Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-22 00:00:00

Представник Товариства державної нерухомості акціонерне товариство (ЕТАД А/Т) звернувся до суду з позовом про визнання правонаступником та визнання права власносоі на квартиру [ADDRESS], що складається з трьох жилих кімнат, загальною площею 65,9 кв.м, жилою площею 43,9 кв.м, на квартиру [ADDRESS], що складається з трьох жилих кімнат, загальною площею 91,2 кв.м, жилою площею 61,8 кв.м, на квартиру [ADDRESS], що складається з трьох жилих кімнат, загальною площею 59,9 кв.м, жилою площею 43,6 кв.м, на квартиру [ADDRESS], що складається з чотирьох жилих кімнат, загальною площею 117,2 кв.м, жилою площею 78,4 кв.м, на підвальне приміщення, загальною площею 43,58 кв.м по вул. Спирідонівській 4 в м. Одесі за «Товариством державної нерухомості акціонерне товариство (ЕТАД А/Т)». При цьому представник позивача посилається на те, що Товариство державної нерухомості акціонерне товариство (ЕТАД А/Т) є правонаступником «Державного земельного /іпотечного/ товариства» (КЕД), створеного та ліквідованого, згідно із законодавством Грецької Республіки, яке зареєстровано власником вказаного нерухомого майна, а оригінали правовстановлювальних документів є втраченими, що унеможливлює розпорядження вказаним нерухомим майном. Представник позивача по довіреності у судовому засіданні вимоги підтримав, просив їх задовольнити. Відповідач [PERSON] Одеська державна нотаріальна контора в судове засідання своїх представників не направляла, про дату, місце та час судового засідання була повідомлена у встановленому законом порядку. Суд на місці вирішив розглянути справу за відсутності представника відповідача, на підставі наданих суду доказів. Суд, вислухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, вважає позов Товариства державної нерухомості акціонерне товариство (ЕТАД А/Т) доказаним і таким, що підлягає задоволенню у повному обсязі. При цьому суд виходить з наступного. Товариство «Державне земельне /іпотечне/ товариство» (КЕД), створене згідно із законодавством Грецької Республіки, є власником нерухомого майна, що розташоване у місті Одесі, а саме: -квартира [ADDRESS] (на підставі договору купівлі-продажу, що посвідчений [PERSON] Одеською нотаріальною конторою 24.06.1997 року за реєстровим номером 5-1463), -квартира [ADDRESS] (на підставі договору купівлі-продажу, що посвідчений [PERSON] Одеською нотаріальною конторою 24.06.1997 року за реєстровим номером 5-1454), -квартира [ADDRESS](на підставі договору купівлі-продажу, що посвідчений [PERSON] Одеською нотаріальною конторою 24.06.1997року за реєстровим номером 5-1460), -квартира [ADDRESS] (на підставі договору купівлі-продажу, що посвідчений [PERSON] Одеською нотаріальною конторою 24.06.1997 року за реєстровим номером 5-1457), -підвальне приміщення по вул. Спирідонівській 4 в м. Одесі (на підставі свідоцтва про право власності № 283 від 09.09.1997 року, що видане Представництвом по управлінню комунальною власністю). Реєстрацією права власності Товариства КЕД у цьому випадку виступає штамп Комунального підприємства Одеське міське бюро технічної інвентарізації та реєстрації обєктів нерухомості на зворотній стороні кожного договору купівлі-продажу та свідоцтва. Таким чином, право власності Товариства КЕД є безумовним. Проте, Товариство «Державне земельне /іпотечне/ товариство» (КЕД), створене згідно із законодавством Грецької Республіки, було приєднане до Товариства «Грецька туристична нерухомість» (ЕТА) с наступною зміною найменування на «Товариство державної нерухомості акціонерне товариство (ЕТАД А/Т)». Доказом корпоративного поглинання у відповідності із законодавством Грецької Республіки є відповідний нормативний акт, який міститься у примірниках Грецьких газет з офіційним перекладом на українську мову. Згідно ст. 38 закону Про міжнародне часне право, право власності та інші речові права на нерухоме та рухоме майно визначаються правом держави, у якій це майно знаходиться, якщо інше не передбачено законом. Стаття 39 закону Про міжнародне часне право наголошує, що виникнення та припинення права власності та інших речових прав визначається правом держави, у якій відповідне майно перебувало в момент, коли мала місце дія або інша обставина, яка стала підставою для виникнення або припинення права власності та інших речових прав, якщо інше не передбачено законом або міжнародним договором України. Право, яке застосовується до виникнення та припинення права власності та інших речових прав, що є предметом правочину, визначається відповідно до частини першої цієї статті, якщо інше не встановлено за згодою сторін. У відповідності до ст. 42 закону України Про міжнародне часне право, захист права власності та інших речових прав здійснюється на вибір заявника відповідно до права держави, у якій майно знаходиться, або відповідно до права держави суду. Захист права власності та інших речових прав на нерухоме майно здійснюється відповідно до права держави, у якій це майно знаходиться. Захист права власності та інших речових прав, які підлягають державній реєстрації в Україні, здійснюється відповідно до права України. Таким чином, суд приходить до висновку, що позивач фактично має безумовне право власності на вказані обєкти нерухомості, а формально не має можливості реалізувати своє право власності завдяки суперечливості законодавства Грецької Республіки та України стосовно правонаступництва та корпоративного поглинання. Іншими словами, спір між сторонами відсутній. У відповідності із ст. 321 ЦК України, Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно із ст. 392 ЦК України, Власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Таким чином, оскільки оригінал документу, що підтверджує право власності попереднього власника втрачено, позивач має право предявити позов про визнання права власності до суду. Статтею 1 Протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод було гарантовано захист права власності. Згідно з нею кожна фізична або юридична особа має право мирно во\-лодіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принци\-пами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежу\-ють право держави вводити в дію такі закони, які, на її думку, є необхідними для здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів. Стаття 1 Першого протоколу до Європейської конвенції гарантує право на вільне володіння своїм майном, яке звичайно називається правом на власність. У господарському процесі встановлення фактів та певних обставин є складовою частиною вирішення господарського спору. Відповідно до статті 32 ГПК України суд розглядає будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність обставин, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Згідно із статтею 33 ГПК України обставини, на які посилається сторона спору, є підставою її вимог і заперечень. Стаття 34 ГПК України обмежує процес доказування тільки тими фактами та обставинами, які мають значення для справи. Отже, відокремлення встановлення фактів та визнання обставин від спору, де ці факти та обставини є доказом вимог чи заперечень у цьому спорі, суперечить основним засадам господарського процесу та його формам, визначеним статтею 4-1 ГПК України. Згідно правовому висновку Верховного Суду України, що висловлена, зокрема, у постанові Судової палати у цивільних справах\~ВСУ від 24.06.2015 № 6-318цс15, за правилами статті 392 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) позов про визнання права власності може бути предявлено, по-перше, якщо особа є власником майна, але її право оспорюється або не визнається іншою особою; по-друге, якщо особа втратила документ, який засвідчує його право власності.\~Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.Отже, ураховуючи, що відповідно до статті 328 ЦК України набуття права власності це певний юридичний склад, з яким закон повязує виникнення в особи субєктивного права власності на певні обєкти, суд при застосуванні цієї норми повинен встановити, з яких саме передбачених законом підстав, у який передбачений законом спосіб позивач набув право власності на спірний обєкт та чи підлягає це право захисту в порядку, передбаченому статтею 392 ЦК України. Оскільки формально спору між сторонами щодо права власності не існує, а визнання права власності є поновленням права правонаступника, у звязку із втратою оригіналів правовстановлювальних документів, суд доходить до висновку про необхідність захисту права позивача, шляхом визнання права власності, що надасть позивачу можливість зареєструвати своє право власності у реєстрі речових прав та реалізовувати повноваження по володінню, корисутванню та розпорядженню нерухомим майном у вигляді квартир. Враховуючи вище викладене та

Outcome: approved