Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-04 00:00:00

Представник Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» звернувся до Знам'янського міськрайонного суду Кіровоградської області з позовом до [PERSON], [PERSON], в якому просив стягнути солідарно з відповідачів на користь Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» суму заборгованості за кредитним договором №1/РVN61-07-08 від 09 липня 2008 року у розмірі 28320,87 доларів США, в гривневому еквіваленті за офіційним курсом НБУ станом на день ухвалення рішення, а також пеню за прострочення заборгованості по основному боргу кредиту та відсоткам 540\~319, 90 грн. та суму судового збору у розмірі 18\~962, 42 грн.. В обгрунтування вимог зазначив, що згідно кредитного договору № 1/РУН61-07-08 від 09 липня 2008 року із змінами та доповненнями, що стосувалися реструктуризації кредиту, внесеними додатковою угодою №1 від 10 серпня 2012 року (надалі - Кредитний договір) [PERSON] було видано кредит у розмірі 24 740,00 доларів США строком до 08 липня 2023 року із сплатою 17,0% річних. Разом з цим, з метою забезпечення вказаного вище Кредитного договору між банком та [PERSON], було укладено договір поруки №l/PVN61-п від 09 липня 2008 pоку, із змінами та доповненнями, що стосувалися реструктуризації кредиту, внесеними додатковою угодою №1 від 10 серпня 2012 року згідно з умовами якого, [PERSON]Д виступила поручителем за названим вище кредитний договором перед позивачем. Позивачем було виконано у повному обсязі свої договірні зобов'язання перед [PERSON] щодо видачі суми кредиту. Проте, відповідачі не виконуючи належним чином взяті на себе зобов'язання - розрахунки у повному обсязі з позивачем у відповідності до перелічених вимог кредитного договору та договору поруки, не проводять, таким чином станом на 01.12.2016 року відповідачами не виконано своїх зобов'язань за кредитним договором у розмірі 1 264 160,98 грн., у тому числі: - сума строкової заборгованості по основному боргу кредиту - 19 738,79 доларів США, що за курсом НБУ 25,558575 грн. за 1 долар США на дату розрахунку становить 504 495,34 грн.; - сума простроченої заборгованості по основному боргу кредиту - 2 194,75 доларів США що за курсом НБУ 25,558575 грн. за 1 долар США на дату розрахунку становить 56094,68 грн.; - сума строкової заборгованості по відсоткам - 321,08 доларів США, що за курсом НБУ 25,558575 грн. за 1 долар США на дату розрахунку становить 8 206,35 грн.; - сума простроченої заборгованості по відсоткам - 6 066,25 доларів США, що за курсор НБУ 25,558575 грн. за 1 долар США на дату розрахунку становить 155 044,71 грн.; - пеня за прострочення заборгованості по основному боргу кредиту та відсоткам 540 319,90 грн.. Відповідно до п.п.1.1. договору поруки №1/PVN16-п від 09 липня 2008 року [PERSON]Д зобовязується відповідати перед позивачем солідарно у повному обсязі за своєчасне та повне виконання боржником зобовязань за кредитним договором. У звязку із вищевикладеним, позивач просить стягнути солідарно з відповідачів на користь Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» суму заборгованості за кредитним договором та сплачений судовий збір. 15 грудня 2017 року набув чинності Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального Кодексу України, Цивільного процесуального Кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» № 2147-VІІ від 03.10.2017 року, на підставі якого Цивільний процесуальний Кодекс України викладено в новій редакції. Згідно п/п 9 п. 1 Розділу ХІІІ Перехідних положень Цивільного процесуального Кодексу України в новій редакції, справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Представник Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» у судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, позов просив задовольнити. Відповідачі [PERSON], [PERSON] у судовому засіданні вимогу про стягнення заборгованості за кредитним договором визнали частково, заперечуючи стосовно стягнення основного боргу та пені за період часу з 19 листопада 2015 року по 01 грудня 2016 року на загальну суму 540\~319 грн. 90 коп. В задоволенні позовних вимог до поручителя [PERSON] просили відмовити в повному обсязі та визнати договір поруки таким, що втратив чинність. Заслухавши пояснення сторін та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно кредитного договору №1/РУН61-07-08 від 09 липня 2008 року із змінами та доповненнями, що стосувалися реструктуризації кредиту, внесеними додатковою угодою №1 від 10 серпня 2012 року (надалі - Кредитний договір) [PERSON] було видано кредит у розмірі 24 740,00 доларів США строком до 08 липня 2023 року із сплатою 17.0% річних (а.с.11-17). Згідно з п.п. 3.2., 4.3, 4.7 кредитного договору боржник зобов'язаний щомісяця, в термін до 10 числа кожного місяця здійснювати погашення заборгованості за виданими кредитними ресурсами у розмірі 380,75 доларів США, згідно із графіком зниження заборгованості, сплачувати проценти та комісійну винагороду. Банк договірні зобовязання виконав належним чином, але всупереч вимогам договору та цивільного законодавства боржник свої зобовязання за кредитним договором не виконав належним чином. Оскільки, боржник не здійснював своєчасне повернення сум отриманого кредиту, сплату сум нарахованих за користування кредитними коштами - процентів та комісії у встановлені кредитним договором строки, тому станом на 01.12.2016р. у нього виникла прострочена заборгованість перед банком у сумі 1 330\~189 грн. 00 коп., яка згідно розрахунків складається із: - сума строкової заборгованості по основному боргу кредиту - 19 738,79 доларів США (що еквівалентне сумі 550 514,85 грн. за офіційним курсом НБУ станом на 05.02.2018 р.); - сума простроченої заборгованості по основному боргу кредиту - 2 194,75 доларів США (що еквівалентне сумі 61\~211, 58 грн. за офіційним курсом НБУ станом на 05.02.2018 р.); - сума строкової заборгованості по відсоткам - 321,08 доларів США (що еквівалентне сумі 8\~954,92 грн. за офіційним курсом НБУ станом на 05.02.2018 р.); - сума простроченої заборгованості по відсоткам - 6 066,25 доларів США (що еквівалентне сумі 169\~187,71 грн. за офіційним курсом НБУ станом на 05.02.2018 р.); - пеня за прострочення заборгованості по основному боргу кредиту та відсоткам 540 319,90 грн.. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов'язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 ЦК України. Згідно вимог ст. 526, 530 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України у встановлений строк. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання, а за правилами ч.1 ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Згідно п. 12 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства про врегулювання суперечок, які виникають з кредитних правовідносин» у разі якщо кредит правомірно наданий в іноземній валюті та кредитодавець (позивач) просить стягнути кошти в іноземній валюті, суд у резолютивній частині рішення зазначає про стягнення таких коштів саме в іноземній валюті, що відповідає вимогам частини третьої ст. 533 ЦК. Стосовно заперечень відповідачів стосовно договору поруки, суд зазначає наступне. 09 липня 2008 року між [PERSON] та банком укладено договір поруки №1/PVN16-п від 09 липня 2008 року, з метою забезпечення виконання [PERSON] зобов'язань, взятих за кредитним договором Відповідно до п.п.1.1. договору поруки №1/PVN16-п від 09 липня 2008 року [PERSON]Д зобовязується відповідати перед позивачем солідарно у повному обсязі за своєчасне та повне виконання боржником зобовязань за кредитним договором. Відповідно до вимог ст. 509 ЦК зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Припинення зобов'язання на вимогу однієї сторони допускається лише у випадках, встановлених договором або законом. Як передбачено ст.629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно із ст. ст. 553, 554 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, відшкодування збитків. Відповідно до приписів ч. 1 ст. 559 ЦК України, порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. Відповідно до п.4.2 договору поруки №1/PVN16-п від 09 липня 2008 року, порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобовязання за кредитним договором. Заперечуючи відносно договору поруки відповідачі стверджували, що банк не виконав вимоги п.2.1.1. договору поруки, згідно якого у разі невиконання боржником своїх зобовязань за кредитним договором, протягом 5 (пяти) робочих днів з дня невиконання кредитор має право предявити свої вимоги безпосередньо до поручителя, порушивши при цьому шестимісячний строк предявлення вимоги до поручителя, встановлений ч.4 ст.559 ЦК України. Пунктом 24 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства про врегулювання суперечок, які виникають з кредитних правовідносин» встановлено, що відповідно до частини четвертої статті 559 ЦК порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. При вирішенні таких спорів суд має враховувати, що згідно зі статтею 526 ЦК зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Отже, якщо кредитним договором не визначено інші умови виконання основного зобов'язання, то у разі неналежного виконання позичальником своїх зобов'язань за цим договором строк пред'явлення кредитором до поручителя вимоги про повернення отриманих у кредит коштів має обчислюватися з моменту настання строку погашення зобов'язання згідно з такими умовами, тобто з моменту настання строку виконання зобов'язання у повному обсязі або у зв'язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково. Пред'явленням вимоги до поручителя є як направлення/вручення йому вимоги про погашення боргу (залежно від умов договору), так і пред'явлення до нього позову. При цьому у разі пред'явлення вимоги до поручителя кредитор може звернутися до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання. При цьому сама по собі умова договору про дію поруки до повного виконання позичальником зобов'язання перед кредитодавцем або до повного виконання поручителем взятих на себе зобов'язань не може розглядатися, як установлення строку дії поруки, оскільки це не відповідає вимогам статті 252 ЦК України, згідно з якою строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати. Сторонами не заперечується, що з 01 грудня 2012 року боржник припинив виконувати зобовязання за кредитним договором. 22 листопада 2016 року на адресу [PERSON]І та [PERSON]Д були направлені повідомлення (вимоги) про наявну заборгованість за кредитним договором та розяснені наслідки невиконання зобовязань (а.с.21-22). Пред'явленням вимоги до поручителя є як направлення/вручення йому вимоги про погашення боргу (залежно від умов договору),так і пред'явлення до нього позову. Разом з тим, позовна заява про стягнення заборгованості подана позивачем 29 грудня 2016 року. Верховним Судом України у постанові № 6-190цс14 від 25.01.2015 року зроблено правовий висновок про те, що предявивши вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, сплати відсотків за користування кредитом та пені, кредитор відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобовязання й був зобовязаний предявити позов до поручителя протягом шести місяців, починаючи від цієї дати. Таким чином, у разі зміни кредитором на підставі частини другої статті 1050 ЦК України строку виконання основного зобовязання передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України шестимісячний строк підлягає обрахуванню від цієї дати. Крім того, Верховним Судом України у постанові № 6-263цс15 від 07.10.2015 року зроблено правовий висновок про те, що за змістом частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя. Умови договору поруки про його дію до повного виконання зобовязань за кредитним договором не свідчать про те, що цим договором установлено строк припинення поруки в розумінні статті 251 ЦК України, тому в такому разі підлягають застосуванню норми частини четвертої статті 559 цього Кодексу про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя. Аналіз частини четвертої статті 559 ЦК України дає підстави для висновку, що строк дії поруки (будь-який із зазначених у цій нормі) не є строком захисту порушеного права (строком позовної давності), а є строком існування субєктивного права кредитора й субєктивного обовязку поручителя, після закінчення якого вони припиняються. Отже, виходячи з положень другого речення частини четвертої статті 559 ЦК України слід дійти висновку про те, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобовязання за договором повинно бути предявлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобовязанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами) або з дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною другою статті 1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобовязання (у разі якщо кредит повинен бути погашений одноразовим платежем). Боржник [PERSON] починаючи з 01.12.2012 року по 19.11.2015 року (36 місяців) та з 19.11.2015 року не виконував зобов'язання по кредитному договору, згідно розрахунку наданого позивачем, що підтвердив в судовому засіданні сам відповідач [PERSON]. Тобто кредитовавець повинен був звернутися до поручителя протягом наступних 6 місяців після 19.11.2015 року. [PERSON] 22.11.2016 року було направлено вимогу за №367 щодо забезпечення виконання зобов'язань по кредитному договору №1/РVN61-07-08 від 09 липня 2008 року. Тобто, банк порушив термін в шість місяців, протягом якого він зобов'язаний був заявити вимоги до поручителя, а тому, порука, відповідно до ст.ст. 253, 559 ч.4 ЦК України, припиняється, а договір поруки втрачає чинність. Враховуючи обставини по справі та те, що боржник не виконує своїх зобов'язань за договором кредиту, суд вважає позовні вимоги ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» в частині стягнення заборгованості з відповідача [PERSON] обґрунтованими та такими, що знайшли своє підтвердження в судовому засіданні та підлягаючими задоволенню в повному обсязі. Відповідачами також не надано будь-яких доказів на спростування розрахунку позивача або розрахунок, який він вважає вірним. У задоволенні вимог позивача в частині стягнення заборгованості з відповідача [PERSON] слід відмовити з підстав наведених вище. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими та електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи вищевикладене та

Outcome: partial