Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-27 00:00:00

Публічне Акціонерне Товариство [PERSON] банк «ПриватБанк» (далі ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду із названим позовом, в якому просить стягнути із відповідача заборгованість за кредитним договором у розмірі 17\~860, 27 гривень та судові витрати по справі. Позовні вимоги мотивує тим, що 17.11.2009 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір б/н, відповідно до умов якого останньому було надано кредит у розмірі 3000 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30.00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Вказує, що відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» «Правилами користування платіжною карткою», затверджених наказом № СП-2010-256 від 06.03.2010 року та «Тарифами банку», складає між ним та Банком договір, що підтверджується підписом у заяві. При укладанні договору сторони керувалися ч.1 ст. 634 ЦК України, відповідно до якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією зі сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. На виконання умов даного договору банк свої зобов»язання виконав належним чином, надавши відповідачеві кредит в сумі 3000 гривень, проте, в порушення умов кредитного договору, відповідач [PERSON] належним чином не виконує взятих на себе зобов»язань, а тому станом на 31.05.2017 року має заборгованість по кредитному договору на загальну суму 17860,27 гривень. В судове засідання представник позивача не з»явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, в позовній заяві зазначає, що справу просить розглядати без участі представника, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позовних вимог не визнав, посилаючись на обставини, викладені у письмовому поясненні. (а.с.- 86). Окрім того, звернув увагу суду на те, що для перевірки обставин, на які посилається позивач, представник позивача не надав суду оригіналів документів, які містяться в кредитній справі, чим позбавив суд можливості перевірити докази, на яких ґрунтуються вимоги позивача, а тому просив в задоволенні позову відмовити повністю. Суд, розглянувши матеріали справи та дослідивши письмові докази, вважає, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню, виходячи із наступного. Так, судом встановлено, що 17.11.2009 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір б/н, відповідно до умов якого останньому було надано кредит у розмірі 3000 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30.00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. (а.с.-6-7) На виконання умов даного договору банк свої зобов»язання виконав належним чином, надавши відповідачеві кредит в сумі 3000 гривень, проте, в порушення умов кредитного договору, відповідач [PERSON] належним чином не виконує взятих на себе зобов»язань, а тому станом на 31.05.2017 року має заборгованість по кредитному договору на загальну суму 17860,27 гривень Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд виходить із наступних міркувань. Так, відповідно до ч.3 ст. 10, ч.2 ст. 59, ч.1,4 ст. 60 ЦК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно зі ст.11 ЦК України, цивільні права та обов»язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов»язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов»язків є договори та інші правочини. За змістом ч.2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитонадавач зобов»язаний повідомити споживача у письмовій формі про кредитні умови, зокрема: орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту (перелік усіх витрат, пов?язаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, зокрема таких, як адміністративні витрати, витрати страхування, юридичне оформлення тощо); варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; можливість дострокового повернення кредиту та його умови. Для перевірки обставин, на які посилається позивач, суд ухвалою від 26.10.2017 року зобов»язав представника позивача надати для огляду в судовому засіданні оригінали документів кредитної справи [PERSON] (а.с.-94-95), проте представник позивача ухвалу суду не виконав, чим позбавив суд можливості перевірити докази, на яких ґрунтуються його вимоги. Відповідно до ч.2 ст. 27 ЦПК України кожна сторона зобов?язана надати суду всі наявні докази для підтвердження своїх позовних вимог. Відповідно до ч.2 ст. 64 ЦПК України письмові докази, як правило, подаються в оригіналі. Відповідно до ст.ст. 526,527,530 ЦК України зобов?язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов?язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов?язується повернути кредит та сплатити проценти. Всупереч вищевказаних вимог закону на підтвердження заявлених вимог Публічне акціонерне товариство «Комерційний Банк «ПриватБанк» надало суду копію заяви, витяги із умов і правил надання банківських послуг. (а.с.-6-13) Таким чином, надані завірені позивачем копії заяви разом у умовами та правилами надання банківських послуг є копіями невідомого походження, а відтак не є належними та допустимими доказами у справі згідно положень ст.ст. 58,59 ЦПК України. Копіями невідомого походження, як зазначено в правових позиціях Верховного суду України, викладених у справах № 6-57743св10, №6-29420св10, що є обов?язковими для всіх суб?єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права, є будь-які копії документів, справжність яких неможливо перевірити шляхом співставлення із оригіналом. Разом з тим, позивачем не надано суду належних доказів укладення та виконання договору між сторонами, на який посилається Публічне акціонерне товариство КБ «ПриватБанк» у своїй позовній заяві, зарахування коштів на кредитну картку позичальника, видачу коштів готівкою та ін. Виходячи із вимог ст.ст. 10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, і, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, проте всупереч наведеному, позивач не надав суду доказів на підтвердження заявлених вимог, а тому в задоволенні позовних вимог слід відмовити повністю.

Outcome: dismissed