Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-10 00:00:00

Прокурор м. Рівне в інтересах держави в особі: Управління охорони здоров'я виконавчого комітету Рівненської міської ради Рівненської області в особі Центральної міської лікарні звернувся до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілої [PERSON] в розмірі 769 грн. 24 коп. В обґрунтування позовних вимог вказує, що 10.10.2013 року в порід часу з 17 год. 00 хв. по 17 год. 30 хв. [PERSON] перебуваючи по вул. Соборна в м. Рівне, поряд з магазином «Золото», нанесла [PERSON] декілька ударів руками по голові та обличчю, що супроводжувалось шарпанням за одяг, від яких [PERSON], втративши рівновагу, впала колінами на тверду поверхню тротуару - плитку, отримавши легкі тілесні ушкодження. [PERSON] перебувала на стаціонарному лікуванні у Центральній міській лікарні в нейрохірургічному відділенні з 10.10.2013 по 14.10.2013 року, що складає 4 ліжко-днів. Сума витрат на лікування хворої становить 769 грн. 24 коп. Ухвалою Рівненського міського суду від 16.04.2014 року [PERSON] звільнено від кримінальної відповідальності у зв'язку із примиренням сторін на підставі ст. 46 КК України, п. 7 ч. 1 ст. 284 КПК України. У відповідності з ч. 1 ст. 1206 ЦК України, [PERSON] зобов'язана відшкодувати витрати закладові охорони здоров'я на лікування потерпілої від злочину. В судовому засіданні прокурор позовні вимоги підтримала, просила позов задовольнити. В судовому засіданні відповідач та її представник позовні вимоги не визнали, підтримали подані на позов заперечення, пояснили, що у висновку експерта № 1121 від 14.10.2013 року зазначено, що у [PERSON] виявлене тілесне ушкодження у вигляді садна на передній поверхні правого колінного суглоба, яке виникло від дії тупого предмету з обмеженою контактуючою поверхнею, яке відносить до легких тілесних ушкоджень, згідно з наданим епікризом № 19867 Рівненської ЦМЛ, [PERSON] знаходилась на стаціонарному лікуванні у відділенні нейрохірургії з 10 по 14 жовтня 2013 року з діагнозом «забій м'яких тканин голови», який не підтверджений будь-якими об'єктивними клінічними даними, тому при оцінці ступеня тяжкості тілесних ушкоджень до уваги не приймається. Просили відмовити у задоволенні позову. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд дійшов до висновку, що позов слід задовольнити. Судом встановлено, що ухвалою Рівненського міського суду від 16.04.2014 року [PERSON] звільнено від кримінальної відповідальності у зв'язку із примиренням сторін на підставі ст. 46 КК України. Кримінальне провадження внесене в єдиний реєстр досудових розслідувань за № 12013190010005608 по обвинуваченню [PERSON] у вчиненні злочину за ч. 1 ст. 125 КК України - закрито. Згідно вищевказаної ухвали, 10 жовтня 2013 року, в період часу з 17 год. 00 хв. до 17 год. 30 хв. [PERSON] перебуваючи в м. Рівне по вул. Майдан Театральний, 3 вийшла з магазину «Золото» та підійшла до [PERSON], якій на ґрунті особистих неприязних стосунків нанесла кілька ударів руками по голові та обличчю, що супроводжувалось шарпанням за одяг, від яких [PERSON], втративши рівновагу, впала колінами на тверду поверхню тротуару - плитку, отримавши при цьому тілесні ушкодження. Обвинувачена [PERSON] вину у вчиненні злочину за ч. 1 ст. 125 КК України визнала повністю. Згідно зі змістом ч.4 ст.61 ЦПК України вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, обов'язковий для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Відповідно до п. 6, 7 постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 07.07.1995 «Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину, та судових витрат» відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого від злочину можливе лише тоді, коли є причинний зв'язок між злочинними діями чи бездіяльністю винної особи та перебуванням потерпілого на такому лікування. У кримінальному судочинстві відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого може покладатися тільки на особу, вина якої у вчиненні злочину встановлена обвинувальним вироком суду (у тому числі без призначення покарання, із звільненням від покарання, про умовне засудження чи засудження з відстрочкою виконання вироку). Оскільки ухвалою суду встановлена вина [PERSON] у завданні легких тілесних ушкоджень потерпілій, тому існує причинний зв'язок між її злочинними діями та перебування [PERSON] на стаціонарному лікуванні. Згідно довідки центральної медичної лікарні м. Рівне від 14.03.2014 року № 1-9/725, [PERSON] перебувала на стаціонарному лікуванні в нейрохірургічному відділенні з 10.10.2013 року по 14.10.2013 року, що складає 04 ліжко-дні, сума витрат лікарні становить 769, 24 грн. Відповідно до ч.1 ст.1206 ЦК України особа, яка вчинила злочин, зобов'язана відшкодувати витрати закладові охорони здоров'я на лікування потерпілого від цього злочину. Статтею 1206 ЦК України передбачена відповідальність особи, яка вчинила злочин, відшкодувати витрати закладові охорони здоров'я на лікування потерпілого від цього злочину. Згідно з ч.З вказаної норми, якщо лікування проводилося закладом охорони здоров'я, що є у державній власності або у власності територіальної громади, кошти на відшкодування витрат на лікування зараховуються до відповідного бюджету. Враховуючи вищевикладені обставини в їх сукупності , а також ті обставини, що внаслідок вчинення відповідачем злочину, закладом охорони здоров'я понесено витрати на лікування особи, потерпілої від злочину за рахунок бюджетних коштів, вимоги позивача про стягнення коштів є обґрунтованими відповідно до чинного законодавства та доведеними доказами в справі, та такими, що підлягають до задоволення.

Outcome: approved