Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-11 00:00:00

Представник позивача звернулася до суду із зазначеною позовною заявою та просив суд стягнути з [PERSON] на користь держави в особі Управління Державного агентства рибного господарства у Дніпропетровській області матеріальні збитки, завдані рибному господарству у розмірі 5125,50 грн. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що вироком Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 22.09.2020 [PERSON] визнано винуватим у скоєнні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст. 249 КК України за ознаками незаконного зайняття рибним, звіриним або іншим водним добувним промислом, якщо воно заподіяло істотну шкоду. Зазначений вирок суду не оскаржений, не скасований та набав законної сили. В результаті кримінального правопорушення [PERSON] здійснив незаконний вилов живих водних біоресурсів раків кількістю 201 одиниця, загальною вагою 6,5 кг, чим спричинив істотну шкоду на суму 5125,50 грн., у зв`язку із чим представник позивача просить задовольнити позовні вимоги та стягнути з [PERSON] спричинену ним матеріальну шкоду. Ухвалою судді від 12 листопада 2020 позовна заява прийнята судом до розгляду. Представник позивача у попередніх судових засіданнях підтримував вимоги заявлені у позовній заяві до відповідача [PERSON] та наполягав на їх задоволенні. Не заперечував проти виключення з суми заявленої до відшкодування, суми отриманої від реалізації незаконно добутих раків. У судове засідання 12.04.2021 не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності. Відповідач [PERSON] та його представник а попередніх судових засіданнях позов не визнавали, однак 12.04.2021 представник відповідача надав суду заяву, в якій вказав про часткове визнання позовних вимог, а саме визнання позовних вимог за вирахуванням суми шкоди, яка відшкодована за рахунок реалізації раків. Представник наділений повноваженнями на подання вказаної заяви. У зв`язку з відсутністю всіх учасників справи, відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалося. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, надавши оцінку поясненням учасників, наданих в попередніх засіданнях, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Як встановлено судом, вироком Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 22 вересня 2020 року у справі №177/1178/20 [PERSON] засуджено за ч.1 ст. 249 КК України. Згідно вказаного вироку, [PERSON] беззаперечно та добровільно визнав свою вину у вчиненні вказаного проступку. Відповідно до вказаного вироку суду, [PERSON] визнано винним у незаконному зайнятті рибним добувним промислом шляхом використання обладнання для підводного плавання, а саме вилову водних живих ресурсів - раків у кількості 201 одиниці. Згідно висновку судової інженерно - екологічної експертизи від 20.08.2020 № 10903, водному об`єкту заподіяно істотну шкоду за ознакою добування великої кількості водних біоресурсів у період нересту. Згідно додатку № 1 до постанови Кабінету Міністрів України від 21.11.2011 № 1209 «Про затвердження такс для обчислення розміру відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок незаконного добування (збирання) або знищення цінних видів водних біоресурсів» [PERSON] заподіяв державі в особі Управління державного агентства рибного господарства у Дніпропетровській області майнову шкоду у розмірі 5 125 грн. 50 коп. (201 шт. х 1,5 оцінка збитків згідно постанови х 17 н.м.д.г.). Вказані обставини встановлено вироком суду відносно [PERSON] (а.с. 16 зворот), який набрав законної сили 23.10.2020 ( а.с. 16-18). Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. З огляду на положення ч.6 ст.82 ЦПК України, факт заподіяння відповідачем позивачу майнової шкоди під час подій які відбувалися 25.05.2020 року є встановленим вироком Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 22 вересня 2020 та не підлягає додатковому доказуванню. Відповідно до ч. 2 ст. 127 КПК України шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно-небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні. Як вбачається зі змісту вироку від 22.09.2020 року, питання про відшкодування [PERSON] спричиненої ним шкоди у сумі 5125,50 гривень вирішено не було. Однак, вироком суду вирішено питання про речові докази, а саме грошові кошти в сумі 260 грн., які виручені від реалізації раків у кількості 201 шт. (а.с. 17 зворот). Оглядом матеріалів кримінального провадження за обвинуваченням [PERSON] , долученим до матеріалів справи за клопотанням представника відповідача, для здійснення їх огляду, встановлено, що 25.03.2021 закінчено виконавче провадження щодо звернення в дохід держави 260 грн., вилучених від реалізації раків. Оскільки шкода заподіяна [PERSON] частково відшкодована державі шляхом отримання коштів від реалізації раків у сумі 260 грн., то відповідно невідшкодованою залишається сума 4865,50 грн., що не заперечувалося у попередніх судових засіданнях представником позивача, який вважав за можливе зменшення суми до відшкодування на суму отриману від реалізації раків, однак уточненого позову подано не було. За умовами ч.1 ст. 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Згідно із ст.1166 ЦК України визначено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями або бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовуються в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно із ч. 4,5 ст. 68, ч.1 ст. 69 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» підприємства, установи, організації та громадяни зобов`язані відшкодувати шкоду, заподіяну ними внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього середовища, в порядку та розмірах, встановлених законодавством України. Застосування заходів дисциплінарної, адміністративної або кримінальної відповідальності не звільняє винних від компенсації шкоди, заподіяної забруднення навколишнього природного середовища та погіршенням якості природних ресурсів. Шкода, заподіяна внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, підлягає компенсації в повному обсязі. Відповідно до ч.4 ст. 63 Закону України «Про тваринний світ» підприємства, установи, організації та громадяни зобов`язані відшкодовувати шкоду, заподіяну ними внаслідок порушення законодавства в галузі охорони, використання і відтворення тваринного світу. Статтею 13 Конституції України передбачено, що земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах визначених цією Конституцією. В сенсі наведених норм та викладених обставин, суд приходить до висновку про обґрунтованість пред`явленого позову, а тому, з урахуванням часткового відшкодування шкоди завданої [PERSON] за рахунок реалізації незаконно добутих раків, суд вважає необхідним стягнути з відповідача [PERSON] на користь держави в особі Державного агентства рибного господарства у Дніпропетровській області решту спричиненої його діями шкоду - 4865,50 грн. Позивач, як юридична особа, при зверненні до суду мав би сплати судовий збір в розмірі 2102 грн., однак, відповідно до п.6 ст.5 Закону України «Про судовий збір» передбачено звільнення позивачів від сплати судового збору у справах про відшкодування матеріальних збитків, завданих внаслідок вчинення будь-якого кримінального правопорушення, незалежно від суб`єкту посягання. У зв`язку з чим, позивачем судовий збір не сплачено. З огляду на зазначене, з урахування того, що позивач звільнений від сплати судового збору при поданні позову до суду, визнання відповідачем позову відбулося після початку розгляду справи по суті, судом задоволено вимоги позивача частково на суму - 4865,50 грн., що складає 94,93 % заявлених вимог ( 4865х100/5125= 94,93%), тому

Outcome: partial