Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-23 00:00:00

Представник ТОВ «Порше Лізинг Україна» 28 березня 2016 року звернувся до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором фінансового лізингу (а. с. 3-12). В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що 11 лютого 2013 року між ТОВ «Порше Лізинг Україна» та [PERSON] був укладений договір про фінансовий лізинг № 00006667, за умовами якого позивач зобов'язався передати у розпорядження відповідача транспортний засіб типу Audi Q7 3.0, 2012 року виробництва, шасі № [NUMBER], двигун № [NUMBER], а відповідач зобов'язався прийняти об'єкт лізингу та сплати за нього відповідно до графіку платежів грошові кошти, загальний розмір яких становить еквівалент у гривні 93 123,00 доларів США, не враховуючи авансового платежу на суму, що становить еквівалент 37 249,20 доларів США. Умовами договору передбачено, що у разі не здійснення відповідачем хоча б одного лізингового платежу, при цьому прострочення лізингового платежу триває більш, ніж 30 днів, лізингодавець має право розірвати договір і витребувати об'єкт лізингу від лізингоотримувача, а у разі якщо останній відмовляється від повернення або затримує повернення об'єкту лізингу, лізингодавець має право на вилучення об'єкту лізингу без попередньої згоди [PERSON] Починаючи з вересня 2013 року [PERSON] здійснював лізингові платежі не регулярно та з порушенням термінів сплати; заборгованість не сплатив, об'єкт лізингу не повернув. У зв'язку із зазначеним позивач просив суд стягнути з відповідача на користь позивача плату за фактичний час користування об'єктом лізингу за договором про фінансовий лізинг №00006667 від 11 лютого 2013 року у розмірі 287 454,10 грн., збитки, заподіяні у зв'язку з неналежним виконанням умов договору з урахуванням податку на додану вартість, що становить 40 272,07 грн. збитки у вигляді упущеної вигоди у розмірі 359 673,33 грн.; також просив суд стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати. Представник інтересів позивача надав суду клопотання про розгляд даної цивільної справи без його участі, в заяві вказав, що позовні вимоги підтримує, проти розгляду справи у заочному порядку не заперечує (а. с. 136). Відповідач у судове засідання не з'явився, представника своїх інтересів для участі в розгляді даної цивільної справи не направив, про час, дату та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки у судове засідання не повідомив. За таких обставин, а також приймаючи до уваги, що представник позивача не заперечує проти заочного розгляду справи, в матеріалах справи достатньо доказів для ухвалення по справі заочного рішення, суд на підставі ч. 4 ст. 169 ЦПК України вважає можливим розглянути справу за відсутності відповідача за правилами постановлення заочного рішення. Дослідивши матеріали даної цивільної справи, суд приходить до висновку щодо можливості часткового задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. Судом встановлено, що між 11 лютого 2013 року між ТОВ «Порше Лізинг Україна» та [PERSON] був укладений договір про фінансовий лізинг №00006667 від 11 лютого 2013 року, за умовами якого позивач зобов'язався передати у розпорядження відповідача транспортний засіб типу Audi Q7 3.0, 2012 року виробництва, шасі [NUMBER], двигун № [NUMBER], а відповідач зобов'язався прийняти об'єкт лізингу та сплати за нього відповідно до графіку платежів грошові кошти, загальний розмір яких становить еквівалент у гривні 93 123,00 доларів США, не враховуючи авансового платежу на суму, що становить еквівалент 37 249,20 доларів США. Строк дії договору до 15 січня 2018 року (а. с. 13, 14-23, 24-27). Відповідно до акту прийому передачі до договору фінансового лізингу №00006667 від 11 лютого 2013 року 15 лютого 2013 року відбулась фактична передача лізингоотримувачу [PERSON] автомобіля типу Audi Q7 3.0, 2012 року виробництва, шасі [NUMBER], двигун № [NUMBER] (а. с. 28). Умовами договору передбачено, що у разі не здійснення відповідачем хоча б одного лізингового платежу, при цьому прострочення лізингового платежу триває більш, ніж 30 днів, лізингодавець має право розірвати договір і витребувати об'єкт лізингу від лізингоотримувача, а у разі якщо останній відмовляється від повернення або затримує повернення об'єкту лізингу, лізингодавець має право на вилучення об'єкту лізингу без попередньої згоди [PERSON] Станом на 20 березня 2016 року у зв'язку з неналежним виконанням [PERSON] зобов'язань щодо щомісячного здійснення лізингових платежів у відповідача наявна заборгованість перед позивачем за час фактичного користування об'єктом лізингу у розмірі 287 454,10 грн., а саме: - за щомісячним лізинговим платежем за червень 2015 року у розмірі 35 724,80 грн.; - за щомісячним лізинговим платежем за липень 2015 року у розмірі 35 728,21 грн.; - за щомісячним лізинговим платежем за серпень 2015 року у розмірі 35 850,56 грн.; - за щомісячним лізинговим платежем за вересень 2015 року у розмірі 37 138,64 грн.; - за щомісячним лізинговим платежем за жовтень 2015 року у розмірі 35 913,43 грн.; - за щомісячним лізинговим платежем за листопад 2015 року у розмірі 39 101,35 грн.; - за щомісячним лізинговим платежем за грудень 2015 року у розмірі 39 169,32 грн.; - за щомісячним лізинговим платежем за січень 2016 року у розмірі 40 443,82 грн.; - за щомісячним лізинговим платежем за лютий 2016 року у розмірі 43 273,18 грн.; - за щомісячним лізинговим платежем за березень 2016 року у розмірі 44 462,71 грн. Позивачем на адресу відповідача направлялись нагадування про необхідність здійснення платежів за відповідним договором, а також про повернення об'єкта лізингу (а. с. 29-47, 48-53). Постановою державного виконавця відділу державної виконавчої служби Броварського міськрайонного управління юстиції було відкрито виконавче провадження № 49214511 на підставі виконавчого напису, вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Семеновою Г.В. 09 жовтня 2015 року за реєстровим № 1672 про повернення [PERSON] ТОВ «Порше Лізинг Україна» автомобіля типу Audi Q7 3.0, 2012 року виробництва, шасі [NUMBER], двигун № [NUMBER] (а.с. 54, 55). Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст.ст. 10, 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Статтями 27, 46 ЦПК України передбачено, що обов'язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси. Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні, так і обов'язок із доказування обставин при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, що випливає зі змісту ст. 27 ЦПК України. Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв'язок доказів у їх сукупності. Згідно ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Пунктом 1 ч. 1 ст. 1 ЗУ «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» визначено, що фінансова установа - юридична особа, яка відповідно до закону надає одну чи декілька фінансових послуг, а також інші послуги (операції), пов'язані з наданням фінансових послуг, у випадках, прямо визначених законом, та внесена до відповідного реєстру в установленому законом порядку. До фінансових установ належать банки, кредитні спілки, ломбарди, лізингові компанії, довірчі товариства, страхові компанії, установи накопичувального пенсійного забезпечення, інвестиційні фонди і компанії та інші юридичні особи, виключним видом діяльності яких є надання фінансових послуг, а у випадках, прямо визначених законом, - інші послуги (операції), пов'язані з наданням фінансових послуг. Не є фінансовими установами (не мають статусу фінансової установи) незалежні фінансові посередники, що надають послуги з видачі фінансових гарантій в порядку та на умовах, визначених Митним кодексом України. Частиною 1 ст. 806 ЦК України за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі). Згідно з ч. 1 ст. 807 ЦК України предметом договору лізингу може бути неспоживна річ, визначена індивідуальними ознаками, віднесена відповідно до законодавства до основних фондів. Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЗУ «Про фінансовий лізинг» предметом договору лізингу (далі - предмет лізингу) може бути неспоживна річ, визначена індивідуальними ознаками та віднесена відповідно до законодавства до основних фондів. Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Відповідно до п. 8.3.1. Умов договору, укладеного між сторона, якщо лізингоодержувач прострочить виплату лізингового платежу протягом більш ніж 10 (десять) робочих днів, лізингодавець має право надіслати лізингоодержувачу першу вимогу щодо сплати в письмовій формі. Якщо Відповідач не здійснить оплату протягом 7 (семи) робочих днів з моменту відправлення першої вимоги щодо сплати, лізингодавець надсилає в такий же спосіб другу вимогу щодо сплати, яка продовжує строк здійснення оплати ще на 8 (вісім) робочих днів. У випадку якщо лізингоодержувач не здійснить оплату у вказаний термін, лізингодавець має право направити лізингоодержувачу третю вимогу щодо сплати та відмовитися від договору в односторонньому порядку, за п. 12.6.1. договору. Сторони погоджуються, що невиконання зобов'язань після надіслання другої платіжної вимоги означає, що лізингоодержувач не має наміру в подальшому виконувати свої зобов'язання за цим договором. Згідно п. 12.13 Умов лізингу у випадках передбачених п. 12.6 та 12.12. договір вважається розірваним на 10-й (десятий) робочий день з дня надіслання письмового повідомлення стороною на адресу іншої сторони. Таким чином, враховуючи те, що вимогу було направлено відповідачу 29 травня 2015 року, договір є розірваним 11 червня 2015 року. Згідно п. 6.18. Умов лізингу сторони погодили, що у випадку розірвання договору за ініціативою позивача відповідно до п. 12 договору лізинговий платіж буде вважатися платою за користування об'єктом лізингу. Враховуючи вищевикладене суд приходить до висновку щодо доведеності та обґрунтованості позовних вимог в частині стягнення з відповідача на користь позивача збитків за час фактичного користування об'єктом лізингу за період з червня 2015 року по березень 2016 року за договором фінансового лізингу № 00006667 від 11 лютого 2013 у розмірі 287 454,10 грн. Вирішуючи позовні вимоги позивача до відповідача в частині стягнення суми збитків у вигляді упущеної вигоди, що полягає в процентах та комісії, які входять до складу лізингового платежу за період з квітня 2016 року по січень 2018 року та витрат на юридичні послуги, пов'язані із повернення об'єкту лізингу в загальному розмірі 40 272,07 грн. - суд вважає за необхідне відмовити у їх задоволенні як у недоведених, необґрунтованих та безпідставних. Роблячи такий висновок суд, окрім іншого, виходив з того, що об'єкт лізингу так і не був повернутий позивачу станом на день звернення до суду з даним позовом, проте така можливість залишається з огляду на відкрите виконавче провадження з цього приводу, а отже - вимоги щодо стягнення суми упущеної вигоди у вигляді процентів та комісії, які входять до складу лізингового платежу за період з квітня 2016 року по січень 2018 року - є передчасними. Вирішуючи питання розподілу судових витрат, враховуючи результат вирішення справи, на підставі ст. 88 ЦПК України суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача понесені останнім документально підтвердженні витрати по сплаті судового збору пропорційно задоволеним вимогам у розмірі 4311,81 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial