Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-18 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду з позовом 20.07.2016 року, в якому просив суд стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] «Страхова компанія «БРОКБІЗНЕС» матеріальну шкоду в розмірі 29\~312,27 грн. в рахунок відшкодування збитків, повязаних з виплатою страхового відшкодування внаслідок настання страхового випадку; стягнути з відповідача судовий збір в сумі 1378 грн. Предявлені вимоги мотивовано тим, що 02.12.2014 року між [PERSON] та [PERSON] «СК «БРОКБІЗНЕС» було укладено договір обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АІ/7580150. Так, 12.10.2015 року на автодорозі на перехресті вул. Іллічівська та пр-т. Миру в м. Кривому Розі Дніпропетровської області відбулася ДТП за участю автомобіля [NUMBER], під керуванням водія [PERSON], та автомобіля [NUMBER], під керуванням водія [PERSON] В результаті ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Місце ДТП [PERSON] залишив. Постановою Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 11.11.2015 року винним у вчиненні ДТП визнано [PERSON] Виконуючи договірні зобовязання за договором № АІ/7580150 від 02.12.2014 року, за зверненням [PERSON] страхова компанія виплатила йому як потерпілому страхове відшкодування в розмірі 29\~312,27 грн. на підставі оцінки збитків за автотоварознавчим дослідженням. Враховуючи, що місце ДТП [PERSON] самовільно залишив, в силу п.38.1.1 ст.38 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» позивач як страхувальник звернувся до нього із зворотною вимогою про відшкодування витрат, повязаних зі страховою виплатою. Представник позивача [PERSON] «СК «БРОКБІЗНЕС» в судове засідання не зявився, згідно клопотання просив справу розглянути за його відсутності, предявлені вимоги підтримав в повному обсязі. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] в судове засідання не зявились, однак останній подав клопотання про розгляд справи за їх відсутності, проти задоволення позовних вимог заперечував в повному обсязі. Згідно позиції відповідача та його представника, викладеної в письмових запереченнях проти позову (а.с.45-50), останні вказували на безпідставність, необґрунтованість вимог [PERSON] «СК «БРОКБІЗНЕС» та невідповідність вказаних позивачем обставин фактичним. Зазначили, що заявлена позивачем сума страхового відшкодування в сумі 29\~312,93 грн. не відповідає фактично виплаченій [PERSON] 29 312,27 грн., в той час як за результатами оцінки автотоварознавчого дослідження встановлено, що вартість завданого матеріального збитку автомобілю [NUMBER], становить 29\~822,27 грн. Надану позивачем постанову суду від 11.11.2015 року про визнання [PERSON] винним у вчиненні ДТП представник відповідача вважав неналежним доказом, оскільки під час ухвалення рішення суд не встановив наявність на транспортному засобі [PERSON] механічних ушкоджень, не надав оцінку слідовій інформації, не перевірив механізм виникнення ДТП в контексті дотримання водіями вимог наявного дорожнього знаку 3.3 «Рух вантажних автомобілів заборонено» та дорожньої обстановки на ділянці дороги, де відбулася аварія. Вважали, що дійсність завдання шкоди джерелом підвищеної небезпеки та саме з вини відповідача є недоведеною, а надані позивачем відомості щодо ДТП неправдивими. Встановлена позивачем ступінь вини у завданні шкоди, на переконання представника, є лише припущенням, оскільки фактично ДТП відбулася через грубу необережність водія [PERSON] Крім того, представник відповідача акцентував увагу на відсутності між сторонами спору, оскільки жодної претензії до [PERSON] з метою отримання регресу страхова компанія не направляла. Сам факт залишення відповідачем місця ДТП є надуманим та недоведеним, адже умислу приховувати обставини ДТП він не мав, а місце ДТП не залишав, оскільки не помітив, як випадково зачепив автомобіль [PERSON] Визначений розмір матеріальних збитків за результатами проведення експертного дослідження вважає необґрунтованим та явно завищеним, оскільки під час проведення судовим експертом огляду автомобіля [NUMBER], [PERSON] присутнім не був, а тому експертне дослідження вважав поверховим та однобічним. Присутній в судовому засіданні 31.01.2017 року відповідач [PERSON] пояснив, що під час розгляду судом справи про адміністративне правопорушення він був присутній, вину визнав в повному обсязі, в апеляційному порядку не оскаржував. Суд,\~враховуючи позицію сторін по справі, дослідивши письмові докази, повно і всебічно з'ясувавши обставини справи, дотримуючись принципів змагальності і диспозитивності цивільного судочинства, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що12.10.2015 року приблизно о 14.30 год. водій [PERSON], керуючи автомобілем [NUMBER], по автодорозі по вул. Іллічівській в м. Кривому Розі Дніпропетровської області, виїхав на перехрестя з пр-ту Миру в м. Кривому Розі Дніпропетровської області на забороняючий рух «жовтий» сигнал світлофору, внаслідок чого допустив зіткнення з автомобілем [NUMBER], під керуванням водія [PERSON] Внаслідок ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження. Після зіткнення водій [PERSON] залишив місце ДТП, чим порушив вимоги п.п.2.3 «б», 2.10, 8.7.3 «г», «е» ПДР України. Постановою Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 11.11.2015 року, яка набрала законної сили 24.11.2015 року (а.с.8, 111), [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст.ст.122-4, 124 КУпАП. Посилання представника відповідача, що вказана постанова не є належним доказом, оскільки під час її ухвалення суд не надав оцінки всім обставинам ДТП, механізму, дорожній обстановці, діям обох учасників ДТП, слідовій інформації, суд оцінює критично з огляду на те, що під час розгляду справи про адміністративне правопорушення [PERSON] особисто визнав свою вину та всі обставини виникнення ДТП, наміру оскаржувати в апеляційному порядку не мав та невдовзі після ухвалення судом постанови оплатив судовий збір та штраф в повному обсязі (а.с.16, 17 матеріалів справи про а/п № 214/8112/15-п). Надану представником відповідача фото таблицю в підтвердження його доводів щодо відсутності на автомобілі [NUMBER], яким керував [PERSON], будь-яких механічних пошкоджень, які б могли свідчити про його причетність до ДТП, суд визнає неналежним та недопустимим доказом, оскільки вона не містить в собі інформацію про предмет доказування. Між іншим, із фотознімків неможливо встановити, коли вони були виконані, що викликає у суду сумнівність в них як доказах. Оскільки в розумінні ч.4 ст.61 ЦПК України, п.4 Постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» № 4 від 01.03.2012 року, постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкова для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено судом постанову, в той час як при винесенні постанови 11.11.2015 року суд встановив, що дорожньо-транспортна пригода мала місце 12.10.2015 року приблизно о 14.30 год. та сталася з вини відповідача, тому вищевказані обставини окремому доказуванню не підлягають. Крім того, вирішуючи спір про відшкодування шкоди в порядку регресу суд встановлює, чи повинен відповідач, будучи винним у вчиненні ДТП, нести відповідальність за завдані ним збитки. Обставини ДТП, її механізм, дії учасників пригоди суд не оцінює в силу ст.61 ЦПК України, оскільки оцінку їм вже було надано судом під час розгляду справи про адміністративне правопорушення, дії якого суд не повноважний переоцінювати в рамках даної справи, предмет якої стосується виключно цивільно-правової відповідальності винної особи, а не правомірності притягнення до адміністративної відповідальності. Відповідно до ч.1 ст.1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно з ч.2 ст.1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до ст.999 ЦК України, законом може бути встановлений обовязок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоровя, майна\~або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обовязкове страхування). Завдання потерпілому шкоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди породжує деліктне зобов'язання, в якому право потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондує відповідний обов'язок боржника (особи, яка завдала шкоди). [PERSON] потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором, стороною якого потерпілий не був, хоч цей договір і укладений на користь третіх осіб. Водночас така ДТП слугує підставою для виникнення договірного зобовязання згідно з договором обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, що регламентовано спеціальним Законом України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Відповідно до ст.5 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», об'єктом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству, пов'язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров'ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу. У відповідності до п.п.22.1, п.22.2 ст.22 Закону України «Про обовязкове страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів», при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоровю, майну третьої особи. Оскільки на момент ДТП цивільно-правова відповідальність [PERSON] була застраховано [PERSON] «СК «БРОКБІЗНЕС» згідно договору обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності від 08.12.2014 року (поліс серії АІ 7580151) (а.с.107), тому відшкодування шкоди, завданої [PERSON] здійснювалось страховиком страховою організацією в порядку, встановленому Законом України «Про обовязкове страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів» з урахуванням попередньо поданих страхувальником [PERSON] та потерпілим [PERSON] заяв про подію, що має ознаки страхового випадку від 15.10.2015 року, довідки про ДТП №74246304 від 24.11.2015 року, відповіді КВП ГУНП в Дніпропетровській області № 14/3-16ск від 24.11.2015 року (а.с.85-1, 104-105, 106). Відповідно до висновку експертного автотоварознавчого дослідження №278/15 від 23.12.2015 року, ремонтної калькуляції, протоколу огляду з фото-таблицею (а.с.113-141), розмір оціненої матеріальної шкоди, завданої ушкодженням автомобіля [NUMBER], визначено в розмірі 29\~822,27 грн. Доводи представника відповідача щодо незгоди із експертним дослідженням у звязку з його невідповідністю вимогам Методики та відсутність обґрунтування засобів і обсягу відновлювальних робіт, заниження коефіцієнту фізичного зносу за відсутністю належних та допустимих доказів в їх підтвердження не можуть спростовувати дійсність вказаного доказу, оскільки такі доводи представника ґрунтуються виключно на його субєктивній оцінці без відповідної кваліфікації експерта. Крім того, відповідач свідомо не реалізував в повному обсязі право на проведення комплексної судової (транспортно-трасологічної та автотоварознавчої) експертизи, призначеної судом за його клопотанням, ухилившись від внесення оплати за її проведення, інших доказів в підтвердження своєї позиції та заперечень по справі не надав. За результатами проведеного розрахунку відшкодування на підставі страхового акту №57123/1 від 04.02.2016 року та наказу [PERSON] «СК «БРОКБІЗНЕС» здійснено виплату страхового відшкодування в розмірі 29\~312,27 грн., які отримано потерпілим [PERSON] відповідно до платіжного доручення №21814 від 22.02.2016 року (а.с.81-84). Таким чином, суд приходить до переконання, що [PERSON] «СК «БРОКБІЗНЕС» як страховик виконало покладені на нього зобов'язання щодо виплати страхового відшкодування потерпілій стороні [PERSON] в межах ліміту її відповідальності. Враховуючи, що [PERSON] страхове відшкодування отримав, жодних претензій до страхової компанії не предявляв, в той час як відповідач не спростував розміру визначеної експертом матеріальної шкоди та розрахованого страхового відшкодування, суд розглядає справу виключно в межах заявлених вимог з дотриманням принципу диспозитивності згідно ст.11 ЦПК України. Відповідно до ч.1 ст.1191 ЦК України,\~\~п.8 Постанови Пленуму ВСУ «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» № 6 від 27.03.1992 року, особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Згідно\~\~ст.27 Закону України «Про страхування»,\~ст.993 ЦК України,\~\~до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах відшкодованих витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Як визначено п.п.«в» п.38.1.1 ст.38 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо він після дорожньо-транспортної пригоди за його участю самовільно залишив місце пригоди. Дійсність самовільного залишення місця ДТП [PERSON] підтверджується постановою суду від 11.11.2015 року, не заперечувалась відповідачем, а тому в розумінні ст..61 ЦПК України не підлягає окремому доказуванню. Аналізуючи встановлені судом обставини та наявні докази в їх сукупності, які доводять винність [PERSON] у вчиненні ДТП, спричиненні збитків, які в порядку регресу він зобовязаний відшкодувати страховій компанії в розмірі 29\~312,27 грн., котра в свою чергу їх відшкодувала потерпілому [PERSON], суд приходить до висновку про обґрунтованість предявлених вимог та необхідність їх задоволення в повному обсязі. Наявні в позовній заяві технічні описки, на яких акцентував увагу відповідач, а також відсутність досудової вимоги, не мають істотного значення та не можуть бути підставою для відмови в задоволенні позову. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, з огляду на ухвалення судом рішення на користь позивача в силу ч.1 ст.79, ч.1 ст.88 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача понесені ним та документально підтверджені витрати по сплаті судового збору в розмірі 1378 грн. (а.с.3).

Outcome: approved