Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-02 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду з позовом до [PERSON]., про стягнення заборгованості за кредитним договором. В позовній заяві зазначив, що відповідно до укладеного договору б/н 21.01.2010 року [PERSON]., отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну карту, у сумі 2000.00 грн., зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитним лімітом. За умовами договору позичальник зобовязався повернути банку кредит та проценти по ньому. Свої зобовязання відповідач за кредитним договором не виконав, внаслідок чого, станом на 31.12.2017 року, утворилася заборгованість в розмірі 56599 грн. 26 коп., яка складається з заборгованості за тілом кредиту у розмірі 4675 грн. 33 коп., заборгованості по процентам за користування кредитом у розмірі 45452 грн. 54 коп., штрафу в розмірі 500 грн. (фіксована частина) та штрафу в розмірі 2671 грн. 39 коп. (процентна складова), яку позивач просив стягнути з відповідача, а також просив стягнути судовий збір в розмірі 1762.00 грн.\~ Представник позивача в судове засідання не зявився, в позовній заяві міститься клопотання розглянути справу в його відсутність, позовні вимоги просив задовольнити, за підставами, вказаними в позовній заяві, в разі неявки у судове засідання відповідача, не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідач у судове засідання не зявився з невідомих суду причин, про час та місце розгляду справи були повідомлені у встановленому законом порядку. Враховуючи те, що по справі достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін, зі згоди позивача суд ухвалив рішення при заочному розгляді, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України та згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України - без фіксування судового засідання технічними засобами. Суд, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, 21.10.2010 року банк уклав із [PERSON]., договір б/н, від 21.01.2010 року на підставі якого остання, ознайомившись з Умовами та Правилами надання банківських послуг та підписавши анкету-заявку про приєднання до них, отримав кредитну карту зі встановленим кредитним лімітом у розмірі 2000.00 грн., та зі сплатою 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.\~ Відповідач умови повернення кредиту належним чином не виконував, у звязку з чим, станом 31.12.2017 року, утворилася заборгованість в розмірі 56599 грн. 26 коп., яка складається з заборгованості за тілом кредиту у розмірі 4675 грн. 33 коп., заборгованості по процентам за користування кредитом у розмірі 45452 грн. 54 коп., заборгованість за пенею та комісією 3300.00., штрафу в розмірі 500 грн. (фіксована частина) та штрафу в розмірі 2671 грн. 39 коп. (процентна складова). Відповідно до ч.1. ст. 1046 ЦК України\~ за\~ договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі,\~ визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму\~ позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно ч 1. ст. 1048 ЦК України позикодавець\~ має\~ право\~ на\~ одержання\~ від\~ позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо\~ договором\~ не встановлений розмір процентів,\~ їх\~ розмір визначається на рівні облікової ставки Національного\~ банку України. Відповідно до ч.2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, відповідно до ст. 1048 ЦК України, якщо інше не встановлено договором.\~\~ Згідно ст.1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч.1. ст. 624 ЦК України якщо за порушення зобов'язання встановлено\~ неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків. Згідно положень статті 549 ЦК України пеня і штраф є різновидами неустойки, як юридичної відповідальності. Як передбачено Умовами та Правилами надання банківських послуг, а саме п. 2.1.1.5.5, позичальник зобовязаний погасити заборгованість по кредиту, процентам за його використання а також сплатити комісії на умовах, передбачених цим договором. З урахуванням викладених обставин та з оглядом на порушення відповідачем умов кредитного договору та взятих на себе зобовязань, суд приходить до висновку про необхідність стягнення з нього заборгованості за тілом кредиту у розмірі 4675 грн. 33 коп., та заборгованості по процентам за користування кредитом у розмірі 45452 грн.54 коп. Разом з цим, штраф в розмірі 500 грн. (фіксована частина) та\~ штраф в розмірі 2671 грн. 39 коп. (процентна складова), стягненню не підлягає, з наступних підстав. Згідно зі ст.\~2\~Закону України\~№ 1669-VІІ\~«Про тимчасові\~заходи на\~період проведення\~антитерористичної операції»\~від 02.09.2014\~року на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особам-підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку де проводилась антитерористична операція. Банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобовязані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобовязань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції. На виконання цього Закону 30 жовтня 2014 року Кабінет Міністрів України прийняв Розпорядження №1053-р, яким було затверджено Перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція. Згідно з п. 20 ч. 1 цього Розпорядження м. Маріуполь Донецької області входить до переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція. Проте, 05 листопада 2014 року Кабінет Міністрів України прийняв Розпорядження №1079-р про зупинення дії Розпорядження від 30 жовтня 2014 року № 1053-р, яке в подальшому постановою окружного адміністративного суду м. Києва від 09 лютого 2015 року було визнано не чинним (справа № 826/18330/14). Відповідно до Переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, затвердженого розпорядженням Кабінету Міністрів України від 02 грудня 2015 року №1275-р, яким визнано такими, що втратили чинність розпорядження №1053-р від 30.10.2014 року та №1079-р від 05.11.2014 року, місто Маріуполь Донецької області відноситься до населеного пункту, на території якого здійснювалася антитерористична операція. Крім того, згідно зі ст.\~1\~Закону України\~«Про боротьбу\~із тероризмом» район проведення антитерористичної операції це визначені керівництвом антитерористичної операції ділянки місцевості або акваторії, транспортні засоби, будівлі, споруди, приміщення та території чи акваторії, що прилягають до них і в межах яких проводиться зазначена операція. Згідно з наказом керівника Антитерористичного центру при СБУ від 07 жовтня 2014 року №33/6/а «Про визначення районів проведення антитерористичної операції та термінів її проведення» районами проведення АТО визначені всі населені пункти Донецької та Луганської області (без виключень). Національний банк України своїми листами від 13 жовтня 2014 року № 47-411/58939 та від 05 листопада 2014 року № 18-112/64483 наголошував банкам України про неухильне дотримання вимог Закону України\~№ 1669-VІІ\~«Про тимчасові\~заходи на\~період проведення\~антитерористичної операції»\~від 02\~вересня 2014\~року щодо не нарахування пені та штрафів за договорами кредиту під час антитерористичної операції. Як проголошено в ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи. Згідно зі ст. 8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права. У п. 3.4. Рішення Конституційного Суду України у справі за конституційним поданням 50 народних депутатів України щодо офіційного тлумачення окремих положень частини першої статті 4\~ЦПК України (справа про охоронюваний законом інтерес) від 1 грудня 2004 року N 18-рп/2004 (Справа N 1-10/2004)) зазначено, що виходячи зі змісту частини першої статті 8\~Конституції України охоронюваний законом інтерес перебуває під захистом не тільки закону, а й обєктивного права у цілому, що панує у суспільстві, зокрема справедливості, оскільки інтерес у вузькому розумінні зумовлюється загальним змістом такого права і є його складовою. Банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобовязані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобовязань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції. Так, враховуючи, що відповідач зареєстрований та постійно проживав в місті Маріуполі, нарахування штрафів на суму заборгованості за кредитним договором від 15.03.2010 року укладеним з [PERSON]., є неправомірним. Отже, враховуючи те, що відповідач є громадянином України, який зареєстрована та постійно проживає в населеному пункті, де проводилась антитерористична операція, на підставі ст. 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», штрафні санкції за укладеним з ним кредитним договором нараховувати заборонено, а тому позов банку в частині стягнення пені та штрафів є необґрунтованим. Відповідно до 3 ч. 2 ст.\~141\~ЦПК України у разі часткового задоволення позову судовий збір покладається на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Як вбачається з квитанції про сплату судового збору, розмір судових витрат складає 1762.00 гривень, а тому з відповідача на користь позивача слід стягнути судові витрати за сплату судового збору, пропорційну до розміру задоволених позовних вимог (позовні вимоги підлягають задоволенню на: 50127,87 гривень х 100% : 56599.26 гривень ціни позову = 88,56%), тобто 88,56 % від ціни позову (88,56% х 1762,00 гривень : 100% = 1560,00 гривень), що складає 1560, 00 гривень. На підставі ст. 549, 624, 1046, 1048, 1050, 1054 ЦК України,

Outcome: partial