Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-11 00:00:00

Публічне акціонерне товариство «[PERSON] банк МКБ» звернулось до суду з позовом про стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором, мотивуючи свої вимоги тим, що 20 грудня 2013 року між відкритим акціонерним товариством «Міжнародний комерційний банк», правонаступником якого є публічне акціонерне товариство «[PERSON] банк МКБ» та [PERSON] було укладено договір № 0095339-СССр1_04209 про відкриття поточного рахунку, видачу платіжної картки та надання кредиту в межах кредитного ліміту. В порушення умов договору, відповідач свої зобовязання у частині повернення кредиту та процентів не виконала, що призвело до виникнення заборгованості в розмірі 62761 гривні 92 копійок, в звязку з чим позивач просив стягнути вказану суму в судовому порядку. В судове засідання представник позивача не зявився, через канцелярію суду подав заяву, в якій просив розгляд справи проводити у його відсутності, позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити, не заперечив проти винесення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не зявилася, клопотання про розгляд справи за її відсутності не надала, про день, час та місце розгляду справи була повідомлена шляхом надсилання повістки про виклик до суду за зареєстрованим місцем проживання, причини неявки до суду не повідомила. Згідно з ст. 169 ЦПК України неявка в судове засідання належним чином повідомленого про час та місце розгляду справи відповідача, не є перешкодою для розгляду справи. Відповідно до ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи, і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Оскільки в судове засідання повторно не зявилася відповідач, яка належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи, представник позивача не заперечував проти заочного розгляду справи, тому суд на підставі ч. 4 ст. 169 та ст. ст. 224 - 225 ЦПК України постановив ухвалу про заочний розгляд справи та прийняття по ній заочного рішення. На підставі ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, дослідивши надані документи і матеріали, всебічно та повно зясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню. В судовому засіданні встановлено, що 20 грудня 2013 року між ПАТ «[PERSON] МКБ» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 0095339-СССр1_04209 (далі Кредитний договір) про відкриття поточного рахунку, видачу платіжної картки та надання кредиту в межах кредитного ліміту. Відповідно до п. 1 кредитного договору банк відкриває клієнту поточний рахунок № 26205046400041 в гривні, випускає та надає клієнту платіжну картку для її подальшого використання клієнтом в порядку та на умовах, викладених в договорі, правилах та чинних тарифах. Банк надає клієнту кредитні кошти шляхом встановлення кредитного ліміту на рахунок для здійснення платежів клієнта у розмірі 20000 гривень. Пунктом 2 кредитного договору передбачено, що клієнт зобовязаний сплатити банку за користування кредитом проценти у розмірі 23,88 відсотків річних за фактичний час користування кредитом в період з дати відкриття рахунку до 31 грудня 2014 року. Після спливу зазначеного строку розмір відсоткової ставки встановлюється на рівні 30 відсотків річних за використання кредиту на покупки та 38 відсотків річних за використання кредиту окрім покупок. Згідно з п. 3 кредитного договору клієнт має право використовувати кредит та повернути кредит повністю разом із усіма нарахованими процентами до 20.12.2014 включно. Сторони дійшли згоди, що за рішенням банку та за відсутності заяви клієнта про припинення дії цього договору строк кредиту може бути щоразу автоматично продовжено на тих же умовах, що діють з 31 грудня 2014 року та на той самий строк без укладення договору про внесення змін до цього договору, у порядку встановленому правилами. Відповідно до п. 4 кредитного договору кредит вважається наданим з дати підписання цього договору та скріплення печаткою банку. Пунктом 7 кредитного договору передбачено, що підписанням цього договору відповідач підтверджує, що перед укладенням договору, він був ознайомлений з інформацією про умови кредитування, а також із орієнтованою сукупною вартістю кредиту, примірник договору отримав. Тобто, між позивачем та відповідачем 20 грудня 2013 року укладено кредитний договір, за умовами якого банк надає відповідачу кредит в розмірі 20000 гривень у вигляді кредитного ліміту на картковому рахунку під 23,88 відсотків річних користування кредитом до 31 грудня 2014 року, з 31 грудня 2014 року в розмірі 30 відсотків річних за використання кредиту на покупки та 38 відсотків річних за використання кредиту окрім покупок. Згідно ст. 526 Цивільного кодексу України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк(термін). Відповідно до ст. 536 Цивільного кодексу України за користування чужими грошовими коштами боржник зобовязаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Статтею 629 Цивільного кодексу України встановлено обовязковість договору для виконання сторонами. Відповідно до змісту ст. ст. 610, 612 Цивільного кодексу Українипорушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Правові наслідки порушення зобовязання передбачені статтею 611 Цивільного кодексу України, згідно якої у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором. Відповідно до ст. ст. 525, 526, 527 Цивільного кодексу України зобовязання повинні виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства. Одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. В позовній заяві позивач стверджує, що [PERSON] в односторонньому порядку відмовилася виконувати взяті на себе зобовязання щодо повернення кредиту та сплати відсотків за користування кредитними коштами в передбачені кредитним договором строки. Відповідно до позовної заяви, заборгованість відповідача за кредитним договором за період з 20 грудня 2013 року по 06 червня 2016 року становить 62761 гривню 92 копійки, яка складається з: 41903 гривень 92 копійок несанкціонованого овердрафту; 20000 гривень простроченого кредитного ліміту; 138 гривень нарахованої але не сплаченої комісії; 720 гривень нарахованого але не сплаченого штрафу. Згідно з ч. 4 ст. 169 та ч. 1 ст. 224 Цивільного процесуального кодексу України суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі даних чи доказів. Заборгованість відповідача підтверджується наявними у матеріалах справи доказами, а саме випискою по кредитній карті [PERSON] за період з 20 грудня 2013 року по 06 червня 2016 року (а.с. 8-11). Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги публічного акціонерного товариства «[PERSON] МКБ» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором ґрунтуються на законі, підтверджені матеріалами справи і підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 228 ЦПК України заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Тобто, у випадку незгоди відповідача із цим рішенням, вона має змогу звернутися до Миронівського районного суду Київської області із заявою про перегляд цього рішення. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. При зверненні до суду позивач сплатив судовий збір в сумі 1378 грн., що підтверджується наявним у матеріалах справи платіжними дорученнями № 5845072 від 24 червня 2016 року. Вказані понесені позивачем судові витрати підлягають стягненню з відповідача на його користь. На підставі викладеного, ст. ст. 526, 527, 530, 610 - 612, 629, 634, 1054 Цивільного кодексу України,

Outcome: approved