Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-18 00:00:00

Представник позивача просить суд визнати недійсним договір найму від 18.01.2008 року, укладений між Східним регіональним управлінням Державної прикордонної служби України та [PERSON] стосовно квартири № 76 в будинку № 122-А по пр..Косіора в м.Харкові. Також просить суд усунути перешкоди в здійсненні позивачем права власності на зазначену квартиру і виселити відповідачів і їх неповнолітню доньку [PERSON], [INFO], з вказаної квартири. Свої вимоги обґрунтовує тим, що позивач є власником спірної квартири, однак при цьому позбавлений можливості проживати та користуватися своєю квартирою, оскільки в його квартирі фактично проживають відповідачі без укладання з позивачем будь-яких цивільно-правових угод, які б з законних підстав обмежували права позивача, як власника квартири. Представник позивача також посилається на те, що Східне регіональне управління Державної прикордонної служби України не мали права укладати з [PERSON] договір найму від 18.01.2008 року, бо у вказаного управління відсутні будь-які права стосовно вказаної вище квартири, власником якої є позивач по справі. Крім того, зазначила, що службовий ордер був виданий [PERSON] 07.10.2005 року, а договір найму було укладено 18.01.2008 року незважаючи на те, що ордер є дійсним на протязі 30 днів. Відповідачі [PERSON], [PERSON], що діють в своїх інтересах і в інтересах неповнолітньої доньки [PERSON], в судове засідання не зявилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, про причини неявки до суду не повідомили, раніше надавали до суду письмові заперечення проти позову. Свої заперечення обґрунтовують тим, що [PERSON] є військовослужбовцем Державної прикордонної служби України, в спірну квартиру він та члени його родини вселилися на підставі службового ордеру, виданого виконкомом Ленінської районної в м. Харкові ради, а тому він та його родина не можуть бути виселені з спірної квартири без надання іншого житла. Представники Харківської міської ради, Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради в судове засідання не зявилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, про причини неявки до суду не повідомили. Представник Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України проти позову заперечує посилаючись на те, що [PERSON] та його родина вселилися в спірну квартиру на підставі службового ордеру, який не скасований і є чинним. На даний час [PERSON] не проходить службу в Харківському загоні прикордонної служби, а направлений до м. Одеса, а тому договір найму, який представник позивача просить суд визнати недійсним, вважається розірваним з моменту його вибуття. Судом встановлено, що [PERSON] є власником квартири [ADDRESS], що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Підставою виникнення права власності є свідоцтво про право власності, видане 12.07.2010 року Орджонікідзевською районною в м.Харкові радою відповідно до рішення виконкому цієї ради № 137/5 від 06.07.2010 року (т.1 а.с.6-8). Рішенням виконавчого комітету Орджонікідзевської районної в м.Харкові ради № 43/1 від 08.02.2005 року (т.1 а.с.116) вказану вище спірну квартиру було включено в число службової житлової площі Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України. 7 жовтня 2005 року виконавчим комітетом Ленінської районної в м. Харкові ради на підставі рішення виконавчого комітету Ленінської районної в м.Харкові ради № 476 від 04.10.2005 року [PERSON] було видано службовий ордер № 02074 на вселення до зазначеної вище квартири (т.1 а.с.42). 18.01.2008 року між Східним регіональним управлінням Державної прикордонної служби України і [PERSON] було укладено Договір №0118 найму службового житла, а саме вказаної вище спірної квартири (т.1 а.с.150-152). Відповідно до цього договору [PERSON] є наймачем вказаної квартири і отримав квартиру у найом для проживання себе і членів своєї сімї. Відповідно до п.9 вказаного договору найму, у разі вибуття наймача та членів його сімї на постійне проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення в тому населеному пункті, договір найму вважається розірваним з дня вибуття. Згідно до листа начальника Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України від 05.02.2016 року на адресу суду, вказаний вище договір найму було укладено з [PERSON] на підставі службового ордеру та на термін роботи в даному населеному пункті. Вказана спірна квартира на даний час рахується на позабалансовому рахунку Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України як службове житло. При вибутті до нового місця служби до м.Одеса військовослужбовець [PERSON] вказану спірну квартиру Східному регіональному управлінню Державної прикордонної служби України не здавав, відповідного акту прийому-передачі складено не було (т.3 а.с.143). Відповідачі по справі зареєстровані: м.Харків пров.Інженерний, 7 (т.3 а.с.79, 81), тобто за місцем розташування Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України, так як [PERSON] є військовослужбовцем. Згідно до довідки Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України (т.1 а.с.115) за вказаною адресою реєстрації знаходяться нежитлові будівлі і реєстрація військовослужбовців, що проходять службу за контрактом, та членів їх сімей здійснюється за юридичною адресою військових частин. Неповнолітня [PERSON] зареєстрованою не значиться (т.3 а.с.83). Зазначений службовий ордер та рішення виконавчого комітету, на підставі якого було видано вказаний службовий ордер, ніким не скасовані та в судовому порядку недійсними не визнано. На підставі ч.4 ст.10 ЦПК України в судовому засіданні представнику позивача було розяснено його право уточнити чи доповнити позовні вимоги щодо ордеру на спірну квартиру, але представник позивача таким правом не скористався. Представник [PERSON] повідомила суду, що нею подано заяву про збільшення позовних вимог в частині визнання недійсним договору найму від 18.01.2008 року, а щодо ордеру на спірну квартиру представник позивача свої вимоги доповнювати не бажає. Відповідно до ч.2 ст.123 ЖК України до користування службовими жилими приміщеннями застосовуються правила про договір найму жилого приміщення, крім правил, передбачених статтями 73 - 76, 79 - 83, 85, 90, частиною шостою статті 101, статтями 103 - 106 цього Кодексу. Згідно до ч.2 ст.61 ЖК України договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем - житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем - громадянином, на ім'я якого видано ордер. Вказаний вище Договір №0118 найму службового житла, а саме вказаної вище спірної квартири, було укладено в письмовій формі на підставі службового ордера і на підставі рішення житлової комісії Харківського прикордонного гарнізону від 18.01.2008 року. Підстави для визнання недійсним даного договору №0118 найму службового житла, на які посилається представник позивача, не заслуговують на увагу. Так, представник позивача посилається на те, що представник Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України не мав права укладати з [PERSON] договір найму від 18.01.2008 року, бо у вказаного управління відсутні будь-які права стосовно вказаної вище квартири. Ці посилання не заслуговують на увагу, так як відповідно до ч.2 ст.61 ЖК України договір найму було укладено на підставі ордера, який не було визнано недійсним. Також представник позивача посилається на те, що службовий ордер був виданий [PERSON] 07.10.2005 року, а договір найму було укладено 18.01.2008 року незважаючи на те, що ордер є дійсним на протязі 30 днів. Ці посилання не заслуговують на увагу, так як відповідно до пунктів 69-72 Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській РСР, ордер дійсний протягом 30 днів. Ордер вручається громадянинові, на ім'я якого він виданий, або за його дорученням іншій особі. при вселенні в надане жиле приміщення громадянин здає ордер у житлово-експлуатаційну організацію, а за її відсутності - відповідному підприємству, установі, організації. Тобто, 30-и денний строк дійсності ордера встановлено для вселення громадянина до жилого приміщення, а не для укладання в цей проміжок часу договору найму житла. Приймаючи до уваги, що вказаний вище Договір №0118 найму спірної квартири було укладено в належній письмовій формі, на підставі службового ордера, а посилання представника позивача в обґрунтування визнання цього договору недійсним є безпідставними, суд відмовляє в задоволенні позовних вимог про визнання недійсним договору найму від 18.01.2008 року, укладеного між Східним регіональним управлінням Державної прикордонної служби України та [PERSON] стосовно квартири № 76 в будинку № 122-А по пр..Косіора в м.Харкові. Відповідно до ч.1 ст.319 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Стаття 391 Цивільного кодексу України передбачає, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Разом з тим, відповідно до ч.4 ст.9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Нормами ЖК України визначено, що ордер є єдиною підставою для вселення на надану жилу площу. У статті 59 ЖК України визначено підстави визнання ордеру недійсним. Статтею 117 ЖК України передбачені наслідки визнання ордеру недійсним, такі як виселення без надання іншого жилого приміщення, надання жилого приміщення, яке особа раніше займала та виселення з наданням іншого жилого приміщення. Приймаючи до уваги, що зазначений вище службовий ордер та рішення виконавчого комітету, на підставі якого було видано вказаний службовий ордер, ніким не скасовані та в судовому порядку недійсними не визнано, тобто в установленому законом порядку не встановлено неправомірність надання вказаної квартири [PERSON] та членам його родини, неправомірність їх вселення до зазначеної квартири, суд приходить до висновку про наявність підстав для відмови в задоволенні позовних вимог про виселення відповідачів [PERSON], [PERSON] і їх неповнолітньої доньки [PERSON] з вказаної вище квартири. При цьому суд враховує, що захист прав власника квартири повинен відбуватися як у відповідності до вимог як ст.391 Цивільного кодексу України, так і відповідно до вимог ст.117 ЖК України. Відмовляючи в позовних вимогах про виселення суд враховує і те, що позивач та його представник не надали суду докази того, що відповідачі по справі та їх неповнолітня донька фактично проживають в спірній квартирі, в якій вони не зареєстровані, мають в цій квартирі власне майно. Із матеріалів справи видно, що [PERSON] вибув до нового місця служби до м.Одеса, що свідчить про не проживання його у спірній квартирі. Не доказавши як факт проживання відповідачів та їх доньки в спірній квартирі, так і факт не звільнення квартири після виїзду до нового місця служби в м.Одеса, позивач в особі його представника безпідставно просить суд виселити їх з вказаної квартири, захистивши таким чином його права як власника.

Outcome: dismissed