948/06) зазначено, що Суд також повторює, що, хоча національним органам надається певна свобода розсуду у вирішенні питань щодо встановлення державної опіки над дитиною, вони повинні враховувати, що розірвання сімейних зв'язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин (див., наприклад, справу «Ньяоре проти Франції» (Gnahore v. France), № 40031/98, п. 59, ECHR 2000-IX). Отже, відповідне рішення має підкріплюватися достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини, і саме держава-відповідач повинна переконатися в тому, що було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини (див., наприклад, справу «Скоццарі та Дж'юнта проти Італії» (Scozzari & Giunta v. Italy), [GC], №№39221/98 і 41963/98, п. 148, ЄСПЛ 2000-VIII). Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага…, і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків, що вбачається із правової позиції Європейського суду з прав людини, висловленої у п.54 рішення у справі «Хант проти України». Враховуючи викладене суд вважає за необхідне позбавити [PERSON], [INFO] батьківських прав відносно її малолітньої дочки [PERSON], [INFO]. Від відшкодування судових витрати позивач відмовилася. На підставі викладеного, ст.150, 152, 155, 164, СК України та

Outcome: approved