Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-10 00:00:00

представник позивача просить суд стягнути з громадян [PERSON] та [PERSON], на користь державної установи «Кагарлицька виправна колонія №115» матеріальну шкоду в розмірі 5444 грн. 50 коп., стягнути з відповідачів вартість судового збору в сумі 1600 грн. 00 коп., стягнути з відповідачів на користь державної установи «Кагарлицька виправна колонія (№115)» загальну суму в розмірі 7044 грн. 50 коп., посилаючись на те, що 02 липня 2017 року близько 12:30 год. на території державної установи «Кагарлицька виправна колонія (№115)» с. 3ікрачі, Кагарлицького р-ну., Київської області, під час видбування дисциплінарного стягнення у вигляді поміщення до дисциплінарного ізолятора терміном 14 діб до камери № 2, засудженими [PERSON] та [PERSON] свідомо було заподіяно матеріальну шкоду державній установі, шляхом навмисного побиття та руйнування плитки і деревяних дверцят на стіні туалету, пошкодження електромережі, водопостачання, зриванням з цегляної стіни та розбиттям зливного бачка. Доказами для підтвердження факту умисного завдання шкоди державному майну установи є фото - знімки камери № 2 ДіЗО, повідомлення про початок досудового розслідування та протокол з місця події, складені слідчим Кагарлицького ВП Обухівського відділу поліції. Також документи, складені працівниками установи, відповідно до абз.7 ч. 1 ст.132, ст. ст.131, 134,135, ч. 1 ст.136 та ст.137 Кримінально - виконавчого Кодексу України, а саме: рапорти про скоєння засудженими даного правопорушення, акти про відмову надавати пояснення, локальний кошторис на будівельні роботи та дефектний акт заподіяної шкоди, висновки перевірок по факту псування майна та постанови начальника про стягнення із засуджених матеріальних збитків та постанови начальника про накладення дисциплінарного стягнення у вигляді поміщення засуджених до ДіЗО. Відповідно до абз. 7 ч. 4 ст. 107 Кримінально - виконавчого кодексу України, засудженим до позбавлення волі забороняється умисно завдавати шкоду державному, комунальному майну, майну інших юридичних чи фізичних осіб, у тому числі майну інших засуджених, створювати загрозу заподіяння шкоди такому майну. Відповідно до ч. 1 ст.136 Кримінально - виконавчого Кодексу України засуджені до позбавлення волі несуть матеріальну відповідальність за заподіяні під час відбування покарання матеріальні збитки державі згідно із законодавством. Засуджені також повинні відшкодувати збитки, заподіяні колонії, і додаткові витрати, пов'язані з припиненням втечі засудженого, лікуванням засудженого, який навмисно заподіяв собі тілесні ушкодження. Якщо збитки заподіяні у процесі виконання трудових обов'язків, засуджені несуть матеріальну відповідальність у розмірі і на підставах, встановлених законодавством про працю. В інших випадках збитки відшкодовуються в розмірі і на підставах, встановлених цивільним законодавством. Відповідно до ч. 1 ст. 137 КВК України, матеріальні збитки, заподіяні державі засудженими під час відбування покарання, стягуються з їхнього заробітку за постановою начальника колонії. Також, відповідно до ч. 1 ст.118 КВК України засуджені до позбавлення волі мають право працювати та залучаються до суспільно корисної праці у місцях і на роботах, визначених адміністрацією колонії, з урахуванням наявних виробничих потужностей, зважаючи при цьому на стать, вік, працездатність, стан здоровя і спеціальність. Засуджені залучаються до оплачуваної праці, як правило, на підприємствах, у майстернях колоній, а також на державних або інших форм власності підприємствах за строковим трудовим договором, що укладається між засудженим і виправною колонією, за умови забезпечення їх належної охорони та ізоляції. Адміністрація зобов'язана створювати умови, що дають змогу засудженим займатися суспільно корисною оплачуваною працею. Праця засуджених до позбавлення волі регулюється законодавством про працю з особливостями, визначеними цим Кодексом. Проте засуджені [PERSON] та [PERSON] в категоричній формі відмовилися від працевлаштування в державній установі «Кагарлицька виправна колонія (№115)» ([PERSON] - Акт про відмову від підписання строкового трудового договору від 05.12.2016р.), ([PERSON] - Рапорт та Акт про відмову від працевлаштування від 10.10.2015р., відповідно до діючого на той період КВК України, до набрання чинності ЗУ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо забезпечення виконання кримінальних покарань та реалізації прав засуджених» від 07 вересня 2016р.). У звязку з вищевикладеним, позивач зобовязаний стягувати матеріальну шкоду з відповідачів в рамках цивільного законодавства України: а саме: відповідно до ч. 1 ст. 166 Цивільного Кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала; відповідно до ч. 1 ст.1190 ЦК України особи, спільними діями яких було завдано шкоди, несуть солідарну відповідальність перед потерпілим; відповідно до ст.1192 ЦК України, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] та їх представник позовні вимоги позивача не визнали з наступних підстав. В дійсності вони відбували дисциплінарне стягнення та сиділи в ДіЗО, але в той же час там проводили ремонтні роботи, а саме: заміняли водопровід. Окрім того, з наданих позивачем доказів не зрозуміло, який саме ремонт проводився, оскільки вони і після цього, відбуваючи дисциплінарне стягнення, потрапляли до камери № 2 ДіЗО, та не бачили ніяких змін, тому просили відмовити у задоволенні позовних вимогах позивачу в повному обсязі. Суд, вислухавши сторони, вивчивши матеріали справи та інші документи, приходить до висновку про задоволення позовних вимог позивача, виходячи з наступного. За\~статтею 1 ЦПК України\~завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно із частиною першою\~статті 3 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. За змістом\~статті 15 ЦПК України\~суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин. Право на звернення до суду (право на захист у процесуальному розумінні) гарантується\~Конституцією\~та законами України, у тому числі статтями\~15,\~16 ЦК України\~та статтями\~1,\~3,\~15 ЦПК України, і може бути реалізоване, зокрема, коли особа вважає, що її право не визнається. У разі доведення в установленому законодавством порядку обставин, якими обґрунтовувалися вимоги, особа має суб'єктивне матеріальне право на їх задоволення. Згідно ч. 1\~ст. 11 ЦПК України\~суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч. 3\~ст. 10 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 60 ЦПК України\~передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених\~статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що 03 липня 2017 року об 16 год. 26 хв. [PERSON] повідомив по телефону Кагарлицьке ВП Обухівського відділу ГУ НП в Київській області про те, що 03 липня 2017 року о 16 год. 23 хв. у виправній колонії засудженні вчиняють хуліганські дії. 03 липня 2017 року відомості за заявою [PERSON] були внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань та розпочато кримінальне провадження за № 12017110190000372 за ч. 1\~ст.194 КК України\~за фактом умисного пошкодження засудженими державного майна. Свідок [PERSON] пояснив, що він, коли побачив, що вчинили засудженні з державним майном, подзвонив до поліції та повідомив про вчинене правопорушення. Судом встановлено, що постановою слідчого СВ Кагарлицького відділення поліції Обухівського відділу поліції ГУ НП в Київській області від 30 липня 2017 року було закрите кримінальне провадження за № 12017110190000372 від 03.07.2017 року в звязку з відсутністю складу кримінального правопорушення. Відповідач [PERSON] відбуває покарання у Державній установі «Кагарлицька виправна колонія (№ 115)» на виконання вироку Центрального районного суду м. Миколаєва від 20 лютого 2015 року, яким його визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2\~ст. 286 КК України. Відповідач [PERSON] відбуває покарання у Державній установі «Кагарлицька виправна колонія (№ 115)» на виконання вироку Новозаводського районного суду м. Чернігова від 16.05.2014 року, яким його визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2\~ст. 286 КК України.\~ Постановою про поміщення в ДІЗО, карцер установи від 11.06.2017 р. вирішено помістити [PERSON] строком на чотирнадцять діб з 22 червня 2017 року. Постановою про поміщення в ДІЗО, карцер установи від 21.06.2017 р. вирішено помістити [PERSON] строком на чотирнадцять діб з 23 червня 2017 року. Із рапортів № 195 та № 196 молодшого інспектора колонії [PERSON] вбачається, що під час несення служби з ДІЗО близько 12 год. 30 хв. було помічено через оглядове віконце, що засуджені [PERSON] та [PERSON], які поміщені в ДІЗО № 2, проявляли буйство та завдавали шкоди державному майну, а саме: [PERSON] та [PERSON] побили плитку на стіні туалету. Свідок [PERSON] пояснив, що 03 липня 2017 року він ніс службу у ДіЗО. Він почув якісь незрозумілі звуки та подивився у оглядове вікно та побачив, як засуджені [PERSON] та [PERSON] почали руйнувати державне майно, і він викликав чергового. Коли вони відкривали двері у ДІЗО, то засуджені сиділи біля стола та нічого не робили. [PERSON], коли двері зачинялись, то продовжувались ті самі ж дії по руйнуванню державного майна. Відповідач [PERSON] повністю відбув покарання у ДіЗО, а [PERSON] було достроково звільнено у звязку з погіршенням стану здоровя. Твердження відповідачів про те, що вони були хворими під час перебування у ДіЗО, тому вони привертали увагу, щоб викликали їм швидку допомогу, суд не бере до уваги виходячи з наступного. Згідно медичної картки стаціонарного хворого № 3219 [PERSON] потрапив до лікарні 08 липня 2017 року з попереднім діагнозом ангіна, а згідно медичної картки стаціонарного хворого № 3270 [PERSON] потрапив до лікарні 12 липня 2017 року з попереднім діагнозом распіраторне захворювання. Тобто, 03 липня 2017 року ні відповідач [PERSON], ні відповідач [PERSON] не перебували у хворобливому стані. Свідок [PERSON] пояснив, що перед тим як помістити засуджених у ДіЗО він перевіряє їх стан, а саме: температуру вимірює, тиск та оглядає на наявність тілесних пошкоджень. Таку процедуру він робить щодня, крім вихідних та святкових. Ні [PERSON], ні [PERSON] не мали хворобливо стану перед поміщення у ДіЗО та протягом перебування там. Згідно локального кошторису на будівельні роботи на поточний ремонт камери № 2 ДіЗО кошторисна вартість становить 5\~444 грн. 50 коп. Згідно дефектного акту на поточний ремонт камери № 2 ДіЗО встановлено певні обєми робіт та витрат. Згідно висновку по факту псування майна в ДіЗО установи засудженими [PERSON] та [PERSON], які відбували дисциплінарне стягнення у виді поміщення до ДіЗО в камеру № 2 встановлено, що згідно рапортів № 195 та № 196 написаних молодшим інспектором ВНіБ сержантом внутрішньої служби [PERSON] від 02.07.2017 року стало відомо, що 02 липня 2017 року засуджені [PERSON] та [PERSON], які відбували дисциплінарне стягнення у виді поміщення до ДіЗО терміном на 14 діб у камері № 2 у проявах буйства, свідомо завдавали матеріальну шкоду державному майну, яке належить установі, а саме: пошкодження шляхом навмисного побиття плитки та деревяних дверцят на стінці туалету, пошкодження електромережі, водопостачання, відірвали та побили зливний бачок, який вирвали з цегляної стіни. Було вирішено, перевірку по факту псування майна в камері ДіЗО № 2 установи з боку засуджених [PERSON] та [PERSON] завершити та за фактом псування майна установи в камері № 2 ДіЗО з боку засуджених, що суперечить вимогам статті 107 КВК України, зобовязати засуджених відшкодувати збитки в установленому законом порядку (а.с. 12-13). Ні [PERSON], ні [PERSON], відбуваючи покарання у ДУ «Кагарлицька виправна колонія (№ 115)», не побажали працювати, хоч адміністрацією колонії пропонували їм, про що свідчать надані представником позивача акти про те, що відповідачі не бажають писати заяви про їх працевлаштування. Із характеристик наданих на відповідачів [PERSON] та [PERSON] вбачається, що вони є злісними порушниками установленого порядку відбування покарання. Незважаючи на визнання ними вини у вчиненому злочині, але до призначеного покарання ставляться байдуже. Із постанов про стягнення із засуджених матеріальних збитків вбачається, що було вирішено стягнути матеріальні збитки із засуджених [PERSON] та [PERSON], які нанесенні ними під час відбування дисциплінарних стягнень. Згідно зі ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Статтею 136 КВК України\~передбачено, що засуджені до позбавлення волі несуть матеріальну відповідальність за заподіяні під час відбування покарання матеріальні збитки державі згідно законодавства. Докази того, що пошкодження належного позивачу майна відбулося не з вини відповідачів, в матеріалах справи відсутні. Відповідно до ст. 1192 ЦК України спосіб відшкодування шкоди, завданої його майну обирає потерпілий: або вимагати відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо), або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Свідок [PERSON] пояснив, що після того, як був складений акт та вирішено, які необхідно зробити роботи, було проведено ремонт камери № 2 ДіЗО. Всі роботи, що зазначені у акті виконанні повністю. Свідок [PERSON] пояснив, що засуджені [PERSON] та [PERSON] в дійсності пошкодили державне майно, відбуваючи покарання у камері № 2 ДіЗО. Свідок [PERSON] пояснив, що він чергував, коли засуджені [PERSON] та [PERSON] руйнували державне майно. Коли вони відкривали камеру, то засуджені сиділи та робити вигляд, що нічого не розуміють, чого до них прийшли. Як саме руйнували вони не бачили, він бачив лише саме руйнування. За таких обставин суд приходить до висновку, що завдана позивачу майнова шкода підлягає відшкодуванню відповідачами в повному обсязі. Підстави для звільнення відповідачів від відшкодування шкоди в судом не встановлені. Тому суд приходить до висновку, що саме [PERSON] та [PERSON] здійснено пошкодження належного позивачу майна. При визначенні розміру відшкодування матеріальної шкоди суд виходить із даних наданої до суду позивачем локального кошторису на будівельні роботи на усунення пошкодження камери № 2 ДіЗО\~, згідно якої вартість ремонту склала 5 444 грн. 50 коп. Будь-яких доказів на спростування вказаного розміру завданої шкоди ні відповідачами, ні їхнім представником суду не надано. При вищевикладених обставинах, суд дійшов висновку, що позовні вимоги Державної установи «Кагарлицька виправна колонія (№ 115)» до [PERSON], [PERSON] про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок пошкодження майна, підлягають задоволенню. Також, згідно\~ст. 88 ЦПК України, з відповідачів на користь позивача підлягають стягненню понесені та документально підтверджені витрати по сплаті судового збору у розмірі 1600 грн., тобто з кожного по 800 грн. 00 коп. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved