Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-09 00:00:00

Представник позивача звернулася до суду із вказаним позовом, та після остаточного уточнення позовних вимог, просила поділити легковий автомобіль HONDA ACCORD 2.0, сірого кольору, тип кузова седан-В, номер двигуна [NUMBER], державний номер [NUMBER] між співвласниками, а саме: визнати право власності на ? частину автомобілю за позивачем [PERSON] та залишити автомобіль у користуванні відповідача [PERSON] з одночасною виплатою [PERSON] вартості ? частини легкового автомобіля у сумі 200 000 грн. 00 коп. В обґрунтування позову зазначено, що [PERSON] з 2004 року до 31 січня 2015 року проживав з відповідачем [PERSON] однією сімєю, оскільки фактично вони перебували у шлюбних відносинах. Під час сумісного проживання, 01 грудня 2006 року у [PERSON] та [PERSON] народилась донька [PERSON]. Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова у справі 644/9672/15-ц з [PERSON] стягнуто аліменти на утримання спільної з відповідачем дочки. Під час розгляду вказаної справи [PERSON] визнавала факт перебування з [PERSON], в період з 2004 року по 31 січня 2015 року, у фактичних шлюбних відносинах. За час сумісного проживання [PERSON] з [PERSON], ними 23.10.2014 року було придбано спірний автомобіль, право власності на який зареєстровано за відповідачем. Відповідач не погоджується на поділ автомобіля за взаємною згодою. Позивач та його представник вважають, що на дані правовідносини розповсюджуються положення ст. 74, та глави 8 цього Кодексу. В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги та доводи наведені в їх обґрунтування підтримали, крім того пояснили, що спірний автомобіль був придбаний за кошти отримані [PERSON] у якості страхової виплати за шкоду спричинену йому в наслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка трапилася в Італії. Представник відповідача проти позову заперечувала, свою позицію обґрунтовувала тим, що спірний автомобіль був придбаний за особисті кошти [PERSON], які їй на день народження подарувала мати, а тому не є обєктом права спільної сумісної власності. Проти виплати компенсації позивачу за його частку заперечувала. Разом з цим, обставину, щодо проживання сторонами однією сімєю у період часу з 2004 року по 31 грудня 2015 року визнала. Не заперечувала і проти того, що спірний автомобіль був придбаний відразу після повернення [PERSON] з Італії, де він проходив курс лікування після ДТП. З'ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку про можливість часткового задоволення позову з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи, сторони проживали однією сімєю, не перебуваючи у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі у період з 2004 року по 31 грудня 2015 року. Дана обставина підтверджується даними викладеними у рішенні Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 25 грудня 2015 року, ухваленого у справі №644/9672/15-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини, та визнана представником відповідача. 23.10.2014 року [PERSON] придбано легковий автомобіль HONDA ACCORD 2.0, сірого кольору, тип кузова седан-В, номер двигуна [NUMBER], державний номер [NUMBER] . З наданих позивачем документів вбачається, що він за два тижні до придбання спірного автомобіля отримав в Італії в якості страхового відшкодування 33000 Евро. Відповідачем жодних належних доказів на підтвердження тієї обставини, що автомобіль був придбаний нею лише за її особисті кошти суду не надано. Відповідно до ст. 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8\~цього Кодексу. Статтею 60 Сімейного кодексу України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Відповідно до пункту 3 частини першої статті 57 СК України майном, що є особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи цю норму права (статтю 60 СК України) та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. Згідно ч.1 ст.70 СК України, ч. 2 ст. 372 ЦК України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Суд, враховуючи зміст уточнених позовних вимог та доказів наданих на їх обґрунтування та заперечення, вважає, що спірний автомобіль є спільним майном сторін і враховуючи обсяг позовних вимог вважає, що позовна вимога [PERSON] про визнання за ним права власності на ? його частину підлягає задоволенню. Поділ неподільних речей, тобто тих, які неможливо поділити в натурі, проводиться в ідеальних частках. У цьому випадку кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися цим майном відповідно до своєї частки. В разі неподільності речі, згідно з ч. 2 ст. 71 СК України, вона присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Відповідно до ч. 4 ст. 71 СК України, присудження іншому грошової компенсації, замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема, на автомобіль допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України ( виділ із частки майна, що є у спільній частковій власності ст. 364 ЦК України, припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників ст. 365 ЦК України). При цьому, розмір грошової чи іншої матеріальної компенсації визначається вартістю частки (ч. 2 ст. 364 ЦК України). Отже, якщо неподільна річ не може бути реально поділена між подружжям, а інший з подружжя не згоден отримати грошову компенсацію замість своєї частки, або інша сторона не бажає сплачувати таку компенсацію, попередньо не вносить на депозитний рахунок суду належну грошову суму, то суд, визнає за кожним із подружжя право власності на належну їм частку в спільному майні і залишає майно у їх спільній власності. Оскільки відповідач не бажає виплачувати позивачу компенсацію за його частину автомобіля, то позовна вимога про залишення автомобіля у користуванні відповідача [PERSON] з одночасною виплатою позивачу вартості ? частини легкового автомобіля, у сумі 200 000 грн. 00 коп. не підлягає задоволенню. Судові витрати по справі визначаються судом відповідно до положень ст. 88 ЦПК України. На підставі викладеного та

Outcome: partial