Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-27 00:00:00

Представник позивача звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості по оплаті за навчання, посилаючись на те, що наказом Харківського національного університету внутрішніх справ від 22.06.2011 №316 Відповідача з 21 червня 2011 прикріплено до кафедри ХНУВС для написання кандидатської дисертації в якості здобувана, що працюватиме над дисертацією поза ад'юнктурою за спеціальністю 12.00.08 -кримінальне право та кримінологія, кримінально-виконавче право на платній основі. 10.11.2010 року між сторонами укладено договір за №58/12 про підготовку здобувана для складання кандидатських іспитів. Згідно п. 3.2 договору Замовник зобов'язаний оплачувати послугу щорічно у сумі 3540 7 грн 48 коп. Проте всупереч вимогам договорів за період навчання оплата не надходила, у зв'язку з чим виникла заборгованість. Наказом ХНУВС від 30.04.2014 № 174 відповідача відраховано у зв'язку із виконаннями індивідуального плану роботи здобувана згідно з Інструкцією про організацію підготовки науково - педагогічних та наукових кадрів у ВНЗ, затвердженим наказом МВС України від 02 грудня 2013 року № 1177. Згідно Довідки-розрахунку оплати за надання освітніх послуг сума заборгованості на день звільнення Відповідача становить 6980 грн 60 коп. У зв'язку з цим представник позивача просить стягнути з відповідача на користь Університету вищевказану заборгованість та витрати, пов'язані зі сплатою судового збору. Відомостей про звернення Харківського національного університету внутрішніх справ до суду з аналогічним позовом немає. 01.10.2018 року суддею направлявся запит щодо підтвердження місця реєстрації відповідача. Отримавши відповідь 03.10.2018 року, ухвалою судді від 04.10.2018 року провадження по справі було відкрито та призначено судове засідання на 29.10.2018 року, яке відклалося через неявку відповідача та для її належного повідомлення про слухання справи. Однак відповідач не з'явилася по невідомим причинах, хоча належно сповіщалася про час і місце проведення судових засідань, що підтверджується роздрукованим текстом оголошення суду з сайту судової влади України, а також відповідач не надала заяв про відкладення засідань, відзиву проти позову чи будь-яких пояснень і доказів відсутності у неї боргу перед позивачем. Крім того, направлені судом конверти з повістками про виклики повернулися не врученими. Частина ч.7 ст. 128 ЦПК України передбачає, що у разі ненадання учасниками справи іншої адреси судова повістка надсилається фізичній особі, яка не має статусу підприємця, за адресою місця її проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Згідно вимог ч.1 ст. 131 ЦПК України у разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не значиться. За таких обставин, виходячи з вищевказаних вимог закону, відповідач вважається повідомленою про судові засідання. Представник позивача Романишина Л.С. до суду надала клопотання про розгляд справи без участі представника Університету, позовні вимоги підтримала у повному обсязі і просила задовольнити, не заперечувала проти прийняття рішення у заочному порядку (а.с.10,28). У зв'язку з неявкою учасників процесу, фіксація судового процесу технічними засобами не проводилася згідно вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, перевіривши докази, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За положеннями ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна особа повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до ст. 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Дослідивши подані документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. З матеріалів справи вбачається, що Наказом Харківського національного університету внутрішніх справ від 22.06.2011 року № 316 відповідача з 21.06.2011 року прикріплено до кафедр ХНУВС для написання кандидаткого іспиту і написання кандидатської дисертаціх в якості здобувачів, які працюватимуть над дисертаціями поза ад'юнктурою на три роки за спеціальністю 12.00.08 -кримінальне право та кримінологія, кримінально-виконавче право на платній основі ( а.с. 4). 10.11.2010 року між сторонами був укладений договір за №58/12 про підготовку здобувана для складання кандидатських іспитів. Згідно п. 1.1. договору Університет зобов'язується надавати Замовнику послуги з підготовки здобувана наукового ступеня кандидата наук, що працює над дисертацією поза ад'юнктурою, для складання кандидатських іспитів (далі - послуга), а Замовник зобов'язується виконувати свої обов'язки за цим договором та оплатити послугу за ціною, встановленою договором. Згідно п. 3.2 Договору Замовник зобов'язаний оплачувати послугу щорічно у сумі 3540 (три тисячі п 'ятсот сорок) гривень 48 копійок ( а.с. 5). Однак, всупереч вимогам договорів за період навчання оплата не надходила, у зв'язку з чим виникла заборгованість. Наказом ХНУВС від 30.04.2014 року за № 174 [PERSON] відраховано у зв'язку із виконаннями індивідуального плану роботи здобувана згідно з Інструкцією про організацію підготовки науково - педагогічних та наукових кадрів у ВНЗ, затвердженим наказом МВС України від 02 грудня 2013 року № 1177 ( а.с. 6). Згідно довідки-розрахунку оплати за надання освітніх послуг від 11.09.2018 року за № 4/1009 [PERSON], яка навчалася в ХНУВС з 22.06.2011 року по 30.04.2014 року, сума заборгованості на день звільнення відповідача становить 6980(шість тисяч дев 'ятсот вісімдесят ) гривні 60 коп. Згідно п. 4.3 Договору від 10.11.2010 року, усі правовідносини, що виникають у зв'язку з виконанням умов цього Договору і не врегульовані ним, регламентуються законодавством України. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (частина 1 стаття 626 ЦК України). Згідно частини 1 статті 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Відповідно до частини 1 статті 903 ЦК України, якщо договором передбачено надання послуг за оплату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Згідно з положеннями статті 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Нормами ст. 530 ЦК України встановлено, що, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Наказом ХНУВС від 30.04.2014 року за № 174 [PERSON] було відраховано. За період навчання від [PERSON] оплата надходила не в повному обсязі, у зв'язку з чим на момент відрахування за відповідачем рахується заборгованість в сумі 6980,60 грн, що підтверджується довідкою-розрахунком. Відповідно до вимог статті 610 ЦК України, порушення зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно з положеннями статті 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання наступають правові наслідки, встановлені договором або законом. Вимогами ст. 629 ЦК України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання. На підставі викладеного, вбачається, що умовами договору, укладеного між Університетом та відповідачем, було обумовлено всі істотні умови договору, в тому числі умови щодо відрахування замовника з навчального закладу, при цьому відповідач була ознайомлена з умовами договору та погодилася з ними, про що свідчить підпис останньої в договорі. При цьому суд виходить з вимог ст.ст. 12, 81 ЦПК України, відповідно до яких цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості, і кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідач в судове засідання не з'явилася, не скористалася своїми процесуальними правами сторони в процесі і не надала належних доказів, які спростовують доводи позивача. У зв'язку із викладеним, суд приходить до висновку, що позовна заява підлягає задоволенню та вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість по оплаті за навчання у сумі 8372 гривні 73 копійки. Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України, стороні на користь якої ухвалено судове рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтвердженні судові витрати. Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Отже, з відповідача на користь позивача, також, підлягає стягненню сума судового збору, сплаченого при подачі позовної заяви до суду у сумі 1762 гривні.

Outcome: approved