Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-26 00:00:00

Представник позивач звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя в якому вказує, що 21 квітня 2007 року між сторонами був укладений шлюб. У подальшому, а саме\~ 07 жовтня 2020 року шлюб між сторонами було розірвано. У період перебування у шлюбі, а саме 03.06.2013 року, сторонами по справі була придбана за договором купівлі-продажу квартира за адресою: [ADDRESS] . Після розірвання шлюбу позивач з відповідачем не можуть дійти згоди щодо розподілу спільного майна, зокрема зазначеної квартири. Вказує, що майно було придбане ними в період шлюбу, воно належить їм, як подружжю на праві спільної сумісної власності, а тому просить суд ухвалити рішення, яким здійснити поділ майна подружжя та визнати за сторонами по 1/2 частині нерухомого майна припинивши при цьому право спільної сумісної власності. В судове засіданні позивач не з`явилась, однак її представник надіслав до суду письмову заяву з проханням справу розглянути без його участі. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі, позов просить задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився, однак його представник надіслав до суду письмову заяву з проханням справу розглянути без його участі. Суд, вивчивши позовну заяву, встановивши належність, допустимість та достовірність доказів, які мають значення для правильного вирішення справи, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, приходить до висновку про обґрунтованість позову та необхідність його задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб 21.04.2007 року, про що свідчить копія свідоцтва про укладення шлюбу видане повторно серії [NUMBER] , видане Чернівецьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, актовий запис № 370. Рішенням Садгірського районного суду м. Чернівці від 07.10.2020 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. Згідно договору купівлі продажу від 03.06.2013 року, [PERSON] , перебуваючи у зареєстрованому шлюбі із [PERSON] , набув у власність квартиру [ADDRESS] . Право власності зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно згідно витягу № 4333801 від 03.06.2013 року. Статтями 69-70 СК України передбачено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до змісту частин 1, 2, 3 статті 61 Сімейного кодексу України, об`єктами права спільної сумісної власності подружжя можуть бути будь-які речі, за винятком тих, які виключені з цивільного обороту, а також заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя і внесені до сімейного бюджету або внесені на його особистий рахунок у банківську (кредитну) установу. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Приписами частин 1 та 2 статті 372 Цивільного кодексу України передбачено, що майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Так, згідно п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» за №20 від 22.12.1995 року частка учасника спільної сумісної власності визначається при поділі майна, виділі частки з спільного майна, зверненні стягнення на майно учасника спільної власності за його боргами, відкритті після нього спадщини. В інформаціному листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 зазначено, що «...зі змісту ст. 357 ЦК вбачається, що під терміном «визначення часток» законодавець розуміє визначення (встановлення) розміру частки співвласника у спільному сумісному майні. Відповідно до ст.392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. За змістом вищезазначеної норми потреба в цьому заході захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб`єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або оспорюється ними. Тому, якщо титульним власником спільного майна є лише один співвласник (тобто [PERSON] , на ім`я якого було зареєстровано право власності на спірну квартиру), а право власності іншого співвласника майна не підтверджене документально, то на підставі норм ст.392 Цивільного кодексу України, зацівлена особа (співвласник право власності якого не підтверджене документально) може в судовому порядку захистити своє суб`єктивно непідтверджене право власності на частку в спільному майні, звернувшись до суду із позовом про визнання права власності на неї в порядку поділу спільного майна подружжя. Таким чином, судом встановлено, що квартира [ADDRESS] є спільною сумісною власністю подружжя, а тому, враховуючи право позивача на його поділ, шляхом визнання її права на 1/2 частину у вказаному об`єкті нерухомості, позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved