Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-23 00:00:00

Представник позивачки [PERSON] подав до Кельменецького районного суду позовну заяву у якій просить визнати право власності у спільному майні подружжя, яке складається з квартири №6 у будинку №14 на площі Центральній в смт. Кельменці Чернівецької області, загальною площею 72,3 м2 за: - [PERSON] на 1/2 у спільному майні подружжя; - [PERSON] на ? частки у спільному майні подружжя. Припинити право спільної сумісної власності на квартиру №6 у будинку №14 на площі Центральній в смт. Кельменці Чернівецької області, загальною площею 72,3 м2 , яка належить [PERSON] та [PERSON]. В якості підстав позову представник позивачки зазначив, що спірна квартира є спільною сумісною власністю подружжя. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, будучи належним чином повідомленим про час і місце розгляду справи. Відповідач викликався до суду через оголошення у пресі. Позивачка [PERSON] в судове засідання не зявилася. Представники позивачки [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні підтримали позов з тих підстав, що відповідач не визнає права позивачки на спільну часткову власність. Враховуючи згоду позивачки на заочний розгляд справи, суд визнав можливим провести заочний розгляд справи у відсутності відповідача на підставі наявних в справі доказів. Судом були досліджені наступні докази: копія свідоцтва про укладення шлюбу між [PERSON] та [PERSON] виданого 28 січня 1993 року на бланку ІІ-БП №277896, копію договору купівлі продажу укладеного 19 грудня 1996 року між [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] з однієї сторони та [PERSON] з іншої сторони, копію технічного паспорта на квартиру №6 в будинку №14 на площі Центральній в смт Кельменці, копію довідки виданої Кельменецьким ВУЖКГ №123 від 18 лютого 2016 року, копію свідоцтва про народження [PERSON] виданого 12 липня 1994 року на бланку І-МИ №257885, копію свідоцтва про народження [PERSON] виданого 24 лютого 2000 року на бланку 1-МИ №088366. Судом встановлено, що позивачка [PERSON] та відповідач [PERSON] зареєстрували шлюб 28 січня 1993 року. Вказана обставина стверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу між сторонами. Під час спільного проживання сторони 19 грудня 1996 року купили квартиру №6 у житловому будинку №14 по площі Центральній в смт. Кельменці Чернівецької області. Вказана обставина стверджується копією договору купівлі - продажу. Згідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Між сторонами склалися правовідносини з приводу поділу спільного сумісного майна подружжя. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою. Статтею 70 СК передбачено, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. Відповідно ст. 71 СК України, майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Згідно до ст. 22 Кодексу про шлюб та сімю України, який діяв на момент придбання спірної квартири, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку. Згідно до ст. 24 Кодексу про шлюб та сімю України, який діяв на момент придбання спірної квартири майно, яке належало кожному з подружжя до одруження, а також одержане ним під час шлюбу в дар або в порядку успадкування, є власністю кожного з них. Роздільним майном кожного з подружжя є також речі індивідуального користування (одяг, взуття тощо), хоча б вони і були придбані під час шлюбу за рахунок спільних коштів подружжя, за винятком коштовностей та предметів розкоші. Кожний з подружжя самостійно володіє, користується і розпоряджається належним йому роздільним майном. Згідно до ст. 28 Кодексу про шлюб та сімю України в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. Таким чином спірна квартира №6 в будинку №14 на площі Центральна в смт Кельменці Чернівецької області є спільною сумісною власністю позивачки та відповідача. Згідно ст. 372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Враховуючи наведене, суд вважає, що позовні вимоги позивачки слід задовольнити повністю. Суд вважає, що з відповідача на користь позивачки слід стягнути 1000 гривень в рахунок відшкодування витрат понесених позивачкою по сплаті судового збору. На підставі ст. ст. 68,69,70,71 СК України, ст. ст. 22,24,28 КпШіС України,

Outcome: approved