Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-21 00:00:00

Приватне акціонерне товариство «ПРОСТО-страхування» (надалі ПАТ «ПРОСТО-страхування») 16 квітня 2013 року звернулось до Кодимського районного суду Одеської області з позовом до відповідача [PERSON] про відшкодування в порядку регресу 115000 грн., сплачених позивачем в якості страхового відшкодування. В ході судового розгляду позивач, не змінюючи підстави та предмету позову, зменшив свої позовні вимоги до 108666 грн.24коп. В позові представник позивача Осадчий А.М. вказав, що 28 листопада 2010 року в м.Суми на вулиці Другій залізничній сталася дорожньо-транспортна пригода за участі застрахованого у позивача автомобіля «Nissan Qashqai», який належить [PERSON], та вантажного автомобіля «Mercedes-Benz»» під керуванням відповідача [PERSON], якого постановою суду визнано винним у вказаній дорожній пригоді. В результаті ДТП автомобіль «Nissan Qashqai» було знищено з неможливістю його відновлення, у зв'язку з чим ПАТ «ПРОСТО-страхування» відповідно до договору страхування від 11 грудня 2009 року виплатило [PERSON] страхове відшкодування в сумі 115000 грн. З цих підстав, з врахуванням вимог ст.ст.993 та 1191 ЦК України, ст.27 Закону України «Про страхування», умов укладеного сторонами договору страхування відшкодуванню відповідачем позивачеві в порядку регресу підлягає 108666 грн.24 коп., визначених шляхом віднімання залишкової (утилізаційної) вартості автомобіля «Nissan Qashqai» після ДТП від його ринкової вартості (183666.24 грн.-75000 грн.). В судових засіданнях, які мали місце 29 травня 2013 року та 21 серпня 2013 року, представники позивача Осадчий А.М. та Богуш М.Є. (діють відповідно до довіреностей) вказані позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити. Відповідач [PERSON], а також його представники [PERSON] та [PERSON], під час попереднього судового розгляду заявленого позову не визнали, стверджуючи, що на момент зазначеної дорожньо-транспортної пригоди відповідач [PERSON] перебував у трудових відносинах з приватним підприємцем [PERSON], якому належить вантажний автомобіль «Mercedes», працюючи в останнього в якості водія. У зв'язку з цим, вважають, що за шкоду, спричинену працівником під час виконання ним трудових обов'язків, має нести відповідальність його працедавець. Відтак, вважають безпідставним пред'явлення позивачем вимог до [PERSON], а тому у задоволенні позову просили відмовити, позаяк порушене право позивача може бути відновлене шляхом відшкодування завданої йому шкоди працедавцем відповідача. Рішенням Кодимського районного суду Одеської області від 21 серпня 2013 року, залишеним без змін ухвалою колегії суддів з розгляду цивільних справ апеляційного суду Одеської області від 05 листопада 2013 року, уточнений позов ПАТ «ПРОСТО-страхування» був задоволений і з відповідача [PERSON] на користь позивача було стягнуто в порядку регресу 108666 грн.24 коп. та 1086 грн.66 коп. судового збору. 14 травня 2014 року відповідач [PERSON] звернувся до Кодимського районного суду з заявою про перегляд рішення суду першої інстанції від 21 серпня 2013 року за нововиявленими обставинами, якими відповідач вказав встановлення в судовому порядку факту його перебування на момент зазначеної дорожньо-транспортної пригоди у трудових відносинах з приватним підприємством «[PERSON]», яке є власником автомобіля «Mercedes», яким на момент ДТП керував відповідач. В якості доказу наявності вказаної нововиявленої обставини відповідач [PERSON] надав до суду заочне рішення Кодимського районного суду Одеської області від 28 березня 2014 року, яким був встановлений юридичний факт його перебування в період з 01 липня 2010 року по 20 грудня 2010 року у трудових відносинах в якості водія з приватним підприємством «[PERSON]». Ухвалою Кодимського районного суду від 26 червня 2014 року рішення від 21 серпня 2013 року, ухвалене у цій справі, у відповідності з вимогами п.1 ч.2 ст.361 ЦПК України було скасоване за нововиявленими обставинами, після чого продовжено розгляд вказаної цивільної справи по суті. В судове засідання під час нового розгляду представник позивача не з'явився, надавши до суду письмову заяву від 20 серпня 2014 року (вих.№04-4017) про розгляд справи без нього, уточнені позовні вимоги ПАТ «ПРОСТО-страхування» підтримав та просив їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання також не прибув, надавши поштовим зв'язком (телеграмою) заяву про розгляд справи без нього. Залучений до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог, суб'єкт підприємницької діяльності - фізична особа -підприємець [PERSON] в судове засідання також не з'явився. Дослідивши позовну заяву позивача та надані сторонами письмові докази, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог ПАТ «ПРОСТО-страхування» та необхідність їхнього задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що 11 грудня 2009 року між ПАТ «ПРОСТО-страхування» та [PERSON] був укладений договір страхування №АТК 193694, за умовами якого ПАТ «ПРОСТО-страхування» застрахувало майнові інтереси [PERSON], пов'язані з володінням, користуванням та розпорядженням належним їй автомобілем «Nissan Qashqai», державний номерний знак [NUMBER]. 28 листопада 2010 року в м.Суми по вул.Другій Залізничній сталась дорожньо-транспортна пригода за участі застрахованого у позивача автомобіля Nissan Qashqai», державний номерний знак [NUMBER], та автомобіля «Mercedes-Benz», державний номерний знак [NUMBER], під керуванням відповідача [PERSON] Постановою Кодимського районного суду Одеської області від 24 грудня 2010 року (справа №3-1778/2010) винним у зазначеній дорожньо-транспортній пригоді визнано відповідача [PERSON], а причиною її вчиненні - порушення водієм [PERSON] вимог п.16.14 Правил дорожнього руху України. Зазначене судове рішення не оскаржувалось і у встановленому порядку набуло чинності. Відповідно до частини третьої ст.61 Цивільного процесуального кодексу України обставини, встановлені судовим рішенням у адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Відтак, винуватість відповідача [PERSON] у зазначеній дорожньо-транспортній пригоді є доведеною і доказуванню в межах цієї цивільної справи не підлягає. За наслідками вказаної дорожньо-транспортної пригоди легковий автомобіль «Nissan Qashqai», державний номерний знак [NUMBER], отримав значні механічні пошкодження і відповідно до висновку незалежної експертної оцінки №460/2010 від 15 грудня 2010 року відновленню не підлягає, а його ринкова вартість склала 183666 грн.24 коп. Відповідно до ст.1166 та ч.2 ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. На виконання умов договору страхування №АТК 193694від 11 грудня 2009 року ПАТ «ПРОСТО-страхування» відповідно до касових ордерів №32 від 19 січня 2011 року, №34 від 24 січня 2011 року та №97 від 18 лютого 2011 року виплатило [PERSON] страхове відшкодування на загальну суму 115000 грн. У зв'язку з цим, відповідно до ст.ст.993, 1191 ЦК України та ст.27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування, тобто до позивача ПАТ «ПРОСТО-страхування», перейшло регресне право вимоги (право зворотної вимоги) до відповідальної за завдані збитки особи. При цьому, у відповідності з вимогами ч.3 ст.10, ч.1 ст.11 та ст.60 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, надавши про це відповідні докази. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. На виконання зазначених вимог закону представниками позивача у встановленому законом порядку шляхом надання суду належних та допустимих доказів доведено: - факт укладення 11 грудня 2009 року між ПАТ «ПРОСТО-страхування» та [PERSON] договору страхування №АТК 193694, за умовами якого ПАТ «ПРОСТО-страхування» застрахувало майнові інтереси [PERSON], пов'язані з володінням, користуванням та розпорядженням належним їй автомобілем «Nissan Qashqai», державний номерний знак [NUMBER]; - факт дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 28 листопада 2010 року в м.Суми по вул.Другій Залізничній, за участі застрахованого у позивача автомобіля «Nissan Qashqai», державний номерний знак [NUMBER], та автомобіля «Mercedes» державний номерний знак [NUMBER] під керуванням відповідача [PERSON]; - винуватість відповідача [PERSON] у зазначеній дорожньо-транспортній пригоді, яка сталася внаслідок порушення ним вимог п.16.14 Правил дорожнього руху України, що підтверджується постановою судді Кодимського районного суду Одеської області від 24 грудня 2010 року, винесеній у справі №3-1778/10; - факт пошкодження внаслідок цієї ДТП застрахованого автомобіля «Nissan Qashqai», державний номерний знак [NUMBER]; - розмір спричиненої пошкодженням автомобіля «Nissan Qashqai», державний номерний знак [NUMBER], шкоди, який склав 183666 грн.24коп.; - факт виплати позивачем власнику автомобіля «Nissan Qashqai» [PERSON] страхового відшкодування в сумі 115000 грн. відповідно до умов договору страхування №АТК 193694 від 11 грудня 2009 року; - наявність у позивача права регресу (права зворотної вимоги) до заподіювача шкоди. Натомість відповідачем [PERSON] всупереч вимог ч.3 ст.10, ч.1 ст.11 та ст.60 Цивільного процесуального кодексу України у встановленому законом порядку, зокрема належними та допустимими доказами, не доведено своїх заперечень проти позову. Так, заперечуючи проти позовних вимог ПАТ «ПРОСТО-страхування» відповідач під час попереднього судового розгляду посилався на факт його перебування на момент цієї дорожньо-транспортної пригоди у трудових відносинах з приватним підприємством «[PERSON]» і, як наслідок, обов'язок працедавця відшкодувати завдані ним - відповідачем, як працівником, збитки. Доказом наявності між ним та підприємцем [PERSON] вказаних трудових відносин, сторона відповідача зазначила постанову судді Кодимського районного суду Одеської області від 24 грудня 2010 року, винесену у справі №3-1778/2010, якою [PERSON] було визнано винним у зазначеній дорожньо-транспортній пригоді. При цьому, у розділі анкетних даних [PERSON] є посилання на його роботу водієм в цього приватного підприємця. Разом з цим, наявність у вказаному судовому рішенні зазначеного посилання не є належним підтвердження існування між відповідачем [PERSON] та ПП [PERSON] відповідних трудових відносин, оскільки ці відомості містяться у вступній частині постанови суду та вказані у постанові зі слів самого відповідача. Під час нового судового розгляду доказом перебування відповідача [PERSON] у трудових відносинах з власником автомобіля Mercedes», державний номерний знак [NUMBER], який був учасником ДТП, відповідачем надано заочне рішення Кодимського районного суду Одеської області від 28 березня 2014 року, яким був встановлений юридичний факт його перебування в період з 01 липня 2010 року по 20 грудня 2010 року у трудових відносинах з приватним підприємством «[PERSON]». В той же час, з матеріалів даної цивільної справи вбачається, що власником автомобіля «Mercedes-Benz 1840», державний номерний знак [NUMBER], яким на момент ДТП керував відповідач [PERSON], був суб'єкт підприємницької діяльності - фізична особа-підприємець [PERSON] (свідоцтво про державну реєстрацію фізичної особи підприємця серії [NUMBER], видане 10 липня 2000 року Оболонською районною у м.Києві державною адміністрацією), а не приватне підприємство «[PERSON]», що підтверджується довідкою начальника ВРЕР ДАІ №9, підпорядкованого УДАІ ГУМВС України в м.Києві №10/15 від 26 січня 2013 року. Ототожнення вказаних суб'єктів господарювання є безпідставним, оскільки це є два різні суб'єкти підприємницької (господарської) діяльності. Таким чином, заочне рішення Кодимського районного суду Одеської області від 28 березня 2014 року не доводить факту перебування відповідача [PERSON] у трудових відносинах саме із власником автомобіля «Mercedes», державний номерний знак [NUMBER], тобто із суб'єктом підприємницькою діяльності - фізичною особою-підприємцем [PERSON]. З огляду на викладене, суд дійшов висновку про правомірність заявлених позивачем вимог до відповідача [PERSON] з приводу відшкодування останнім в порядку зворотної вимоги шкоди, завданої в результаті дорожньо-транспортної пригоди, тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню матеріальна шкода в розмірі 108666 грн.24 коп., що є страховим відшкодування, сплаченим позивачем за наслідками зазначеної ДТП. Розмір вказаної шкоди визначено шляхом віднімання залишкової (утилізаційної) вартості автомобіля «Nissan Qashqai» після ДТП від його ринкової вартості: 183666.24 грн.-75000 грн. = 108666 грн.24коп. Крім цього, у зв'язку з задоволенням вимог позивача, у відповідності до вимог ст.88 Цивільного процесуального кодексу України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 1086 грн. 66 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved