Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-23 00:00:00

Представник публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» (далі по тексту Банк) - Карлійчук І.І. у грудні 2013 року звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення з нього заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що сторони перебувають у зобов'язальних відносинах на підставі кредитного договору, укладеного 14.11.2007 року. Через невиконання відповідачем свого обов'язку щодо погашення кредиту, сплати ним процентів за користування грошовими коштами та плати за обслуговування споживчого кредиту, за ним утворилась заборгованість в розмірі 59558,58 грн., яку просила суд стягнути з відповідача на користь позивача, а також понесені судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 595,59 грн. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала з підстав, зазначених в позовній заяві, та просила їх задовольнити. Відповідач проти задоволення позову заперечував. Не оспорюючи факт укладання кредитного договору та отримання грошових коштів зазначив, що позов заявлений після спливу строку позовної давності, який закінчився 14.11.2012 року. Просив суд відмовити у позові. Суд, заслухавши пояснення сторін та дослідивши письмові докази по справі вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Так, з обставин наведених у позовній заяві і які відповідно до ст.61 ЦПК не підлягають доказуванню, оскільки визнані сторонами, судом встановлено, що 14.11.2007 року між Банком та відповідачем був укладений кредитний договір №Ск-276-000043/11-2007, згідно якого останній отримав кошти у розмірі 5390,03 грн. для придбання комп'ютера зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 10,0 % на рік з кінцевим терміном повернення 14.11.2009 року. Також договором передбачено, що щомісячна плата за обслуговування кредиту становить 2,20 % від суми наданого кредиту. Банк належним чином виконав умови зобов'язання по видачі кредиту, однак відповідач порушив умови договору, внаслідок чого згідно довідки розрахунку заборгованості станом на 12.12.2013 року останній має борг по даному договору у сумі 59 558,58 грн. Дані правовідносини виникли між сторонами на підставі вчинення кредитного договору, укладеного у письмовій формі відповідно до вимог ст.1055 ЦК України. Згідно ч.1 ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язуються надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення ст.ст1046-1053 цього Кодексу, якщо інше не встановлено параграфом 2 Глави 71 і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до ч.1 ст.1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Згідно ч.2 ст.625 ЦК України боржник який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Що стосується тверджень відповідача з приводу спливу позовної давності суд вважає, що вони є безпідставними та вони спростовуються наступним. Статтею 256 ЦК України передбачено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст.257 ЦК України). Також, абз.2 ч.5 ст.261 ЦК України визначає, що за зобов'язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Стаття 264 ЦК України передбачає можливість переривання перебігу позовної давності у разі вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Разом з тим, судом встановлено, що перебіг трьохрічної позовної давності почався 14.11.2009 року (день закінчення дії договору) та мав сплинути 14.11.2012 року. Втім, відповідачем 30.12.2010 року сплачено 500 грн. в рахунок погашення заборгованості, що свідчить про визнання ним боргу, а тому перебіг позовної давності перервано та з цього часу починається заново. Водночас, позов пред'явлений до суду 18.12.2013 року, тобто в межах позовної давності. За таких обставин, враховуючи, що на час звернення до суду заборгованість відповідачем не погашена, суд приходить до висновку, що він належним чином не виконав взяті на себе зобов'язання по кредитному договору, а тому позовні вимоги позивача обґрунтовані й підлягають задоволенню, зі стягненням з відповідача у відповідності до положень ст.88 ЦПК України понесених та документально підтверджених судових витрат. На підставі ст.ст.256-257, 261, 526, 625, 1050, 1054, 1055 ЦК України та

Outcome: approved