Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-29 00:00:00

представник позивачки звернувся до суду з даним позовом, посилаючись на порушення відповідачем договірних зобов`язань по поверненню грошових коштів, в зв`язку з чим порушує питання про стягнення з останнього заборгованості за договором позики в загальному розмірі 2 135 336,94 грн., з яких 2 100 000,00 грн. - сума основної заборгованості, 20 189,40 грн. - пеня та 15 147,54 грн. - 12% річних, що передбачені умовами договору. Представник позивача подав заяву про розгляд справи за його відсутності, просив про задоволення позову з викладених у ньому підстав. Відповідач, будучи належним чином повідомленим про розгляд справи в порядку ч. 11 ст. 128 ЦПК України, повторно в судове засідання не з`явився. Оскільки суд позбавлений можливості відкласти розгляд справи на підставі ст. 223 ЦПК України, в межах строку встановленого ст. 210 ЦПК України, дану справу слід розглянути на підставі наявних доказів в заочному порядку. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного. Як вбачається з матеріалів справи, 19 грудня 2019 року [PERSON] (позикодавець) та [PERSON] (позичальник) уклали договір позики, відповідно до умов якого позикодавець передала у власність позичальнику грошові кошти в розмірі 2 100 000 грн., а той зобов`язалася у строк до 19 травня 2020 року повернути позивачеві зазначену суму (п. 1.1, 2.1, 3.1 договору). Відповідно до п. 2.2 договору позика передається безпосередньо при підписанні сторонами договору готівкою. Факт одержання грошей підтверджується розпискою позичальника. На підтвердження отримання зазначених коштів позичальник 19 грудня 2019 року написав розписку, в якій йдеться про отримання ним від позикодавця коштів у вказаній сумі. Згідно п. 4.1 договору у випадку несвоєчасного або не у повному обсязі повернення суми позики позичальник сплачує позикодавцю неустойку у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від неоплаченої (неповністю оплаченої) суми за кожен день прострочення. А за прострочення більше 30 днів додатково стягується штраф у розмірі 10 відсотків від суми позики. Як передбачено п. 4.2 договору за порушення грошового зобов`язання, на вимогу позикодавця, позичальник також зобов`язується оплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 12 (дванадцять) відсотків річних від простроченої (несплаченої) суми. Зазначений договір укладено в письмовій формі. Відтак грошове зобов`язання відповідача перед позивачем вбачається з договору позики, яким оформлені укладені між сторонами договірні відносними згідно ст. 1047 ЦК України. Одержані кошти у встановлений строк відповідач не повернув й заходів до цього не вживає. При вирішенні цієї справи суд зазначає, що згідно ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Позичальник згідно ст. 1049 ЦК України зобов`язаний повернути позикодавцеві позику в строк та в порядку встановлені договором. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Невиконання умов, визначених змістом зобов`язання, згідно ст. 610 ЦК України є його порушенням. Згідно ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання, і в разі його порушення повинен сплатити суму боргу на вимогу кредитора. Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Вирішуючи питання про визначення розміру стягнення, суд виходить з основної суми заборгованостіза договором позики в розмірі 2 100 000 грн. Розрахунок пені згідно п. 4.1 договору за період з 20 травня по 11 червня 2020 року та 12 відсотків від несплаченої суми згідно п. 4.2 договору є вірним і сумнівів у суду не викликає. Крім того, суду представлено документальне підтвердження понесених позивачем судових витрат, які згідно ст. 141 ЦПК України слід покласти на відповідача. Таким чином, судом встановлено порушене право позивачки, яке підлягає захистові, а пред`явлений позов - задоволенню. На підставі викладеного і

Outcome: approved