Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-25 00:00:00

Публічне акціонерне товариство «[PERSON] Аваль» в особі Чернігівської обласної дирекції АТ «[PERSON] Аваль» звернулось до суду з позовом до [PERSON], в якому просить винести рішення про стягнення заборгованості за кредитним договором, укладеним між Публічним акціонерним товариством «[PERSON] Аваль» та [PERSON] В обґрунтування вимог позивач зазначає, що 05.03.2008 року між Відкритим акціонерним товариством «[PERSON] Аваль», назву якого змінено на Публічне акціонерне товариство «[PERSON] Аваль», та [PERSON] був укладений кредитний договір № 014/1005/39, відповідно до якого позичальнику (відповідачці) був наданий кредит в сумі 10920,00 дол. США з визначенням дати остаточного погашення кредиту - 05.03.2012 року. Відповідно до умов кредитного договору банк надав позичальнику кредит, а позичальник зобов'язувалась належним чином використати та повернути банку суму отриманого кредиту, а також сплатити проценти за користування кредитом, комісії згідно з умовами кредитного договору та тарифів банку, а також виконати інші обов'язки, визначені цим договором. Відповідно до п.п.3.3, 5.6 кредитного договору, позичальник зобов'язувалася здійснювати щомісяця повернення основної заборгованості за кредитом (позичкова заборгованість) та нарахованих процентів за користування кредитом шляхом сплати банку щомісячної рівної суми ануїтетного платежу у строки, визначені графіком погашення кредитної заборгованості, починаючи з першого місяця користування кредитом до моменту його повного погашення. Рішенням Борзнянського районного суду Чернігівської області від 30.09.2010 року, яке набрало законної сили 12.10.2010 року, стягнуто з [PERSON] та [PERSON] заборгованість по кредитному договору, що станом на 12.08.2010 року дорівнювала 9046,20 дол. СІІІА. Станом на 30.01.2015 року заборгованість [PERSON] становить 3821,16 дол. СІІІА (63923,91 грн. за курсом НБУ). Вказана заборгованість є заборгованістю по процентах, які були нараховані відповідачу з 12.08.2010 року, що підлягали стягненню за рішенням суду, і які не сплачені позивачу. Представник позивача в судове засідання з розгляду справи по суті заявлених вимог не з`явився. В письмовій заяві, повідомляючи суду про те, що укласти мирову угоду між сторонами не вбачається за можливе, він просив провести розгляд справи без його участі і не заперечував проти винесення заочного рішення. Відповідач, повідомлений належним чином про час і місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, з заявою про відкладення розгляду справи до суду не зверталась. Враховуючи те, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає за можливе вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та постановити заочне рішення, оскільки це узгоджується з положеннями\~ст. 224 ЦПК України, і проти чого не заперечує позивач. Проаналізувавши доводи позивача, перевіривши їх доказами, що долучені до справи, суд, з урахуванням положень ст. 60 ЦПК України щодо обов`язку доказування і подання доказів кожною стороною, дійшов висновку, що позов є правомірним і підлягає задоволенню. Судом встановлено, що 05.03.2008 року між Відкритим акціонерним товариством «[PERSON] Аваль», назву якого змінено на Публічне акціонерне товариство «[PERSON] Аваль», та [PERSON] був укладений кредитний договір № 014/1005/39, відповідно до якого позичальнику (відповідачці) був наданий кредит в сумі 10920,00 дол. США з визначенням дати остаточного погашення кредиту - 05.03.2012 року. Відповідно до умов кредитного договору банк надав позичальнику кредит, а позичальник зобов'язувалась належним чином використати та повернути банку суму отриманого кредиту, а також сплатити проценти за користування кредитом, комісії згідно з умовами кредитного договору та тарифів банку, а також виконати інші обов'язки, визначені цим договором. Відповідно до п.п.3.3, 5.6 кредитного договору, позичальник зобов'язувалася здійснювати щомісяця повернення основної заборгованості за кредитом (позичкова заборгованість) та нарахованих процентів за користування кредитом шляхом сплати банку щомісячної рівної суми ануїтетного платежу у строки, визначені графіком погашення кредитної заборгованості, починаючи з першого місяця користування кредитом до моменту його повного погашення. Рішенням Борзнянського районного суду Чернігівської області від 30.09.2010 року, яке набрало законної сили 12.10.2010 року, стягнуто з [PERSON] та [PERSON] заборгованість по кредитному договору, що станом на 12.08.2010 року дорівнювала 9046,20 дол. СІІІА. Як вбачається з наданого позивачем розрахунку заборгованості за кредитним договором, відповідач погашала заборгованість у період з часу винесення Борзнянським районним судом рішення від 30.09.2010 року і до моменту звернення позивача до суду, але в розмірах сум, менших, ніж необхідно для належного погашення боргу. Станом на 30.01.2015 року заборгованість [PERSON] становить 3821,16 дол. СІІІА (63923,91 грн. за курсом НБУ). Вказана заборгованість є заборгованістю по процентах, які були нараховані відповідачу з 12.08.2010 року, що підлягали стягненню за рішенням суду, і які не сплачені позивачу. Статтею 599 ЦК України встановлено, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Відповідно до п.1 ч.1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору. Відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банку, надані останнім грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, підлягають поверненню позичальником разом із сплатою процентів. Факт сплати позивачем судових витрат, які він просить відшкодувати шляхом стягнення їх з відповідача, а саме судового збору в розмірі 639,24 грн., підтверджується платіжним дорученням. З огляду на встановлені факти суд оцінює вимоги позивача як правомірні і які підлягають задоволенню.

Outcome: approved