Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-01 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду із зазначеними позовними вимогами в обгрунтування яких зазначав, що відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 23.12.2004 року № 964-Р «Про передачу майнових комплексів військових містечок № 192, 241» дані майнові комплекси, розташовані у м. Харкові, передано Міністерством оборони України Міністерству України з питань надзвичайних ситуацій та у справах захисту населення від наслідків Чорнобильської катастрофи (нині Державна служба України з надзвичайних ситуацій) в повному обсязі, які на даний час перебувають на обліку та в користуванні Національного університету цивільного захисту України. На вказаних територіях, крім основних будівель та споруд знаходиться двоповерховий будинок, на другому поверсі якого розташовано колишній гуртожиток для проживання військовослужбовців та членів їх сімей, в якому на даний час проживають відповідачі - громадяни [PERSON] та [PERSON] разом з їх неповнолітньою дочкою [PERSON]. Після передачі територій зазначених військових містечок Міністерством оборони України Національному університету Цивільного захисту України в 2005 році усі мешканці військово-будівельного факультету, що був розташований за вказаною адресою, були виселені та виписані з гуртожитку в установленому законом порядку, крім сім'ї відповідачів. Оплата комунальних послуг за користування позивачем будівель та споруд зазначених містечок, у тому числі гуртожитку в якому проживає подружжя [PERSON], університетом проводиться згідно з укладеними відповідними угодами з комунальними підприємствами м. Харкова. Нарахування за отримані подружжям [PERSON] комунальні послуги, університет проводить згідно затверджених тарифів по м. Харкову та у відповідності з чинним законодавством України. На даний час університет самостійно за рахунок бюджетних коштів з усіма комунальними підприємствами проводить оплату комунальних послуг, які використовуються подружжям [PERSON] для запобігання заборгованості перед даними підприємствами, що тягне за собою матеріальні збитки університету та витрачання бюджетних коштів, які не компенсуються подружжям [PERSON]. Станом на жовтень 2013 року заборгованість відповідачів перед університетом за використані комунальні послуги складає 7127,92 грн., внаслідок чого держава в особі університету не доотримує належну компенсацію до державного бюджету, що в свою чергу суттєво порушує її економічні інтереси, тому вони звернулися до суду з даним позовом. У судове засідання з'явився представник Харківського прокурора з нагляду за додержанням законів у воєнній сфері - прокурор військової прокуратури Харківського гарнізону Р.Е.Зонов, який діє на підставі довіреності від 29.08.2016 року, але надав заяву з проханням слухати справу у його відсутність, позов підтримує у повному обсязі з урахуванням довідки від 26.07.2016 року та розрахунку до нього. Представник Національного університету цивільного захисту України Тогобицька В.Д., яка діє на підставі довіреності, у судове засідання не з'явилася, в справі є заява від 26.07.2016 року про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримує. До заяви також надано довідку №06/2739 від 26.07.2016 року та довідка відділу економіки та фінансів НУЦЗУ, відповідно до якої заборгованість сім'ї [PERSON] за адресою [ADDRESS] строком з 01.08.2011 року по 30.09.2013 року становить 2450,87 грн. Відповідачі у судове засідання не з'явилися, повідомлялися про час та місце розгляду справи, надали суду заперечення, які доповнили у лютому 2016 року, відповідно до яких зазначили, що 03.02.2014 року представник НУЦЗУ звернулася до Жовтневого районного суду м. Харкова із позовом до [PERSON], [PERSON] та просила стягнути солідарно заборгованість з компенсації виплат за комунальні послуги у розмірі 1400,84 грн. Рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 15 вересня 2015 року Національному університету цивільного захисту України у задоволенні позовних вимог відмовлено. На вказане рішення представником позивача подано апеляційну скаргу. Ухвалою судової колегії судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області від 20 січня 2016 року апеляційну скаргу представника Національного університету цивільного захисту України Тогобицької В.Д. відхилено. Заочне рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 15 вересня 2015 року залишити без змін. Зазначив, що 01 грудня 2015 року [PERSON] змусили підписати кабальний та протизаконний «Договір найму №80», але дію того договору припинено 15 квітня 2016 року, тому просять суд цей договір до уваги не брати. Просять суд відмовити позивачам у задоволені позовної заяви про відшкодування заборгованості, оскільки у частині заборгованості у період з листопада 2007 року по квітень 2012 року діє рішення судової колегії судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області від 07 травня 2012 року. Позивачем це рішення оскаржувалось у Касаційному порядку, але Вищий спеціалізований суд залишив позов без змін; у частині заборгованості за період з травня 2012 року по вересень 2012 року не має, через відмову (байдужість) ректора НУЦЗУ, укладеного Договору на споживання житлово-комунальних послуг. Законом України «Про житлово- комунальні послуги» чітко встановлено відносини між Виконавцем та Споживачем, про порядок надання житлово-комунальних послуг, їх якісні та кількісні показники які мають відповідати умовам Договору та вимогам Законодавства. При цьому, ст. 21 цього ж Закону встановлено обов'язок Виконавця надавати Споживачеві у встановленому Законодавством порядку необхідну інформацію про перелік житлово-комунальних послуг (затверджених відповідно до Закону України), їх вартість, загальну вартість місячного платежу, структуру цін (тарифів), норми споживання, режим надання житлово-комунальних послуг, їх споживчі властивості то що. Довідку відділу економіки та фінансів НУЦЗУ строком з 01.11.2007 року по 12.09.2013 року вони побачили вперше як додаток до цього позову; у частині, заборгованості за період з листопада 2007 року по квітень 2008 року - суму у розмірі 791 грн. 70 коп. за рішенням апеляційного суду вони сплатили повністю. Відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання або за розпорядженням головуючого інший працівник апарату суду. У разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, вивчивши матеріали справи, та докази, надані в їх обґрунтування, приходить до висновку про те, що позовні вимоги є необґрунтованими, а тому позов не підлягає задоволенню виходячи із наступного. Статтями 1, 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позивачем вимог на підставі наданих сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, доказів (ч.1 ст.11 ЦПК України). Згідно зі ст.ст. 15, 16 ЦК України, ст. 3 ЦПК кожна особа має право на захист своїх порушених, невизнаних або оспорюваних цивільних прав, свобод чи інтересів, у тому числі й у судовому порядку. Відповідно ч.3 ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Згідно ст. 12 ЦК України особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд. Дослідивши та проаналізувавши докази, які містяться в матеріалах справи, суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Статті 58 та 59 ЦПК України вказують на те, що докази повинні бути належними та допустимими. У відповідності до ст.ст.10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судовим розглядом встановлено та підтверджується письмовими доказами, що відповідачі з неповнолітньою донькою проживають за адресою [ADDRESS] Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Позивач звернувся до суду із вимогами про компенсацію йому сплачених за відповідачів витрат за комунальні послуги за період з листопада 2007 року по вересень 2011 року. При цьому рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 20 лютого 2012 року позов Університету цивільного захисту України до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості задоволено, стягнуто заборгованість за період з листопада 2007 року по червень 2011 року включно (а.с. 12-13). Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд виходить із того, що рішенням судової колегії судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області від 07 травня 2012 року рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 20 лютого 2012 року змінено. Стягнуто з [PERSON], [PERSON] на користь Національного університету цивільного захисту України заборгованість за комунальні послуги за період з листопада 2007 року по квітень 2008 року у сумі 791 грн.70 коп. солідарно. В іншій частині позову відмовлено. Рішення набрало законної сили. (а.с. 14-15). Заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 15 вересня 2015 року Національному університету цивільного захисту України у задоволенні позовних вимог до [PERSON], [PERSON] про відшкодування заборгованості за період з листопада 2012 року по 31.12.2013 року відмовлено (а.с. 161-162) Ухвалою судової колегії судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області від 20 січня 2016 року апеляційна скарга представника Національного університету цивільного захисту України Тогобицької В.Д. відхилена. Заочне рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 15 вересня 2015 року залишено без змін (а.с.157-160). Суд не вважає належним та допустимим, у розумінні положень ст.ст. 58,59 ЦПК України, доказом надану 26.07.2016 року довідку відділу економіки та фінансів НУЦЗУ про заборгованість відповідачів за спожиті комунальні послуги у гуртожитку за зазначеною у позові адресою з 01.08.2011 по 30.09.2013 року (а.с.193), оскільки вона свідчить лише про наявність заборгованості, а предметом позовних вимог є стягнення компенсації понесених витрат. Крім того, в матеріалах справи відсутні також і відомості щодо відповідності такого розрахунку тарифам, що були би погоджені з органами місцевого самоврядування, як на те зазначалося в рішенні Апеляційного суду Харківської області від 07 травня 2012 року та рішенні Жовтневого районного суду м. Харкова від 15 вересня 2015 року, залишеного Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 20 січня 2016 року без змін, за аналогічним позовом. Інших доказів на підтвердження зазначеної обставини суду не надано, тому суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні позову. Питання про судові витрати вирішено відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed