Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-15 00:00:00

Представник позивача у судовому засіданні підтримав пред'явлений позов у повному обсязі та просив визнати усний договір підряду, укладений у травні 2008 року між позивачкою [PERSON] та відповідачкою [PERSON] на виготовлення комплекту меблів дійсним. Також, просив визнати вищевказаний договір розірваним та стягнути з відповідача на користь позивачки грошові кошти за договором підряду в сумі 65247 грн. Відповідачка та її представник у судовому засіданні заперечували проти позовних вимог у повному обсязі та надали письмове клопотання у якому просили відмовити у задоволенні позову застосувавши до вимог термін позовної давності. Вислухавши пояснення сторін, їх представників, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Встановлено, що [PERSON] 26 травня 2014 року звернулася до суду з позовом про визнання договору дійсним, його розірвання та стягнення грошових коштів (боргу), посилаючись на те, що вона і відповідачка уклали усний договір підряду, за умовами якого, протягом травня-червня 2008 року передала грошові кошти [PERSON] на загальну суму 24900 грн., за виготовлення комплекту меблів та встановили строк виконання замовлення не пізніше 25 серпня 2008 року. Також, позивачка зазначила, що відповідачка до теперішнього часу не виконала замовлення по виготовленню меблів та не повернула грошових коштів, чим порушила її права за захистом яких вона і звернулась до суду. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Згідно зі ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Проте, як вбачається з матеріалів справи та зазначено [PERSON] у своєму позові, за умовами укладеного усного договору підряду, [PERSON] повинна була виконати замовлення у термін не пізніше травня 2008 року, однак порушила встановлений строк і до цього часу грошових коштів їй не повернула. Таким чином, суд приходить до висновку про те, що позивачка знала про неналежне виконання позичальником умов договору саме з травня 2008 року, а за захистом своїх порушених прав звернулася до суду лише у травні 2014 року, тобто за межами строків позовної давності, передбачених статтею 257 ЦК України. Суду не надано належних доказів на підтвердження представника позивачки про те, що відповідачка постійно відкладала виконання обов'язків за договором підряду та останній строк коли зобов'язувалась виконати умови спливав у травні 2011 року, саме на підтвердження того, що [PERSON] не пропущено термін звернення до суду з даним позовом. Крім того, ні позивачка у своєму позові, а ні її представник у судовому засіданні не просили суд поновити термін звернення до суду з даною позовною заявою. Ст. 267 ЦК України передбачає, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Таким чином, на підставі вищенаведеного судважає, що позовні вимоги [PERSON] про визнання договору дійсним, його розірвання та стягнення грошових коштів необхідно залишити без задоволення у зв'язку зі спливом терміну позовної давності.

Outcome: dismissed