Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-17 00:00:00

Представник позивача, посилаючись на те, що: -позивач [PERSON] перебувала у шлюбі з відповідачем, який між ними було розірвано 8 вересня 2015 року; -від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину [PERSON], 22січня [INFO], яка є інвалідом дитинства, проживає з позивачем та знаходиться на її утриманні; -дитина потребує постійного піклування та медичного догляду, на що потрібно багато коштів; -відповідач інших утриманців не має, є працездатним, стан його здоровя дозволяє працювати, а тому відповідач зможе сплачувати аліменти на рівні 2500грн. на місяць з усіх видів заробітку, оскільки він регулярно виїжджає на сезонні заробітки до Чеської республіки, звернувся до суду з позовом та просить: стягнути з відповідача на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої доньки [PERSON], [INFO], в розмірі 2500грн. на місяць, починаючи стягнення з 2 серпня 2016 року і до повноліття дитини. Перед початком розгляду судом справи по суті позивач доповнила свої позовні вимоги: окрім заявленої позовної вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання неповнолітньої дитини у розмірі 2500грн. щомісячно, до повноліття дитини, також просила: стягнути з відповідача на її користь понесені нею витрати на утримання доньки [PERSON], що становить суму 57061грн., яка складає 1/2 частину понесених витрат, оскільки: -їх донька не може самостійно пересуватись через слабкість у мязах, у звязку з чим вона була змушена придбати для неї інвалідне крісло, вартістю 43096 корун, що становить 43096грн.; -крім того, вона була змушена придбати для доньки тренажер, вартістю 153476 корун, з яких 100000 корун їй допомогла сплатити благодійна організація, а 53476 корун вона сплатила сама, що становить 53476грн.; -у квітні 2016 року вона за 17550 корун, що становить 17550грн., придбала для доньки спеціальне ліжко, яке регулюється з допомогою електроприводу та дає змогу міняти положення самій дитині без сторонньої допомоги /а.с.53-55/. В судове засідання позивач та її представник не зявилися. Представник позивача [PERSON] - [PERSON] надав до суду заяву /а.с.70/, згідно якої позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити та просив розглянути справу у його відсутність та у відсутність позивача. В судове засідання відповідач та його представник не зявилися. Представник відповідача надала до суду заяву /а.с.66/, згідно якої позовні вимоги визнала частково та просила розглянути справу у її відсутність та у відсутність відповідача. В наданих суду письмових запереченнях /а.с.20-24,32-35/, відповідач пояснив, що: -він згідний сплачувати позивачу на утримання їх неповнолітньої доньки 1500грн. щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, оскільки у нього на утриманні знаходяться: його батьки-пенсіонери, його співмешканка та двоє її неповнолітніх дітей; -додаткові витрати він визнає тільки у розмірі 8775грн. /половина вартості спеціального ліжка для доньки/. Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України: у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За таких обставин суд вважає, що справу можливо вирішити у відсутності сторін та їх представників, без фіксування судового процесу. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. В судовому засіданні встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, який між ними було розірвано рішенням Хустського районного суду від 8 вересня 2015 року, від якого вони мають неповнолітню доньку [PERSON], [INFO], яка проживає разом з позивачем та знаходиться на її утриманні, що підтверджується: рішенням Хустського районного суду від 8 вересня 2015 року /а.с.7/, свідоцтвом про народження дитини /а.с.5/ та довідкою №1580 від 28 липня 2016 року, виданою виконкомом Драгівської сільської ради Хустського району Закарпатської області /а.с.6/. Під час розгляду справи в суді відповідач добровільно сплатив позивачу 12000грн. в рахунок стягнутих з нього в подальшому аліментів, що підтверджується квитанціями /а.с.67-68/. Відповідно до ч.3 ст.10 та ст.60 ЦПК України: кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Як вказала позивач у своєму позові - відповідач інших утриманців не має, є працездатним, стан його здоровя дозволяє працювати, а тому відповідач зможе сплачувати аліменти на рівні 2500грн. на місяць з усіх видів заробітку, оскільки він регулярно виїжджає на сезонні заробітки до Чеської республіки, але жодних доказів цих обставин позивач суду не надала. Відповідно до ст.180 СК України: батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.3 ст.181 СК України: за рішенням суду кошти на утримання дитини /аліменти/ присуджуються у частці від доходу її матері, батька і /або/ у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст.182 СК України: при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1)стан здоровя та матеріальне становище дитини; 2)стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів; 3)наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4)інші обставини, що мають істотне значення. 2.Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч.1 ст.184 СК України: якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Оцінивши в сукупності встановлені по справі обставини, з врахуванням віку неповнолітньої дитини та потреб для її нормального утримання і виховання, суд прийшов до висновку, що позивач обґрунтовано та правомірно ставить свої позовні вимоги про стягнення аліментів у твердій грошовій сумі з відповідача на свою користь на утримання неповнолітньої дитини. Але, враховуючи принцип розумності та справедливості, з урахуванням того, що: -обовязок утримувати дітей до досягнення ними повноліття покладається на обох батьків, тобто в рівних частках як на відповідача, так і на позивача; -відповідно до Закону України «Про державний бюджет України на 2017 рік»: для дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2017 року - 1689 гривень, з 1 травня - 1777 гривень, з 1 грудня - 1860 гривень; -жодних доказів про обставини, які враховуються при визначені розміру аліментів, позивач суду не надала; -відповідач не надав суду належних доказів тих обставин, на які він посилається як на підставу своїх заперечень; -сам відповідач визнав позов частково та пояснив, що має можливість та згідний сплачувати аліменти на утримання неповнолітньої дитини, у розмірі 1500грн. щомісячно, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги в частині розміру аліментів, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача на утримання неповнолітньої дитини, слід задовольнити частково у твердій грошовій сумі - у розмірі 1500грн., щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. Що стосується позовної вимори про стягнення з відповідача додаткових витрат у розмірі 57061грн., понесених позивачем на придбання для дитини інвалідного крісла, тренажеру та спеціального ліжка, суд вважає, що ця позовна вимога підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.185 СК України: той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобовязані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. У відповідності з розясненнями, що містяться в п.18 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» вбачається, що додаткові витрати на утримання дитини передбачають фактично зазнані або передбачувані витрати. Суд вважає, що позивач не надала суду жодних належних доказів того, що: -їх дитина є інвалідом дитинства; яка саме хвороба у дитини; -витрати на придбання дитині інвалідного крісла, тренажеру та спеціального ліжка це є додаткові витрати на дитину, що викликані її хворобою чи каліцтвом; -придбання для дитини інвалідного крісла, тренажеру та спеціального ліжка /саме таких, як придбала позивач/ було рекомендовано лікарями для дитини при її хворобі. Відповідно до ч.1 ст.61 ЦПК України: обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Враховуючи те, що відповідач не заперечує той факт, що їх дитина є інвалідом дитинства і відповідач позов в частині стягнення з нього 1/2 частки витрат на придбання для дитини спеціального ліжка у розмірі 8775грн. визнав, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги в цій частині слід задовольнити саме в цьому розмірі - 8775грн.. Оскільки позивач звільнена від сплати судового збору, то, відповідно до ст.88 ЦПК України, судові витрати у виді судового збору підлягають стягненню з відповідача у дохід держави.

Outcome: partial