Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-20 00:00:00

Представник позивача звернувся з позовом до суду і просить стягнути з відповідача на користь Публічного акціонерного товариства «[PERSON] МКБ» заборгованість за кредитним договором №НЕsa/05786 від 03 листопада 2011 року в розмірі 178959,65 грн., а також судові витрати в розмірі 1789,60 грн. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23.09.2015 рішення Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 01.10.2014 та ухвалу апеляційного суду Київської області від 23.12.2014 скасовано, справу передано до суду першої інстанції на новий розгляд. Мотивами скасування зазначених судових рішень в ухвалі від 23.09.2015 вказано відсутність у матеріалах справи будь-яких доказів надіслання на адресу відповідача письмової вимоги про дострокове повернення кредиту та інших платежів у звязку з несвоєчасним виконанням зобовязання. Також, вказано про відсутність у вищевказаних судових рішеннях висновків щодо зміни процентної ставки й вказано на необхідність перевірки правильності наданого позивачем розрахунку кредитної заборгованості, дотримання позивачем строку позовної давності за окремими платежами та з урахуванням встановлених обставин вирішити спір по суті. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав та просив його задовольнити. Подав письмові пояснення з приводу позову та вимог, викладених в ухвалі від 23.09.2015. Також зазначив, що відповідач обовязки за кредитним договором не виконує. Представник позивача надав уточнений розрахунок заборгованості, а також копії рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення (дата подання 18.06.2013, дата отримання 21.06.2013) відповідачу та вимоги про усунення порушень Кредитного договору від 18.06.2013. Представник відповідача позов не визнала. Послалась на те, що процентна ставка за кредитом змінювалась безпідставно, вимога про усунення порушень договору відповідачем не отримувалась. Зважаючи на це підстав у позивача вимагати дострокового повернення кредиту немає. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, встановив наступне. 03 листопада 2011 року між Публічним акціонерним товариством «[PERSON] МКБ» та відповідачем було укладено кредитний договір №HEsa/05786, відповідно до якого банк видав останньому кредит у розмірі 200000 грн., а відповідач зобовязався повернути кредит та сплатити відсотки в строк та в порядку, встановлених даним договором. Між сторонами виникли цивільно-правові відносини, що регулюються главою 71 ЦК України та відповідач мав виконати взяті на себе зобовязання про погашення отриманого споживчого кредиту у передбачений договором строк. Це передбачено пунктами кредитного договору, що укладений між сторонами та врегульовано ст. 1054 ЦК України. Банк виконав свої зобовязання за договором кредиту, здійснив видачу відповідачу коштів у сумі 200000 грн., що підтверджується меморіальним ордером №9904621 від 03.11.2011 та вбачається з того, що відповідач фактично частково виконував зобовязання. Відповідно до розрахунку боргу по кредитному договору №003-29059-231112, укладеного 23.11.2012, станом на 08.08.2013, загальна сума заборгованості складає 178959,65\~грн., що включає по основній сумі боргу - 167367,26\~грн., 8450,24 грн. сума нарахованих і не сплачених процентів, 1159,72 грн. сума пені за несвоєчасну сплату процентів, 1982,43 грн. сума пені за несвоєчасну сплату основного боргу. Дані розрахунку підтверджуються наявною у матеріалах справи роздруківкою руху коштів по рахунку з 03.11.2011 по 07.07.2014. Однак відповідач, порушуючи умови договору, не виконував свої зобовязання належним чином. При цьому, відповідно до цього розрахунку порушення відповідачем графіку платежів (додаток №\~1 до кредитного договору) відбулось 05.10.2012 на один день й у подальшому з 03.01.2013. Після цього відповідачем вносились кошти в рахунок погашення своїх зобовязань 20.03.2013, 17.04.2013 й 19.07.2013, але у сумах, що не покривали суми планових платежів та простроченої заборгованості за основною сумою кредиту й процентах за його користування. Відповідно до вимог ст. ст. 526, 530 ЦК України зобовязання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору і в установлений строк. Відповідно до положень ч.2 ст. 1050 ЦПК України, якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з ростроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати відсотків, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу. Згідно зі ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст.1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Статтею 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно зі ст.526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ст.610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Відповідно до ст.611 ЦК України у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Оцінюючи заперечення представника відповідача щодо безпідставності збільшення процентної ставки за кредитом, зважаючи на необхідність врахування висновків та мотивів скасування судових рішень, висвітлених в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23.09.2015, з цього приводу, суд вбачає, що позивачем обраховувалась процентна ставка за кредитним договором у відповідності до положень цього договору та ст. 1056-1 ЦК України. Зокрема, судом встановлено, що відсоток за користування кредитом (6% річних) позивачем не змінювався, а процентна ставка, визначення якої передбачено відповідним розділом частини 1 кредитного договору, з 03.11.2012 могла бути змінена за формулою «Відсоток плюс Індекс». Зазначеним розділом також визначається, що Індекс це український індекс ставок за депозитами фізичних осіб. Порядок зміни процентної ставки визначений у договорі після 03.11.2012 до моменту припинення його дії щоразу після перебігу кожного шостого календарного місячного періоду. Порядок повідомлення відповідача про зміну Індексу у договорі визначений письмово, а саме шляхом розміщення відповідної інформації у загальнодоступному регулярному джерелі інформації, до яких договором віднесено: офіційний сайт НБУ у мережі Інтернет, веб-сайт позивача у мережі Інтернет чи будь-яка інша сторінка позивача, а також інформативні стенди у відділеннях позивача. У додатку №3 до кредитного договору графік змін Змінюваної процентної ставки вказаний: 03.11.2012, 03.05.2013, 03.11.2013 тощо. Надана позивачем роздруківка Українського індексу ставок за депозитами фізичних осіб (за даними агентства «Thomson Reuters») у 2012 2014 роках, підтверджує розміри застосованого Індексу при визначенні позивачем змінюваної процентної ставки. З наданого представником позивача рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення (дата подання 18.06.2013, дата отримання 21.06.2013) відповідачу та вимоги про усунення порушень Кредитного договору від 18.06.2013 вбачається, що позивачем була направлена на адресу відповідача (вказана у кредитному договорі, а також його зареєстроване місце постійного проживання) зазначена вимога із визначенням порушень відповідачем кредитного договору, сум простроченої заборгованості, а також попередження про дострокове погашення кредиту, сплати процентів та інших платежів, передбачених договором. Вказане повідомлення містить відмітку про вручення 21.06.2013 відправлення адресату відповідачу. Суд оцінює ці докази допустимими, оскільки на момент нового судового розгляду копії цих документів були наявні у матеріалах справи (додані до заперечень позивача на апеляційну скаргу від 17.12.2014), а оригінали судом оглянуті за клопотанням представника відповідача. Доказів того, що відповідачем було виконано зазначено вимогу, суду не надано. Визначені у вимозі строки усунення порушень кредитного договору, а також дострокового повернення кредиту у повній мірі відповідають п.8 кредитного договору та були дотриманні позивачем при поданні позову. Підстав для задоволення заяви представника відповідача про застосування строків позовної давності до вимог про стягнення з відповідача заборгованості, яка виникла з 09.08.2012 по 09.09.2012 суд не вбачає, оскільки до позовних вимог, крім стягнення пені, відповідно до ст.257 ЦК України застосовується строк позовної давності тривалістю три роки, а позовна заява здана до відділення поштового звязку 14.08.2013. При цьому, позовні вимоги щодо стягнення пені за цей період позивачем, відповідно до наданого розрахунку, не ставляться, оскільки пені не нарахована. Таким чином, суд доходить висновку, що позов про стягнення заборгованості з відповідача підлягає задоволенню. Відповідно до ст.88 ЦПК України судові витрати слід стягнути з відповідача. Враховуючи вищевикладене, відповідно до ст.ст. 526, 610, 611, 1054, 1055, 1056-1 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 57-62, 88, 131, 212-215, 338 ЦПК України ,-

Outcome: approved