Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-11 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду з позовом до [PERSON] про витребування майна з чужого незаконного володіння. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що рішенням Івано-Франківського міського суду від 11.11.2010р. визнано квартиру [ADDRESS] відумерлою спадщиною, власністю територіальної громади в особі Івано-Франківської міської ради та передано її територіальній громаді м. Івано-Франківська в особі Івано-Франківської міської ради. Вказана квартира є об`єктом права комунальної власності територіальної громади м. Івано-Франківська. Проте спірна квартира була незаконно відчужена [PERSON] . Останній реалізовуючи злочинний умисел на заволодіння чужим майном шляхом обману та придбання права на майно шляхом обману, невстановленим слідством шляхом, діючи спільно за попередньою змовою групою осіб із [PERSON] отримав відомості про те, що у квартирі [ADDRESS] , ніхто не проживає, а її власники - [PERSON] та [PERSON] померли, спадкоємці відсутні. [PERSON] за попередньою змовою групою осіб з [PERSON] , невстановленим слідством шляхом, виготовили підроблений документ - довіреність приватного нотаріуса Ямало-Ненецького автономного округу Какімова Талгата Аменовича (Російська Федерація, місто Новий Уренгой Ямало-Ненецького автономного округу, датовану 27.10.2011 року), у якій [PERSON] діючи спільно з [PERSON] внесли рукописний запис від імені покійного [PERSON] . Відповідно до підробленої довіреності [PERSON] та [PERSON] уповноважили [PERSON] , представляти їх інтереси в установах, підприємствах, організаціях з усіма необхідними повноваженнями з питань продажу належного майна, а саме квартири за адресою: [ADDRESS] . На підставі підробленої довіреності приватного нотаріуса Російської Федерації [PERSON] та отриманих документів із використанням підробленої довіреності [PERSON] в співучасті із [PERSON] отримали можливість відчужити чуже майно, а саме квартиру [ADDRESS] , власником якої є територіальна громада м. Івано- Франківська. [PERSON]. діючи умисно, за попередньою змовою групою осіб із [PERSON] підшукали [PERSON] , як покупця квартири [ADDRESS] та запропонували їй придбати вказану квартиру. Після чого, реалізовуючи злочинний умисел спрямований на заволодіння чужим майном [PERSON] , діючи за попередньою змовою групою осіб і [PERSON] , усвідомлюючи протиправність своїх дій, передбачаючи їх небезпеку та бажаючи довести їх до кінця уклали договір купівлі-продажу квартири,згідно якого відчужили [PERSON] майно яке в дійсності їм не належало - квартиру [ADDRESS] . На даний час власником спірної квартири виступає [PERSON] , що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Тобто в даному випадку комунальне майно вибуло з володіння територіальної громади без її волі та згоди. Спірне майно вибуло з володіння Івано-Франківської міської ради внаслідок злочинних дій [PERSON] та [PERSON] поза волею Івано-Франківської міської ради. Воля міської ради щодо передачі майна здійснюється відповідно до вимог Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні». Зокрема, згідно ЗаконуУкраїни «Про місцеве самоврядування в Україні» воля повинна бути виражена у формі рішень. Просив витребувати з незаконного володіння [PERSON] на користь територіальної громади м. Івано-Франківська в особі Івано-Франківської міської ради (код ЄДР 33644700) квартиру [ADDRESS] . Скасувати у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис про державну реєстрацію права власності на квартиру [ADDRESS] , судові витрати покласти на відповіла. 08.08.2016 року ухвалою Івано-Франківської міського суду накладено арешт на квартиру [ADDRESS] (а.с.27,28). Представник позивача позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила задоволити. Відповідачка, представник відповідача проти позову заперечили. Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Беручи до уваги пояснення учасників справи, дослідивши повно та всебічно обставини справи в їх сукупності, оцінивши всі необхідні, зібрані по справі докази для ухвалення обґрунтованого рішення, виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Ст. 41 Конституції України передбачає, що, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. 11.11.2015 рішенням Івано-Франківського міського суду визнано квартиру [ADDRESS] відумерлою спадщиною, власністю територіальної громади м. Івано-Франківська в особі Івано-Франківської міської ради(а.с.5). Згідно ч. 2 ст. 321 ЦК України, особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Статтею 327 ЦК України передбачено, що у комунальній власності є майно, у тому числі грошові кошти, яке належить територіальній громаді і управління цим майном здійснюють безпосередньо територіальна громада та утворені нею органи місцевого самоврядування. Згідно зі статтею 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» територіальним громадам сіл, селищ, міст, районів у містах належить право комунальної власності на рухоме і нерухоме майно та інше майно і майнові права, рухомі та нерухомі об`єкти, визначені відповідно до закону як об`єкти права комунальної власності, а також кошти, отримані від їх відчуження. 03.11.2016 року ухвалою Івано-Франківського Апеляційного суду, апеляційну скаргу представника [PERSON] - [PERSON] задоволено частково. Рішення Івано-Франківського міського суду від 11.11.2015 року скасовано. Заяву Івано-Франківської міської ради, заінтерисовані особи - Реєстраційна служба Івано-Франківського міського управління юстиції в Івано-Франківській області, Перша Івано-Франківська державна нотаріальна контора, про визнання спадщини відумерлою залишити без розгляду(а.с. 62-64). 30.05.2018 року рішенням Івано-Франківського міського суду позов Івано-Франківської міської ради до [PERSON] про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS] , укладеного 04.06.2014 року між [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , посвідченого приватним нотаріусом Івано-Франківського МНО Ковальчуком Л.Б., зареєстрованого в реєстрі за №2000; визнання квартири [ADDRESS] відумерлою спадщиною та передання її у власність територіальній громаді міста Івано-Франківська в особі Івано-Франківської міської ради - задоволено. Визнано недійсним договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] , укладений 04.06.2014 року між [PERSON] , який діяв в інтересах [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом Івано-Франківського МНО Ковальчуком Л.Б., зареєстрований в реєстрі за №2000. Визнано квартиру [ADDRESS] відумерлою спадщиною та передати її у власність територіальної громади міста Івано-Франківська в особі Івано-Франківської міської ради. Дане рішення 18.10.2018 року постановою Івано-Франківського Апеляційного суду залишено без змін(а.с.95-98). 01.07.2020 року Постановою Верховного Суду України Рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 30.05.2018 року та постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 18.10.2018 року залишено без змін(а.с.99-102). Відповідно до статей 317, 319 ЦК України саме власнику належить право користуватися та розпоряджатися своїм майном за власною волею. Згідно із п.2 ст.328 ЦК, право власності вважається набутим правомірно, якщо прямо не випливає із закону або незаконність набуття право власності не встановлена судом. Відповідно до п. 19 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року №5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», застосовуючи положення ст. 387 ЦК України, суди повинні виходити з того, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним і в якої майно фактично знаходиться та є індивідуально визначеним. Таким чином, майно може бути повернуте за позовом власника про його витребування на підставі ст. 387 ЦК України, якщо позивач надасть докази, що підтверджують наявність обставин, зазначених в цій статті, а саме підтвердження право власності позивача на витребуване майно, факт вибуття майна з його володіння поза його волею, наявність майна у незаконному володінні відповідача, відсутність у відповідача правових підстав для володіння майном. За змістом вказаної статті право на витребування майна належить лише власнику та лише у особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним, і може мати місце лише за умови, що майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, поза його волею. Наявність у діях власника майна волі на передачу майна виключає можливість його витребування і незаконність володіння майном відповідачем повинна бути доведена позивачем у суді, оскільки законодавство презюмує добросовісне (правомірне) володіння чужим майном, якщо інше не випливає з закону або не встановлене рішенням суду ( ч. 3 ст. 397 ЦК України). Відповідно до положеньст.190 ЦК України майном як особливим об`єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки. Майнові права є неспоживною річчю. Майнові права визнаються речовими правами. Річчю є предмет матеріального світу, щодо якого можуть виникати цивільні права та обов`язки (ст.179 ЦК України). Відповідно до п. 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення. Відповідно до ст. 388 ЦК України передбачено, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно, в тому числі, вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Згідно з вимогами статей 330, 388, 658 ЦК України право власності на майно, яке було відчужене поза межами волі власника, не набувається, у тому числі й добросовісним набувачем, оскільки це майно може бути у нього витребувано. Право власності дійсного власника в такому випадку презюмується і не припиняється із втратою ним цього майна. На основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які посилалися сторони, як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд встановив, що має місце порушення права комунальної власності територіальної громади м. Івано-Франківська, а тому суд приходить до висновку про задоволення вимоги про витребування у [PERSON] на користь територіальної громади м. Івано-Франківська в особі Івано-Франківської міської ради спірної квартири, скасувати у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис про деожавну реєстрацію права власності на квартиру [ADDRESS] . Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. На підставі наведеного,

Outcome: approved