Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-11 00:00:00

Представник позивача звернувся із вказаним позовом, обґрунтовуючи його тим, що [PERSON] перебуває на обліку в Департаменті соціального захисту населення Маріупольської міської ради, як отримувач щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, починаючи з 4 липня 2018 року. Щомісячна адресна допомога внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг відповідно до вимог чинного законодавства відповідачеві була призначена з 04.07.2018 по 03.01.2019, з 15.01.2019 по 14.07.2019. Натомість у [PERSON] з 3 березня 2018 року у власності наявна кв. [ADDRESS] . Після внесення відповідних змін до постанови КМУ, яка регулює спірні правовідносини за період з 04.07.2018 по 30.04.2019, коли [PERSON] виплачувалась щомісячна адресна допомога, місто Маріуполь Донецької області, де розташовано квартиру відповідача, яка належить йому на праві власності, не входило до переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення, бо на території міста Маріуполя органи державної влади України здійснювали та продовжують здійснювати свої повноваження в повному обсязі, що є підставою для стягнення з відповідача переплати раніше виплачених йому сум допомоги, яку ним в добровільному порядку не погашено. На підставі викладеного просив суд стягнути з [PERSON] надмірно виплачені кошти щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, в розмірі 9548,39 грн. разом із витратами позивача в сумі 1921 грн. по сплаті судового збору при поданні такого позову. У судовому засіданні представник позивача, яка діє на підставі довіреності, [PERSON] , на задоволенні поданого позову наполягала, надавши пояснення, аналогічні тим, що викладені у позовній заяві, яку просила задовольнити повністю. При цьому додавала, що при призначенні [PERSON] допомоги як внутрішньо переміщеній особі для покриття витрат на проживання представниками позивача не перевірялось матеріальне становище відповідача, оскільки це не передбачено Порядком, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 1 жовтня 2014 року № 505, та така допомога внутрішньо переміщеним особам визначена КМУ в розмірі 1000 грн. щомісячно. На підставі дотримання представниками позивача процедури надання вказаної допомоги [PERSON] , з боку якого саме було виявлено порушення згаданого Порядку від 1 жовтня 2014 року № 505, то просила суд не брати до уваги наведені представником відповідача доводи щодо невизнання позову. Також зазначала, що претензії [PERSON] до позивача в частині несплати пенсійних виплат відповідачу безпідставні, оскільки за їх виплату відповідають саме органи Пенсійного фонду України. Представник відповідача, який діє на підставі довіреності, [PERSON] , не визнаючи вимоги позивача, вказував, що при зверненні [PERSON] за допомогою представники позивача не перевіряли матеріальне становище відповідача, оскільки останній, будучи внутрішньо переміщеною особою був позбавлений будь-яких засобів до існування, незважаючи на те, що це є обов`язок позивача щодо дотримання Конституції України в частині забезпечення допомоги [PERSON] , не нижчої від прожиткового мінімуму, встановленого законом. Також представники позивача не забезпечили [PERSON] виплату пенсії, яку йому з березня 2018 року незаконно перестали платити. Враховуючи принцип верховенства права та зважаючи на те, що для [PERSON] отримана ним щомісяця сума допомоги в 1000 грн. була єдиним засобом для існування, то вимоги про повернення ним таких сум позивачу є протиправними та такими, що не підлягають задоволенню, на підставі чого просив суд у задоволені позову відмовити повністю. Відповідач, [PERSON] , в судовому засіданні, не визнаючи пред`явлені до нього вимоги та підтримуючи позицію свого представника, зазначав, що він після вимушеного переселення до підконтрольної території України був позбавлений засобів для існування, після чого у нього з березня 2018 року було незаконно припинено виплату пенсії. Вважає, що набуття ним у власність житлового приміщення в м. Маріуполі жодним чином не може впливати на його право на забезпечення державою його матеріального стану на рівні, не нижчому від прожиткового мінімуму, встановленого законом. Тому просив суд відмовити у задоволенні позову. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає заявлені позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав. На підставі ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру. Відповідно до ч. 1, 3 ст. 7 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» для взятої на облік внутрішньо переміщеної особи реалізація прав на зайнятість, пенсійне забезпечення, загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття, у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, на отримання соціальних послуг здійснюється відповідно до законодавства України. Громадянин пенсійного віку, особа з інвалідністю, дитина з інвалідністю та інша особа, яка перебуває у складних життєвих обставинах, яких зареєстровано внутрішньо переміщеними особами, мають право на отримання соціальних послуг відповідно до законодавства України за місцем реєстрації фактичного місця проживання такої внутрішньо переміщеної особи. Згідно із п. 2 «Порядку надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг», затвердженому Постановою Кабінету Міністрів України від 1 жовтня 2014 року № 505 (далі - Порядок надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам) (в редакції на момент виникнення спірних правовідносин), грошова допомога надається внутрішньо переміщеним особам, які перемістилися з тимчасово окупованих територій у Донецькій та Луганській областях, Автономній Республіці Крим і м. Севастополі, населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та населених пунктів, розташованих на лінії зіткнення, а також внутрішньо переміщеним особам, житло яких зруйновано або стало непридатним для проживання внаслідок проведення антитерористичної операції або заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації, їх дітям, які народилися після дати початку проведення антитерористичної операції, тимчасової окупації або заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації та взяті на облік у структурних підрозділах з питань соціального захисту населення районних, районних у м. Києві держадміністрацій, виконавчих органах з питань соціального захисту населення міських, районних у містах (у разі утворення) рад (далі - уповноважені органи), з дня звернення за її призначенням по місяць зняття з такого обліку включно, але не більше ніж на шість місяців. При цьому суд зазначає, що до «Переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження», та до «Переліку населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення», затверджених розпорядженням Кабінету Міністрів України від 7 листопада 2014 року № 1085, м. Маріуполь не відноситься. За п. 5 «Порядку надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам» (в редакції на момент виникнення спірних правовідносин) для отримання грошової допомоги уповноважений представник сім`ї звертається за фактичним місцем проживання (перебування) сім`ї до установи уповноваженого банку для відкриття в установленому порядку поточного рахунка, пред`являє паспорт громадянина України або інший документ, що посвідчує особу та підтверджує громадянство України, а для іноземців та осіб без громадянства - документ, що посвідчує особу та підтверджує її спеціальний статус, та подає на адресу уповноваженого органу відповідну заяву про надання грошової допомоги (для призначення грошової допомоги вперше) або заяву, в якій повідомляє про відсутність змін, що впливають на призначення грошової допомоги (у разі призначення грошової допомоги на наступний шестимісячний строк, якщо її виплата раніше не здійснювалася через установи уповноваженого банку). З метою визначення дати, часу подання заяви та адреси, за якою подається заява, уповноважений представник сім`ї звертається у контакт-центр уповноваженого банку. У заяві зазначаються такі відомості про всіх членів сім`ї, які претендують на отримання грошової допомоги, зокрема, як наявність у будь-якого із членів сім`ї у власності житлового приміщення/частини житлового приміщення, розташованого в інших регіонах, ніж тимчасово окуповані території у Донецькій та Луганській областях, Автономній Республіці Крим і м. Севастополі, населені пункти, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та населені пункти, що розташовані на лінії зіткнення; а також наявність житлового приміщення, яке зруйновано або стало непридатним для проживання внаслідок проведення антитерористичної операції, або заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації. За п. 6 «Порядку надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам» (в редакції на момент виникнення спірних правовідносин) грошова допомога не призначається у разі, коли будь-хто із членів сім`ї (крім сімей, до складу яких входять військовослужбовці з числа внутрішньо переміщених осіб, які захищають незалежність, суверенітет і територіальну цілісність України та беруть безпосередню участь у заходах із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації) має у власності житлове приміщення / частину житлового приміщення, що розташоване в інших регіонах, ніж тимчасово окуповані території у Донецькій та Луганській областях, Автономній Республіці Крим і м. Севастополі, населені пункти, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та населені пункти, що розташовані на лінії зіткнення, крім житлових приміщень, які непридатні для проживання, що підтверджується відповідним актом технічного стану. Відповідно до п. 11 «Порядку надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам» (в редакції на момент виникнення спірних правовідносин) уповноважений представник сім`ї, якому призначено грошову допомогу, зобов`язаний повідомляти уповноваженому органу про зміну обставин, які впливають на призначення грошової допомоги, протягом трьох днів з дня настання таких обставин. Суми грошової допомоги, виплачені надміру внаслідок подання документів з недостовірними відомостями, повертаються уповноваженим представником сім`ї на вимогу уповноваженого органу.\~У разі відмови добровільного повернення надміру перерахованих сум грошової допомоги вони стягуються у судовому порядку. Матеріалами справи встановлено, що відповідно до рішення Департаменту соціального захисту населення Маріупольської міської ради від 20 серпня 2018 року [PERSON] , як пенсіонеру, була призначена допомога переміщеним особам на проживання з 4 липня 2018 року по 3 січня 2019 року в сумі 1000 грн. щомісяця (а. с. 12). На підставі рішення Департаменту соціального захисту населення Маріупольської міської ради від 7 лютого 2019 року [PERSON] , як пенсіонеру, також призначалась допомога переміщеним особам на проживання з 15 січня 2019 року по 14 липня 2019 року в сумі 1000 грн. щомісяця (а. с. 10). Натомість за рішеннями позивача від 5 серпня 2019 року було визначено, що відповідач не мав права на допомогу переміщеним особам на проживання з 1 квітня 2018 року, бо мав у власності кв. [ADDRESS] , через що останній повинен відшкодувати суму переплати такої допомоги за період з 1 квітня 2018 року по 30 квітня 2019 року (а. с. 7). Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відповідач, [PERSON] є власником кв. [ADDRESS] на підставі договору дарування від 3 березня 2018 року (а. с. 8, 9). На підставі розрахунку позивача вбачається, що [PERSON] була надмірно сплачена сума допомоги переміщеним особам на проживання в розмірі 9548,39 грн. за період з 4 липня 2018 року по 30 квітня 2019 року, з яких за період з 4 липня 2018 року по 3 січня 2019 року в сумі 5903,23 грн., а за період з 15 січня 2019 року по 30 квітня 2019 року в сумі 3645,16 грн. (а. с. 6). Суд також зазначає, що при призначенні допомоги на проживання внутрішньо переміщеній особі [PERSON] за його заявою № 13890 від 4 липня 2018 року останній підтверджував про відсутність у нього та членів його родини у володінні житлового приміщення, розташованого у регіонах, інших ніж тимчасово окупована територія України та райони проведення АТО (а. с. 13). Також у вказаній заяві [PERSON] був попереджений про необхідність повернення надміру нарахованих коштів у разі подання недостовірних даних про майновий стан. Натомість у заяві № 67813 від 15 січня 2019 року при призначення допомоги на проживання внутрішньо переміщеній особі [PERSON] зазначив, що у нього та членів його родини немає у власності житлового приміщення або його частині, що розташоване в інших регіонах, ніж тимчасово окупована територія України, населені пункти, та території, на яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та населені пункти, розташовані на лінії зіткнення, крім житлових приміщень, які непридатні для проживання, що підтверджується відповідним актом технічного стану, будучи попередженим при цьому про те, що вказана ним інформація може бути перевірена органом соціального захисту з метою забезпечення цільового використання бюджетних коштів (а. с. 11). Таким чином, встановивши у судовому засіданні той факт, що відповідач при поданні заяви 15 січня 2019 року про надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, вказав недостовірні відомості про відсутність у нього у володінні житлового приміщення в м. Маріуполі, то останній повинен повернути отриману надмірно допомогу в розмірі 3645,16 грн. за період з 15 січня 2019 року по 30 квітня 2019 року. Враховуючи викладене, [PERSON] повинен нести негативні наслідки за недостовірність відомостей про свій майновий стан, поданих представникам позивача, які прийняли рішення про надання йому щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг. Аналогічна правова позиція була викладена у постанові Верховного Суду від 4 липня 2018 року по справі № 598/1874/16-ц. Суд також вказує, що за ст. 46 Конституції України пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом. При цьому\~суд зазначає,\~що на\~підставі Постанови\~від 1\~жовтня 2014\~року №\~505\~Кабінет Міністрів\~України встановив\~щомісячну адресну\~допомогу внутрішньо\~переміщеним особам\~для покриття\~витрат на\~проживання,\~в тому\~числі на\~оплату житлово-комунальних\~послуг,\~яка надається\~на підставі\~«Порядку надання\~щомісячної адресної\~допомоги внутрішньо\~переміщеним особам\~для покриття\~витрат на\~проживання,\~в тому\~числі на\~оплату житлово-комунальних\~послуг»,\~який визначає механізм надання\~щомісячної адресної\~допомоги внутрішньо\~переміщеним особам\~для покриття\~витрат на\~проживання,\~в тому\~числі на\~оплату житлово-комунальних\~послуг,\~за п. 3 якого грошова допомога внутрішньо переміщеним особам призначається на сім`ю та виплачується одному з її членів у розмірі, зокрема, для осіб, які отримують пенсію, 1000 грн. на одного члена родини. Враховуючи, що положеннями «Порядку надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам…» визначено порядок надання та повернення сплаченої надміру такої допомоги, то посилання представника відповідача на недотримання представниками позивача Конституції України та Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» суд відхиляє, оскільки забезпечення життя внутрішньо переміщеної особи на рівні, не нижчому від прожиткового мінімуму, встановленого законом, на виконання Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» покладено на державу України, від імені якої Кабінет Міністрів України відповідно до законодавства України в межах своїх повноважень визначив розмір такої допомоги та порядок її надання відповідно до «Порядку надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам…». Таким чином суд не приймає посилання представника відповідача на невиконання позивачем положень Конституції України, оскільки Департамент соціального захисту населення Маріупольської міської ради повинен виконувати нормативно-правові акти Кабінету Міністрів України, які на нього розповсюджуються. Суд також\~зазначає,\~що предметом\~розгляду цієї\~справи за\~вказаним позовом\~є наявність\~або відсутність\~підстав для\~стягнення надміру\~сплачених [PERSON] \~коштів допомоги\~на проживання,\~як внутрішньо\~переміщеній особі,\~а не\~вимоги до\~держави Україна\~про забезпечення\~належного життєвого\~рівня [PERSON] , не нижчого від прожиткового мінімуму, встановленого законом. Також суд вказує, що за змістом Постанови Кабінету Міністрів України від 5 листопада 2014 року № 637 «Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам» вбачається, що припинення або відновлення соціальних виплат проводиться структурними підрозділами з питань соціального захисту населення районних, районних у м. Києві державних адміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах рад або територіальними органами Пенсійного фонду України згідно з Порядком здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання/перебування, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 8 червня 2016 р. № 365 «Деякі питання здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам». В той же час за цією ж Постановою Кабінету Міністрів України від 5 листопада 2014 року № 637 призначення, відновлення та продовження виплати пенсій внутрішньо переміщеним особам, які зареєстрували місце проживання та постійно проживають на території, де органи державної влади здійснюють свої повноваження, здійснюються територіальними органами Пенсійного фонду України на підставі відомостей, що містяться в Єдиній інформаційній базі даних про внутрішньо переміщених осіб. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що зазначеною Постановою відокремлено повноваження органів соціального захисту та органів Пенсійного фонду України в частині сплати соціальних та пенсійних виплат відповідно, тому суд не приймає до уваги посилання представника відповідача на обов`язок позивача забезпечити виплату пенсії [PERSON] . В той же час суд зауважує, що згідно із п. 1 ч. 1 ст. 1215 ЦК не підлягає поверненню безпідставно набуті заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача. При цьому правильність виконаних розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються. Тому законодавець пов`язує повернення надмірно отриманих коштів, наданих у вигляді щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, саме з недобросовісністю набувача, яку згідно ст. 81 ЦПК має довести позивач. Обов`язок щодо надання достовірної інформації про належне на праві власності житлове приміщення заявника та членів його родини, розташоване в інших регіонах, ніж тимчасово окуповані території у Донецькій та Луганській областях, Автономній Республіці Крим і м. Севастополі, населені пункти, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та населені пункти, що розташовані на лінії зіткнення (крім житлових приміщень, які непридатні для проживання, що підтверджується відповідним актом технічного стану) та повідомляти уповноваженому органу про зміну обставин, які впливають на призначення грошової допомоги, - відповідно до п. 6, 11 «Порядку надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам...» покладено на отримувача такої допомоги. Механізм повернення надмірно отриманих коштів у виді допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, передбачає стягнення зазначених сум лише у випадку, якщо така надмірна виплата відбулась з вини отримувача такої допомоги тобто внаслідок його зловживань, зокрема, шляхом повідомлення недостовірних відомостей. Аналогічна правова позиція була викладена у постанові Верховного Суду від 13 листопада 2019 року по справі № 332/2805/18. З огляду на викладене суд зазначає, що звертаючись із заявою 4 липня 2018 року [PERSON] вказував, що ані у нього, ані у членів його родини немає у володінні житлового приміщення, розташованого у регіонах, інших ніж тимчасово окупована територія України чи райони проведення АТО, тобто у відповідній заяві відповідач попереджався про необхідність зазначення відомостей про володінні житлового приміщення, яке знаходиться за межами проведення АТО. Указом Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14 квітня 2014 року № 405/2014 на території Донецької області розпочато антитерористичну операцію, рішення про завершення якої на території Донецької області не прийнято. В п. 5 ст. 11 «Прикінцевих та перехідних положень» Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» передбачено, що Кабінет Міністрів України у десятиденний строк з дня опублікування цього Закону зобов`язаний, зокрема, затвердити перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» № 405/2014 від 14 квітня 2014 року, у період з 14 квітня 2014 року до її закінчення. На виконання Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» 2 грудня 2015 року Кабінет Міністрів України прийняв Розпорядження № 1275-р, яким було затверджено «Перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція», згідно із п. 15 ч. 1 якого місто Маріуполь Донецької області входить до «Переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція». З Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно судом було встановлено, що [PERSON] є власником кв. [ADDRESS] , тому оскільки місто Маріуполь Донецької області відноситься до «Переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція», то у своїй заяві від 4 липня 2018 року про призначення допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання [PERSON] , діючі добросовісно, повідомив правдиві відомості про те, що від нього вимагалось при поданні відповідачем такої заяви. Доказів того, що відповідач був обізнаний про необхідність вказівки у заяві від 4 липня 2018 року відомостей про належність йому на праві власності житлового приміщення, яке перебуває виключно в інших регіонах, ніж тимчасово окуповані території у Донецькій та Луганській областях, Автономній Республіці Крим і м. Севастополі, населені пункти, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та населені пункти, що розташовані на лінії зіткнення, крім житлових приміщень, які непридатні для проживання, що підтверджується відповідним актом технічного стану, представниками позивача суду не було надано. Таким чином, враховуючи відсутність умислу у [PERSON] на навмисне неповідомлення представників органу соціального захисту про набуття ним у власність 3 березня 2018 року квартири, а також виходячи із необхідності дотримання справедливого балансу між інтересами держави та втручанням у права відповідача, то вказане свідчить про відсутність підстав для примусового повернення отриманих [PERSON] коштів у вигляді щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, за період з 4 липня 2018 року по 3 січня 2019 року в сумі 5903,23 грн. Виходячи з наведеного вмотивування, внаслідок часткового задоволення заявлених позовних вимог до [PERSON] на підставі ст. 141 ЦПК з відповідача на користь позивача підлягає стягненню відповідно розміру задоволених вимог витрати по сплаті представниками Департаменту соціального захисту населення Маріупольської міської ради судового збору при зверненні до суду із таким позовом, тобто у сумі 733,35 грн. (3645,16 / 9548,39 х 1921 = 733,35).

Outcome: partial