Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-02 00:00:00

Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Українська страхова група» (далі ПрАТ «Страхова компанія «Українська страхова група») звернулись до суду із позовом, в якому просять стягнути з [PERSON] суму сплаченого страхового відшкодування у розмірі 119212,09 грн. та витрати по сплаті судового збору у розмірі 1788,00 грн. В обґрунтування своїх позовних вимог ПрАТ «Страхова компанія «Українська страхова група» зазначили, що 01 серпня 2014 року між ТОВ «Порше Лізинг Україна» та ПрАТ «Страхова компанія «Українська страхова група» було укладено договір добровільного страхування наземних транспортних засобі №28-0199-0157/13/0570, предметом якого є страхування транспортного засобу «Фольксваген» державний номерний [NUMBER]. 13 жовтня 2014 року відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу «Фольксваген» державний номерний [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] та транспортного засобу «ЗАЗ» державний номерний знак [NUMBER] під керуванням [PERSON]. Винним у події на підставі постанови Комінтернівського районного суду м. Харкова від 28.11.2014 р. було визнано [PERSON] Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 25 жовтня 2017 року позов Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група» до [PERSON] про стягнення суми страхового відшкодування залишено без руху, надано строк для усунення недоліків. 14 листопада 2017 року представником позивача недоліки усунуто. 16 листопада 2017 року було зроблено запит щодо доступу до персональних даних про [PERSON], з метою отримання інформації про місце проживання (перебування) фізичної особи згідно з ч. 6 ст. 187 ЦПК України. 07 березня 2018 року направлено повторний запит. 16 квітня 2018 року від відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області надійшла відповідь на запит, згідно якої було встановлено, що відповідач зареєстрований за адресою: [ADDRESS], Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 19 квітня 2018 року провадження по вказаній цивільній справі було відкрито провадження та призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні. Заперечення на позовну заяву від відповідача у встановлений законом строк і порядок до суду не надходило. Представник позивача, [PERSON] у судове засідання не з'явилась, подала до суду заяву, в якій просила розглядати справу за її відсутності, позов підтримала, просила задовольнити, у разі неявки відповідача ухвалити заочне рішення. Відповідач у судове засідання повторно не з'явився, про день та час слухання справи повідомлялася своєчасно і належним чином шляхом направлення судової повістки за останнім відомим місцем проживання відповідно до відомостей Відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання Головного Управління ДМС України в Харківській області, отриманих судом у порядку ч.6 ст.187 ЦПК України, причини неявки суду не повідомила. Будь яких заяв та клопотань від відповідача не надходило. Відповідно до ч. 2 ст. 43 ЦПК України особи, які беруть участь у справі, зобов'язані, зокрема, сприяти своєчасному, всебічному, повному та об'єктивному встановленню всіх обставин справи та виконувати інші процесуальні обов'язки, визначені законом або судом. Частиною 3 ст. 131 ЦПК України передбачено, що у разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з'явилися в судове засідання без поважних причин. Враховуючи повторну неявку належним чином повідомленого про дату, час та місце судового засідання відповідача в судове засідання, який не повідомив про причини неявки та не подав відзив, відповідно до ст. 280 ЦПК України суд, за згодою позивача, вважає за можливе проводити заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення. Враховуючи, що в судове засідання не з'явились всі учасники справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини, що виникли між сторонами. 01 серпня 2014 року між ТОВ «Порше Лізинг Україна» та ПрАТ «Страхова компанія «Українська страхова група» було укладено договір добровільного страхування наземних транспортних засобі №28-0199-0157/13/0570, предметом якого є страхування транспортного засобу «Фольксваген» державний номерний [NUMBER]. 1 3 жовтня 2014 року відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу Фольксваген» державний номерний [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] та транспортного засобу «ЗАЗ» державний номерний знак [NUMBER] під керуванням [PERSON]. Згідно з постановою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 28 листопада 2014 року вищевказана дорожньо-транспортна пригода відбулась внаслідок порушення водієм, - [PERSON] п. п. 16.11 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10 жовтня 2001 року. 14 жовтня 2014 року страхувальник ТОВ «Порше Лізинг Україна» звернувся до ПрАТ «Страхова компанія «Українська страхова група» із заявою про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування у зв'язку з дорожньо-транспортною пригодою, яка є страховим випадком відповідно до умов Договору №28-0199-0157/13/0570. Відповідно звіту №31/10/14 від 17 жовтня 2014 року та звіту №5102 від 24 лютого 2015 року, 18 березня 2015 року ПрАТ «Страхова компанія «Українська страхова група» було складено страховий акт №ПССКА-4178 та розрахунок суми страхового відшкодування на суму 168702,09 грн., який затверджено начальником управління врегулювання нестандартних та спеціальних збитків [PERSON]. З копії платіжного доручення № 5474 від 18 березня 2015 року вбачається, що позивачем було виплачено ТОВ «Порше Лізинг Україна» суму страхового відшкодування у розмірі 168702,09 грн. Відповідно до статті 993 ЦК України та статті 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Згідно зі статтею 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Таким чином, у зв'язку з виплатою ТОВ «Порше Лізинг Україна» страхового відшкодування у зв'язку з пошкодженням належного йому автомобіля внаслідок дорожньо-транспортної події, яка сталася з вини відповідача, до позивача у межах фактичних витрат перейшло право вимоги, яке б мав ТОВ «Порше Лізинг Україна» до відповідача, у зв'язку з чим суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог у повному обсязі. У ході розгляду справи відповідачем не було заявлено про оспорювання стягуваної суми страхового відшкодування. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача суми відшкодування в розмірі 119212,09 грн. Згідно з платіжним дорученням № 28125 від 06 жовтня 2017 року при пред'явленні позову до суду позивачем були понесені витрати по сплаті судового збору у розмірі 1788,18 грн. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, тому з [PERSON] підлягає стягненню сума судового збору у розмірі 1788,18 грн.

Outcome: approved