Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-12 00:00:00

Представник позивача ПАТ „Акцент-Банк [PERSON] подав до Кельменецького районного суду позовну заяву у якій просить стягнути з відповідачки на користь ПАТ „Акцент-Банк заборгованість у розмірі 36558 гривень 64 копійки за кредитним договором №ABOIRХ08810018 від 18.02.2008 року, яка складається з наступного: 14 гривень 06 копійок заборгованість по процентам за користування кредитом, 34327 гривень 50 копійок пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором, штрафи: 500 гривень фіксована частина та 1717 гривень 08 копійок процентна складова. Судові витрати у розмірі 1378 гривень судовий збір. Ухвалою суду від 13 квітня 2016 року закрито провадження у цивільній справі за позовом публічного акціонерного товариства „Акцент-Банк до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором в частині стягнення з [PERSON] на користь публічного акціонерного товариства „Акцент-Банк заборгованості по відсотках та пені за період до 01 квітня 2013 року на суму 32664 гривні 44 копійки. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не зявилася. Повістку було вручено виконавчому органу місцевого самоврядування. Представник позивача в судове засідання не зявилася. До позовної заяви додано клопотання у якому представник позивача [PERSON] просить розглянути справу без участі представника позивача та не заперечує щодо заочного розгляду справи. Враховуючи згоду представника позивача на заочний розгляд справи, суд визнав можливим провести заочний розгляд справи у відсутності відповідачки на підставі наявних в справі доказів. Судом досліджено наступні докази: розрахунок заборгованості за договором № АВОІRX08810018 від 18.02.2008 року станом на 23.02.2016 року, копія анкети-заяви позичальника [PERSON] № АВОІRX08810018 від 18.02.2008 року, копію умов надання споживчого кредиту фізичним особам (Розстрочка) (Стандарт), копія рахунку-фактури №175 від 04.07.2007 року, копію листа ПАТ КБ „ПриватБанк №30.1.0.0/2-120626/1303 від 05.07.2012 року. В судовому засіданні також було досліджено цивільну справу №717/1377/13-ц за позовом ПАТ „Акцент-Банк до [PERSON] про стягнення заборгованості. Судом встановлено, що між закритим акціонерним товариством Акцент-Банк, яке в подальшому було реорганізовано в Публічне акціонерне товариство Акцент-Банк та відповідачкою [PERSON] 18.02.2008 року був укладений кредитний договір № АВОІRX08810018, згідно якого [PERSON] отримала кредит в розмірі 5838 гривень зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 17.02.2010 року. Отже, між позивачем та відповідачкою відповідно до ст. 1046 Цивільного кодексу України склалися зобов'язальні правовідносини з приводу позики грошей, тобто грошові зобов'язання. Згідно зазначеного вище договору відповідачка зобовязалася щомісячно сплачувати щомісячні платежу за кредитом. Проте, відповідачка порушила свої зобовязання за договором та не сплачувала щомісячно встановлені договором платежі. В зв'язку з такими порушеннями договору позивач звернувся до суду з позовом і згідно рішення Кельменецького районного суду Чернівецької області від 19 серпня 2013 року по цивільній справі №717/1377/13-ц з відповідачки було стягнуто 8508 гривень 07 копійок в рахунок заборгованості за кредитом, в тому числі заборгованості по процентах, комісії, пені та штрафах за період до 01 квітня 2013 року. Дане рішення суду набрало законної сили. Таким чином є таке, що набрало законної сили, рішення суду між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав. В зв'язку з цим ухвалою Кельменецького районного суду Чернівецької області від 13 квітня 2016 року закрито провадження у справі в частині позовних вимог про стягнення заборгованості по відсотках, заборгованості по пені в сумі 32664 гривні 44 копійки за період по 01.04.2013 року. Відповідно до ст. 598 ЦК України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов'язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом. Підстави припинення зобовязання передбачені ст.ст. 599-601, 604-609 ЦК України, зокрема за ст. 599 ЦК України зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Належним виконанням зобовязання є виконання, прийняте кредитором, у результаті якого припиняються права та обовязки сторін зобовязання. Відповідно до ч.1 та ч.3 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Відповідно до п. 17 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року №5 Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин зобов'язання припиняється з підстав, передбачених договором або законом (частина перша статті 598 ЦК). Такі підстави, зокрема, зазначені у статтях 599 - 601, 604 - 609 ЦК. Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК, оскільки зобов'язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог статей 526, 599 ЦК. Статтею 625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Отже, наявність рішення суду про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє зобовязальних правовідносин сторін договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобовязання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч.2 ст. 625 ЦК України, зокрема процентів згідно договору та інфляційних втрат. Таким чином, з моменту ухвалення рішення Кельменецького районного суду Чернівецької області від 19.08.2013 року по справі №717/1377/13-ц про стягнення заборгованості з відповідачки, за вказаним вище кредитним договором грошові зобов'язання між позивачем та відповідачкою не припинилися, і відповідачка має заборгованість по процентах в сумі 14 гривень 06 копійок, що підтверджується розрахунком заборгованості, а також відповідачці за період з 01.04.2013 року по 23.02.2016 року була нарахована пеня в сумі 2006 гривень 21 копійка. Відповідно до ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно вказаного вище кредитного договору проценти були встановлені в розмірі 1 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом. Вказані вище обставини стверджується взаємним зв'язком доказів, досліджених судом у їх сукупності. Дані докази є належними та допустимими. Згідно ст.1049 Цивільного кодексу України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ст.1050 Цивільного кодексу України позичальник зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України, якою передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Згідно ст. 526 Цивільного кодексу України зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства. Проте, відповідачка в порушення умов договору, який згідно ст. 629 Цивільного кодексу України є обовязковим до виконання, в порушення ст. 525 Цивільного кодексу України односторонньо відмовилася від своїх зобовязань за договором позики грошей, порушила свої зобовязання по поверненню суми позики за цим договором. Згідно ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив зобовязання, якщо він не виконав його у строк встановлений договором. Згідно ч.1. ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. У справі немає будь-яких фактичних даних про те, що відповідачка [PERSON] своєчасно виконала своє грошове зобов'язання за вказаним вище договором і не порушувала умови договору, а відповідачка не надала відповідно до ст. 60 ЦПК України суду доказів, які б підтвердили ту обставину, що відповідно до ст. 625 та ст.1049 Цивільного кодексу України вона в повному обсязі виконала свої зобовязання за кредитним договором. Суд вважає, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача штрафів не підлягають задоволенню, так як не ґрунтуються на вимогах законодавства, оскільки ч.2 ст.625 ЦК України передбачена можливість отримання позивачем після рішення суду про стягнення основної суми заборгованості лише суми боргу, процентів та інфляційних втрат. Дані висновки суду узгоджуються з п. 17 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року №5 Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин. Крім того, позивач та його представники в порушення ст. 60 ЦПК України не надали суду доказів, які б давали підстави для нарахування штрафів. Зокрема відповідно до п.5.3 Умов надання споживчого кредиту штраф передбачений за порушення строків платежів і в стягненні штрафів було відмовлено рішенням Кельменецького районного суду Чернівецької області від 19 серпня 2013 року, а після винесення рішення суду та закінчення строку договору відповідачка не зобов'язана вносити строкові платежі, відповідно, нарахування штрафу за таке порушення є безпідставним. Згідно ч.3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Разом з тим, положення частини третьої статті 551 ЦК України про зменшення розміру неустойки може бути застосовано судом лише за заявою відповідача до відсотків, які нараховуються як неустойка. Відповідачка не зявилася в судове засідання та не просила суд зменшити розмір неустойки. Таким чином, суд не вважає за можливе зменшити розмір неустойки, нарахованої позивачем. Вказані вище обставини стверджується взаємним зв'язком доказів, досліджених судом у їх сукупності. Дані докази є належними та допустимими. Враховуючи наведені вище обставини суд вважає, що позовна заява Публічного акціонерного товариства Акцент-Банк до [PERSON] підлягає задоволенню частково і з відповідачки слід стягнути на користь позивача 2006 гривень 21 копійку у вигляді пені, а в решті позовних вимог слід відмовити за безпідставністю. Суд вважає, що з відповідачки на користь позивача ПАТ „Акцент-Банк слід стягнути судові витрати у виді судового збору в сумі 75 гривень 61 копійки пропорційно до задоволених позовних вимог. Враховуючи викладене вище, на підставі ст. ст. 509,525,526,551,599,611,612,625,629,1046 - 1050 Цивільного кодексу України

Outcome: partial