Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-24 00:00:00

Представник позивачки [PERSON], [PERSON] звернувся в суд із позовом про визнання права власності на спадкове майно, в якому вказує, що тітці позивачки [PERSON] як голові колгоспного двору видано свідоцтво на право особистої власності на жилий будинок від 05 березня 1988 року в с.Козівка, вул.П.Горохівського, 4, Козівського району, Тернопільської області. Крім [PERSON] членом колгоспного двору був [PERSON] Гілярій Григорович. [PERSON] також належали земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 2,55\~га. на території [PERSON] сільської ради та площею 0,17\~га. на території Дибщенської сільської ради на підставі державних актів. 09 червня 1991 року [PERSON] Гілярій Григорович помер. 17 березня 2014 року [PERSON] склала заповіт, заповіла [PERSON] все належне майно. 22 вересня 2015 року [PERSON] померла. Позивачка прийняла спадщину у встановлений законом порядок та строк. Державні акти на земельні ділянки втрачені, підтверджується оголошенням в газеті «Вільне слово». [PERSON] звернулась до нотаріуса для оформлення права власності на спадкове майно, їй відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки свідоцтво на право особистої власності на житловий будинок видане колгоспному двору, та у звязку з відсутністю державних актів на земельні ділянки. Просить визнати за нею право власності на: - житловий будинок (А) з каменю, загальною площею 50,3\~м.кв., житловою площею 34,7\~м.кв., сарай (Б) з цегли, площею 40,5\~м.кв., погріб\~(В) на 2/3 з цегли та 1/3 з каменю, площею 12,3\~м.кв., металеву огорожу (№1), загальною площею 19,2\~м.кв., металеві ворота (№2) загальною площею 5,0\~м.кв. в с.Козівка, вул.П.Горохівського, 4, Козівського району, Тернопільської області; - земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 2,5463 га., на території [PERSON] сільської ради Козівського району, належала [PERSON] на підставі держаного акта; - земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 0,1692 га., на території Дибщенської сільської ради Козівського району, належала [PERSON] на підставі держаного акта. В судове засідання позивачка не з'явилась, подала клопотання, в якому просить розглядати справу без її участі, позовні вимоги підтримує, просить їх задовольнити. Відповідачі [PERSON] сільська рада та Дибщенська сільська рада в судове засідання подали відзиви на позов, згідно яких позовні вимоги [PERSON] визнають, не заперечують проти їх задоволення, просять справу розглядати за їх відсутності. Суд, приймаючи до уваги клопотання позивачки, відзиви на позов відповідачів, дослідивши матеріали справи, надані докази, прийшов до наступного. Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, підтверджується наявними у справі доказами, що [PERSON] як голові колгоспного двору видано свідоцтво на право особистої власності на жилий будинок від 05 березня 1988 року в с.Козівка, вул.П.Горохівського, 4, Козівського району Тернопільської області, підтверджується копією свідоцтва (а.с.13), довідкою Козівського РБТІ №35 від 12 квітня 2016 року (а.с.23). Згідно виписки з погосподарської книги №2 станом на 15 квітня 1991 року виданої [PERSON] сільською радою №83 від 24 березня 2016 року, крім [PERSON] членом колгоспного двору був [PERSON] Гілярій Григорович (а.с.14). [PERSON] належали земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 2,55\~га. на території [PERSON] сільської ради та площею 0,17\~га. на території Дибщенської сільської ради на підставі державних актів серії ЯА №003037 від 18 грудня 2004 року та серії ЯА №014784 від 18 грудня 2004 року, підтверджується копіями державних актів (а.с.15-16), витягами з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки №34-1909-99.5-1433/2-16 та №34-1909-99.5-1432/2-16 від 05 квітня 2016 року (а.с.27-28). 09 червня 1991 року [PERSON] Гілярій Григорович помер, підтверджується копією свідоцтва про смерть серії І-ИД №200903 (а.с.18). 17 березня 2014 року [PERSON] склала заповіт, заповіла [PERSON] все належне майно (а.с.17). 22 вересня 2015 року [PERSON] померла, підтверджується копією свідоцтва про смерть серії І-ИД №192723 (а.с.19). Згідно довідки [PERSON] сільської ради №85 від 24 березня 2016 року, з [PERSON] в с.Козівка, вул.П.Горохівського, 4 проживала, проте не була зареєстрована [PERSON], доглядала її до дня смерті (а.с.21). Позивачка прийняла спадщину у встановлений законом порядок та строк, підтверджується витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі від 26 лютого 2016 року (а.с.22). Державні акти на земельні ділянки втрачені, підтверджується оголошенням в газеті «Вільне слово» №15 від 08 квітня 2016 року (а.с.29-30). [PERSON] звернулась до нотаріуса для оформлення права власності на спадкове майно, їй відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки свідоцтво на право особистої власності на житловий будинок видане колгоспному двору, та у звязку відсутністю державних актів на земельні ділянки, підтверджується відмовою нотаріуса №178/01-16 від 12 квітня 2016 року (а.с.26) Згідно ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Відповідно ч.1 ст. 1225 ЦК України, право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Згідно п.6 Постанови Пленуму ВСУ №20 від 22.12.1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, ще регулювали власність цього двору. Право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося. Відповідно ст.1268 Цивільного кодексу України встановлено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Оскільки визнання позову не суперечить вимогам закону, не порушує права, свободи та інтереси інших осіб, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] про визнання права власності на спадкове майно слід задовольнити. На підставі викладеного

Outcome: approved