Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-17 00:00:00

Прокурор Михайлівського району Запорізької області, який діє в інтересах держави в особі органу, уповноважувати здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, позивач [PERSON] обласна рада, комунальна установа «Михайлівський психоневрологічний інтернат» [PERSON] обласної ради звернувся до Михайлівського районного суду з позовом до [PERSON] про відшкодування шкоди, завданої незаконним звільненням. Свої вимоги позивач обґрунтовує наступним. В ході здійснення прокуратурою Михайлівського району моніторингу судових рішень, прийнятих Михайлівським районним судом Запорізької області, встановлено, що рішенням зазначеного суду від 16.02.2015 року у справі № 321/2000/14-ц задоволено позовну заяву [PERSON] до [PERSON] установи «Михайлівський психоневрологічний інтернат» [PERSON] обласної ради про визнання незаконними та скасування наказів про накладення дисциплінарних стягнень, визнання незаконними та скасування наказів про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди. Цим же рішенням суду скасовано наказ в.о. директора [PERSON] установи «Михайлівський психоневрологічний інтернат» [PERSON] обласної ради [PERSON] № 40-к від 22.12.2014 року в частині звільнення [PERSON], поновлено останню на посаді машиніста з прання та ремонту спецодягу, стягнуто з [PERSON] установи «Михайлівський психоневрологічний інтернат» [PERSON] обласної ради на користь [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 09.02.2015 по 16.02.2015 року у сумі 527,52 грн. Так, вказане рішення суду набрало законної сили 26.02.2015. Кошти, стягнуті за рішенням суду, сплачені [PERSON] установи «Михайлівський психоневрологічний інтернат» [PERSON] обласної ради [PERSON] у повному обсязі у сумі 527,52 грн., що підтверджується розрахунково-платіжними відомостями [PERSON] установи «Михайлівський психоневрологічний інтернат» [PERSON] обласної ради за вказані періоди, листом установи та платіжним дорученням. Таким чином, на виконання рішення Михайлівського районного суду з місцевого бюджету [PERSON] перераховано 527,52 грн. Крім того, в ході моніторингу встановлено, що рішенням Михайлівського районного суду від 10.03.2015 року у справі № 321/1999/14-ц задоволено позовну заяву [PERSON] до [PERSON] установи «Михайлівський психоневрологічний інтернат» [PERSON] обласної ради про визнання незаконними та скасування наказів про накладення дисциплінарних стягнень, визнання незаконними та скасування наказів про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди. Цим же рішенням суду скасовано наказ в.о. директора [PERSON] установи «Михайлівський психоневрологічний інтернат» [PERSON] обласної ради [PERSON] № 38-к від 18.12.2014 року в частині звільнення [PERSON], поновлено останню на посаді машиніста з прання та ремонту спецодягу, стягнуто з [PERSON] установи «Михайлівський психоневрологічний інтернат» [PERSON] обласної ради на користь [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу у сумі 706,37 грн. та 200 грн. моральної шкоди. Так, вказане рішення суду набрало законної сили 23.03.2015 року. Кошти, стягнуті за рішенням суду, сплачені [PERSON] установою «Михайлівський психоневрологічний інтернат» [PERSON] обласної ради [PERSON] у повному обсязі у сумі 906,37 грн., що підтверджується розрахунково-платіжними відомостями [PERSON] установи «Михайлівський психоневрологічний інтернат» [PERSON] обласної ради за вказані періоди та платіжним дорученням. Таким чином, на виконання рішення Михайлівського районного суду з місцевого бюджету [PERSON] перераховано 906,37 грн. Недодержання законодавства про оплату праці органами виконавчої влади, місцевого самоврядування, підприємствами, установами і організаціями державної та комунальної форми власності, а також їх службовими особами безпосередньо зачіпає інтереси держави, оскільки кошти на відшкодування шкоди сплачуються з державного чи місцевого бюджетів. Так, встановлено, що накази № 40-к від 22.12.2014 та № 38-к від 18.12.2014, якими звільнено [PERSON] та [PERSON] відповідно, підписано особисто колишнім в.о. начальника [PERSON] установи «Михайлівський психоневрологічний інтернат» [PERSON] обласної ради [PERSON] В судовому засіданні представник прокуратури Михайлівського району [PERSON] наполягав на задоволенні позовних вимог та пояснив суду, що 23.06.2015 року до прокуратури району надійшов лист від [PERSON] установи «Михайлівський психоневрологічний інтернат» [PERSON] обласної ради в якому зазначено, що установа фінансується за рахунок коштів обласного бюджету, у зв'язку з чим не має можливості самостійно звернутися до суду з даним позовом, що і стало підставою для предявлення позову в інтересах позивачів. Недодержання законодавства про оплату праці службовими особами комунальних підприємств безпосередньо зачіпає інтереси держави, оскільки кошти на відшкодування такої шкоди сплачуються з державного чи місцевого бюджетів, що зобовязує прокурора звертатись з відповідними позовами до суду для повернення коштів до бюджету. Оскільки незаконні накази № 40-к від 22.12.2014 та № 38-к від 18.12.2014, якими звільнено [PERSON] та [PERSON] підписано особисто колишнім в.о. начальника [PERSON] установи «Михайлівський психоневрологічний інтернат» [PERSON] обласної ради [PERSON] відповідно до чинного законодавства, обовязок щодо відшкодування шкоди у розмірі 1433,89 грн. покладається на нього. Просив суд стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] установи «Михайлівський психоневрологічний інтернат» [PERSON] обласної ради шкоду, заподіяну у зв'язку з оплатою [PERSON] середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 09.02.2015 року по 16.02.2015 рік в сумі 527 грн. 52 коп. та у зв'язку з оплатою [PERSON] середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 07.02.2015 року по 17.02.2015 рік в сумі 706 грн. 37 коп. та моральної шкоди в сумі 200 грн., а всього 1433 грн. 89 коп. В судове засідання представник позивача [PERSON] обласної ради не зявився. В судовому засіданні представник комунальної установи «Михайлівський психоневрологічний інтернат» [PERSON] обласної ради [PERSON] наполягав на задоволенні позовних вимог та пояснив суду, що на звернення директора комунальної установи «Михайлівський психоневрологічний інтернат» [PERSON] обласної ради була надана відповідь, що дійсно виплачена сума була неправомірною. Просив суд задовольнити позов в повному обсязі. В судовому засіданні відповідач [PERSON] позовні вимоги визнав в повному обсязі та не заперечував проти задоволення позову. Суд, вислухавши в судовому засіданні пояснення прокурора прокуратури Михайлівського району [PERSON], пояснення представника позивача [PERSON] установи «Михайлівський психоневрологічний інтернат» [PERSON] обласної ради, пояснення відповідача по справі [PERSON], вивчивши надані докази, а саме: рішення Михайлівського районного суду від 10.03.2015 року у справі № 321/1999/14-ц., рішення Михайлівського районного суду від 10.03.2015 року у справі № 321/2000/14-ц., розрахунково-платіжну відомість [PERSON], розрахунково-платіжну відомість [PERSON], наказ № 38-к від 18.12.2014 року, наказ № 40-к від 22.12.2014 року, копію трудової книжки [PERSON], копію трудової книжки [PERSON], платіжне доручення № 51 від 12.02.2015 року зі списком, платіжне доручення № 306 від 18.05.2015 року зі списком, лист [PERSON] установи «Михайлівський психоневрологічний інтернат» [PERSON] обласної ради, положення [PERSON] установи «Михайлівський психоневрологічний інтернат» [PERSON] обласної ради, розпорядження голови [PERSON] обласної ради № 226-св від 09.10.2014 року приходить до висновку, що позов обґрунтований та підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Недодержання законодавства про оплату праці органами виконавчої влади, місцевого самоврядування, підприємствами, установами і організаціями державної та комунальної форми власності, а також їх службовими особами безпосередньо зачіпає інтереси держави, оскільки кошти на відшкодування шкоди сплачуються з державного чи місцевого бюджетів. Пунктом 8 ст. 134 КЗпП України, п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 29.12.1992 № 14 «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками», п. 33 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», визначено, що обов'язок із відшкодування шкоди, заподіяної установі у зв'язку з оплатою незаконно звільненому працівникові часу вимушеного прогулу покладається на службову особу, за наказом якої звільнення здійснено з порушенням закону. При цьому винна в незаконному звільненні працівника службова особа несе матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини установі. Відповідальність у цих випадках настає незалежно від форми вини. Пунктом 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 29.12.1992 № 14 «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками», також передбачена відповідальність керівників підприємств, установ, організацій та їх заступників, а також керівників структурних підрозділів на підприємствах, в установах, організаціях та їх заступників якщо шкоду заподіяно зайвими грошовими виплатами до яких відносяться, зокрема, суми заробітної плати, виплаченої працівникові у зв'язку із затримкою з вини службової особи видачі трудової книжки, розрахунку, неправильним формулюванням причин звільнення тощо. Частиною 4 статті 136 КЗпП України визначено, що стягнення з керівників підприємств, установ, організацій та їх заступників матеріальної шкоди в судовому порядку проводиться за позовом вищестоящого, в порядку підлеглості, органу, яка в силу вимог ч. 3 ст. 233 КЗпП України може бути подана протягом одного року з дня виявлення заподіяної працівником шкоди. При цьому слід враховувати, що право регресної вимоги до працівника виникає з часу виплати підприємством, організацією, установою сум третій особі і з цього ж часу обчислюється строк на пред'явлення регресного позову (п. 20 Постанови Пленуму). Так, встановлено, що накази № 40-к від 22.12.2014 та № 38-к від 18.12.2014, якими звільнено [PERSON] та [PERSON] відповідно, підписано особисто колишнім в.о. начальника [PERSON] установи «Михайлівський психоневрологічний інтернат» [PERSON] обласної ради [PERSON] Відповідно до ст. 237 КЗпП суд покладає на службову особу, винну в незаконному звільненні або переведенні працівника на іншу роботу, обов'язок покрити шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації у зв'язку з оплатою працівникові часу вимушеного прогулу або часу виконання нижчеоплачуваної роботи. Такий обов'язок покладається, якщо звільнення чи переведення здійснено з порушенням закону або якщо власник чи уповноважений ним орган затримав виконання рішення суду про поновлення на роботі. Відповідно до ст. 1166 Цивільного кодексу України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Таким чином, оскільки незаконні накази № 40-к від 22.12.2014 та № 38-к від 18.12.2014, якими звільнено [PERSON] та [PERSON] підписано особисто колишнім в.о. начальника [PERSON] установи «Михайлівський психоневрологічний інтернат» [PERSON] обласної ради [PERSON] відповідно до чинного законодавства, обовязок щодо відшкодування шкоди у розмірі 1433,89 грн. необхідно покласти на відповідача [PERSON] Відповідно до ч. 1 ст. 1191 Цивільного кодексу України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Стосовно вимоги про стягнення моральної шкоди з відповідача [PERSON], суд вважає що зазначена вимога задоволенню не підлягає з тих підстав, що позивач не обґрунтував та не навів достатніх доказів спричинення моральної шкоди. На підставі зазначеного,

Outcome: partial