Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-30 00:00:00

Представник позивача у липні 2016 року звернувся до суду із зазначеним позовом, в якому враховуючи заяву про уточнення позовних вимог від 26.09.2016 року (вх.№13531/16 від 27.09.2016р.) просить стягнути у користь [PERSON] 2000 грн. відшкодування моральної шкоди, спричиненої протиправною бездіяльністю [PERSON] міського центру зайнятості, за рахунок коштів державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України. В обґрунтування вимог послався на те, що 27.07.2015 року [PERSON] у порядку Закону України «Про звернення громадян» звернувся до міського голови м.Червонограда, у якій просив визнати договір № [NUMBER], укладений 08.06.2015 року між виконавчим комітетом [PERSON] міської ради, [PERSON] міським центром зайнятості та КП «Комунальник» нікчемним; визнати скерування [PERSON] міського центру зайнятості № 1309150609001001, видане йому для працевлаштування на громадські роботи підсобним робітником в КП «Комунальник» нікчемним. В свою чергу, [PERSON] міською радою, 31.07.2015 року його заява була скерована у [PERSON] міський центр зайнятості для розгляду в межах, наданих повноважень. Проте, останнім не розглянуто такої у межах строків передбачених Законом України «Про звернення громадян», що послужило причиною для звернення до суду із відповідним позовом. Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 16.03.2016 року, яка набрала законної сили, позов [PERSON] було задоволено, визнано протиправною бездіяльність [PERSON] міського центру зайнятості щодо ненадання йому відповіді на його звернення від 27.07.2015 року. Вказує, що у звязку з грубим порушенням відповідачем порядку розгляду звернення, були порушені його законні права, чим завдано моральну шкоду, яка виразилася у порушенні життєвих звязків, що вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Він був вимушений захищати своє порушене право у судовому порядку, відтак ним було витрачено значні зусилля та час для відновлення свого порушеного права. Зокрема, він був змушений звертатися до правовою допомогою та декілька разів їздити у м.Львів. Усі ці обставини призвели до виникнення у нього хвилювань та переживань, що негативно відобразилось на його психо-емоційному стані. Відтак вважає, що стягнення з відповідача моральної шкоди у розмірі 2000 грн. буде розумним та справедливим виразом сатисфакції спричинених йому моральних страждань. У судовому засіданні позивач позов підтримав, пославшись на обставини викладені у позовній заяві. Також позивач дав суду пояснення в якості свідка. Позовні вимоги позивача підтримав у судовому засіданні його представник. Представник відповідача [PERSON] міського центру зайнятості у судовому засіданні позову не визнав, подав відповідне письмове заперечення у якому зазначив, що позивачем не доведено та не надано доказів про нанесення йому моральної шкоди. Вважає його твердження стосовно витрати значних зусиль і часу для відновлення свого порушеного права безпідставними, оскільки у жодному судовому засіданні по справі № 813/6461/15 він не був присутнім. До того ж, відповідачем не доведено причинного звязку між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача. Також звертає увагу на те, що вини з боку [PERSON] міського центру зайнятості не має, так як заява отримана [PERSON] міською радою, до компетенції якої і входить вирішення порушеного у заяві питання. Окрім цього, заявником [PERSON] 03.08.2015 року на адресу ЧМЦЗ подано заяву про негайне повернення заяви від 27.07.2015 року. Відповідач представник Управління Державної казначейської служби України у судове засідання не зявився, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином. Як пояснив у судовому засіданні свідок [PERSON], після подачі ним звернення він в усному та письмовому вигляді вказував, щоб йому не давали відповіді. Проте ЧМЦЗ як державний орган повинен був надати йому обґрунтовану відповідь. Моральна шкода виражається в тому, що у нього ніхто не попросив вибачення і він не отримав відповіді. Суд, вислухавши пояснення учасників судового процесу, вивчивши матеріали справи, вважає, що у позові слід відмовити з наступних підстав. \~\~ Судом встановлено, що постановою Львівського окружного адміністративного суду від 16.03.2016 року, позов [PERSON] задоволено, визнано протиправною бездіяльність [PERSON] міського центру зайнятості щодо ненадання відповіді [PERSON] на його звернення від 27.07.2015 року. Дана постанова набрала законної сили 11.04.2016 року. В той же час, зі змісту вказаної постанови встановлено, що позивач не був присутнім під час судового засідання. До участі у справі також не був залучений його представник. Згідно з приписами ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрали законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Позивач стверджує, що вказаною протиправною бездіяльністю відповідача йому заподіяно моральну шкоду. Вирішуючи спір суд виходить з наступного. Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Ч.2 ст.25 Закону України «Про звернення громадян», який є спеціальним і таким, що регулює правовідносини щодо порядку та строків розгляду звернень громадян, передбачено, що громадянину на його вимогу і в порядку, встановленому чинним законодавством, можуть бути відшкодовані моральні збитки, завдані неправомірними діями або рішеннями органу чи посадової особи при розгляді скарги. Розмір відшкодування моральних (немайнових) збитків у грошовому виразі визначається судом. Згідно з частиною першою статті 23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Частиною другою статті 23 Цивільного кодексу України визначено, що моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Як регламентовано частиною третьою статті 23 Цивільного кодексу України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 1173 Цивільного кодексу України визначено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів. Питання практики застосування положень щодо відшкодування моральної шкоди висвітлено у Постанові Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», згідно з п. 4 якої позивач повинен зазначити у чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно, з яких міркувань він виходить, визначаючи розмір моральної шкоди, та якими доказами це підтверджується. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків (пункт 3 Постанови). Пунктом 5 цієї Постанови визначено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Однак позивачем всупереч ст.60 ЦПК України не доведений факт заподіяння йому моральних страждань протиправною бездіяльністю відповідача, не доведено причинного звязку між діями відповідача та спричиненням моральних страждань, також не наведено жодних доказів у чому полягає та чим саме керувався позивач, визначаючи розмір морального відшкодування. Тому, суд дійшов висновку, що підстави для відшкодування моральної шкоди відсутні. Суд вважає такими що не заслуговують на увагу пояснення позивача стосовно поїздок у місто Львів у звязку із розглядом справи та звернень за юридичною допомогою, так на підтвердження таких ним не подано належних та допустимих доказів. Таких не здобуто судом і у судовому засіданні. Таким чином позов задоволенню не підлягає.

Outcome: dismissed