Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-16 00:00:00

Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «ПЗУ Україна», в інтересах якого діє представник Корнілов Л.О., звернулось до Ужгородського міськрайонного суду з позовною заявою до [PERSON] про відшкодування завданої майнової шкоди, мотивуючи її тим, що між ПАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» і [PERSON] було укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів серії АК № 9794533 від 02.12.2017 р., за яким страховик зобов`язався відшкодувати шкоду заподіяну страхувальником життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації забезпеченого транспортного засобу, а саме автомобіля ВАЗ 2105, д.р.н. [NUMBER]. 05.03.2018 р. в с. Коритняни сталася дорожньо-транспортна пригода, за участю забезпеченого автомобіля ВАЗ 2105, д.р.н. [NUMBER] , під управлінням [PERSON] та автомобіля «Skoda Superb», д.р.н. [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] , в результаті ДТП вищевказаний автомобіль було пошкоджено. Відповідно до постанови Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 12.04.2018 р., особою винною внаслідок ДТП визнано [PERSON] та притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 та ч.1 ст. 130 КУпАП, оскільки під час скоєння ДПТ, останній перебував в стані алкогольного сп`яніння. Відповідно до звіту про оцінку вартості збитків, спричинених пошкодженням транспортного засобу № 1831 від 16.03.2018 р., вартість відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля становить 190 963,93 грн. та вартість збитків, заподіяних пошкодженням автомобіля з урахуванням зносу становить 90 257,37 коп. ПрАТ СК «ПЗУ Україна» сплатило на користь власника пошкодженого транспортного засобу страхове відшкодування в cумі 73 214,48 грн. У зв`язку з тим, що [PERSON] на момент настання ДТП керував транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, а також письмово не повідомив їх про настання страхової події протягом трьох робочих днів після настання ДТП, у позивача виникло право вимоги до [PERSON] про відшкодування завданої шкоди (в порядку регресу). 10.09.2018р. на адресу відповідача було надіслано вимогу про відшкодування завданої майнової шкоди, дана вимога була ним отримана 15.09.2018, про що є підтвердження зворотнім повідомленням про вручення, однак [PERSON] проігнорував дану вимогу. За таких обставин, позивач просить суд стягнути з [PERSON] на користь ПАТ Страхова компанія «ПЗУ Україна» суму завданої майнової шкоди в розмірі 73 214,48 грн. та стягнути витрати на оплату судового збору. В судове засідання представник позивача ПАТ «СК «ПЗУ Україна» не з`явився, однак подав до суду письмову заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує повністю та просить їх задовольнити. Проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з`явився, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином, що стверджується наявним в матеріалах справи повідомленням про вручення поштового відправлення №8943400021369, а тому суд, в порядку ст. 280 ЦПК України, вважає, що справу слід вирішити на підставі наявних у ній доказів та постановити заочне рішення. Відзиву у визначений судом строк відповідач не надіслав. Згідно з ч.8 ст.178 ЦПК України - у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Враховуючи, що відповідачем у встановлений законом строк відзив на позов не подано, в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає за можливе вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів. Дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні в ній доказ, виходячи з їх належності, допустимості, достовірності та достатності, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що між ПАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» і [PERSON] було укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів серії АК №9794533 від 02.12.2017 р., за яким страховик зобов`язався відшкодувати шкоду заподіяну страхувальником життю, здоровю та майну потерпілих при експлуатації забезпеченого транспортного засобу, а саме автомобіля ВАЗ 2105, д.р.н. [NUMBER]. З досліджених судом матеріалів справи вбачається, що 05.03.2018 р. в с. Коритняни мала місце дорожньо-транспортна пригода за участю застрахованого автомобіля марки ВАЗ 2105, д.р.н. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] та автомобіля марки «Skoda Superb», д.р.н. [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] , в результаті ДТП вищевказаний автомобіль було пошкоджено. Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Частинами першою та другою статті 1187 ЦК України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно статті 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток. Зазначена правова норма також кореспондується зі статтею 993 Цивільного кодексу України. В пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27.03.1992 №6 визначено, що джерелом підвищеної небезпеки належить визнавати будь-яку діяльність, здійснення якої створює підвищену імовірність заподіяння шкоди через неможливість контролю за нею людини, а також діяльність по використанню, транспортуванню, зберіганню предметів, речовин і інших об`єктів виробничого, господарського чи іншого призначення, які мають такі ж властивості. Майнова відповідальність за шкоду, заподіяну діями таких джерел, має наставати як при цілеспрямованому їх використанні, так і при мимовільному прояві їх шкідливих властивостей (наприклад, у випадку заподіяння шкоди внаслідок мимовільного руху автомобіля). Під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав (договору оренди, довіреності тощо). Згідно постанови Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 12.04.2018 р., що міститься у матеріалах справи, особою винною внаслідок ДТП визнано [PERSON] та притягнуто його до адміністративної відповідальності за ст. 124 та ч.1 ст. 130 КУпАП, оскільки під час скоєння ДПТ, останній перебував в стані алкогольного сп`яніння. Частиною 2 статті 8 Закону України «Про страхування» передбачено, що страховий випадок - подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов`язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі. Положеннями статті 979 ЦК України визначено, що за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Частинами 3 та 4 статті 61 ЦПК України передбачено, що обставини встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці факти. Постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов`язкова для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду, з питань чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Відповідно до ст.. 1166 ЦК України, шкода завдана майну фізичної чи юридичної особи, відшкодовується у повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до п.22.1 ст.22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Статтею 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Відповідно до звіту про оцінку вартості збитків, спричинених пошкодженням транспортного засобу № 1831 від 16.03.2018 р., вартість відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля становить 190 963,93 грн. та вартість збитків, заподіяних пошкодженням автомобіля з урахуванням зносу становить 90 257,37 коп. Згідно розрахунку страхового відшкодування до страхового акту UA2018030600009/L01/01 від 02.04.2018 та платіжного доручення №14217 від 03.04.2018 вбачається, що ПрАТ СК «ПЗУ Україна» сплатило на користь власника пошкодженого транспортного засобу [PERSON] страхове відшкодування в сумі 73 214,48 грн. Відповідно до абз. «Г» п.п. 38.1.1 п.38.1 ст. 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регрес ний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду якщо він не повідомив страховика у строки і за умови, визначених у пп. 33.1.2 п.33.1 ст. 33 цього Закону. Згідно пп.33.1.4 п.33.2 ст. 33 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу причетний до такої пригоди, зобов`язаний невідкладно, але не пізніше трьох робочий днів з дня настання ДТП, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, повідомити про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов`язок, він має підтвердити це документально. Відповідно до абз. «а» п.п. 38.1.1. п.38.1 ст. 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо він керував транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції. Ч.1 ст. 1191 ЦК України, передбачає, що особа яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи в розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] на момент настання ДТП керував транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, та письмово не повідомив позивача про настання страхової події протягом трьох робочих днів після настання ДТП. Крім того, 10.09.2018р. на адресу відповідача було надіслано вимогу про відшкодування завданої майнової шкоди, дана вимога була отримана особисто відповідачем [PERSON] 15.09.2018, про що є підтвердження зворотнім повідомленням про вручення, однак останній проігнорував дану вимогу. Частиною 3 ст. 10, ст. 57 - 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Засобами доказування у цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтвердженні певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. За приписами ч.1 ст. 179 ЦПК України предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. У пункті 26 рішення ЄСПЛ у справі «Надточій проти України» та п.23 рішення ЄСПЛ у справі «Гурепка проти України №2» наголошується на принципі рівності сторін одному із складників ширшої компетенції справедливого судового розгляду, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище порівняно з опонентом. Відповідач у даному цивільно-правовому спорі не використав можливість і право реалізувати свої процесуальні права, заперечувати проти позову, надати докази у підтвердження своїх заперечень, на виклик суду не з`явився. Небажання відповідача надати заперечення та докази в обґрунтування своїх заперечень проти позову, з`являтися на виклик суду, дало суду право при заочному розгляді справи обмежитись доказами, наданими позивачем, що відповідає положенням ч.1 ст.224 ЦПК України. Виходячи з вищенаведеного, суд вважає, що вимога позивача про стягнення з відповідача [PERSON] суми завданої майнової шкоди в розмірі 73 214,48 грн. є обґрунтованою, та підлягає до задоволення. У відповідності до вимог ч.1ст.141 ЦПК України з відповідача належить стягнути понесені позивачем та документально підтверджені судові витрати у розмірі 1921,00 грн. сплаченого судового збору.

Outcome: approved