Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-03 00:00:00

Представник позивача ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, мотивуючи свої вимоги тим, що [PERSON] звернулася до ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», правонаступником якого є АТ КБ «ПРИВАТБАНК» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала заяву №б/н від 01.03.2013 року, згідно якої отримала кредит у розмірі 2000.00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту банк керувався п.п. 1.1.1.67,1.1.5.1, 1.1.5.2. Умов та Правил надання банківських послуг. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті, складає між ним та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. В порушення норм закону та умов договору [PERSON] зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконувала, у зв`язку з чим станом на 01.12.2019 року має заборгованість 15356,56 грн, яка складається з наступного: 2784,42 грн - заборгованість за тілом кредита; 408,58 грн - заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит; 10956,10 грн - заборгованість за пенею; 500,00 грн. - штраф (фіксована частина); 707,46 - штраф (процентна складова). На підставі викладеного представник АТ КБ «ПРИВАТБАНК» просив суд стягнути з відповідача - [PERSON] на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» заборгованість за кредитним договором б/н від 01.03.2013 року у розмірі 15356,56 грн, та судові витрати в розмірі 2102,00 грн. Ухвалою Якимівського районного суду Запорізької області від 17.01.2020 року відкрито провадження по справі, призначено розгляд справи у порядку спрощеного провадження з повідомленням сторін. 10.02.2020 року від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому вона вказує, що позовні вимоги не є обґрунтованими та не підтверджуються належними та допустимими доказами. Зазначила, що у заяві позичальника, яку вона підписували відсутня процентна ставка, також відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру. Також зазначила, що стягнення заборгованості за тілом кредиту неможливе оскільки сплинули строки позовної давності, так як відповідно до укладеного договору б/н від01.03.2013 року [PERSON] отримала кредит у розмірі 2000 грн у вигляді встановленого кредиту на платіжну картку. Строк дії картки закінчився в 2016 році, а тому просила у задоволенні позову відмовити. 13.03.2020 року представник позивача надав відповідь на відзив у якому зазначив що під час підписання заяви б/н від 01.03.2013 року відповідачу було повідомлено про усі умови та правила банку, згоду на які вона підтвердила підписавши заяву про приєднання до Умов та правил надання банківський послуг. Зазначив, що до матеріалів позовної заяви долучено Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» з якого вбачається, що відповідачу встановлено процентну ставку у розмірі 2,5% (30% на рік) вказано розмір комісій і штрафів, тощо. Також зазначив, що з виписки по картковому рахунку чітко вбачається, що відповідачу було відомо про встановлений ліміт та отримувала кошти, здійснювала розрахунки та частково сплачувала заборгованість за договором. Також вказав на те, що [PERSON] за даним договором було видано картки № [NUMBER] та № [NUMBER] зі строком дії пере випущеної картки до останнього дня 06.2018 року, а відповідно строк позовної давності не сплинув. Враховуючи викладене зпозовні вимоги просив задовольнити. 18.03.2020 року відповідач до суду надала заперечення на відповідь на відзив, у якому зазначила, що ознайомившись з відповіддю на відзив з висновками позивача про те, що строк звернення до суду з зазначеним позовом був пропущений позивачем, оскільки строк дії картки становив до 06.2018 року, проте позивач звернувся до суду з позовом до відповідача 26.12.2019 року, до спливу строку позовної давності, оскільки відповідно до п.1.ч.2 ст.258 ЦК України, позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки. Тобто строк позовної давності щодо стягнення пені у розмірі 10956,10 грн. та штрафів відповідно до п.2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг:500 грн.- штраф(фіксована частина), 707,46 грн.- штраф (процентна складова) сплинула 30.06.2019 року. Щодо стягнення заборгованості за тілом кредиту - 2784,42 грн. та заборгованості за простроченими відсотками - 408,58 грн., строки позовної давності сплинули ще у 2016 році. 17.04.2020 року представник позивача надав письмові пояснення у яких не погодився з запереченнями відповідача та пояснив, що дія кредитного договору пролонгується кожні 12 місяців, картковий договір діє до повного виконання, а строк дії картки зазначено на самій картці. Відповідач з заявою про закриття поточного рахунку не зверталась, картку в банк не повертала та заборгованість не погасила, тому поточний рахунок на даний момент відкритий та дійсний. Оскільки строк загальної позовної давності відповідно до ст.257ЦК України становить три роки, позивачем не було пропущено строк на звернення з зазначеним позовом. Представник позивача, до суду надав письмову заяву, відповідно до якої просив розглянути дану справу за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити. Представник відповідача - адвокат Карягін П.І. заперечував проти задоволення зазначеного позову. Суд, заслухавши думку сторін та дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Так, у даному випадку правовідносини, що склалися між сторонами, ґрунтуються на вимогах статей 526, 625, 1049, 1054 ЦК України. За положеннями п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори. За приписами ч. 1 ст. 207 ЦК України договір вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Частиною 1 статті 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Статтею 634 ЦК України визначено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлено однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Частиною 1 ст. 628 ЦК України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно з ч. 1 ст. 638 та ч. 1 ст. 640 ЦК України договір є укладеним з моменту досягнення в належній формі згоди з усіх істотних умов договору. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Встановлено судом, що 01 березня 2013 року [PERSON] підписана заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку. Датою відкриття рахунку за номером картки № [NUMBER] у довідці АТ КБ «ПРИВАТБАНК» зазначено 01.03.2020 року. У заяві вказано, що відповідачка згодна з тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між нею та банком договір про надання банківських послуг, а також, що вона ознайомилася та погодилася з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, які були надані їй для ознайомлення в письмовому вигляді. Згідно з наданим банком розрахунком, розмір заборгованості [PERSON] за кредитним договором від 01.03.2013 року, станом на 01.12.2019 року, складає 15356,56 грн, із яких: 2784,42 грн - заборгованість за тілом кредита; 408,58 грн - заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит; 10956,10 грн - заборгованість за пенею; 1207,46 грн. - заборгованість по судовим штрафам. Розмір заборгованості до стягнення банком визначено в сумі 15356,56 грн. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] отримала кредитну картку № [NUMBER] , строк дії якої становить до липня 2016 року. Також за даним кредитним договором позичальницею 03.07.2014 року було отримано картку № [NUMBER] , термін дії якої становив до червня 2018 року. За змістом розрахунку заборгованості та виписки з особового рахунку [PERSON] вбачається, що відповідачка активно користувалася кредитними коштами з моменту отримання картки по листопад 2017 року, а також періодично сплачувала суми на погашення кредиту. Останній платіж в сумі 110 гривень [PERSON] здійснила 09.11.2017 шляхом поповнення готівкою картки в терміналі самообслуговування (а.с.92-94). Факт отримання грошових коштів відповідачкою не оспорюється, проте остання вважає, що за вимогами банку про стягнення тіла кредиту сплив строк позовної давності, оскільки строк дії картки закінчився у липні 2016 року, а вимоги про стягнення неустойки, а саме: стягнення пені у розмірі 10956,10 грн. та штрафів відповідно до п.2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг:500 грн.- штраф(фіксована частина), 707,46 грн.- штраф (процентна складова) сплинула 30.06.2019 року. Довідкою ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» підтверджується, що [PERSON] отримала 2 картки, при цьому остання № [NUMBER] зі строком дії до останнього дня 06.2018 року. Крім того, факт користування відповідачкою картковим рахунком, використання кредитних коштів та користування відповідачкою кредитними картками підтверджено виписками з карткового рахунку [PERSON] .. Виписки по рахунках/карткам ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» є належними та допустимими доказами, що підтверджується Постановою Вищого Господарського суду України від 13.11.2014 у справі №908/4154/13 щодо надання банком кредитних коштів клієнту, отримання і використання таких коштів клієнтом, нарахування банком відсотків, комісії, пені, а також часткове погашення позичальником заборгованості за кредитним договором. Відповідно до п. п. 5.1, 5.4, 5.5, 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління НБУ № 254 від 18.06.2006 інформація, що міститься в первинних документах, систематизується в регістрах синтетичного та аналітичного обліку. Регістри синтетичного та аналітичного обліку ведуться на паперових носіях або в електронній формі. Запис у регістрах аналітичного обліку здійснюється лише на підставі відповідного санкціонованого первинного документа (паперового або електронного). Особові рахунки є регістрами аналітичного обліку, що вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня. Форма особових рахунків затверджується банком самостійно залежно від можливостей програмного забезпечення. Виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. За приписами ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, ч. 2 ст. 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до вимог ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Частиною 5 ст.261 ЦК України передбачено, що за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Згідно з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у постанові від 19 березня 2014 року у справі № 6-14цс14, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг позовної давності (стаття 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (стаття 261 ЦК України ), а не закінченням строку дії договору. З виписки по картковому рахунку [PERSON] вбачається, що 12.03.2013 року їй було встановлено кредитний ліміт, який потім збільшувався, з цього часу вона почала користуватися кредитними коштами, знімаючи їх та поповнюючи картковий рахунок. З довідки АТ КБ «Приватбанк» слідує, що відповідачка отримала 2 платіжні картки, № [NUMBER] та № [NUMBER] зі строком дії останньої - останній день червня 2018 року. Отже, отримавши вказану картку відповідачка погодилась користуватися кредитними коштами до 30.06.2018 року. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що по даній справі строком крдитування може вважатись строк дії картки. Таким чином, строк кредитування за укладеним між сторонами договором закінчився 30.06.2018 року, а тому банк має право на отримання простроченого тіла кредиту у розмірі 2784,42 грн, та заборгованості за відсотками нарахованими на прострочений кредит у сумі - 408,58 грн Згідно з частиною першою та боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. У статті 599 ЦК України визначено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Частиною першою статті 1048 ЦК України визначено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Суд не приймає заперечення відповідачки щодо пропуску строку позовної давності щодо всієї суми заборгованості за кредитним договором, оскільки з моменту закінчення дії картки, 30.06.2018 року року, до моменту пред`явлення позову до суду не минув строк позовної давності, а тому заборгованість підлягає стягненню. Зазначена правова позиція викладена упостанові Верховного Суду України від 02 листопада 2016 року у справі № 6-1174цс16. Крім того, суд приймає до уваги пропуск позивачем строку позовної давності за вимогами про стягнення неустойки з урахуванням спливу строку дії укладеного між сторонами договору зі спливом річного терміну після спливу строку дії виданої відповідачу платіжної картки в червні 2018 року згідно наданої суду самим позивачем довідки (а.с.113/зворот), що є самостійною підставою для відмови позивачу у задоволенні заявлених вимог в частині стягнення з відповідача пені та штрафів. З цих підстав позов підлягає частковому задоволенню. Відповідна правова позиція викладена в Постанові Великої Палати Верховного суду від 03.07.2019 року №342/180/17. Відповідно до п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: partial