Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-29 00:00:00

представник позивача звернулася до суду із вищезазначеним позовом, який мотивує тим, що 22 лютого 2012 року на підставі договору купівлі-продажу будинку [PERSON] , що діяла від свого імені та імені свого брата [PERSON] (продавці), продали [PERSON] (покупцю) будинок з прибудовою по [ADDRESS] . У подальшому, 15 червня 2017 року [PERSON] , діючи від імені [PERSON] (дарувальник), та релігійна організація «Монастир згромадження дочок милосердя Святого Вікентія де Поля м. Перечин Мукачівської дієцезії римсько-католицької церкви» (обдаровувана) уклали договір дарування житлового будинку, згідно якого дарувальник подарував, а обдаровувана релігійна організація прийняла в дар належний дарувальнику житловий будинок з надвірними будовами, що знаходиться у [ADDRESS] . Так само, за договором дарування земельної ділянки від 15 червня 2017 року релігійна організація прийняла у дар земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибну ділянку) по [ADDRESS] . Разом з цим, у вказаному будинку зареєстровані, однак фактично не проживають відповідачі, а саме [PERSON] та члени його сім`ї - дружина [PERSON] , а також сини [PERSON] і [PERSON] , такі понад п`ятнадцять років назад виїхали на постійне проживання до Сполучених Штатів Америки, там проживають станом на сьогоднішній день. Оскільки у відповідачів припинилося право користування спірним будинком у зв`язку із переходом права власності на нього до позивача та виїздом на постійне місце проживання за межі України, при цьому, такі не є членами сім`ї власника і не пов`язані з останнім службовими обов`язками, тому просить визнати [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування житловим будинком [ADDRESS] , знявши їх з реєстрації місця проживання за вказаною адресою. У судове засідання представник позивача не з`явилася, однак подала заяву, в якій просила розгляд справи провести без її участі, позовні вимоги підтримала у повному обсязі та не заперечила проти заочного розгляду справи. Відповідачі у судове засідання повторно не з`явилися без поважних причин, хоча про день, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, причину неявки не повідомили, відзив не подали, а тому суд зі згоди представника позивача ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ч. 4 ст. 223, ст. 280-282 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ст. ст. 55, 124 Конституції України та ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Правом власності, згідно ч. 1 ст. 316 ЦК України, є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст. 150 ЖК Української РСР громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Встановлено, що Релігійній організації «Монастир згромадження дочок милосердя Святого Вікентія де Поля м. Перечин Мукачівської дієцезії римсько-католицької церкви» на підставі договорів дарування житлового будинку та земельної ділянки від 15 червня 2017 року належить житловий будинок з надвірними будовами та земельна ділянка (кадастровий номер - 2123210100:01:002:0342) [ADDRESS] , що стверджується витягами з Держаного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 89641704 та №89639252 від 15 червня 2017 року (а. с. 7-8, 9-10, 25, 26). Також встановлено, що у зазначеному будинку зареєстровані, однак фактично не проживають його колишній співвласник [PERSON] з членами сім`ї - [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується копією будинкової книги для прописки громадян, які проживають в будинку [ADDRESS] , довідкою Перечинської міської ради № 1425 від 09 жовтня 2020 року та договором купівлі-продажу будинку від 22 лютого 2012 року (а. с. 5, 11, 12-16). Згідно ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним. Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно ч. 1 ст. 319 цього Кодексу власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ст. 321 ч. 1 ЦК України ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ст. 383 цього Кодексу власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження майном. Як вбачається з п. 33 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» № 5 від 7 лютого 2014 року, застосовуючи положення статті 391 ЦК, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов`язані із позбавленням права володіння, суд має виходити із такого. Відповідно до положень статей 391, 396 ЦК позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Такий позов підлягає задоволенню і в тому разі, коли позивач доведе, що є реальна небезпека порушення його права власності чи законного володіння зі сторони відповідача. При цьому суди повинні брати до уваги будь-які фактичні дані, на підставі яких за звичайних умов можна зробити висновок про наявність такої небезпеки. Позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню незалежно від того, на своїй чи на чужій земельній ділянці або іншому об`єкті нерухомості відповідач вчиняє дії (бездіяльність), що порушують право позивача. Оскільки [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] у будинку [ADDRESS] не проживають тривалий час, користування таким на підставі договору найму ними не доведено, вони не є членом сім`ї позивача, при цьому їх реєстрація створює перешкоди релігійній громаді як одноосібному власнику вказаного будинку у здійсненні права користування та розпорядження таким, тому суд приходить до висновку, що позов в частині визнання відповідачів такими, що втратили право користування вищезазначеним житловим будинком є обґрунтованим. Що стосується позову в частині зняття з реєстрації відповідачів у будинку позивача, то суд приходить до наступного. Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Так, як роз`яснено в постанові Верховного Суду України від 16 січня 2012 року «Про усунення перешкод у користуванні власністю» у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою. Отже, враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що позов в частині зняття з реєстрації відповідачів в будинку позивача також підлягає до задоволення. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, тому такий підлягає стягненню з кожного відповідача по 525,50 грн. (2 102 грн. : 4). На підставі наведеного та

Outcome: approved