Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-14 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду з позовом до Кілійської міської ради Кілійського району Одеської області про встановлення факту належності житлового будинку та визнання права власності за спадщиною. З позовної заяви, вбачається, що [INFO] року помер [PERSON], який на день смерті проживав в [ADDRESS]. На день смерті спадкодавця залишилася спадщина, яка складається із частини житлового будинку за вказаною адресою. Позивач, [PERSON] відповідно до ст. 529 ЦК Української РСР є спадкоємцем за законом, після померлого [INFO] року [PERSON]. Спадщину, яка залишилася після смерті спадкодавця, позивач, [PERSON] прийняла в порядку ст.549 ЦК Української РСР, тобто вступила в управління спадковим майном. [PERSON], який помер [INFO] року належала 1/2 частка житлового будинку [ADDRESS]. Відповідно до договору дарування, [PERSON] належала 1/2 частка житлового будинку за зазначеною адресою. [PERSON] та [PERSON], який помер [INFO] року у 1987 році було побудовано житловий будинок [ADDRESS], на який за життя спадкодавця та позивача правовстановлюючих документів, що підтверджують право власності, зроблено не було, та не було проведено відповідної державної реєстрації. Під час звернення до приватного нотаріуса Кілійського районного нотаріального округу Одеської області Богачовій Н.М. позивачам було надано роз'яснення щодо того, що з доданих документів до нотаріальної контори, правовстановлюючий документ, що підтверджує право власності спадкодавцеві на вказаний житловий будинок, відсутній, що не дає можливості видати свідоцтва про право власності на спадщину, тому нотаріус радила звернуться до суду. В зв'язку з зазначеним, представник позивача просив суд: - встановити факт належності житлового будинку [ADDRESS] - [PERSON], який помер [INFO] року, та позивачу, [PERSON]; - визнати за позивачем, [PERSON], [INFO], реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] право власності на житловий будинок в [ADDRESS], який відповідно до характеристики будинку, господарських будівель та споруд складається з: літ.А - житловий будинок, житловою площею 45,8 кв.м., загальною площею 82,3 кв.м., господарських будівель: літ.Б - сарай, літ.В - сарай, літ.Г - убиральня, 1-5 надвірні споруди, у тому числі на 1/2 частину в порядку спадкування, після смерті [PERSON], який помер [INFO] року та на 1/2 частину, належної позивачу, [PERSON], за правом власності. Представником позивача було надано заяву, відповідно до якої він просив розглянути справу без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Представник відповідача - Кілійської міської ради Кілійського району Одеської області, в судове засідання не прибув, надав заяву в якій просив суд розглянути справу у межах чинного законодавства України, за його відсутності. На підставі письмових заяв усіх сторін по справі, суд ухвалює рішення за відсутності сторін про задоволення позову за наявності законних підстав, на підставі наявних в матеріалах справи письмових доказів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, в порядку, передбаченому ст.ст. 223, 247 ЦПК України. Дослідивши позовну заяву, в процесі встановлення обставин справи та перевірки їх доказами, судом встановлено наступні юридичні факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER], [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] р.н. зареєстрували шлюб 23.12.1972 року у м. Кілія р/б ЗАГС Кілійського р-ну Одеської області, про що зроблено актовий запис за № 304. Після реєстрації шлюбу дружині присвоєне прізвище «[PERSON]». Як вказано в свідоцтві про смерть серії [NUMBER], виданого Відділом реєстрації актів громадянського стану Кілійського району Одеської області, актовий запис № 250, [PERSON], помер [INFO] року. Відповідно до свідоцтва про право на спадщину, виданого Кілійською районною державною нотаріальною конторою від 31 липня 1985 року за реєстром №1138, зареєстрованого комунальним підприємством Кілійської районної ради «Районне бюро технічної інвентаризації» 01 серпня 1985 року в книзі №6 стор.131, за реєстром [NUMBER], [PERSON], який [ADDRESS], за адресою: [ADDRESS]. Відповідно до договору дарування, посвідченого Кілійською районною державною нотаріальною конторою від 3 серпня 1985 року за реєстром №1185, зареєстрованого комунальним підприємством Кілійської районної ради «Районне бюро технічної інвентаризації» 15 серпня 1985 року в книзі № 6 стор.131, за реєстром [NUMBER], [PERSON] належала 1/2 частка житлового будинку за адресою: [ADDRESS]. Згідно КП КРР «РБТІ» № 352 від 28.07.2016 р. станом на 31.12.2012 р. право власності на житловий будинок, збудований в 1987 р., який розташований за адресою: [ADDRESS] не зареєстровано. Відповідно до технічного паспорту, складеного КП «РБТІ та РОН» 08.07.2016 р., житловий будинок по [ADDRESS]складається з: літ. А - житловий будинок, житловою площею 45,8 кв.м., загальною площею 82,3 кв.м., господарських будівель: літ.Б - сарай, літ.В - сарай, літ.Г - убиральня, 1-5 надвірні споруди. Як вбачається з інформаційного листа від 18.12.2018 р. № 647/01-16, приватним нотаріусом Богачовою Н.М. на підставі звернення [PERSON] щодо оформлення спадщини, роз'яснено, що оскільки не подано правовстановлюючих документів на спадкове майно, за відсутності цих документів, необхідно звернутися до суду за вирішенням зазначеного питання. Відповідно до інформаційної довідки зі спадкового реєстру відносно заповітів/спадкових договорів № 54933473 від 30.01.2019 р. сформованої приватним нотаріусом Богачовою Н.М., інформація відносно [PERSON] відсутня. З інформаційної довідки зі спадкового реєстру відносно спадкових справ та виданих на їх підставі свідоцтв про право на спадщину № 54933484 від 30.01.2019 р. сформованої приватним нотаріусом Богачовою Н.М, відносно [PERSON], інформація відсутня. При розгляді і вирішенні справи судом враховано наступні положення законодавства: У відповідності зі ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Згідно статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Статтями 15 та 16 ЦК України передбачено право особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту права, встановлених цивільним законодавством, є, зокрема, його визнання. Відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до ч. 4 ст. 3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав. Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Мін'юсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами). Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Відповідно до роз'яснення Міністерства юстиції України № 19-32/319 від 21.02.2005 року, у випадку смерті власника нерухомого майна, реєстрацію якого належним чином проведено не було і правовстановлюючий документ відсутній, питання про визначення цього майна померлому та спадкоємцю повинно вирішуватись в судовому порядку. Як вказано в листі Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 23.03.2009 року № 12/5-126, по об'єктах нерухомого майна, що збудовані до 5 серпня 1992 року, тобто до прийняття Урядом України документу, яким встановлено порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, при їх реєстрації для оформлення права власності одним із документів є висновок про технічний стан будівлі, що складається бюро технічної інвентаризації. Згідно ст. ст. 293, 315 ЦПК України, встановлення фактів, що мають юридичне значення віднесено до компетенції суду. Виходячи з наведеного суд вважає доведеним факт належності [PERSON] та [PERSON] житлового будинку, який було збудовано до 5 серпня 1992 року, тобто до прийняття Урядом України документу, яким встановлено порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів. Відповідно до ст. 529 ЦК УРСР При спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги, є в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Згідно ст. 534 ЦК УРСР кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державіабо окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям. Відповідно до ст. 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчиненіпротягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Відповідно до п.п. 4.15 п. 4 гл. 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 року за № 296/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22.02.2012 року за № 282/20595, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно, крім випадків, передбачених пунктом 3 глави 7 розділу I цього Порядку, та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Як зазначено в п.п 4.18 п. 4 гл. 10 розділу ІІ зазначеного Порядку за відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз'яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. З досліджених доказів судом встановлено, що спадкоємцем, який прийняв спадщину після смерті [PERSON], є позивач, як спадкоємець за законом відповідно до ст. 529 ЦК УРСР, який прийняв спадщину в порядку 549 ЦК УРСР. Судом також встановлено, що в зв'язку з тим, що позивач не має можливості отримати свідоцтво про право на спадщину, позбавлений можливості інакше ніж у судовому порядку оформити свої спадкові права, в зв'язку з чим його право на спадщину підлягає судовому захисту шляхом його визнання на підставі ст. 16 ЦК України, а позовні вимоги підлягають задоволенню.

Outcome: approved