Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-15 00:00:00

Представник позивача звернулася до суду з позовом в якому просить стягнути солідарно з [PERSON] та [PERSON] на користь ТОВ «Вердикт Капітал» заборгованість по поверненню кредитних коштів, сплаті процентів за користування кредитом за кредитним договором № 4/AG20-09-11 від 20.09.2011 року у розмірі 132754 грн. 66 коп. та судові витрати. В обґрунтування позову зазначила, що 20.09.2011 року між ВАТ «Банк «Фінанси та кредит», правонаступником всіх прав та обов?язків якого є ПАТ «БАНК «ФІНАНСИ ТА КРЕДИТ», та [PERSON] укладено Кредитний договір № 4/AG20-09-11 за умовами якого Банк надав [PERSON] кредит у розмірі 133760 грн. строком до 20.09.2018 року зі сплатою 4 % річних. З метою забезпечення належного виконання [PERSON] своїх збов?язань за Кредитним договором, між Банком та [PERSON] 20.09.2011 року укладено Договір поруки № 4/AG20-П за умовами якого останній зобов?язався нести солідарну майнову відповідальність перед Банком за виконання [PERSON] у повному обсязі зобов?язань за Кредитним договором щодо сплати процентів, неустойки, вчасного та у повному обсязі погашення основної суми боргу за кредитом. 03.10.2018 року укладено Договір про відступлення прав вимоги, відповідно до якого ПАТ «БАНК «ФІНАНСИ ТА КРЕДИТ» відступило ТОВ «Вердикт Капітал», а ТОВ «Вердикт Капітал» набуло право вимоги заборгованості за договорами кредиту, у тому числі за Договором кредиту № 4/АG20-09-11 та Договором поруки № 4/АG20-П. Таким чином, ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» наділено правом грошової вимоги до Відповідачів, а ПАТ «БАНК «ФІНАНСИ ТА КРЕДИТ» втратив такі права. За період користування кредитними коштами, позичальником здійснені часткові платежі на погашення основної суми кредиту, проте заборгованість у повному обсязі не погашена, а тому, станом на 12.02.2019 року, відповідно до розрахунку, заборгованість становить 132754,66 грн. Ухвалою від 15.03.2019 року позовну заяву прийнято розгляду, відкрито провадження та призначено до розгляду у порядку загального позовного провадження (а.с. 46-47). 09.04.2019 року до суду надійшов відзив на позовну заяву, згідно якого відповідачі просили відмовити у задоволенні позову, оскільки первинних документів, з яких можливо було б встановити з якого моменту виникла заборгованість, порядок та законність нарахування зазначеної заборгованості з пені, комісії, відсотків - позивачем не надано. У свою чергу, відповідачем [PERSON] за період з жовтня 2011 року по грудень 2018 року було сплачено на погашення кредитної заборгованості та інших платежів-251045,00 грн., тобто у більшому розмірі ніж отримувався кредит і ніж та заборгованість, яку просить стягнути позивач (а.с. 59-61). Представник позивача у судовому засіданні підтримала позовні вимоги та просила їх задовольнити. Зазначила, що пояснити яким чином виникла заборгованість, чому саме у такій сумі і яким чином нараховувалися на таку суму проценти та пеня, не має можливості, у тому числі і надати на підтвердження цього будь-яких документів. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з?явився, надав заяву про розгляд справи без його участі, за участі його представника, позовні вимоги не визнав та просив відмовити у їх задоволенні (а.с. 177). Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги не визнала та просила відмовити у їх задоволенні, оскільки заборгованість за кредитним договором нею сплачена у повному обсязі і у більшому розмірі. Представник відповідачів у судовому засіданні позовні вимоги не визнала та підтримала заперечення викладені у відзиві на позовну заяву. Зазначила, що відповідачами повністю погашена заборгованість, а тому в позовних вимогах просить відмовити. Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, виходячи з принципу розумності та справедливості, оцінивши докази у справі в їх сукупності, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. 20.09.2011 року між [PERSON] та ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит», правонаступником всіх прав та обов`язків якого є ПАТ «БАНК «ФІНАНСИ ТА КРЕДИТ», укладено кредитний договір № 4/АG20-09-11. Відповідно до вказаного договору позивач надав відповідачу кредитні кошти в сумі 133760,00 грн. на придбання автомобіля строком до 20.09.2018 року зі сплатою 4% річних. Також, даним договором передбачено, що за порушення прийнятих на себе зобов?язань стосовно повернення кредитних коштів, сплати процентів за користування кредитними коштами та щомісячної комісійної винагороди у визначені договором строки, позичальник зобов?язаний сплатити Банку пеню у розмірі 1% від суми несвоєчасно виконаного зобов?язання за кожний день прострочки (а.с. 8-16). 20.09.2011 року в забезпечення виконання зобов?язань за вказаним кредитним договором між ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та [PERSON] було укладено договір поруки № 4/АG20-П, за яким [PERSON] зобов?язався нести солідарну майнову відповідальність перед Банком за виконання [PERSON] у повному обсязі зобов?язань за Кредитним договором щодо сплати процентів, неустойки, вчасного та у повному обсязі погашення основної суми боргу за кредитом (а.с. 19-21). Графіком зниження розміру заборгованості передбачено розмір щомісячного погашення по кредиту та відсоткам та суму, що направляється на погашення основного боргу (а.с. 17-18). Відповідно до розрахунку заборгованості фізичної особи [PERSON] перед ТОВ «Вердикт Капітал» станом на 12.02.2019 року, загальна сума заборгованості складає 132754 грн. 66 коп., яка складається з: заборгованості по основній сумі кредиту - 13549 грн. 82 коп.; заборгованості за відсотками на дату відступлення права вимоги - 48 грн. 10 коп.; заборгованості з комісії 1324 грн. 22 коп.; заборгованості з пені - 117631 грн. 69 коп. (а.с. 22). Згідно розрахунку плати щомісячних платежів по кредитному договору № 4/АG20-09-11 від 20.09.2019 року за період кредитування з 2011 року по 2018 рік, відповідачем сплачено у рахунок погашення заборгованості становить 251045 грн. (а.с. 86-89). Згідно квитанцій про оплату коштів по кредитному договору № 4/АG20-09-11 від 20.09.2019 року встановлено, що [PERSON] сплатила в рахунок погашення кредитної заборгованості кошти у сумі 251045 грн. (а.с. 90-136). Відповідно до Договору про відступлення прав вимоги за договорами застави від 03.10.2018 року, ПАТ «БАНК «ФІНАНСИ ТА КРЕДИТ» відступили ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» права вимоги за кредитним договорами та договорами застави відповідно до підписаного Реєстру договорів (а.с. 23-26). Згідно Витягу з Реєстру договорів, права вимоги за якими відступаються, та боржників за такими договорами, право вимоги було відступлено позивачу і за кредитним договором укладеним з [PERSON] (а.с. 27). Статтею 12 ЦПК України встановлено, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов?язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов?язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов?язком суду (ст. 13 ЦПК України). Відповідно до положень ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів та показаннями свідків. Обов?язок доказування і подання доказів покладається на сторін (ст. 81 ЦПК України) Згідно п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов?язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно ст. 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов?язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ч. 1 ст.516ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. В силу ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов?язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов?язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов?язку. Таке визначення розкриває сутність зобов?язання як правового зв?язку між двома суб?єктами (сторонами), відповідно до якого на одну сторону покладено обов?язок вчинити певну дію (певні дії) чи утриматись від її (їх) здійснення; іншій стороні зобов?язання надано право, що кореспондує обов?язку першої. Обов?язками боржника та правами кредитора вичерпується зміст зобовєязання (ст. 510 ЦК України). Згідно з нормою ст. 526 ЦК України, зобов?язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У разі порушення зобов?язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов?язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України). Порушенням зобов?язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов?язання (неналежне виконання) відповідно до ст. 610 ЦК України. У законодавстві визначаються різні поняття як «строк дії договору», так і «строк (термін) виконання зобов`язання» (ст.ст. 530, 631 ЦК України). Якщо у зобов?язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно зі ст. 599 ЦК України, зобов?язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Судом встановлено, що згідно наданих відповідачами доказів, а саме квитанцій, [PERSON] сплачено в рахунок погашення кредитної заборгованості з жовтня 2011 року по грудень 2018 року - 251045 грн., тобто у більшому розмірі ніж отримувався кредит. Позивачем суду не надано будь-яких належних та достовірних доказів того, що у відповідача [PERSON] станом на 12.02.2019 року дійсно існувала заборгованість по основній сумі кредиту у розмірі 13549 грн. 82 коп., тобто не надано первинних документів з яких можливо було б встановити з якого моменту виникла така заборгованість, а також документів, з яких можливо було б встановити законність та порядок нарахування заборгованості з пені у сумі 117631 грн. 69 коп. та комісії у сумі 1324 грн. 22 коп. Крім того, з розрахунку, наданого позивачем вбачається, що боржником взагалі не погашалася заборгованість, що суперечить наданим відповідачами квитанцій. Отже, розрахунок заборгованості, наданий позивачем, суд ставить під сумнів, оскільки він не підтверджений іншими належними документами на підставі яких його було зроблено, а тому він не може бути належним та допустимим доказом існування заборгованості у відповідача перед позивачем. Таким чином, позивачем не доведено належними та допустимими доказами правомірність стягнення з відповідачів саме заборгованості у розмірі 132754 грн. 66 коп., а тому у задоволенні вимог як до відповідача [PERSON] , так і до відповідача [PERSON] (як поручителя), необхідно відмовити.

Outcome: dismissed