Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-02 00:00:00

Представник ТОВ «Консалтингова група «Ю.Д.К.» - М.О. Величко звернувся до Ужгородського міськрайонного суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовну заяву мотивує тим, що 21.01.2014 р. між Товариством з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» та [PERSON] було укладено Договір позики №335239885 на суму 2000,00 грн. зі сплатою відсотків та комісії строком на 15 (п'ятнадцять) календарних днів, шляхом перерахування грошових коштів на банківський рахунок Позичальника. Відповідно до Договору про відступлення права вимоги від 16.06.2014 року право стягнення боргу з боржників, згідно переліку та за умовами Договору факторингу від 16.06.2014 р., укладеного між Товариство з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» та Товариство з обмеженою відповідальністю «Арма Факторинг», передано Товариству з обмеженою відповідальністю «Консалтингова група «Ю.Д.К.». У зв'язку з чим, з моменту укладення Договору про відступлення права вимоги від 16.06.2014 р., ТОВ «Консалтингова група «Ю.Д.К.» є належним Позивачем та Стягувачем за Договором позики. Відповідно до умов договору, Позичальник зобов'язувався повернути позику, сплатити проценти за користування позикою у розмірі 2 % в день від суми позики за кожний день користування позикою, а також комісію за обслуговування договору позики у розмірі 40,00 гривень. Правила надання грошових коштів у позику ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» визначають порядок і умови надання Позикодавцем грошових коштів у позику. Правила розміщені на сайті ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» у загальному доступі для ознайомлення всіх зацікавлених осіб і є публічною офертою Позикодавця до укладання договору позики. Згідно пункту 8.2 Договору, Правила позики є невід'ємною частиною Договору. 04.02.2014 р. термін платежу за Договором закінчився, а відповідач не виконав свої зобов'язання по договору, а саме: не повернув позику, не сплатив проценти та комісію. 12.08.2014 р. відповідачу було направлено лист про наявну заборгованість з проханням її погасити, але заборгованість так і не була погашена. На момент звернення стягувана до суду з позовною заявою, заборгованість за договором позики відповідача склала: сума позики - 2000,00 грн., проценти за користування позикою - 600,00 грн., відсотки за прострочення виплати позики - 3600,00 грн., комісія за обслуговування договору - 40,00 грн. 21.01.2014 р. ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» перерахувало грошові кошти у сумі 2000,00 гривень, 00 коп. на банківський рахунок Позичальника. Дана операція засвідчує факт укладання договору позики між Позикодавцем та Позичальником, у формі електронного документу. На підставі вищенаведеного позивач просить стягнути з [PERSON], на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Консалтингова група «Ю.Д.К.» за Договором позики № 335239885 від 21.01.2014 р. в розмірі 6240,00 (шість тисяч двісті сорок) гривень, 00 копійок., з яких: 1) сума позики - 2000,00 грн., проценти за користування позикою - 600,00 грн., відсотки за прострочення виплати позики - 3600,00 грн., комісія за обслуговування договору - 40,00 грн. а також судовий збір в розмірі 243,60 грн. В судове засідання представник ТОВ «Консалтингова група «Ю.Д.К.» не з'явився, надав заяву згідно якої просить розглянути позовну заяву без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі відповідно до викладених у позовній заяві підстав, проти заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з'явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася в порядку ст.76 ЦПК України, про причини неявки суд не повідомила, клопотань про відкладення справи до суду не надходило, у зв'язку з чим суд згідно ч. 1 ст. 224 ЦПК України ухвалив провести заочний розгляд справи. Згідно до ч.1 ст.157 ЦПК України суд розглядає справи протягом розумного строку, але не більше двох місяців з дня відкриття провадження у справі. Частиною 4 статті 169 ЦПК України передбачено, що у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до ч.1 ст.224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи, що представник позивача не заперечував проти прийняття заочного рішення, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних та доказів. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов до наступного висновку. 21.01.2014 р. між Товариством з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» та [PERSON] було укладено Договір позики №335239885 на суму 2000,00 грн. зі сплатою відсотків та комісії строком на 15 (п'ятнадцять) календарних днів, шляхом перерахування грошових коштів на банківський рахунок Позичальника. Відповідно до Договору про відступлення права вимоги від 16.06.2014 року право стягнення боргу з боржників, згідно переліку та за умовами Договору факторингу від 16.06.2014 р., укладеного між Товариство з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» та Товариство з обмеженою відповідальністю «Арма Факторинг», передано Товариству з обмеженою відповідальністю «Консалтингова група «Ю.Д.К.». Відповідно до ст. 514 Цивільного кодексу України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до умов договору, Позичальник зобов'язувався повернути позику, сплатити проценти за користування позикою у розмірі 2 % в день від суми позики за кожний день користування позикою, а також комісію за обслуговування договору позики у розмірі 40,00 гривень. Правила надання грошових коштів у позику ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» визначають порядок і умови надання Позикодавцем грошових коштів у позику. Правила розміщені на сайті ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» у загальному доступі для ознайомлення всіх зацікавлених осіб і є публічною офертою Позикодавця до укладання договору позики. Згідно пункту 8.2 Договору, Правила позики є невід'ємною частиною Договору. Згідно п. 7.5 Правил, за несвоєчасне повернення суми позики і сплати процентів за користування позикою Позичальник сплачує Позикодавцеві у розмірі 3 % від суми несвоєчасно повернутої в строк позики та несвоєчасно сплачених процентів за користування позикою за кожний день прострочення, починаючи з наступного дня після Терміну платежу до дати повернення позики та сплати процентів за користування позикою в повному обсязі (включно), але не більше 60 днів прострочки. 04.02.2014 р. термін платежу за Договором закінчився, а відповідач не виконав свої зобов'язання по договору, а саме: не повернув позику, не сплатив проценти та комісію. 12.08.2014 р. відповідачу було направлено лист про наявну заборгованість з проханням її погасити, але заборгованість так і не була погашена. На момент звернення стягувача до суду з позовною заявою, заборгованість за договором позики відповідача склала: сума позики - 2000,00 грн., проценти за користування позикою - 600,00 грн., відсотки за прострочення виплати позики - 3600,00 грн., комісія за обслуговування договору - 40,00 грн. Постановою Правління Національного банку України від 30.04.2010 №223 «Про здійснення операцій з використанням спеціальних платіжних засобів» передбачено, що одним із видів доступу до банківських рахунків є спеціальні платіжні засоби - пластикові банківські картки, які емітовані в установленому законодавством порядку та використовуються для ініціювання переказу коштів з рахунку платника або банку, а також для здійснення інших операцій, передбачених відповідним договором. Платіжні картки є власністю емітента (банку) і надаються ним відповідно до умов договору клієнту, в тому числі і фізичній особі - держателю спеціального платіжного засобу, який на законних підставах використовує платіжні картки. Платіжна картка містить обов'язкові реквізити, що дають змогу ідентифікувати платіжну систему, емітента (банк) та держателя цього спеціального платіжного засобу. Частиною 2 статті 640 ЦК України передбачено, якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії. Згідно ст. ст. 5, 6, 7 Закону України «Про електронній документи та електронний документообіг» електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов'язкові реквізити документа. Електронний документ може бути створений, переданий, збережений і перетворений електронними засобами у візуальну форму. Візуальною формою подання електронного документа є відображення даних, які він містить, електронними засобами або на папері у формі, придатній для приймання його змісту людиною. Приписами статті 8 Закону України «Про електронній документи та електронний документообіг» встановлено, що юридична сила електронного документа не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму. Згідно п.1 ч.2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Статтею 509 ЦК України передбачено, що зобов'язанням є правовідношення, в яких одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші, тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 ЦК України. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України. Згідно ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. У відповідності до ст.ст. 610, 611, 612 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 ЦК України. Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч.1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Згідно зі ст.64 ЦПК України, письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи. Натомість в матеріалах справи відсутні відомості про рух коштів, а саме надсилання до відповідача та отримання таким від позивача коштів в сумі 2000 гривень, а отже твердження позивача про те, що 21.01.2014 р. ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» перерахувало грошові кошти у сумі 2000,00 гривень, 00 коп. на банківський рахунок Позичальника є не доведеними. Суду не надано доказів одержання картки відповідачем, суду не надано доказів про відкриття рахунку та зарахування коштів, суду не надано доказів використання коштів з картки. Тобто ці обставини також не доведені позивачем. Відповідно до ст.1055 ЦК України, кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. Стаття 1055 ЦК України встановлює категоричну вимогу про письмову форму кредитного договору та визнає нікчемними договори, якими ця вимога порушується. За загальним правилом правочин вважається вчиненим у письмовій формі, якщо він підписаний його учасниками. Підписаним слід вважати тільки той текст, що передує підпису. Навіть текст після підпису не можна відносити до змісту правочину. Письмова форма будь-якого договору, у тому числі кредитного, полягає у фіксації його змісту за допомогою письмового тексту і підписання цього тексту особами, які вчинили цей договір. Доказів того, що було підписано відповідачем будь-який письмовий текст, крім дослідженої судом тексту договору №335239885, немає. Відтак, те, що у позові називається договором - у всякому разі є нікчемним, через недодержання письмової форми. З вимог закону про укладення кредитного договору у письмовій формі та про нікчемність кредитного договору, укладеного з недодержанням письмової форми, суд робить висновок, що кредитним договором може бути лише те, що підписано сторонами. Це відповідає правилу про належність доказів, передбачених ст.58 ЦПК України. Згідно якої, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк зобов'язується надати грошові кошти (кредит) на умовах, встановлених договором. А відповідно до ст.1055 ЦК України, кредитний договір укладається у письмовій формі. Доказів того, що було підписано відповідачем будь-які умови, немає. Відтак, немає правових підстав вважати, що грошові кошти, які зазначені у позові представником позивача є кредитом, оскільки відсутні, умови, встановлені договором, про які наголошує ст.1054 ЦК України, як і відсутні відомості про перерахунок таких коштів. Крім того, не надано жодних доказів для доведення виконання банком обов'язків, покладених п.п.14.8, 14.9 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» та п.п.2.2-2.6, 2.9 Положення про порядок емісії платіжних карток і здійснення операцій з їх застосуванням, затвердженого постановою Правління НБУ19.04.2005 №137 зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 19 травня 2005 р. за N 543/10823, без виконання яких неможливе укладання кредитного договору: 14.8. Банк та користувач укладають договір щодо порядку та умов використання електронного платіжного засобу. Банк перед укладенням договору зобов'язаний ознайомити користувача з умовами договору про використання електронного платіжного засобу (далі у цій статті - договір), ознайомити з тарифами на обслуговування електронного платіжного засобу та правилами користування електронним платіжним засобом. Банк зобов'язаний забезпечити викладення цієї інформації в доступній формі й розмістити її в доступному для користувача місці, а також надати на його вимогу в письмовій або електронній формі. 14.9. Банк зобов'язаний під час видачі електронного платіжного засобу надати користувачеві примірник договору, правил користування електронним платіжним засобом та тарифів банку на обслуговування електронного платіжного засобу. 2.2. Платіжна картка є власністю емітента і надається клієнту або його довіреній особі відповідно до умов договору з клієнтом. 2.3. Фізичним особам, які не є суб'єктами підприємницької діяльності, та їх довіреним особам емітент надає особисті платіжні картки, а юридичним особам і фізичним особам-підприємцям - корпоративні платіжні картки. 2.4. Укладення договору про надання та використання платіжної картки здійснюється згідно із законодавством України та правилами платіжної системи. Цей договір може включати умови, що визначають порядок відкриття картрахунку і порядок надання та використання платіжної картки. Допускається укладення окремого договору про відкриття картрахунку. 2.5. Перед укладенням договору емітент зобов'язаний ознайомити клієнта з умовами одержання платіжної картки, переліком необхідних документів, тарифами на обслуговування та правилами користування платіжною карткою. Ця інформація має бути викладена в доступній формі та розміщуватись у доступному для клієнтів місці, а також надаватися в письмовій або електронній формі клієнтам та їх довіреним особам на їх вимогу. 2.6. У договорі про надання та використання платіжної картки мають бути визначені предмет договору, права, обов'язки клієнта та емітента, їх відповідальність, порядок розгляду спорів та інші визначені сторонами умови. 2.9. Кредитна лінія під операції з платіжними картками відкривається банком на визначений термін та в межах установленого договором ліміту (заборгованості або граничної суми) кредитування. Строк дії кредитної лінії, яка відкривається під платіжні картки, визначається договором між клієнтом та емітентом. Кредитування держателів платіжних карток у межах обраної емітентом кредитної схеми регламентується внутрішніми документами банку з питань кредитування та договором між клієнтом і банком-емітентом. Клієнт на власний розсуд або відповідно до умов договору (якщо кредит має цільовий характер) частково або в повному обсязі використовує впродовж строку його дії кредит і має зобов'язання повернути кредит та проценти за його користування на умовах, передбачених договором. Після виконання зобов'язань сторін або в разі розірвання (закінчення терміну дії) договору банк на вимогу клієнта зобов'язаний видати йому довідку про повернення платіжної картки, кредиту та процентів за ним. У разі несвоєчасного повернення боргу за кредитом, наданим клієнту для проведення операцій за платіжними картками, та сплати процентів (комісій) банк має право на застосування штрафних санкцій у розмірах, передбачених договором або актом цивільного законодавства. Надання кредитів для проведення операцій за платіжними картками здійснюється з урахуванням обмежень, установлених нормативно-правовими актами Національного банку з питань кредитування. Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 156 ЦК України якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов'язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов'язку первісному кредиторові є належним виконанням. Відповідно до вимог п. 2.2.2. договору відступлення прав вимоги протягом 5 робочих днів з моменту переходу «права вимоги» до «Нового кредитора» повідомити «боржника», про здійснене відступлення «Права вимоги». У якості доказу належного повідомлення [PERSON] позивач не надав суду повідомлення про відступлення прав вимоги, адресоване відповідачу, також відсутні належні докази його відправлення та отримання відповідачем. Позивач надає лише список згрупованих поштових відправлень від 12.08.2014 року, разом з тим без зазначення того, що саме було відправлено відповідачу. Жодного доказу на підтвердження такого повідомлення до матеріалів справи не додано. Відповідно до ч. 2 ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Отже суд вважає, що новий кредитор (позивач у даній справі) не повідомив [PERSON] про зміну кредитора та відступлення прав вимоги за договором про кредит відповідно до вимог чинного законодавства та договору відступлення прав вимоги, також не повідомив про необхідність дострокової сплати суми заборгованості за цим Договором, тому на даний час не може вимагати від відповідача погашення заборгованості. У разі ж належного повідомлення позичальника про зміну кредитора та про необхідність дострокової сплати суми заборгованості за цим Договором, останній може вимагати від боржника сплату такої заборгованості. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є договори та інші правочини, що передбачено статтею 11 Цивільного Кодексу України. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Суд захищає права, свободи та інтереси фізичних та юридичних осіб у спосіб визначений ЦК України. Таким чином, враховуючи вищенаведене та враховуючи зібрані та надані по справі докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що в задоволенні позову ТОВ «Консалтингова група «Ю.Д.К.» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором слід відмовити за недоведеністю позовних вимог. Враховуючи вищевикладене та

Outcome: dismissed