Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-03 00:00:00

Представник позивача, який діє на підставі ордеру звернувся до суду із позовом до відповідача, в якому просив стягнути на користь позивача заборгованість по заробітній платі за вересень 2018 року та грошову компенсацію за невикористані дні щорічної та додаткової відпусток в розмірі 13275,56 грн. та суму середнього заробітку за час затримки виплати сум, належних позивачу при звільненні в розмірі 69526,93 грн. Позовна заява обґрунтована тим, що позивач працювала на посаді завідуючою складом готової продукції і товарно-матеріальних цінностей у складському господарстві відділу матеріально-технічного постачання у відповідача з 05.08.2013 по 28.09.2018. Позивач 28.09.2018 була звільнена за власним бажанням, однак, на день звільнення відповідач не виплатив позивачу нараховану заробітну плату з липня 2018 року по вересень 2018 року включно, а також грошову компенсацію за невикористані 43 календарних дні щорічної відпустки, 6 днів додаткової відпустки за колективним договором. Згодом відповідач виплатив позивачу заборгованість по заробітній платі за липень і серпень 2018 року. Станом на час звернення до суду з даним позовом відповідач має заборгованість перед позивачем в загальному розмірі 10686,83 грн., яка складається з заборгованості по заробітній платі за вересень 2018 року, грошової компенсації за невикористані 43 календарних дні щорічної основної відпустки та 6 календарних днів невикористаної додаткової відпустки за колективним договором. На підставі викладеного просив позов задовольнити. Відповідач позовну заяву з додатками отримав 15.10.2019, що підтверджується наявним в матеріалах справи рекомендованим поштовим повідомленням про вручення поштового переказу, який містить підпис уповноваженої особи відповідача. Відзив на позовну заяву у встановлений законом строк відповідач суду не надав. Суд, повно та всебічно дослідивши наявні в матеріалах справи докази, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Суд встановив, що позивач перебувала в трудових відносинах з відповідачем та 05.08.2013 була переведена на посаду завідуючою складом готової продукції і товарно-матеріальних цінностей у складському господарстві відділу матеріально-технічного постачання, що підтверджується копією трудової книжки позивача (а.с. 14). 28.09.2018 позивач була звільнена з займаної посади за власним бажанням згідно зі ст. 38 КЗпП України, що підтверджується копією трудової книжки (а.с. 15) та копією наказу №180-к від 28.09.2018 (а.с.18). Відповідно до ст. 47 КЗпП власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Частиною першою ст. 83 КЗпП України передбачено, що у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи. Згідно з ч.1 ст.116 КЗпП при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Позивач, на обґрунтування своїх вимог надала суду розрахункові листи на своє ім`я за липень 2018 року, серпень 2018 року та вересень 2018 року, які підтверджують розмір заробітної плати за відповідні місяці та розмір компенсації за невикористані дні щорічних основної та додаткової відпусток на час звільнення. Частиною 1 ст. 117 КЗпП передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Відповідно до абз. 1 п. 20, п. 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України №13 від 24.12.1999 установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведені його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. При визначенні середньої заробітної плати слід виходити з того, що в усіх випадках, коли за чинним законодавством вона зберігається за працівниками підприємств, установ, організацій, це слід робити відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №100 від 8 лютого 1995 р. Цей нормативний акт не застосовується лише тоді, коли середня заробітна плата визначається для відшкодування шкоди, заподіяної ушкодженням здоров`я, та призначення пенсії. Відповідно до абз. 3 п. 2, п. 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 08.02.1995 р. (далі - Порядок) середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час. Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Відповідно до змісту п.п. 3, 4 Порядку при обчисленні середньої заробітної плати у всіх випадках її збереження включаються: основна заробітна плата; доплати і надбавки (за надурочну роботу та роботу в нічний час; суміщення професій і посад; розширення зон обслуговування або виконання підвищених обсягів робіт робітниками-почасовикаи; високі досягнення в праці (високу професійну майстерність); умови праці; інтенсивність праці; керівництво бригадою, вислугу років та інші); виробничі премії та премії за економію конкретних видів палива, електроенергії і теплової енергії; винагорода за підсумками річної роботи та вислугу років тощо. Премії включаються в заробіток того місяця, на який вони припадають згідно з розрахунковою відомістю на заробітну плату. Премії, які виплачуються за квартал і більш тривалий проміжок часу, при обчисленні середньої заробітної плати за останні два календарні місяці, включаються в заробіток в частині, що відповідає кількості місяців у розрахунковому періоді. У разі коли число робочих днів у розрахунковому періоді відпрацьовано не повністю, премії, винагороди та інші заохочувальні виплати під час обчислення середньої заробітної плати за останні два календарні місяці враховуються пропорційно часу, відпрацьованому в розрахунковому періоді. Усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо, за винятком відрахувань із заробітної плати осіб, засуджених за вироком суду до виправних робіт без позбавлення волі. При обчисленні середньої заробітної плати у всіх випадках її збереження згідно з чинним законодавством, не враховуються, зокрема, одноразові виплати (компенсація за невикористану відпустку, матеріальна допомога, допомога працівникам, які виходять на пенсію, вихідна допомога тощо) . При обчисленні середньої заробітної плати за останні два місяці, також не враховуються виплати за час, протягом якого зберігається середній заробіток працівника (за час виконання державних і громадських обов`язків, щорічної і додаткової відпусток, відрядження тощо) та допомога у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю. Відповідач не надав суду доказів на підтвердження факту здійснення розрахунку з позивачем за нараховану, але не виплачену заробітну плату за час затримки, тому суд здійснює розрахунок за весь час затримки, тобто з дати звільнення позивача до дати ухвалення рішення по справі. Суд встановив, що середньоденна заробітна плата позивача за останні 2 календарні місяці роботи, що передують дню звільнення (28 вересня 2018 року) становить 274,81 грн. в день (3657,03 грн. - заробітна плата позивача за серпень 2018 року + 5686,55 грн. - заробітна плата позивача за липень 2018 року / 34 відпрацьованих позивачем днів у серпні та липні 2018 року разом). Вказана сума за серпень визначена без врахування оплати за відпустку, що відповідає Порядку. Вказані вище суми визначені у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки та інші обов`язкові платежі, що відповідає Порядку. Позивач була звільнена 28.09.2018, що підтверджується копією наказу про звільнення (а.с. 18), а рішення у справі ухвалене 04.12.2019, отже період затримки розрахунку при звільненні позивача складає 298 робочих днів (1 робочий день з 28 по 30 вересня 2018 року + 22 у жовтні 2018 року + 22 у листопаді 2018 року + 21 у грудні 2018 року + 21 у січні 2019 року + 20 у лютому 2019 року + 20 у березні 2019 року + 21 у квітні 2019 року + 21 у травні 2019 + 18 червні 2019 року + 23 у липні 2019 року + 21 у серпні 2019 року + 21 у вересні 2019 року + 22 у жовтні 2019 року + 21 у листопаді 2019 року + 3 робочих дні з 01 по 04 грудня 2019 року включно). Таким чином, з відповідача підлягає стягненню 81893,38 грн. (274,81 грн. - середньоденна заробітна плата позивача за останні 2 календарні місяці роботи, що передують дню звільнення * 298 робочих днів - період затримки розрахунку при звільненні) у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні та 13275,56 грн. - заборгованість по заробітній платі у вересні 2018 року та компенсація за невикористану щорічну основну та додаткову відпустки. Суми вказані без виключення сум відрахування на податки та інші обов`язкові платежі, що відповідає Порядку. Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, наданих в абз. 5 п. 6 Постанови № 13 від 24.12.1999 р. «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення. Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. З огляду на викладене, з відповідача підлягає стягненню заборгованість перед позивачем по заробітній платі за вересень 2018 року та грошова компенсація за невикористані дні щорічної основної та додаткової відпусток в розмірі 13275,56 грн., а також сума середнього заробітку за час затримки виплати сум, належних позивачу при звільненні в розмірі заявлених позовних вимог, а саме - 69526,93 грн. з послідуючим утриманням із вказаних сум податку на додану вартість та інших обов`язкових платежів. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір. На підставі викладеного та

Outcome: approved