Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-09 00:00:00

Представник Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» звернувся до суду з вказаним вище позовом, уточненим 13.11.2014 року, про виселення відповідачів з квартири [ADDRESS], яка є предметом іпотеки за кредитним договором № 39М. Свої вимоги представник позивача обґрунтував наступним. Позивач та [PERSON] 15.12.2008 року уклали кредитний договір №39М (далі - Кредитний договір), відповідно до п. 1.2. якого Банк зобов'язався надати кредит у вигляді кредитної лінії у розмірі 52.500.00 доларів США строком до 05.02.2018 року, а [PERSON] зобов'язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором. В забезпечення виконання зобов'язань за Кредитним договором ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та [PERSON] 08.02.2008 року уклали договір іпотеки № 39М (далі - Договір іпотеки), згідно з п. 33.3 якого останній надав в іпотеку нерухоме майно, а саме: квартиру загальною площею 43,90 кв.м., житловою площею 18.10 кв.м, яка розташована за адресою: [ADDRESS], належне йому на праві власності на підставі договору дарування. Свої зобов'язання за Кредитним договором ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» виконав в повному обсязі, надавши Позичальнуки кредит в розмірі, передбаченому умовами договору. В свою чергу, [PERSON] не надав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, комісією, а також іншими витратами відповідно до умов договору. Таким чином, у порушення умов договору, зобов'язання за Кредитним договором виконані не були. ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернувся до Приморського районного суду міста Одеси з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки та 11.04.2012 року суд виніс рішення звернути стягнення на предмет іпотеки, шляхом його продажу Банком. Проте, виконати рішення суду та провести реалізацію квартири позивач не має згоди, так як в ній проживають відповідачі, які відмовляються залишити приміщення квартири. В судове засідання відповідачі не з'явилися, про час, дату та місце розгляду справи були належним чином повідомлені, про причини неявки суд не повідомили, заяв про розгляд справи за їх відсутністю та заперечень на позов до суду не надали. Представник позивача, до суду, до судового засідання, надав заяву, в якій просив розглядати справу в його відсутність заочно, викладене в позовній заяві підтримує в повному обсязі. Згідно ч. 2 ст. 158 ЦПК України, особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Відповідно до ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнанні неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Частиною 2 ст. 197 ЦПК України закріплено, що у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі фіксування судового процесу звукозаписувальним засобом не здійснюється. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо доказів щодо взаємовідносин сторін, а також маючи згоду представника позивача на заочний розгляд справи, суд ухвалив заочно розглядати справу у відсутності належно повідомлених відповідачів без фіксування судового процесу звукозаписувальним засобом. З'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, суд, на підставі всебічного, повного, об'єктивного і безпосереднього дослідження наявних у справі доказів, встановив наступне. Згідно п.1 ч.2 ст. 11 Цивільного кодексу України, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. 15.12.2008 року ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та [PERSON] уклали Кредитний договір №39М, відповідно до п. 1.2. якого Банк зобов'язався надати останньому кредит у вигляді кредитної лінії у розмірі 52.500.00 доларів США строком до 05.02.2018 року, а [PERSON] зобов'язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором. В забезпечення виконання зобов'язань за Кредитним договором сторони Кредитного договору 08.02.2008 року уклали Договір іпотеки № 39М, згідно з п. 33.3 якого [PERSON] надав в іпотеку нерухоме майно, а саме: квартиру загальною площею 43.90 кв.м., житловою площею 18.10 кв.м, яка розташована за адресою: [ADDRESS], яка належить йому на підставі договору дарування. Свої зобов'язання за кредитним договором ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» виконав в повному обсязі, надавши [PERSON] кредит в розмірі, передбаченому умовами договору. Статтею 526 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) встановлено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та закону. Частиною 1 ст. 530 ЦК України визначено, що якщо в зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). [PERSON] не надав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, комісією, а також іншими витратами відповідно до умов договору. Таким чином, у порушення зазначених норм закону та умов договору, [PERSON] зобов'язання за Кредитним договором не виконав. ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернувся до Приморського районного суду міста Одеси з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки та 11.04.2012 року суд виніс рішення звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме: квартиру загальною площею 43.90 кв.м., житловою площею 18.10 кв.м, яка розташована за адресою: [ADDRESS], шляхом продажу вказаного предмета іпотеки Публічним акціонерним товариством Комерційним банком «ПРИВАТБАНК». Відповідно до ст. 40 Закону України «Про іпотеку» та ст. 109 ЖК України - звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців. Після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Такі повідомлення відповідачам були направлені відповідно до реєстру направлення поштових відправлень Банком від 14.11.2013 року. Згідно довідки (виписки з домової книги про склад сім'ї) №468 від 23.07.2013 року за адресою: [ADDRESS], проживають [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON]. Крім того, відповідно до ст. 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», громадяни України, іноземці та особи без громадянства реєструють своє місце проживання. В статті 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» встановлено, що реєстрація - це внесення відомостей до паспортного документа про місце проживання або місце перебування із зазначенням адреси житла особи та внесенням цих даних до реєстраційного обліку відповідного органу. Таким чином, реєстрація фіксує офіційне місце проживання особи. За цією адресою особа має право проживати, на неї надсилаються усі офіційні документи, відповідно до даних про реєстрацію нараховуються усі комунальні послуги і таке інше. Отже, наявність осіб, зареєстрованих у квартирі, на яку звертається стягнення, негативно відобразиться на її ціні, а також буде перешкоджати реалізації цього предмета іпотеки. Також, договором іпотеки, укладеним між [PERSON] та Позивачем, передбачене право іпотекодавця на реєстрацію у предметі іпотеки інших осіб лише при умові отримання від іпотекодержателя письмової згоди на такі дії, яку Банк не надавав. Згідно ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі остаточного рішення суду про позбавлення права власності або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Відповідно до вимог статті 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. У відповідності до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно з ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» є законними та підлягають задоволенню. Згідно ч.1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Відповідно до ч. 1 ст. 79 ЦПК У країни, судові витрати складаються з судового боргу та витрат, пов'язаних з розглядом справи. На підставі викладеного,

Outcome: approved