Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-10 00:00:00

Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Країна» (далі - ПАТ «СК «Країна») звернулось до суду з позовом про стягнення з [PERSON] на користь позивача різниці між фактичним розміром шкоди і страховою платою, яку здійснило Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Арсенал Страхування» (далі - ПрАТ «СК «Арсенал Страхування»), в розмірі 10 031, 34грн., за наслідками дорожньо-транспортної пригоди, що відбулась за участю відповідача [PERSON], мотивуючи свої вимоги тим, що 12.10.2017 року в м. Києві по вул. Московська сталася дорожньо-транспортна пригода за участю застрахованого в ПАТ «СК «Країна» автомобіля [NUMBER], під управлінням [PERSON], та автомобіля [NUMBER], під управлінням відповідача [PERSON] Внаслідок зазначеної ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження. Постановою Печерського районного суду м. Києва від 16.05.2018 року відповідача визнано винною у вчиненні ДТП від 12.10.2017 року. Автомобіль «Volvo», д.н.з. [NUMBER], на момент вчинення дорожньо-транспортної пригоди було забезпечено в ПрАТ «СК «Країна», відповідно до договору добровільного страхування наземних транспортних засобів № УА 142979 від 19 грудня 2016 року. Відповідно до Рахунку № VSK0007324 від 17.10.2017 року вартість матеріального збитку, завданого власнику пошкодженого застрахованого автомобіля становить 44 172, 80 грн. Позивач ПАТ «СК «Країна» сплатило на користь потерпілої особи страхове відшкодування в сумі 38 922, 80 грн., на підставі заяви на виплату страхового відшкодування від 01.11.2017 року, страхового акту № 99-12/46939/2.1.5.1 від 15.11.2017 року. Згодом стало відомо, що цивільно-правова відповідальність відповідача на момент настання страхової події була забезпечена в ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» за договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АК/5659281, яким передбачено ліміт відповідальності за шкоду заподіяну майну третіх осіб в розмірі 100 000,00 грн. та франшизу в розмірі 00,00 грн. ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» в порядку досудового врегулювання сплатило на користь ПАТ «СК «Країна» погоджену суму страхового відшкодування в розмірі 28 891, 46 грн. Враховуючи те, що різниця між фактичним розміром шкоди (38 922, 80грн.) і страховою виплатою (28 891, 46 грн.), яку здійснило ПрАТ «СК «Арсенал Страхування», становить 10 031, 34 грн., то зазначена сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, що є підставою звернення позивача з даним позовом до суду. 22 грудня 2018 року ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Країна» до [PERSON], третя особа: Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Арсенал Страхування», про відшкодування завданої майнової шкоди, та постановлено розгляд справи проводити у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Відповідач [PERSON], отримавши ухвалу про відкриття провадження у справі та позовну заяву з додатками, подала до суду відзив, в якому не заперечує свою вину у вчиненні ДТП, яка мала місце 12.10.2017 року, але як встановлено та не оспорюється сторонами, цивільно-правова відповідальність відповідача, як володільця транспортного засобу, на момент вищезазначеної ДТП, була застрахована в ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» за полісом № АК/5659281 з лімітом відповідальності за шкоду, завдану майну 100 000,00 грн., тому відповідач вважає, що кошти повинні бути стягнуті зі страховика ПрАТ «СК «Арсенал Страхування», а в позові відносно неї має бути відмовлено в повному обсязі. Представником позивача ПАТ «СК «Країна» Кірсік С.В. до суду подано відповідь на відзив, відповідно до якої представником підтримано правову позицію, викладену у змісті позовної заяви, зауважено щодо пропуску відповідачем строку подачі відзиву на позовну заяву, та представник вважає правомірними позовні вимоги у порядку, передбаченому статтею 194 ЦК України. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі письмові докази в їх сукупності, суд приходить до наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 19 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється порядку іншого судочинства. За вимог Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно частини другої ст. 1187 Цивільного кодексу України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Судом встановлено, що [PERSON] 12.10.2017 року о 18 год. 50 хв. в м. Києві, на вул. Московській, 44, керуючи автомобілем марки «Мітсубіші», державний номерний знак [NUMBER], не дотрималась безпечної дистанції, внаслідок чого здійснила зіткнення з автомобілем «Вольво», державний номер [NUMBER]. Внаслідок зазначеної ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження, що підтверджено постановою Печерського районного суду м. Києва від 16.05.2018 року. Так згідно постанови суду від 16.05.2018 року вина [PERSON] у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП підтверджена достатніми, належними та допустимими доказами по справі. (а.с. 10) Відповідно до частини третьої ст. 82 Цивільного процесуального кодексу України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. З огляду на викладене та відповідно до положення частини шостої ст. 82 Цивільного процесуального кодексу України, суд не піддає сумніву та доказуванню обставини, встановлені постановою Печерського районного суду м. Києва від 16.05.2018 року, зокрема, щодо вини [PERSON] у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди від 12.10.2017 року, що не заперечено відповідачем згідно письмового відзиву на позовну заяву. Відповідно до ст. 28 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», до шкоди, заподіяної в результаті ДТП майну потерпілого відноситься шкода, пов'язана з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; шкода, пов'язана з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого. Відповідно до ч. 1 ст. 990 Цивільного кодексу України, страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката). Згідно вимог п.п. 33.1.4 п. 33.1. ст. 33 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов'язаний: невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов'язок, він має підтвердити це документально. Як убачається з матеріалів справи, на момент вчинення дорожньо-транспортної пригоди від 12.10.2017 року автомобіль «Вольво», державний номер [NUMBER], який належить [PERSON], було забезпечено ПАТ «СК «Країна» згідно Договору добровільного страхування наземних транспортних засобів № УА 142979 від 19 грудня 2016 року. (а.с. 6, 7-9) 17.10.2017 року страхувальником [PERSON] до ПрАТ СК «Країна» подано повідомлення про настання страхового випадку від 12.10.2017 року за участю забезпеченого автомобіля «Вольво», державний номер [NUMBER], та автомобіля [NUMBER], під керуванням [PERSON] (а.с. 11) На підставі Акту огляду пошкодженого транспортного засобу від 17.10.2017 року, Рахунку-фактури від 17.10.2017 року, складеного ТОВ «Вікінг Моторз», Акту виконаних робіт від 23.12.2017 року, складеного ТОВ «Вікінг Моторз», Страхового акту № 99-12/46939/2.1.5.1 від 15.11.2017 року, ПАТ «СК «Країна» здійснено перерахування вартості ремонту транспортного засобу «Вольво», державний номер [NUMBER], у розмірі 38 922, 80 грн., що підтверджено платіжним дорученням № 15234 від 15.11.2017 року. (а.с. 11, 12, 13, 14,15, 16, 17) 21.12.2017 року ПрАТ «СК «Арсенал Страхування», яким за договором страхування № АК - 5659281 від 12.10.2017 року на момент ДТП було забезпечено автомобіль «Мітсубіші», державний номерний знак [NUMBER], в порядку регресу здійснено перерахування на рахунок ПрАТ «СК «Країна» грошових коштів у розмірі 28 891,46 грн. (а.с. 18, 19, 20) Згідно із частинами першою та другою статті 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Відповідно пункту 1 частини першої статті 1188 Цивільного кодексу України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Згідно з вимогами статті 1192 Цивільного кодексу України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. За правилом пункту 1 частини другої статті 22 Цивільного кодексу України реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права. Відповідно до статті 993 Цивільного кодексу України та статті 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Під час застосування наведених норм права підлягає врахуванню висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року, провадження № 14-176цс18 (пункти 68-70): стаття 1191 ЦК України та стаття 38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», з одного боку, і стаття 993 ЦК України та стаття 27 Закону України «Про страхування» з іншого боку, регулюють різні за змістом правовідносини. У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов'язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов'язаним суб'єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати деліктне зобов'язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у статті 38 вказаного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Згідно зі статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування» до страховика потерпілого переходить право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов'язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Після такої виплати деліктне зобов'язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому у деліктному зобов'язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування. Такий перехід права вимоги є суброгацією. Таким чином відносини між сторонами у справі регулюються правилами статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування». Позивач (який є страховиком потерпілої особи) виконав свої зобов'язання за договором добровільного страхування відповідно до умов, визначених у ньому, здійснивши відшкодування завданих збитків у повному обсязі. У зв'язку з виплатою позивачем страхового відшкодування до цієї особи (як до страховика потерпілої особи) перейшло право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов'язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування, тобто відбулася заміна кредитора у деліктних відносинах, що виникли у зв'язку із завдання шкоди відповідачем, в порядку суброгації. Відносини ж між відповідачем та його страховиком регулюються умовами, визначеними у договорі обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, та правилами статті 29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Згідно з частиною першою зазначеної статті у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством. Згідно зі статтею 1194 Цивільного кодексу України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана оплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). У зв'язку із заміною сторони кредитора у деліктному правовідношенні в межах фактичних витрат до позивача перейшло право вимоги у відповідній частині до відповідача, оскільки страхова виплата страховика відповідача є недостатньою для повного відшкодування завданої ним шкоди. Отже, за змістом статті 993 Цивільного кодексу України в системному зв'язку зі статтею 990 цього Кодексу та статтею 27 Закону України «Про страхування» можна дійти висновку про те, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, переходить право вимоги до особи, відповідальної за завдані збитки, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди в межах різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). (постанова Верховного Суду від 03 вересня 2018 року Справа № 464/1937/16) Установивши, що вартість матеріального збитку, завданого потерпілому пошкодженням автомобіля внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка сталась з вини відповідача, перевищує виплачений позивачу розмір страхового відшкодування, суд дійшов висновку про те, що з відповідача, як із винної особи, на користь позивача підлягає стягненню різниця між фактичним розміром понесених витрат та отриманим страховим відшкодуванням. Крім того, згідно правової позиції, наданої Верховним Судом України у постанові від 20.01.2016 року (Справа № 2808цс15), право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем є абсолютним і суд не вправі відмовити в такому позові з тих підстав, що цивільно-правова відповідальність заподіювача шкоди застрахована. У разі задоволення такого позову заподіювач шкоди не позбавлений можливості пред'явити майнові вимоги до страхової компанії, з якою ним укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності. За таких обставин, суд вважає, що позивачем ПрАТ «СК «Країна» правомірно заявлено вимогу до відповідача з приводу відшкодування матеріальної шкоди в сумі 10 031,34 грн., що є сумою страхового відшкодування, сплаченою позивачем за наслідками дорожньо-транспортної пригоди, та яка підлягає стягненню з відповідача, як особи, винної у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди, право вимоги до якої є абсолютним, що відповідає правовій позиції, сформованій Верховним Судом України у постанові від 20.01.2016 року (Справа № 2808цс15), та сформованій Верховним Судом у постанові від 03 вересня 2018 року Справа № 464/1937/16, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року, провадження № 14-176цс18 (пункти 68-70). Відповідно до частини другої ст. 89 Цивільного процесуального кодексу України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що позов Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Країна» до [PERSON], третя особа: Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Арсенал Страхування», про відшкодування завданої майнової шкоди, підлягає до задоволення в повному обсязі. В порядку ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України, з урахуванням повного задоволення позову, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 1 762,00 грн., сплачений позивачем під час звернення з даним позовом до суду. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved