Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-08 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду із позовом і просить стягнути із відповідача заборгованість по оплаті послуг з постачання природного газу в розмірі 6948 грн. 21 коп., трьох відсотків річних - 41 грн. 00 коп., пені - 477 грн. 61 коп., інфляційних втрат - 69 грн. 48 коп. Крім того, просить стягнути із відповідача судовий збір в розмірі 1921 грн. 00 коп. Посилається на те, що між сторонами по справі був укладений договір постачання природного газу шляхом заявочного приєднання відповідача до умов Типового договору постачання природного газу побутовим споживачам. Фактом приєднання [PERSON] до умов Типового договору постачання природного газу є споживання природного газу за період із 01 липня 2015 року по 02 квітня 2019 року. Відповідач кошти за послуги з постачання природного газу не сплачував, внаслідок чого виникла заборгованість за період із 01 грудня 2018 року по 02 квітня 2019 року в розмірі 6948 грн. 21 коп. Ухвалою від 10 липня 2019 року відкрито провадження в даній справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з викликом сторін для можливості виконання вимог ч. 10 ст. 187 ЦПК України ( виклик відповідача через оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України, якщо отримана судом інформація не дає можливості встановити зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) фізичної особи). В судове засідання представник позивача не з`явився, повідомлений належним чином, направив до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує, просить їх задовольнити. Не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] до суду не з`явився, про день і час розгляду справи повідомлений належним чином через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, будь-яких заяв чи заперечень не направив. Суд ухвалив проводити заочний розгляд справи у відповідності до ст. ст. 280, 281 ЦПК України та вирішити її на підставі наявних доказів. Судом встановлено наступне. ТОВ «Київоблгаз Збут» є постачальником природного газу для споживачів, розташованих у Київські області, на підставі ліцензії на постачання природного газу серії АЕ № 299021, виданої 01 липня 2015 року Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (постанова № 1588 від 21 травня 2015 року). Строк дії ліцензії по 30 червня 2020 року (а.с.13). Відповідно до Розділу ІІІ Правил постачання природного газу, затверджених Постановою НКРЕКП №2496 від 30.09.2915, постачання природного газу побутовому споживачу здійснюється на підставі договору, що укладається між ним та постачальником на умовах типового договору постачання природного газу побутовим споживачам, затвердженого Регулятором, які є однаковими для всіх побутових споживачів України. Фактом приєднання відповідача [PERSON] до умов Типового договорупостачання природного газу є споживання природного газу за період із 01 липня 2015 року по 02 квітня 2019 року. Як вбачається із копії акту № 672 від 02 квітня 2019 року, який був складений в присутності відповідача, було відключене газопостачання за адресою: [ADDRESS] (а.с.10). Із виписки із особового рахунку відповідача вбачається, що заборгованість за оплату послуг з постачання природного газуза період із 01 грудня 2018 року по 02 квітня 2019 року становить 6948 грн. 21 коп. (а.с.8). Суд приймає розрахунок трьох процентів річних, пені та інфляційних, зроблений представником відповідачем, поскільки він здійснений з дотримання законодавчих вимог (а.с.9). Суд приймає до уваги інші подані позивачем докази, на підставі яких встановлені дані обставини справи, та вважає їх належними, допустимими, достовірними, а їх сукупність достатньою для встановлення обставин, що мають значення для справи. Зважаючи на те, що правовідносини, що виникли між сторонами, регулюються положеннями ЦК України щодо порядку укладення правочинів, виконання зобов`язань, відповідальності за його невиконання, суд дійшов висновку про необхідність їх застосування. Відповідно до ч.1 ст.202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Частиною 3 ст.203 ЦК України передбачено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Відповідно до ч. 1 статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Згідно ч.1 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Частиною 1 ст. 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Положеннями ст. 509 ЦК України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Відповідно до ст.526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином у відповідності до умов договору. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання на вимогу кредитора зобов`язаний оплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до п. 4.9 Типового договору постачання природного газу побутовим споживачам, у разі порушення Споживачем строків оплати за цим Договором Споживач сплачує за вимогою Постачальника пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу. Відповідно до ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Як передбачено ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Таким чином, відповідач в порушення вищезазначених вимог не виконує обов`язок щодо сплати коштів за послуги з постачання природного газу, борг має місце і виник з підстав, зазначених позивачем. Розрахунок трьох процентів річних, пені та інфляційних втрат перевірений судом та відповідає вимогам закону. За таких обставин, позов підлягає задоволенню в повному обсязі. В силу ст.141 ЦПК України судові витрати слід стягнути із відповідача. На підставі викладеного, ст.ст. 202, 203, 205, 207, 509, 526, 610, 611, 625, 626,

Outcome: approved