Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-04 00:00:00

Представник позивачки у серпні 2021 року звернувся до суду з указаним позовом, який мотивував тим, що [INFO] у м.\~Тростянець Сумської області помер батько позивачки [PERSON] , після смерті якого відкрилася спадщина на все належне йому майно, в тому числі на земельну ділянку, яка розташована по [ADDRESS] , але державний акт на яку не було отримано. Після смерті батька позивачка прийняла спадщину та отримала свідоцтво про право на спадщину за заповітом на 1/2 частину житлового будинку із відповідною частиною господарських та побутових будівель і споруд, що розташовані по [ADDRESS] . Разом із тим, нотаріус відмовив позивачці у видачі свідоцтва про право на спадщину на 1/2 частину земельної ділянки, яка розташована по [ADDRESS] у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на спадкове майно. Вказана земельна ділянка була передана у приватну власність [PERSON] , на підставі рішення Тростянецької міської Ради народних депутатів за № 322 від 20.08.1997, однак ним не було отримано державний акт на право власності. З огляду на викладене, щоб завершити процедуру приватизації земельної ділянки та отримати на своє ім`я правовстановлюючий документ на земельну ділянку позивачка вимушена звернутися до суду. Посилаючись на указані обставини, представник позивачки просить суд визнати за [PERSON] право на завершення приватизації та отримання на своє ім`я правовстановлюючого документа на 1/2 частину земельної ділянку орієнтовною площею 914\~кв.м, яка передана у приватну власність [PERSON] рішенням виконавчого комітету Тростянецької міської ради народних депутатів № 322 від 20.08.1997 та розташована за адресою: [ADDRESS] , у порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] , який помер [INFO] у м.\~Тростянець Сумської області. Ухвалою суду від 06.08.2021 року було відкрито провадження за правилами загального позовного провадження та призначено справу до підготовчого судового засідання. Ухвалою суду від 02.09.2021 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. У судове засідання позивачка та її представник не з`явилися, але представник позивачки подав заяву, у якій просить суд справу розглянути без участі сторони позивача, позовні вимоги підтримує. Представник відповідача також у судове засідання не з`явився та подав заяву, в якій просить суд справу розглядати без його участі, відзив на позовну заяву не має наміру подавати, щодо вирішення спору покладається на розсуд суду. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд вважає, що між сторонами мають місце цивільні правовідносини пов`язані із спадковими спорами, позов обґрунтований і підлягає задоволенню, виходячи із наступного. Судом установлено,\~що позивачка\~ [PERSON] ,\~ [INFO] ,\~є дочкою\~ [PERSON] ,\~який помер\~ [INFO] у м.\~Тростянець Сумської області (а.с. 4-6). Після смерті батька, позивачка прийняла спадщину та 28.09.2004 отримала свідоцтво про право на спадщину за заповітом, яке було видане державним нотаріусом\~Тростянецької районної\~державної нотаріальної\~контори Гребіником\~О.Д.,\~на 1/2\~частину житлового будинку із відповідною частиною господарських та побутових будівель і споруд, що розташовані по [ADDRESS] , а також зареєструвала своє ім`я право власності (а.с.8-9). Разом з тим, постановою державного нотаріуса Тростянецької районної державної нотаріальної контори Воропай В. В. від 20.07.2021 позивачці було\~відмовлено у\~видачі свідоцтва\~про право\~на спадщину\~за заповітом\~на Ѕ\~частину земельної\~ділянки,\~яка розташована\~за адресою:\~ [ADDRESS] \~у зв`язку\~із відсутністю\~правовстановлюючих документів на спадкове майно (а.с. 7). Відповідно до роз`яснень, які містяться в абзаці 3 пункту 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Ураховуючи, що державним нотаріусом відповідно до статті 49 Закону України «Про нотаріат» було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, позивачка обґрунтовано звернулася до суду. Відповідно до повідомлення та Інформаційної довідки із Спадкового реєстру №\~66420133 від 15.09.2021, наданих державним нотаріусом Тростянецької районної державної нотаріальної контори Воропай В.В., після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , заведена спадкова справа за №215/2003 та 28.09.2004 було видано свідоцтво про право на спадщину під реєстровим №3156, яка передана на зберігання Сумському обласному державному нотаріальному архіву (а.с. 32-33). Як вбачається з матеріалів спадкової справи, наданих Сумським обласним державним нотаріальним архівом, після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , спадщину прийняла [PERSON] і на її ім`я були видані свідоцтва про право на спадщину за заповітом. Також у матеріалах спадкової справи наявний заповіт [PERSON] відповідно до якого останній заповів половину жилого будинку з відповідною частиною надвірних будівель, що знаходяться по [ADDRESS] , дочці [PERSON] . Вказаний заповіт був посвідчений 15.01.1980 нотаріусом Тростянецької\~державної нотаріальної\~контори Мельник\~Г.К.(а.с. 43). Отже, [PERSON] прийняла спадщину за заповітом після смерті [PERSON] . \~ \~ \~ \~Як установлено судом часом відкриття спадщини після смерті [PERSON] є [INFO] . Згідно із частиною першою статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Відповідно до частин першої, третьої статті 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності; якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, які виникли з моменту набрання ним чинності. За змістом пунктів 4 та 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, цей Кодекс застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності, тобто з 1 січня 2004 року. Правила книги шостої цього Кодексу застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким зі спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом. У пункті 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснено, що відносини спадкування регулюються за правилами ЦК 2003 року, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема відповідні правила ЦК УРСР 1963 року, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК 2003 року і строк на її прийняття не\~закінчився до 1 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом. Ураховуючи викладене\~та час\~відкриття спадщини\~після смерті\~ [PERSON] спірні правовідносини щодо спадкування після його смерті регулюються нормами ЦК УРСР. Відповідно до ч.1 ст.524 ЦК УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Згідно ст. 534 ЦК УРСР кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям. Відповідно до ст. 548 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Згідно ч. 1, 2 ст. 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкт нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку, є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Як вбачається\~з протоколу\~засідання виконкому\~Тростянецької міської\~Ради народних\~депутатів,\~рішенням виконавчого\~комітету Тростянецької\~міської Ради\~народних депутатів\~«Про передачу\~земельних ділянок\~у приватну\~власність громадянам»\~за №\~322\~від 20.08.1997\~ [PERSON] було передано\~у приватну\~власність земельну\~ділянку площею\~914\~кв.м.,\~для будівництва\~і обслуговування\~жилого будинку\~і господарських\~будівель,яка розташована по [ADDRESS] (а.с. 11). Згідно повідомлення наданого відділом № 3 Управління в Охтирському районі Головного управління Держгеокадастру у Сумській області від 03.08.2021 № 42/54-21 у електронній базі та книгах реєстрації державних актів на право приватної власності на землю, на право власності на земельну ділянку, на земельну ділянку, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] факту реєстрації документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку не встановлено (а.с. 12). Відповідно до п. «г» ч. 1 ст. 81 Земельного кодексу України громадяни України набувають право власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини. Відповідно до частини 3 статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяження» речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 01 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1)\~реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації. Згідно з частиною 1 статті 126 Земельного кодексу України в редакції, яка діяла до 01 січня 2013 року, документом, що посвідчує право власності на земельну ділянку, є державний акт на право власності. Земельний кодекс України у редакції чинній до 01 січня 2013 року, установлював, що набуття права власності на земельну ділянку та перехід права власності на земельну ділянку в порядку спадкування має місце за наявності наступних юридичних фактів у їх сукупності: ухвалення рішення компетентного органу про передачу у власність земельної ділянки спадкодавцю; виготовлення технічної документації на земельні ділянки; визначення меж земельної ділянки в натурі; погодження меж земельної ділянки із власниками чи користувачами суміжних земельних ділянок; одержання у встановленому порядку державного акта на землю; державна реєстрація права власності на земельну ділянку. Якщо зазначені вимоги спадкодавцем не дотримано-право власності на конкретні земельні ділянки не виникає та не переходить до спадкоємців у порядку спадкування, за винятком установлених випадків, на які поширюється дія пункту 1 розділу Х «Перехідні положення» Земельного кодексу України. Якщо спадкодавець не набув права власності на земельну ділянку згідно зі статтею 125 ЗК України, проте розпочав процедуру приватизації земельної ділянки відповідно до чинного законодавства України, а органами місцевого самоврядування відмовлено спадкоємцям у завершенні процедури приватизації, то спадкоємці мають право звертатися до суду із позовами про визнання відповідного права в порядку спадкування - права на завершення приватизації та одержання державного акта про право власності на землю на ім`я спадкоємця, а не права власності на земельну ділянку. Якщо видача державного акта про право власності на землю здійснюється на підставі рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийнятого органами місцевого самоврядування, до спадкоємців переходить право отримати державний акт про право власності на земельну ділянку. Зазначений висновок міститься в постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 березня 2019 року у справі № 14-652цс18. За таких обставин, суд вважає, що [PERSON] , прийнявши спадщину після смерті [PERSON] набула право на спадкування усіх його прав та обов`язків, що належали останньому, включно із правом на завершення приватизації Ѕ частини земельної ділянки розташованої по [ADDRESS] , однак через відсутність правовстановлюючого документа позивачка згідно із положеннями статті 67 Закону України «Про нотаріат» не одержала у нотаріуса свідоцтво про право на спадщину, тому захищаючи охоронювані законом права позивачки, таке право у порядку спадкування за заповітом слід визнати за нею рішенням суду. На підставі викладеного та

Outcome: approved