Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-19 00:00:00

Приватне акціонерне товариство «Лізинг інформаційних технологій» звернулось до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] - про стягнення заборгованості. Позивач при зверненні до суду мотивував свої вимоги тим, що 17.04.2012 року між ЗАТ «Лізинг інформаційних технологій», правонаступником якого є ПАТ «Лізинг інформаційних технологій» (в особі ФОП [PERSON], який діяв на підставі довіреності №12031201 від 12.03.2012 року) та [PERSON] було укладено договір №120502042 про надання в оренду на умовах фінансового лізингу обладнання. 17. 04. 2012 року [PERSON] для забезпечення виконання зобов'язань перед позивачем виступила в ролі поручителя, уклавши договір поруки №120502042 від 17. 04. 2012 року за клієнта в системі LeaseІT. Згідно п. 1.1. договору клієнт (відповідач-1) бере участь в системі LeaseІT зокрема отримує ІТ-обладнання та інші товари від постачальників - учасників системи LeaseІT, a також отримує послуги, на умовах, визначених обраним клієнтом пакетом фінансування LeaseІT, а оператор LeaseІT (позивач), зобов'язується на підставі договору забезпечити передачу Клієнту ІТ-обладнання (ІТ-обладнання, заласних частин, комплектуючих, витратних матеріалів, тощо) обраним клієнтом постачальником та надання клієнту послуг, за умови виконання клієнтом вимог, передбачених Пакетом LeaseІT. Відповідно до п. 1.2. договору порядок отримання ІТ-обладнання, інших товарів та послуг Клієнтом визначається правилами отримання обладнання, інших товарів та послуг в системі LeaseІT, які є навід'ємною частиною цього договору. На підставі п. 2.2. договору, а також п. 4.9. Правил, позивач надав відповідачу в оренду на умовах фінансового лізингу обладнання. Загальна первісна вартість переданого обладнання становить 6000 грн. Пунктом 6.2. Правил визначено, що строк, протягом якого клієнт повинен сплачували платежі, починається з дня передачі обладнання клієнту, і закінчується в останній день останнього календарного місяця встановленого Пакетом LeaseІТ строку. [PERSON] зобов'язувалась сплачувати платежі у загальній сумі 6000 грн. в такому порядку: перший платіж у розмірі 10% від загальної суми платежів; 9 платежів рівними частинами щомісячно до 20-го числа кожного місяця. Тобто [PERSON] мала сплатити перший платіж у розмірі 600 грн. та ще 9 платежів по 600 грн. Позивач зазначає, що він у повному обсязі виконав свої договірні обов'язки щодо надання обладнання [PERSON] згідно договору у відповідні строки та належної комплектації, однак [PERSON] не виконала своїх грошових зобов'язань за договором, внаслідок чого їй нараховувалась плата за прострочення платежу передбачена п. 14.2 Правил та п. 5.4.2 договору, тому за нею рахується заборгованість. Згідно структури грошових нарахувань та надходжень [PERSON] сплатила лише 5839,75 грн. Позивач зазначає, що станом на 01. 09. 2015 року [PERSON] має не погашену заборгованість перед позивачем в сумі 23194,81 грн. Добровільно сплатити заборгованість в порушення договірних зобов'язань [PERSON] та поручитель [PERSON] не погоджуються. В зв'язку із зазначеним позивач просив суд стягнути солідарно з відповідачів на користь позивача суму заборгованості за невиконання договірних зобов'язань в розмірі 23194,81 грн. Представник позивача в судове засідання не з'явився, надавши до суду заяву про розгляд справи у відсутність позивача в якій також зазначено, що позивач підтримує вимоги позовної заяви в повному обсязі, просить суд про задоволення позову та не заперечує проти ухвалення по справі заочного рішення. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з'явились, своїх представників до суду не направили, про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, про причини неявки суду не повідомили. Згідно ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Вивчивши та дослідивши матеріали справи, об'єктивно оцінивши докази, які містяться в справі, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що 17.04.2012 року між ЗАТ «Лізинг інформаційних технологій», правонаступником якого є ПАТ «Лізинг інформаційних технологій» (в особі ФОП [PERSON], який діяв на підставі довіреності №12031201 від 12.03.2012 року) та [PERSON] було укладено договір №120502042 про надання в оренду на умовах фінансового лізингу обладнання. Також встановлено, що 17. 04. 2012 року [PERSON] для забезпечення виконання зобов'язань перед позивачем виступила в ролі поручителя, уклавши договір поруки №120502042 від 17. 04. 2012 року за клієнта в системі LeaseІT. Згідно п. 1.1. договору клієнт (відповідач-1) бере участь в системі LeaseІT зокрема отримує ІТ-обладнання та інші товари від постачальників - учасників системи LeaseІT, a також отримує послуги, на умовах, визначених обраним клієнтом пакетом фінансування LeaseІT, а оператор LeaseІT (позивач), зобов'язується на підставі договору забезпечити передачу Клієнту ІТ-обладнання (ІТ-обладнання, заласних частин, комплектуючих, витратних матеріалів, тощо) обраним клієнтом постачальником та надання клієнту послуг, за умови виконання клієнтом вимог, передбачених Пакетом LeaseІT. Відповідно до п. 1.2. договору порядок отримання ІТ-обладнання, інших товарів та послуг Клієнтом визначається правилами отримання обладнання, інших товарів та послуг в системі LeaseІT, які є навід'ємною частиною цього договору. На підставі п. 2.2. договору, а також п. 4.9. Правил, позивач надав відповідачу в оренду на умовах фінансового лізингу обладнання. Вбачається, що загальна первісна вартість переданого обладнання становить 6000 грн. Пунктом 6.2. Правил визначено, що строк, протягом якого клієнт повинен сплачували платежі, починається з дня передачі обладнання клієнту, і закінчується в останній день останнього календарного місяця встановленого Пакетом LeaseІТ строку. [PERSON] зобов'язувалась сплачувати платежі у загальній сумі 6000 грн. в такому порядку: перший платіж у розмірі 10% від загальної суми платежів; 9 платежів рівними частинами щомісячно до 20-го числа кожного місяця. Таким чином [PERSON] мала сплатити перший платіж у розмірі 600 грн. та ще 9 платежів по 600 грн. Встановлено, що позивач у повному обсязі виконав свої договірні обов'язки щодо надання обладнання [PERSON] згідно договору у відповідні строки та належної комплектації, однак [PERSON] не виконала своїх грошових зобов'язань за договором, внаслідок чого їй нараховувалась плата за прострочення платежу передбачена п. 14.2 Правил та п. 5.4.2 договору, тому за нею рахується заборгованість. Згідно структури грошових нарахувань та надходжень вбачається, що [PERSON] сплатила лише 5839,75 грн. Таким чином, станом на 01. 09. 2015 року [PERSON] має не погашену заборгованість перед позивачем в сумі 23194,81 грн., яка складається із: 1790,98 грн. - компенсація вартості наданого обладнання; 21336,85 грн. - плата та прострочення щомісячних платежів та 66,98 грн. - компенсація понесених витрат пов'язаних з отриманням виконання зобов'язань. Добровільно сплатити заборгованість в порушення договірних зобов'язань [PERSON] та поручитель [PERSON] не погоджуються, в зв'язку з чим позивач просив суд про задоволення позову, на що слід зазначити наступне. Відповідно до ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є договори та інші правочини. Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього кодексу. Відповідно ч. 4 цієї ж статті доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. З огляду на наведене, зважаючи на те, що відповідачі не погасили вищевказану суму заборгованості таким чином не виконали договірні зобов'язання, не зважаючи на те, що згідно умов договору на отримання обладнання гарантували оплату зі свого боку, суд вважає вимоги позивача обґрунтованими, доведеними та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. З урахуванням задоволення позову, суд вважає за доцільне стягнути солідарно з відповідачів на користь позивача витрати по оплаті судового збору в сумі 243 грн. 60 коп.

Outcome: approved