Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-02 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду з позовом, в якому просить суд стягнути з відповідача на користь ТОВ «ФК «Рантье» заборгованість за кредитним договором в розмірі 26581,36 грн. та судові витрати в розмірі 1600 грн. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 07.08.2014 року між Публічним акціонерним товариством «Ідея Банк» та відповідачем було укладено кредитний договір № Р20.232.70794, згідно яким відповідач отримав кредит в розмірі 33600 грн., зі сплатою 7,9% річних, з погашенням кредиту та процентів у терміни, передбачені встановленим кредитним договором графіком щомісячних платежів. Банк повністю виконав свої зобов'язання згідно кредитного договору, та надав відповідачу кредитні кошти, що підтверджується видатковим касовим ордером. Станом на 17.11.2016 року відповідач не повернув банку отриманий кредит в встановлений договором термін та не сплатив нараховані відсотки та комісію, на загальну суму 28481,36 грн. 17.11.2016 року між ТОВ «ФК «Рантье» та ПАТ «Ідея Банк» було укладено договір факторингу № 17/11-1, згідно умов якого банк відступив Факторові з 17.11.2016 року, а позивач відповідно до договору факторингу та вимог чинного законодавства, набув право грошової вимоги за вищевказаним кредитним договором. На виконання вимог ст. 1082 ЦК України відповідача письмово повідомлено про відступлення права вимоги ТОВ «ФК «Рантье» за кредитним договором шляхом направлення відповідного повідомлення на адресу його реєстрації. Сума боргу відповідача за кредитним договором станом на дату відступлення права вимоги 17.11.2016 року становила 28481,36 грн. Після відступлення права вимоги відповідачем здійснено сплат на загальну суму 1900 грн. Останній платіж здійснено 29.12.2016 року. Станом на 23.01.2017 року заборгованість за кредитним договором становить 26581,36 грн. В судове засідання представник позивача не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належно, проте в прохальній частині позову зазначив клопотання про розгляд справи за його відсутності в зв'язку з неможливістю бути присутнім у судовому засіданні. Відповідач, якому було направлено повістку про виклик до суду за його місцем реєстрації, в судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи належно повідомлений, надала до суду заяву в якій просить розглядати справу у її відсутність, позовні вимоги визнає, не заперечує щодо їх задоволення. Відповідно до вимог ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до вимог ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що 07.08.2014 року між Публічним акціонерним товариством «Ідея Банк» та відповідачем було укладено кредитний договір № Р20.232.70794, згідно яким відповідач отримав кредит в розмірі 33600 грн., зі сплатою 7,9% річних, з погашенням кредиту та процентів у терміни, передбачені встановленим кредитним договором графіком щомісячних платежів. 17.11.2016 року між ТОВ «ФК «Рантье» та ПАТ «Ідея Банк» було укладено договір факторингу № 17/11-1, згідно умов якого ПАТ «Ідея Банк» відступило, а ТОВ «ФК «Рантье» прийняло право грошової вимоги за кредитним договором № Р20.232.70794 від 07.08.2014 року щодо боржника (відповідача). 17.11.2016 року між ТОВ «ФК «Рантье» та ПАТ «Ідея Банк» було підписано акт прийому передачу прав і вимог. На виконання вимог ст. 1082 ЦК України відповідача письмово повідомлено про відступлення права вимоги ТОВ «ФК «Рантье» за кредитним договором шляхом направлення відповідного повідомлення на адресу його реєстрації. Факт надання грошових коштів відповідачу підтверджується випискою по особовому рахунку № [NUMBER] та ордером-розпорядженням № 1 з яких вбачається, що відповідач отримала грошові кошти. Відповідно до п.4 п.п. 4.4 названого договору факторингу відступлення прав вимоги здійснюється без згоди боржників. Проте відповідач порушив свої договірні зобов'язання за кредитним договором, що призвело до виникнення заборгованості. Загальна сума заборгованості відповідача відповідно до розрахунку заборгованості станом на 17.11.2016 року становить 28481,36 грн., яка складається з: 16012,75- основний борг, 5616,47 грн. - прострочений борг, 6805,41 грн. - прострочені проценти та комісії, 46,73 грн. - строкові проценти та комісії. Після відступлення права вимоги відповідачем здійснено сплат на загальну суму 1900 грн. Останній платіж здійснено 29.12.2016 року. Станом на 23.01.2017 року заборгованість за кредитним договором становить 26581,36 грн., яка складається з: 19729,22 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 6852,14 грн. - за нарахованими та несплаченими відсотками та комісіями, що підтверджується випискою по особовому рахунку та розрахунком заборгованості. Як вбачається з матеріалів справи позивачем на адресу відповідача направлялося повідомлення щодо укладення між ТОВ «ФК «Рантье» та ПАТ «Ідея Банк» договору факторингу, відповідно до якого ТОВ «ФК «Рантье» та ПАТ «Ідея Банк» прийняло право грошової вимоги за кредитним договором № Р20.232.70794 від 07.08.2014 року до боржника та необхідності сплати заборгованості за кредитним договором та відсотків за користування договором. Однак, відповідачем не було вчинено жодних дій, які б свідчили по намір відповідача сплатити заборгованості у добровільному порядку. З огляду на встановлені обставини судом зазначається наступне. Відповідно до ст. 1 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Так, законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. На підставі ст. 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі, в даному випадку сторони бажали укласти правочин і що зовнішній вираз волі відповідає внутрішньому. Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений термін його виконання, то воно підлягає виконанню у цей термін. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Частина 1 ст. 612 ЦК України встановлює, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу, одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Згідно з ч. 1 ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Відповідно до ч. 1 ст. 1080 ЦК України договір факторингу є дійсним незалежно від наявності домовленості між клієнтом та боржником про заборону відступлення права грошової вимоги або його обмеження. Згідно з вимогами ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. За таких обставин, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню, оскільки позивачем було надано відповідачу кредит у розмірі визначеному в договорі, який був підписаний та погоджений як позивачем, так і відповідачем. З усіма умовами банку щодо надання коштів відповідач ознайомлена, що підтверджується її підписом на відповідних документах. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про те, що позов підлягає задоволенню, а порушене право позивача захисту. Згідно частини 1 статті 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Таким чином, з відповідача по справі на користь позивача підлягає до стягнення сума витрат понесених позивачем по справі, а саме: витрати по сплаті судового збору у розмірі 1600 грн.

Outcome: approved