Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-17 00:00:00

Представник позивачів [PERSON], [PERSON] - [PERSON] звернувся до суду з позовом в інтересах позивачів до ТОВ «Інформаційно-торговий дім ЛС», третя особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні позивачів фермерське господарство [PERSON], в якому просили визнати договори поруки №4 та №5, які укладені 09 грудня 2013 року між ТОВ «Інформаційно-торговий дім ЛС», фермерським господарством [PERSON] та [PERSON], [PERSON] припиненими з 03 серпня 2014 року. На обгрунтування позовних вимог представник позивачів зазначив, що 18.02.2013 року між товариством з обмеженою відповідальністю «Інформаційно-торговий дім ЛС», як покупцем, та фермерським господарством [PERSON], як постачальником, було укладено договір поставки № 2СН, за умовами якого ФГ [PERSON] зобовязався поставити, а ТОВ «Інформаційно-торговий дім ЛС» купити товар насіння соняшника врожаю 2013 року на орієнтовну суму в розмірі 5 000 000,00 грн. ± 10 % в т.ч. ПДВ. 09.12.2013 р. між тими ж самими сторонами було укладено додатковий договір № 3 до договору № 2СН, відповідно до умов якого ФГ [PERSON] зобовязалось в рахунок своєї заборгованості поставити на адресу ТОВ «Інформаційно-торговий дім ЛС» насіння соняшника врожаю 2013 року в кількості 1 787,118 тон, що з розрахунку ціни 2 143,1638 грн. (в т.ч. ПДВ) за 1 тону, визначеної на момент укладення Додаткового договору № 3, складало суму боргу у розмірі 3 830 086,59 грн., в т.ч. ПДВ. В забезпечення виконання зобовязань за зазначеним вище договором 09.12.2013 року між ТОВ «Інформаційно-торговий дім ЛС», ФГ [PERSON] та [PERSON], [PERSON] було укладено два окремих договори поруки №4 та №5 за умовами яких, [PERSON], [PERSON] взяли на себе зобовязання солідарно з ФГ [PERSON] на випадок невиконання або прострочення виконання фермерським господарством [PERSON] зобовязань за Договором №2СН зі всіма змінами та доповненнями, укладеними між ТОВ «Інформаційно-торговий дім ЛС» та ФГ [PERSON] по поставці ТОВ «Інформаційно-торговий дім ЛС» насіння соняшника врожаю 2013 року за Договором № 2СН на суму 5 000 000,00 грн., в т.ч. ПДВ, та сплаті штрафних санкцій, передбачених договором № 2СН. Крім того, представник позивачів також зазначив, що відповідач у вересні місяці, а потім повторно у жовтні місяці 2014 року предявив до позивачів, як поручителів за договорами поруки відповідно № 4 і № 5, письмову вимогу про необхідність перерахування на його користь в триденний строк суми коштів в розмірі 4 545 671,36 грн., та, крім того, відповідач предявив до позивачів, як поручителів за договорами поруки відповідно № 4 і № 5, позов про стягнення боргу за договором № 2СН на суму 4 545 671,36 грн., надіславши його до суду поштою 02.10.2014 року. Представник позивачів вважає, що зазначені договори поруки №№4, 5 від 09 грудня 2003 року є припиненими з 03 серпня 2014 року, виходячи з того, що додатковим договором № 3 від 09.12.2013 року до договору поставки №2СН від 18.02.2013 року були визначені строки поставки товару в розмірі 1 200 тон не пізніше 22.12.2013 року; в розмірі 587,118 тон не пізніше 01.02.2014 року, тобто для ФГ [PERSON] 22.12.2013 року завершився строк виконання зобовязання щодо поставки відповідачу насіння соняшника врожаю 2013 року в частині 1 200 тон., а 01.02.2014 року в частині 587,118 тон, в свою чергу з тексту письмової вимоги та позовної заяви відповідача вбачається, що станом на 01.02.2014 року ФГ [PERSON] не виконало зобовязання за договором № 2СН зі змінами та доповненнями до договору на суму 2 563 949,30 грн., тим самим, починаючи з 02.02.2014 року ФГ [PERSON] може вважатися порушником зобовязання за договором № 2СН зі змінами та доповненнями в частині прострочення поставки насіння соняшника врожаю 2013 року. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником (абз. 2 ч. 1 ст. 553 ЦК України). У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя (ч. 1 ст. 554 ЦК України). З огляду на зазначене, починаючи з 02.02.2014 року у позивачів як поручителів виник обовязок щодо виконання зобовязання ФГ [PERSON] щодо поставки насіння соняшника та сплати штрафних санкцій за договором № 2СН зі змінами та доповненнями. Разом із тим, порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя (ч. 4 ст. 559 ЦК України ). В договорах поруки № 4 і № 5 не встановлено строку, після якого порука припиняється. Враховуючи, що строк виконання основного зобовязання за договором поставки № 2СН наступив 01.02.2014 року, то, відповідно у відповідача виникло право пред'явити вимогу до позивачів про виконання порушеного зобов'язання ФГ [PERSON] щодо поставки насіння соняшника та сплати штрафних санкцій, починаючи з 02.02.2014 року, протягом наступних шести місяців, тобто включно до 02.08.2014 року, разом з тим, відповідач предявив позов до поручителів, надіславши його поштою 02.10.2014 року, тобто після спливу шестимісячного строку, встановленого ч. 4 ст. 559 ЦК України, на підставі чого матеріальне право у вигляді поруки за договорами поруки № 4 і № 5 від 09 грудня 2013 року припинилось, оскільки позов відповідача до позивачів як поручителів був предявлений до суду поза межами строку дії поруки. З огляду на викладене вище та з посиланням на ч.4 ст.559 ЦК України, правові позиції Верховного Суду України, представник позивачів просив визнати договір поруки № 4, укладений 09 грудня 2013 року між товариством з обмеженою відповідальністю «Інформаційно-торговий дім ЛС», фермерським господарством [PERSON] та [PERSON], припиненим з 03.08.2014 року; визнати договір поруки № 5, укладений 09 грудня 2013 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Інформаційно-торговий дім ЛС», Фермерським господарством [PERSON] та [PERSON], припиненим з 03.08.2014 року. Крім того, просив стягнути з відповідача на користь позивачів понесені судові витрати по справі, які складаються з судового збору. Представник позивачів в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав, зазначених позові, просив їх задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не зявився, повідомлений належним чином про час та місце розгляду справи, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення 17 квітня 2015 року, причини неявки суду не відомі, заяви, клопотання відсутні, на підставі чого суд вважає, що відповідач не скористався своїм процесуальним правом на участь в судовому зсіданні та подання суду доказів. Представник третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні позивачів, вважаючи позов обгрунтованим, просив його задовольнити. Відповідно до ст.224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд визнав за можливе розглянути справу у відсутності відповідача за наявними у справі доказами та в порядку ч.1 ст.225 ЦПК України ухвалив розглядати справу заочно, про що в судовому засіданні представник позивачів, якому судом були розяснені умови та порядок проведення заочного розгляду справи, не заперечував. Заслухавши пояснення представника позивачів на обгрунтування позовних вимог, думку представника третьої особи без самостійних вимог на предмет спору, дослідивши докази по справі в їх сукупності, зясувавши підстави та предмет позову, характер спірних правовідносин, прав та інтересів, за захистом яких звернулися позивачі, виходячи з положень ст.10 та ст.11 ЦПК України, за якими цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які мають рівні права щодо подання доказів та доведення перед судом їх переконливості, при цьому суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі доказів сторін, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до положень ст.ст.55, 124 Конституції України, ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Захист цивільних прав це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Як правило, особа, права якої порушено, може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Під способами захисту субєктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачений ст.16 ЦК України. Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 18.02.2013 року між ТОВ «Інформаційно-торговий дім ЛС» та ФГ Зобенка [PERSON], було укладено Договір поставки № 2СН, за умовами якого ФГ [PERSON] зобовязався поставити, а ТОВ «Інформаційно-торговий дім ЛС» купити товар насіння соняшника врожаю 2013 року на орієнтовну суму в розмірі 5 000 000,00 грн. ± 10 % в т.ч. ПДВ. 09.12.2013 року між тими ж самими сторонами було укладено додатковий договір № 3 до Договору № 2СН від 18.02.2013 року, за умовами якого ФГ [PERSON] зобовязалось в рахунок своєї заборгованості поставити на адресу відповідача насіння соняшника врожаю 2013 року в кількості 1 787,118 тон, що з розрахунку ціни 2 143,1638 грн. (в т.ч. ПДВ) за 1 тону, визначеної на момент укладення додаткового договору № 3, становило суму боргу у розмірі 3 830 086,59 грн., в т.ч. ПДВ (п.1 Додаткового договору). Відповідно до п.3 Додаткового договору строк поставки сільгосппродукції, зазначеної в п.1 Додаткового договору наступний: 1 200 тон не пізніше 22 грудня 2013 року; 587 тон 118 кг не пізніше 01 лютого 2014 року. Судом також встановлено, що в забезпечення виконання зобовязань ФГ [PERSON] за договором №2СН із змінами та доповненнями до нього 09.12.2013 року між ТОВ «Інформаційно-торговий дім ЛС», Фермерським господарством [PERSON] та [PERSON], а також [PERSON] було укладено тристоронні договори поруки за №4 та за №5 відповідно, за умовами яких поручителі взяли на себе зобовязання солідарно з ФГ [PERSON] на випадок невиконання або прострочення виконання фермерським господарством [PERSON] зобовязань за Договором №2СН зі всіма змінами та доповненнями, укладеними між відповідачем та ФГ [PERSON] по поставці відповідачу насіння соняшника врожаю 2013 року за договором № 2СН на суму 5 000 000,00 грн., в т.ч. ПДВ, та сплаті штрафних санкцій, передбачених договором № 2СН. Відповідно до п.2.1 Розділу 2 Договорів поруки №№4, 5 у разі не виконання ФГ [PERSON] зобовязань у строки, зазначені в договорі №2СН від 18.02.2013 року ТОВ «Інформаційно-торговий дім ЛС», зобовязано звернутися до Поручителя з письмовою вимогою, яка повинна містити точну інформацію про невиконання ФГ [PERSON] своїх зобовязань, номер рахунків Товариства, на які поручителю слід перерахувати заборгованість ФГ [PERSON] і заявлені Товариством штрафні санкції. Судом також встановлено, що відповідач 01 жовтня 2014 року предявив до позивачів, як поручителів за договорами поруки №№4, 5, письмову вимогу про необхідність перерахування на його користь в триденний строк з моменту отримання даного повідомлення суми коштів в розмірі 4 545 671,36 грн. Крім цього, відповідач предявив до позивачів, як поручителів за договорами поруки відповідно № 4 і № 5, позов про стягнення боргу за договором № 2СН на суму 4 545 671,36 грн., надіславши його до Кіровоградського районного суду Кіровоградської області поштою 02.10.2014 року (зареєстровано судом 06.10.2014 року за №8253). Зазначеними вище діями відповідач не визнав факт припинення договорів поруки № 4 і № 5. В свою чергу, судом встановлено, що додатковим договором №3 до договору поставки №2СН від 18.02.2013 року сторонами договору ТОВ «Інформаційно-торговий дім ЛС» та ФГ [PERSON] були визначені строки поставки сільгосппродукції насіння соняшника в розмірі 1 200 тон не пізніше 22.12.2013 року, та в розмірі 587 тон 118 кг - не пізніше 01.02.2014 року. Відповідно до ч. 1 ст. 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (ч. 1 ст. 252 ЦК України). Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок (ст. 253 ЦК України). З зазначеного вище, вбачається, що для ФГ [PERSON] як постачальника за зазначеним вище договором поставки 22.12.2013 року завершився строк виконання зобовязання щодо поставки відповідачу насіння соняшника врожаю 2013 року в частині 1 200 тон., а 01.02.2014 року в частині 587 тон 118 кг. З тексту письмової вимоги та позовної заяви відповідача вбачається, що станом на 01.02.2014 року ФГ [PERSON] не виконало зобовязання за договором № 2СН зі змінами та доповненнями до нього на суму 2 563 949,30 грн. Відповідно до ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Таким чином, починаючи з 02.02.2014 року ФГ [PERSON] може вважатися порушником зобовязання за договором № 2СН зі змінами та доповненнями в частині прострочення поставки насіння соняшника врожаю 2013 року. Відповідно до ч.1 ст.553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обовязку. Поручитель відповідає перед кредитором боржника за порушення зобовязання боржником. Відповідно до ч.ч.1, 4 ст.554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки. З огляду на викладене вище, судом відзначається, що, починаючи з 02.02.2014 року у позивачів як поручителів виник обовязок щодо виконання зобовязання ФГ [PERSON] з приводу поставки насіння соняшника та сплати штрафних санкцій за договором № 2СН від 18.02.2013 року зі змінами та доповненнями до нього. Разом із тим, відповідно до ч.4 ст.559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Судом відзначається, що в укладених між сторонами договорах поруки за №4 та за №5 відповідно від 09.12.2013 року не встановлено строку, після якого порука припиняється. Відповідно до розяснень, зазначених в п.24 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 р. № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» пред'явленням вимоги до поручителя є як направлення/вручення йому вимоги про погашення боргу (залежно від умов договору), так і пред'явлення до нього позову. При цьому в разі пред'явлення вимоги до поручителя кредитор може звернутися до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання. Відповідно до правової позиції Верховного суду України, викладеної в постанові від 24.09.2014 р. по справі № 6-106цс14, у разі неналежного виконання позичальником своїх зобов'язань за основним договором строк пред'явлення кредитором до поручителя вимоги про повернення отриманих у кредит коштів повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення зобов'язання згідно з такими умовами, тобто з моменту настання строку виконання зобов'язання або у зв'язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково. Крім того, Верховний Суд України в постанові від 24.09.2014 р. в справі № 6-6цс14 зазначив, що строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (ч. 1 ст. 252 ЦК України). Разом з тим із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов'язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (ч. 2 ст. 251 та ч. 2 ст. 252 ЦК України). З договору поруки вбачається, що в ньому не встановлено строку, після якого порука припиняється, а умова договору поруки про його дію до повного виконання боржником своїх зобов'язань перед банком за кредитним договором не є встановленим сторонами строком припинення дії поруки, оскільки суперечить ч. 1 ст. 251 та ч. 1 ст. 252 ЦК України, тому в цьому разі підлягають застосуванню норми ч. 4 ст. 559 ЦК України про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Отже, порука - це строкове зобов'язання, і незалежно від того, встановлений строк її дії договором чи законом, його сплив припиняє суб'єктивне право кредитора. Це означає, що строк поруки відноситься до преклюзивних строків. Строк поруки не є строком для захисту порушеного права. Це строк існування самого зобов'язання поруки. Таким чином, і право кредитора, і обов'язок поручителя по його закінченні припиняються, а це означає, що жодних дій щодо реалізації цього права, в тому числі застосування примусових заходів захисту в судовому порядку, кредитор вчиняти не може. Отже, вимогу до поручителя про виконання взятого ним зобов'язання має бути пред'явлено в межах строку дії поруки (шість місяців, одного року чи будь-якого іншого строку, який встановили сторони в договорі). Тому навіть якщо в межах строку дії поруки була пред'явлена претензія і поручитель не виконав вказані в ній вимоги, кредитор не має права на задоволення позову, заявленого поза межами вказаного строку, оскільки із закінченням строку припинилося матеріальне право. Аналізуючи викладене вище, судом встановлено, що строк виконання ФГ [PERSON] основного зобовязання за договором поставки № 2СН від 18.02.2013 року із змінами до нього настав 01.02.2014 року, у звязку з чим у відповідача виникло право пред'явити вимогу до позивачів як до поручителів про виконання порушеного зобов'язання ФГ [PERSON] щодо поставки насіння соняшника та сплати штрафних санкцій, починаючи з 02.02.2014 року, протягом наступних шести місяців, тобто включно до 02.08.2014 року. Як вбачається з матеріалів, доданих позивачами до позову, відповідач предявив позов до поручителів, надіславши його поштою 02.10.2014 року, тобто після спливу шестимісячного строку, встановленого ч. 4 ст. 559 ЦК України, у звязку з чим матеріальне право у вигляді поруки за договорами поруки № 4 і № 5 від 09.12.2013 року припинилось, оскільки позов відповідача до позивачів як поручителів був предявлений до суду поза межами строку дії поруки. З огляду на викладене вище, суд приходить до висновку про обгрунтованість позовних вимог та їх задоволення, з визнанням договору поруки № 4, укладеного 09 грудня 2013 року між товариством з обмеженою відповідальністю «Інформаційно-торговий дім ЛС», фермерським господарством [PERSON] та [PERSON], а також договору поруки № 5, укладеного 09 грудня 2013 року між товариством з обмеженою відповідальністю «Інформаційно-торговий дім ЛС», Фермерським господарством [PERSON] та [PERSON], припиненими з 03.08.2014 року. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України з відповідача на користь позивачів [PERSON] та [PERSON] підлягає стягненню судовий збір в розмірі по 243 грн. 60 коп. на користь кожного з позивачів. На підставі вищевикладеного, відповідно до ст.ст.15, 16, ч.4 ст.559 ЦК України,

Outcome: approved