Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-16 00:00:00

Представник позивача КП «Керуюча дирекція Дніпровського району м. Києва» звернулась до суду з позовом в якому просить зобов'язати відповідача [PERSON] вчинити дії з демонтажу дверей з перегородкою (тамбура) у коридорі загального користування [ADDRESS]. В обґрунтування позовних вимог представник позивача посилається на те, що до Комунальної бюджетної установи «Контактний центр м. Києва» звернулась громадянка [PERSON] зі скаргою щодо перегородки, встановленої мешканцями квартири [ADDRESS]. Працівниками ЖРЕО-406 встановлено, що мешканцями вищезазначеної квартири у загальному коридорі [ADDRESS] здійснено самовільне перепланування місця загального користування, шляхом встановлення дверей з перегородкою (тамбура) без проектно-дозвільної документації, в зв'язку з чим складено припис про необхідність проведення демонтажу перегородки з дверима та приведення приміщення до попереднього стану або надання дозвільної документації на проведення таких робіт, проте жодна з вимог виконана не була. В квартирі [ADDRESS] зареєстрована відповідач [PERSON] та її син [PERSON], [INFO], власником особового рахунку є відповідач. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 18.11.2014р. залучено до участі у справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору [PERSON]. Представник позивача в судовому засіданні підтримав вимоги позову в повному обсязі з викладених у позовній заяві підстав та додатково пояснив, що власником квартири [ADDRESS] є третя особа - [PERSON], тому відповідач, як член сім'ї останнього, відповідно до ст. 64, 156 ЖК України, несе всі обов'язки щодо жилого приміщення, а переобладнання та перепланування квартири проводяться лише з дозволу виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів, якого відповідач не має. Встановлення перегородки саме відповідачем підтверджується зверненням сусідки [PERSON] та Актом комісії ЖРЕО-406. Зазначений Акт комісії стосовно часу встановлення перегородки - дверей та особи, яка її встановила, складено зі слів [PERSON] Підтвердив, що в дійсності перегородка є металевими дверми. Відповідач в судове засідання не з'явилась, подала до суду письмові заперечення на позов, в яких зазначила, що в наданих позивачем Актах перевірки не зазначено, яким способом було встановлено комісією то, що саме власником квартири № [NUMBER] було встановлено двері з перегородкою та коли саме відбулися дані перепланування. Також відповідач у запереченнях зазначила, що вона не має жодного відношення до даного перепланування, тому в задоволенні позову просила відмовити. Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав та просив відмовити в його задоволенні посилаючись на те, що позивачем не надано доказів встановлення дверей у тамбурі саме відповідачем та пояснив, що [PERSON] є чоловіком відповідача у справі, працює за кордоном та періодично з'являється в квартирі. Відповідач вселилася до останньої у 2006 році, на той час двері в коридорі вже були встановлені, крім них ніякої перегородки немає, двері на ключ не зачиняються. З сусідкою [PERSON] у відповідача погані стосунки, [PERSON] пояснювала тій, якщо їй заважають двері нехай їх зніме. Відповідачу ці двері також заважають, оскільки відчиняються в бік дверей квартири, де вона проживає. На інших поверхах будинку також встановлені двері. Припустив, що всі встановлені двері можуть бути будівельними залишками. Третя особа в судове засідання не з'явився, заяв чи клопотань суду не надав. Вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що розпорядженням Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації № 335 від 17.06.2013 року про організаційно-правові заходи щодо обслуговування житлового та нежитлового фонду територіальної громади міста Києва, переданого до сфери управління Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації, з 02.09.2013 року закріплено на праві господарського відання за КП «Керуюча дирекція Дніпровського району м. Києва» об'єкти житлового і нежитлового фонду територіальної громади міста Києва, переданого до сфери управління Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації та елементи зовнішнього благоустрою, згідно із додатками (а.с.26-27). Згідно з додатком до акту приймання-передачі згідно розпорядження № 335 від 17.06.2013р., позивач є балансоутримувачем житлового будинку [ADDRESS] (а.с. 28-30). Згідно п. 5.2.6. статуту КП «Керуюча дирекція Дніпровського району м. Києва», підприємство зобов'язано забезпечувати ефективне використання, збереження та утримання в належному стані комунального майна, що закріплене за підприємством на праві господарського відання (а.с. 16-21). Свідоцтвом про право власності, виданим 21.09.2005р. Головним управлінням житлового забезпечення Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), посвідчено, що квартира [ADDRESS], дійсно належить [PERSON] на праві приватної власності. Свідоцтво видане на підставі наказу Головного управління житлового забезпечення від 20.09.2005р. № 1766-С/КІ (а.с. 52-53). Згідно довідок Форми 3: № 848 виданої ЖРЕО-406 16.06.2014 року та № 2127 виданої ЖРЕО-406 14.11.2014 року, відповідач [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] з 03.08.2006 року. Також в цій квартирі зареєстрований [PERSON], [INFO] року народження - з 29.10.2010р. Власником квартири та особового рахунку цього житла є [PERSON] (а.с. 8, 59). Представниками сторін в удовому засіданні не заперечувався факт наявності у коридорі загального користування [ADDRESS] металевих дверей. Представники сторін в судовому засіданні також пояснили, що в дійсності ці двері встановлені від стіни до стіни в місці, позначеному на Плані за поверхами (а.с. 9). При цьому представник позивача наполягав на тому, що зазначені двері встановлені у квітні 2014 року саме відповідачем, що на його думку, підтверджується зверненням сусідки [PERSON] та актом комісії від 25.04.2014р. Пояснив також, що відповідача при складанні зазначеного Акту опитано не було. Відповідно до ст. 319 ЦК України, власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства. Відповідно до ч. 2 ст. 383 ЦК України, власник квартири може на свій розсуд здійснювати ремонт і зміни у квартирі, наданій йому для використання як єдиного цілого, - за умови, що ці зміни не призведуть до порушень прав власників інших квартир у багатоквартирному житловому будинку та не порушать санітарно-технічних вимог і правил експлуатації будинку. Відповідно до ч. 2 ст. 382 ЦК України, власникам квартири у дво- або багатоквартирному житловому будинку належать на праві спільної сумісної власності приміщення загального користування, опорні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання за межами або всередині квартири, яке обслуговує більше однієї квартири, а також споруди, будівлі, які призначені для забезпечення потреб усіх власників квартир, а також власників нежитлових приміщень, які розташовані у житловому будинку. Згідно ч. 1 ст. 10 ЖК України, громадяни зобов'язані дбайливо ставитися до будинку, в якому вони проживають, використовувати жиле приміщення відповідно до його призначення, додержувати правил користування жилими приміщеннями, економно витрачати воду, газ, електричну і теплову енергію. Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 100 ЖК України, переобладнання і перепланування жилого будинку і жилого приміщення провадяться з метою підвищення їх благоустрою і перетворення комунальних квартир в окремі квартири на сім'ю. Переобладнання і перепланування жилого приміщення допускаються за згодою наймача, членів сім'ї, які проживають разом з ним, та наймодавця і з дозволу виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів. Наймач, який допустив самовільне переобладнання чи перепланування жилого або підсобного приміщення, зобов'язаний за свій рахунок привести приміщення у попередній стан. Відповідно до ст. 152 ЖК України, переобладнання і перепланування жилого будинку (квартири), що належить громадянинові на праві приватної власності, провадяться з дозволу виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів. Відповідно до ст. 179 ЖК України, користування будинками (квартирами) державного і громадського житлового фонду, фонду житлово-будівельних кооперативів, а також приватного житлового фонду та їх утримання здійснюється з обов'язковим додержанням вимог Правил користування приміщеннями жилих будинків і прибудинковими територіями, які затверджуються Кабінетом Міністрів України. У відповідності до п.п. 3, 5, 6 п.7 Правил користування приміщеннями житлових будинків, затверджених Постановою Кабінету Мінвстрів України від 08.10.1992р., зі змінами, затвердженими Постановою Кабінету Міністрів України від 24 січня 2006 року №45, власник та наймач (орендар) квартири зобов'язаний: дотримуватися вимог нормативно-правових актів у сфері житлово-комунальних послуг, пожежної і газової безпеки, санітарних норм і правил; використовувати приміщення житлового будинку за призначенням, забезпечувати збереження житлових і підсобних приміщень та технічного обладнання; не допускати виконання робіт та інших дій, що викликають псування приміщень, приладів та обладнання будинку, порушують умови проживання громадян. Згідно з Правилами утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затвердженими Наказом Держжитлокомунгоспу від 17.05.2005 р. №76, переобладнання жилих будинків, жилих і нежилих у жилих будинках приміщень дозволяється робити після одержання дозволу виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів відповідно до законодавства. (п. 1.4.1) Відповідно до ч. 2 п. 1.4.4 зазначених Правил встановлено, що перепланування жилих будинків, жилих і нежилих у жилих будинках приміщень, що погіршує умови експлуатації і проживання всіх або окремих громадян у будинку або квартирі, не допускається. Відповідно п 1.4.3. Правил користування приміщеннями житлових будинків, до елементів перепланування жилих приміщень належать: перенесення і розбирання перегородок, перенесення і влаштування дверних прорізів, улаштування і переустаткування тамбурів, прибудова балконів на рівні перших поверхів багатоповерхових будинків. Відповідно до вимог ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. За змістом ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. У силу вимог ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно з ч. 2 ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Відповідно до ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті. На підтвердження обставин, викладених у позовній заяві та вимог позову, стороною позивача надано суду Акт від 25.04.2014р., складений співробітниками та затвердженого начальником ЖРЕО-406, в якому зазначено, що при комісійному обстеженні загального коридору [ADDRESS] було виявлено самовільне незаконне встановлення дверей з перегородкою, власником квартири № [NUMBER] (а.с. 6). Також стороною позивача надано суду Акт від 16.06.2014р. складений працівниками та затверджений начальником ЖРЕО-406, в якому зазначено, що при комісійному обстеженні загального коридору [ADDRESS] було виявлено самовільне незаконне встановлення дверей з перегородкою, власником квартири № [NUMBER] та надано припис терміном до 16.06.2014р. про демонтаж або надання дозвільної документації до ЖРЕО-406. Станом на 16.06.2014р. вимоги припису не виконані (а.с. 7). При оцінці зазначених Актів, суд відзначає, що в них не міститься інформації стосовно часу встановлення «дверей з перегородкою» (як по це зазначено в актах). При цьому представник відповідача пояснив у судовому засіданні, що металеві двері в коридорі на час вселення відповідача у 2006 році в квартиру вже були встановлені. Крім того, з актів не зрозуміло, звідки особи, які їх склали та підписали, отримали інформацію стосовно того, що саме власником квартири № [NUMBER] встановлені двері з перегородкою та на підставі чого комісія прийшла до такого висновку. Більше того, згідно наявних у матеріалах справи документів, квартира [ADDRESS] належить на праві власності [PERSON], який залучений судом до участі у справі в якості третьої особи, а не відповідачу по цій справі [PERSON] З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що стороною позивача не надано жодного доказу в розумінні ст.ст. 57-59 ЦПК України на підтвердження незаконного встановлення саме відповідачем [PERSON] дверей з перегородкою (тамбура), як про це зазначено в позовній заяві. Тому суд відмовляє в задоволенні позову через недоведеність позовних вимог. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, суд відносить судові витрати по сплаті судового збору за рахунок позивача у сплаченому при подачі позову розмірі. На підставі вищевикладеного та

Outcome: dismissed