Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-29 00:00:00

Представник ТОВ «Лузанівка» адвокат Трусов А.С. звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення суми заборгованості за товаром (неповернуту зворотну тару) та штрафу в розмірі 100% заставної вартості устаткування всього в розмірі 61650, 79 грн., суму пені в розмірі 2631, 47 грн., 3% річних у розмірі 3751 грн., інфляційне збільшення 31338, 12 грн., а також суму сплаченого судового збору в розмірі 1921 грн. В судові засідання представник позивача адвокат Трусов А.С. не з`явився, про дату, час та місце проведення яких був сповіщений своєчасно, належним чином, однак надав до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. В судові засідання при розгляді справи по суті, відповідач [PERSON] не з`явився, про дату, час та місце проведення судових засідань був сповіщений своєчасно, належним чином, за адресою, зареєстрованою у встановленому законом порядку, однак до суду повернулися конверти з відміткою «Укрпошти» - «інші причини, що не дали змоги виконати обов`язки щодо пересилання поштового відправлення». Також відповідні оголошення про виклик відповідача були розміщені на веб-порталі Судової влади України. Відзив на позовну заяву від [PERSON] не надходив. Згідно ч.7\~ст.128\~ЦПК України,\~у разі\~ненадання учасниками\~справи інформації\~щодо їх\~адреси судова\~повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Відповідно до п.4 ч.8 ст.128 ЦПК України, днем вручення судової повістки є: день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Згідно ч.11 ст.128 ЦПК України, відповідач, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, а також заінтересована особа у справах про видачу обмежувального припису викликаються до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за десять днів до дати відповідного судового засідання. З опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи. У зв`язку з неявкою в судове засідання учасників справи, судом, відповідно до ч.2\~ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Враховуючи повторну неявку в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд, відповідно до ч.4\~ст.223 ЦПК України, зі згоди представника позивача, вирішує справу на підставі наявних у ній доказів та ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням\~ст.280 ЦПК України. Суд, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, приходить до наступного. Судовим розглядом встановлено, що 18.06.2013 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Лузанівка», як Орендарем та фізичною особою-підприємцем [PERSON] , як Суборендарем укладено договір суборенди устаткування №131 (а.с.17). Відповідно до пункту 1.1 Договору №131, Орендар бере на себе зобов`язання передати у суборенду, а Суборендар прийняти устаткування, рекламну продукцію згідно Акту прийому-передачі. Перелік устаткування, яке може бути передано в суборенду, його комплектність та заставна вартість зазначаються у Акті прийому-передачі, який є невід`ємною частиною цього Договору. За умовами пункту 1.2. Договору №131, устаткування передається Суборендарю без сплати його заставної вартості. В пункті 1.5. Договору №131 передбачено, що право власності на Устаткування залишається у Орендодавця. На виконання умов Договору №131 та у відповідності до Актів прийому-передачі Орендар передав, а Суборендар прийняв відповідне устаткування зазначене у: Акт прийому-передачі від 18.06.2013 року, передано устаткування із заставною вартістю 25 162,06 грн.; Акт прийому-передачі від 08.07.2013 року, передано устаткування із заставною вартістю 11 038,73 грн. (а.с.8); Відповідно до пункту 2.2.13 Договору №131, Суборендар зобов`язаний на першу вимогу Орендаря повернути устаткування відповідно до термінів і умов, встановлених в цьому Договорі. В Разі нецільового використання устаткування, несанкціонованого та не узгодженого з Орендарем переміщення устаткування, експлуатації з порушенням технічних норм, перешкоди по допуску представників Орендаря до устаткування, порушення термінів оформлення інвентаризаційних документів - даний договір автоматично вважається розірваним. У такому разі Суборендар зобов`язаний повернути устаткування Орендарю на протязі трьох робочих днів, попередньо узгодивши умови та час повернення устаткування. Відповідно до Акту перевірки від 20.05.2019 року, складеного ревізором ТОВ «Лузанівка», передане устаткування за адресами поставки, вказаними у Актах прийому - передачі, не виявлено. (а.с.9) З огляду на те, що Суборендарем скоєно несанкціоноване та неузгоджене з Орендарем переміщення устаткування, згідно пункту 2.2.13 Договору №131 у відповідача виник обов`язок повернути обладнання позивачу. Згідно пункту 3.1.3 Договору №131, в разі не повернення або порушень термінів та умов повернення, а також повернення устаткування і рекламної продукції в несправному стані, Орендар має право стягнути з Суборендаря штраф у розмірі 100% заставної вартості устаткування зазначеної в Актах прийому-передачі від 18.06.2013 року та 08.07.2013 року. Таким чином, у Відповідача виник борг перед Позивачем за договором суборенди устаткування №131 від 18.06.2013 року у розмірі 36 200,79 грн. 16.06.2014 року між ТОВ «Лузанівка», як Постачальником та [PERSON] , як Покупцем укладено договір поставки № 288 (а.с.18). Відповідно до пункту 1.2 Договору поставки, Постачальник зобов`язується передати у власність Покупцеві, а Покупець приймати та оплачувати на умовах і порядку, визначених цим Договором та Додатками до нього, Товар в асортименті та за цінами, вказаними у специфікації, прайс-листі, видатковій накладній, акті прийому-передачі, які підписані та скріплені печатками (за наявності) Сторін і є невід`ємною частиною цього Договору. Відповідно до пункту 3.2 Договору поставки, Покупець зобов`язаний сплатити за поставлену продукцію протягом 14 календарних днів з дати відвантаження, вказаного в накладній (рахунку-фактурі), шляхом перерахування грошових коштів на банківський рахунок Постачальника або шляхом внесення в касу Постачальника. Відповідно до пунктів 5.1-5.4 Договору поставки, тара, в якій постачається Товар - є зворотною і повертається Постачальнику при кожній поставці Товару. Заставна вартість тари встановлюється Постачальником на момент відвантаження Товару та обов`язково зазначається у видатковій накладній або акті прийому-передачі. Тара може бути залишена Покупцеві після сплати Покупцем заставної вартості або на підставі оформленого акту прийому-передачі на тару. У випадку припинення дії цього Договору, покупець зобов`язаний повернути 100% тари. У випадку неповернення будь-якого виду тари у продовж семи календарних днів з дати припинення дії цього Договору, така тара є Товаром, та вважається проданою покупцеві за ціною визначеною у Додатку №2 до цього Договору, та переданою на підставі видаткової накладної або акту прийому-передачі, оформлених при отриманні Товару. На виконання вимог Договору №288, Позивач: - актом прийому-передачі (Додаток №1) від 16.06.2014 року передав, а Відповідач прийняв тару загальною вартістю 25\~450 грн. (а.с.10) Відповідач не сплатив Позивачу заставну вартість тари за вищевказаним актом прийому-передачі у загальному розмірі 25\~450 грн. У зв`язку із несплатою вартості неповернутої зворотної тари всього у розмірі 25 450 грн. у Відповідача виник також борг: за пенею (тільки в межах дозволеного шестимісячного строку) у розмірі 2 631,47 грн.; за 3% річних у розмірі 3 751 грн.; за інфляційним збільшенням 31 338,12 грн. Таким чином, у Відповідача виник борг перед Позивачем за договором поставки №288 від 16.06.2014 року всього у розмірі 63 170,59 грн. Згідно п.1 ч.2 ст.11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, серед іншого, договори та інші правочини. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Частиною 1 статті 626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Частина 1 статті 202 ЦК України визначає, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. При цьому за правилами статті 14 ЦК України цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Відповідно до статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Частиною 1 статті 173 Господарського кодексу України встановлено, що господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку. Частиною 1 статті 174 ГК України встановлено, що господарські зобов`язання можуть виникати з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать. Згідно з частиною 1 статті 175 ГК України, майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку. Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом. Частиною 1 статті 712 ЦК України визначено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. Частиною 1 статті 759 ЦК України визначено, що за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. В силу частини 1 статті 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретний вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. При цьому до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України. Статтею 530 ЦК України встановлено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Відповідно до аналізу статей 51, 52, 598-609 ЦК України, однією із особливостей підстав припинення зобов`язань для фізичної особи-підприємця є те, що у випадку припинення суб`єкта підприємницької діяльності - фізичної особи (виключення з реєстру суб`єктів підприємницької діяльності) її зобов`язання за укладеними договорами не припиняються, а залишаються за нею як фізичною особою, оскільки фізична особа не перестає існувати. Фізична особа-підприємець відповідає за своїми зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном. Зазначена правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 4 грудня 2013 року у справі № 6-125цс13. Відповідно до ст.263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно ч.ч.1-3\~ст.12\~ЦПК України,\~цивільне судочинство\~здійснюється на\~засадах змагальності\~сторін. Учасники\~справи мають\~рівні права\~щодо здійснення\~всіх процесуальних\~прав та\~обов`язків,\~передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до\~ч.ч.1,\~5,\~6\~ст.81\~ЦПК України,\~кожна сторона\~повинна довести\~ті обставини,\~на які\~вона посилається\~як на\~підставу своїх\~вимог або\~заперечень,\~крім випадків,\~встановлених цим\~Кодексом.\~Докази подаються\~сторонами та\~іншими учасниками\~справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ч.1 ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Встановивши з наданих позивачем та досліджених і оцінених в порядку ст. 89 ЦПК України доказів фактичні обставини та беручи до уваги наведені норми права, враховуючи принцип змагальності сторін, те, що будь-які докази відповідачем не надані, суд вважає, що вимоги позивача є обґрунтованими, доведеними та такими, що підлягають задоволенню. Питання щодо судових витрат суд вирішує з врахуванням положень\~ст.141 ЦПК України.

Outcome: approved