Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-24 00:00:00

Прокурор звернувся до суду з позовом в інтересах держави в особі Державної казначейської служби України в якому просив стягнути солідарно з [PERSON], [PERSON], [PERSON] на користь Державної казначейської служби України в порядку регресу шкоду в розмірі 25145,86 грн. В обґрунтування позову посилався на те, що вироком Комсомольського районного суду м. Херсона від 24.11.2005 року по справі № 1-329/05, який набрав законної сили 08.02.2006 року [PERSON], який працював на посаді старшого державного виконавця ВДВС Комсомольського РУЮ м. Херсона, [PERSON], який працював начальником ВДВС Комсомольського РУЮ м. Херсона та [PERSON], який працював директором приватної фірми «Рембудмонтаж», визнано винними у скоєнні злочинів, передбачених ст. ст. 191 ч. 3, 191 ч. 4, ст. 366 ч. 2 КК України, в тому числі в тому, що вказані особи, діючи із користі, не маючи законних підстав для заміни зберігача арештованого майна - підприємства-боржника ВАТ «Херсонрибгосп», зловживаючи своїм службовим становищем, [PERSON] з метою заволодіння частиною грошових коштів від реалізації арештованого майна, та [PERSON], [PERSON] - з метою передачі цих коштів на користь третьої особи - ПФ «Рембудмонтаж» в особі [PERSON], уклали між ВДВС Комсомольського РУЮ та ПФ «Рембудмонтаж» фіктивний договір від 15.06.2004 року про відповідальне зберігання арештованого майна ВАТ «Херсонрибгосп»: гаражу на 12 боксів, авто майстерні, диспетчерської, будівлі прохідної, навісу, розташованих за адресою: [ADDRESS], за винагороду у розмірі 5% від вартості цього майна. Після проведення 30.09.2004 року публічних торгів та перерахування на депозитний рахунок ВДВС Комсомольського РУЮ виручки від реалізованого майна в сумі 102751,33 грн. [PERSON], діючи погоджено із [PERSON] надав до ВДВС Комсомольського РУЮ підроблені документи: калькуляцію виконаних робіт від 30.09.2004 року про зберігання, начебто, його фірмою арештованого майна ВАТ «Херсонрибгосп» за період з 15.06.2004 року по 30.09.2004 року на суму 2493,11 грн. та рахунок № 55 від 04.10.2004 року на цю ж суму. Після цього [PERSON], будучи розпорядником депозитного рахунку, зловживаючи своїм службовим становищем, затвердив акт, начебто, виконаних робіт, від 30.09.2004 року, підписав платіжне доручення від 19.10.2004 року та перерахував на розрахунковий рахунок ПФ «Рембудмонтаж» 24893,1 грн. Крім того, у вказаному вироку суду зазначено, що ще в серпні 2004 року з метою заволодіння з депозитного рахунку ВДВС Комсомольського РУЮ грошовими коштами підприємств-боржників (в тому числі ВАТ «Херсонрибгосп»), [PERSON] вступив в злочинну змову з підпорядкованим йому по службі [PERSON], який згідно листа № 07-42/6178 від 27.06.2014 року ГУЮ в Херсонській області працював з 07.04.2004 року по 06.12.2004 року старшим державним виконавцем ВДВС Комсомольського РУЮ у м. Херсоні, тобто останній приймав активну участь разом з [PERSON], [PERSON] у незаконному заволодінні частиною грошових коштів у розмірі 24893,11 грн., отриманих ними за фіктивним договором зберігання від 15.06.2004 року арештованого і в подальшому реалізованого з прилюдних торгів належного ВАТ «Херсонрибгосп» вказаного майна. Рішенням Комсомольського районного суду м. Херсона від 01.11.2006 року по справі № 2-2847/06, що набрало законної сили 12.11.2006 року позов ВАТ «Херсонрибгосп» до [PERSON], [PERSON], [PERSON], державного казначейства України, ПФ «Рембудмонтаж» про стягнення збитків, задоволено частково, стягнуто солідарно з державного казначейства України і ПФ «Рембудмонтаж» на користь ВАТ «Херсонрибгосп» збитки в розмірі 24893,11 грн. і судові витрати в розмірі 252,75 грн. Таким чином, рішенням Комсомольського районного суду м. Херсона від 01.11.2006 року по справі № 2-2847/06 встановлено, що своїми злочинними діями [PERSON], [PERSON] та [PERSON] завдали ВАТ «Херсонрибгосп» збитків у розмірі 25145,86 грн. Дотепер кошти, сплачені Державною казначейською службою України на користь ПАТ «Херсонрибгосп» згідно рішення суду у розмірі 25145,86 грн. до даного часу залишаються невідшкодованими винними у спричинені вказаних збитків особами: [PERSON], [PERSON], [PERSON], що свідчить про ненадходження вказаної частини коштів до державного бюджету і порушення інтересів держави. В судовому засідані прокурор поданий позов підтримав, просив його задовольнити з вказаних у ньому підстав. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, надав на адресу суду заяву про розгляд справи у його відсутність та письмові заперечення проти позову. У вказаних запереченнях зазначив, що рішенням Комсомольського районного суду м. Херсона від 01.11.2006 року по справі № 2-2847/06 було встановлено, що [PERSON] на час скоєння інкримінованого йому злочину знаходився у трудових відносинах із ПФ «Рембудмонтаж», в інтересах якої саме і вчинив злочинне діяння, при цьому саме ПФ «Рембудмонтаж» фактично й розпорядилось грошовими коштами в сумі 24893,11 грн., які були перераховані на її розрахунковий рахунок. Враховуючи дані встановлені судом факти, а також з підстав, передбачених ст. 1172 ЦК України, суд вважав, що за завдані [PERSON] збитки повинна відповідати саме ПФ «Рембудмонтаж». Посилаючись на положення ст. 544 ЦК України позивач не враховує, чи ігнорує той факт, що солідарним боржником у даному випадку є не громадянин [PERSON], а ПФ «Рембудмонтаж» з якої, відповідно до вказаного рішення суду, було солідарно стягнуто суму збитку на користь ВАТ «Херсонрибгосп». За таких обставин вважав, що він є неналежним відповідачем, а вимоги, викладені позивачем у позові, повинні бути пред'явлені до ПФ «Рембудмонтаж». Також він на момент скоєння інкримінованого йому злочину не був посадовою чи службовою особою органів державної влади, органів місцевого самоврядування. Вважав, що право зворотної вимоги до нього могло виникнути у ПФ «Рембудмонтаж» у випадку виконання останньою рішення Комсомольського районного суду м. Херсона від 01.11.2006 року і до відшкодування встановлених судом сум на користь ВАТ «Херсонрибгосп». Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позов не визнала, просила відмовити у його задоволенні за необґрунтованістю. Пояснила, що її довіритель не був присутнім на судових засіданнях по справі № 2-2847/06 і не мав змоги надавати відповідні заперечення суду по суті справи та оскаржити рішення суду. У зв'язку із зазначеним, її довіритель вважає рішення Комсомольського районного суду м. Херсона від 01.11.2006 року незаконним, необґрунтованим та упередженим, оскільки його постановлено на основі вироку Комсомольського районного суду м. Херсона від 24.11.2005 року по справі № 1-329/05 без врахування ступеня його вини, вірніше повної її відсутності, а також дійсних обставин справи. Крім того, згідно вказаного рішення суд стягнув з Державного казначейства України та ПФ «Рембудмонтаж» солідарно на користь ВАТ «Херсонрибгосп» збитки у розмірі 24893,11 грн. та судові витрати у розмірі по 252,75 грн. з кожного. Але прокурор просить відшкодувати повну суму в розмірі 25 145,86 грн., що є необґрунтованим. Крім того, при зверненні до суду позивачем пропущено строк позовної давності, який складає три роки та має відраховуватися з моменту винесення рішення, а саме 01.11.2006 року. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав, просив відмовити у його задоволенні. Пояснив, що позов не обґрунтований, оскільки і у вироку суду, і в рішенні суду від 01.11.2006 року встановлено, що його вини у спричинених збитках не має. Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників процесу, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з огляду на таке. Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Згідно ч. 4 ст. 61 ЦПК України вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, обов'язковий для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Судом встановлено, що 24.11.2005 року Комсомольським районним судом м. Херсона постановлено вирок, яким [PERSON] визнано винним за ч. 3 ст. 191, ч. 4 ст. 191, ч. 2 ст. 366 КК України; [PERSON] визнано винним за ч. 3 ст. 191, ч. 4 ст. 191, ч. 2 ст. 366 КК України; [PERSON] визнано винним за ч. 3 ст. 191, ч. 4 ст. 191, ч. 2 ст. 366 КК України. Відповідно до вказаного вироку «діючи з користі, не маючи законних підстав для заміни зберігача арештованого майна підприємства-боржника, зловживаючи своїм службовим становищем, [PERSON] - з метою заволодіння частиною грошових коштів від реалізації арештованого майна, і [PERSON] - з метою передачі цих коштів на користь третьої особи - ПФ «Рембудмонтаж» в особі [PERSON], уклали між ВДВС Комсомольського РУЮ та ПФ «Рембудмонтаж» фіктивний договір від 15.06.2004 року про відповідальне зберігання арештованого майна ВАТ «Херсонрибгосп» за винагороду в розмірі 5% від вартості цього майна. Після проведення 30.09.2004 року публічних торгів і перерахування на депозитний рахунок ВДВС Комсомольського РУЮ виручки від реалізованого майна в сумі 102 751,33 грн., [PERSON], діючи погоджено з [PERSON], надав у ВДВС підроблені документи: калькуляцію виконаних робіт від 30.09.2004 року про зберігання, начебто, його фірмою арештованого майна ВАТ «Херсонрибгосп» за період з 15.06 по 30.09.2004 року на суму 24 893,11 грн та рахунок № 55 від 4.10.2004 року на цю ж суму. Після цього [PERSON], будучи розпорядником депозитного рахунку, зловживаючи своїм службовим становищем, затвердив акт, начебто, виконаних робіт, від 30.09.2004 року і підписав платіжне доручення від 19.10.2004 року, перерахував на розрахунковий рахунок ПФ «Рембудмонтаж» 24893,11 грн.». Цивільний позов ВАТ «Херсонрибгосп» до обвинувачених залишений без розгляду. Вказаний вирок набрав законної сили 08.02.2006 року, про що свідчить відмітка суду на його копії. 01.11.2006 року Комсомольським районним судом м. Херсона було ухвалено рішення по цивільній справі № 2-2847/06, яким позов ВАТ «Херсонрибгосп» до [PERSON], [PERSON], [PERSON], Державного казначейства України, ПФ «Рембудмонтаж» про стягнення збитків було задоволено частково. Ухвалено: стягнути солідарно із Державного казначейства України та ПФ «Рембудмонтаж» на користь ВАТ «Херсонрибгосп» збитки в розмірі 24893,11 грн. та судові витрати по 252,75 грн. з кожного. В іншій частині позовних вимог відмовлено за необґрунтованістю. Вказане рішення набрало законної сили 12.11.2006 року, що підтверджується відміткою суду на ньому. Зазначеним рішенням суду встановлено: по-перше, необґрунтованість позовних вимог до [PERSON], по-друге, наявність трудових відносин [PERSON] з ПФ «Рембудмонтаж» і як наслідок необхідність застосування положень ст.1172 ЦК України, за якими саме юридична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових обов»язків. Таким чином, оскільки вищеперерахованими рішеннями судів винуватість [PERSON] у заволодінні майном ВАТ «Херсонрибгосп» не встановлена, то згідно ч.3,4 ст. 61 ЦПК немає і підстав для стягнення з нього коштів у відшкодування шкоди. На виконання рішення суду від 01.11.2006 року 27.12.2013 року Державною казначейською службою України на рахунок ПАТ «Херсонрибгосп» було перераховано 25 145,86 грн., про що свідчить платіжне доручення № 6122 від 27.12.2013 року. Відповідно до вимог ч.ч.1,4 ст.1191 ЦК України, на які посилається прокурор як на підставу своїх позовних вимог, особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Держава, Автономна Республіка Крим, територіальні громади, відшкодувавши шкоду, завдану посадовою, службовою особою внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності відповідно органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування, мають право зворотної вимоги до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування (крім відшкодування виплат, пов'язаних із трудовими відносинами та відшкодуванням моральної шкоди). Таким чином, положення ч.4 ст.1191 ЦК України не застосовуються до трудових відносин. Оскільки [PERSON] на час скоєння злочину знаходився у трудових відносинах з ПФ «Рембудмонтаж», то він має відшкодовувати матеріальну шкоду, завдану як працівником підприємству відповідно до засад Кодексу законів про працю. Що стосується позовних вимог до [PERSON], то судом встановлено, що останній дійсно з 26.04.2004 року по 12.01.2005 року обіймав посаду заступника начальника Комсомольського районного управління юстиції у м. Херсоні - начальника відділу державної виконавчої служби, тобто був посадовою особою органів державної влади. Разом з тим, ст. 1191 ЦК України було доповнено ч. 4, яка передбачає право зворотної вимоги до посадової особи, винної у заподіяні шкоди внаслідок незаконних дій, лише законом № 2457-VІ від 08.07.2010 року. Таким чином, на час вчинення [PERSON] злочину у 2004 році, який потяг завдання шкоди, вказаної норми закону не існувало. Відповідно до вимог ст.8 ЦПК України та ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи. У зв'язку із зазначеним, суд приходить до висновку, що положення ч. 4 ст. 1191 ЦК України не можуть бути застосовані як підстава для задоволення позову про стягнення шкоди з [PERSON].в порядку регресу, оскільки право зворотної вимоги до нього мало настати з моменту винесення рішення суду в 2006 році, коли такої норми закону не існувало. При цьому час виконання рішення суду від 01.11.2006 року не має жодного значення. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed