Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-27 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду із вищезазначеним позовом, в обґрунтування якого зазначає, що Публічне акціонерне товариство акціонерний банк «УКРГАЗБАНК» є власником житлового будинку з надвірними будівлями та господарчими спорудами, який складається з літ. «А» - житлового будинку житловою площею 46,4 кв.м., загальною площею 91,3 кв.м., літ. «Б» - літня кухня, літ. «В» - сарай, літ. «Г» - туалет, літ. «Д» - сарай, №1 - водопровід, №3 - ворота, що знаходиться на земельній ділянці площею 0,0310 га, кадастровий номер 6510136300:29:001:0050 за адресою: місто Херсон, провулок Брюллова, будинок 8. Проте, скористатися своїм правом власності на зазначене нерухоме майно позивач не може, через проживання та реєстрацію в ньому [PERSON] та [PERSON]В, які зареєстровані у вищезазначеному будинку як члени родини дружини колишнього власника [PERSON] та зобов'язанні після зміни власника звільнити житло та знятися з реєстраційного обліку. Проте, на звернення позивача до відповідачів, останні звільняти будинок та зніматися з реєстраційного обліку відмовляються. Просить суд визнання Відповідачів такими, що втратили право користування та усунути перешкоди у користуванні власністю шляхом виселення, судові витрати покласти на Відповідачів. Представник позивача в судове засідання не з'явився, надавши заяву в якій просить справу розглядати без його участі, позовні вимоги підтримує, не заперечує проти винесення заочного рішення. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з'явились, причини не явки суду не повідомили, про час і місце розгляду справи повідомлені у встановленому законом порядку. В матеріалах є достатньо доказів, які свідчать про права та взаємовідносини сторін, тому суд вважає можливим справу розглядати у відсутності відповідача. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Суд, вивчивши матеріали справи та дослідивши надані докази, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Права власника житлового будинку визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сімї, і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.\~Тобто право власника будинку (квартири) користуватися цим житлом існує лише за наявності у нього права приватної власності на це майно. На підставі вищевикладеного вбачається, що з припиненням права власності особи на будинок (квартиру) припиняється його право на користування ними, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК України з урахуванням положень ч. 1 ст. 405 ЦК України члени сімї власника житла, які проживають разом з ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником. Аналіз змісту вказаних правових норм свідчить про те, що право члена сімї власника будинку користуватися цим житлом існує лише за наявності у власника права приватної власності на це майно. Із зазначеного слідує висновок, що права користування членів сімї власника будинку цим будинком та обсяг цих прав залежить від прав власника будинку. З припиненням права власності особи на будинок припиняється право членів її сімї на користування ним, оскільки права останніх є похідними від прав самого власника. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про право власності НАК 139017, яке видане 18.11.2014 року приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрованим в реєстрі за №1728 та зареєстрованим в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, що підтверджується витягом про реєстрацію права власності ЕЕМ 912539 від 18.11.2014 року, а також згідно свідоцтва про право власності на земельну ділянку НАК 139016, яке видане 18.11.2014 року приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрованим в реєстрі за №1727 та зареєстрованим в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, що підтверджується витягом про реєстрацію права власності (ЕЕМ 912537) від 18.11.2014 року - Публічне акціонерне товариство акціонерний банк «УКРГАЗБАНК» є власником житлового будинку з надвірними будівлями та господарчими спорудами, який складається з літ. «А» - житлового будинку житловою площею 46,4 кв.м., загальною площею 91,3 кв.м., літ. «Б» - літня кухня, літ. «В» - сарай, літ. «Г» - туалет, літ. «Д» - сарай, №1 - водопровід, №3 - ворота, що знаходиться на земельній ділянці площею 0,0310 га, кадастровий номер 6510136300:29:001:0050 за адресою: місто Херсон, провулок Брюллова, будинок 8. Згідно п. 1 ч. 1 ст. 2 Закону України №1952-IV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що момент внесення запису до державного реєстру речових прав на нерухоме майно, є офіційним визнанням та підтвердженням виникнення в особи права власності на нерухоме майно. Наявні в матеріалах справи копії паспортів [PERSON] та [PERSON], а також довідка №14 від 14.04.2015 року, видана головою органу самоорганізації населення квартального комітету №12 підтверджують факт проживання та реєстрації в будинку №8 по провулку Брюллова в м. Херсоні, як членів родини дружини колишнього власника [PERSON] відповідачів по справі, а саме: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. За приписами ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Право приватної власності є непорушним. Частиною першою статті 182 ЦК України встановлено, що право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Частина четверта статті 334 ЦК України передбачає, що права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону. Згідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним; ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ч.2 ст. 386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. За приписами ч. 2 ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місція проживання в Україні» реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією України, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмежень. Таким чином, реєстрація та проживання [PERSON] та [PERSON] в будинку, що знаходиться у власності позивача, обмежує його право власності. Враховуючи викладене, суд на основі повного і всебічного зясування обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, приходить до висновку, що позовні вимоги позивача є доведеними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Згідно зі ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджено судові витрати. У відповідності до ч. 1, п.6 ч.3 ст. 79 ЦПК України, у даному випадку судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідача у судове засідання. На підставі викладеного,

Outcome: approved