Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-22 00:00:00

Прокурор Миронівського району Київської області в інтересах неповнолітньої [PERSON] звернувся до суду із позовом до Вікторівської сільської ради Миронівського району Київської області, [PERSON], третя особа орган опіки та піклування Миронівської районної державної адміністрації Київської області про визнання незаконним та скасування рішення органу місцевого самоврядування та свідоцтва про право власності на нерухоме майно. В обґрунтування позовних вимог прокурор зазначив, що неповнолітня [PERSON] діями та рішеннями відповідачів протиправно була позбавлена права спадкування частини майна, належного її батьку [PERSON]. Внаслідок того, що відповідачем Вікторівською сільською радою Миронівського району Київської області було незаконно, всупереч чинному законодавству прийнято рішення виконавчого комітету № 52 від 25.11.2008 року про надання дозволу [PERSON] на реєстрацію права власності на будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Відповідач [PERSON] на підставі вказаного рішення отримала свідоцтво на право власності на вказаний житловий будинок та зареєструвала його. У судовому засіданні прокурори Половець М.В. та Пігуль Р.В. позовні вимоги підтримали, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві та заяві про уточнення позовних вимог. Представник ДПТНЗ «Богуславське вище професійне училище сфери послуг», Музиченко С.М., яке є законним представником [PERSON], позовні вимоги підтримав. Неповнолітня [PERSON] позовні вимоги підтримала. Представник третьої особи органу опіки і піклування Миронівської районної державної адміністрації Семенченко І.А. позовні вимоги підтримала. Представник відповідача Вікторівської сільської ради Миронівського району Київської області Сосюра В.І. позов визнав. Відповідач [PERSON] позов визнала. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з'ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. У зв'язку із смертю матері [PERSON] [INFO] року, що підтверджується свідоцтвом про смерть серія [NUMBER], виданого виконкомом Вікторівської сільської ради Миронівського району Київської області, неповнолітній [PERSON] та (неповнолітнім на той час) [PERSON], [PERSON] рішенням виконавчого комітету Вікторівської сільської ради №1 від 17.01.2008 року було призначено опікуна [PERSON] Батько [PERSON] за станом здоров'я не міг піклуватися про своїх дітей, оскільки згідно довідки Миронівської центральної районної лікарні від 15.01.2008 року перебував на обліку у тубкабінеті вказаного лікувального закладу з діагнозом туберкульоз обох легенів. [PERSON] помер [INFO] року, що підтверджується свідоцтвом про смерть від 25 листопада 2011 року серія [NUMBER] виданого Відділом реєстрації смерті у м. Києві. Згідно довідки виконкому Вікторівської сільської ради №899 від 01.11.2013 року неповнолітня [PERSON] проживає разом з братом [PERSON] та сестрою [PERSON] у [ADDRESS] з 1997 року. Зазначений житловий будинок був збудований в 1932 році, та відповідно до запису погосподарського обліку, вказаний будинок у 1991 році був занесений у погосподарську книгу №2 (особовий рахунок №264) Вікторівської сільської ради Миронівського району Київської області будинок належав до категорії колгоспних дворів. Головою колгоспного двору з часу реєстрації будинку до дня смерті - [INFO] року був [PERSON] Даним будинком [PERSON] користувався та володів на праві власності. Судом встановлено, що 21.11.2008 року житловий будинок за адресою: [ADDRESS] був переданий на баланс Вікторівської сільської ради. Вказані обставини підтверджуються довідкою ТОВ «Вікторівка» від 10.07.2014 б/н, актом передачі житлового будинку та листом Вікторівської сільської ради від 09.07.2014 року. Рішенням виконавчого комітету Вікторівської сільської ради №52 від 25.11.2008 року [PERSON], рідній сестрі неповнолітніх на той час [PERSON], [PERSON] та [PERSON], та яку рішенням виконавчого комітету Вікторівської сільської ради №1 від 17.01.2008 року визнано їх опікуном, надано дозвіл на реєстрацію права власності на будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. 30.01.2009 року виконавчим комітетом Вікторівської сільської ради, на підставі вищевказаного рішення [PERSON] видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно житловий будинок за адресою: [ADDRESS]. Правовідносини, які склалися між сторонами, регулюються Цивільним кодексом України в частині спадкових правовідносин, Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні», в частині визнання права на нерухоме майно Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», а також Тимчасовим положенням про порядок державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно, затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 7/5, 07.02.2002 року (яке діяло на час виникнення спірних правовідносин) в частині реєстрації права власності на нерухоме майна, Законом України «Про прокуратуру» та Конвенцією ООН «Про права дитини», ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року в частині захисту прав неповнолітньої. Відповідно до ч. 1 ст. 15 Цивільного процесуального кодексу України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо: захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин; інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства. Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеній у справі №6-137цс13, право власності на житловий будинок набувається у порядку, який був чинним на час завершення його будівництва. У 1932 році (рік забудови спірного будинку згідно погосподарської книги №2 Вікторівської сільської ради) набуття права власності регулювались Указом Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних будинків» і прийнятою відповідно до цього Указу постановою Ради Міністрів СРСР від 26 серпня 1948 року «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків», які зокрема, визначали умови та правові наслідки будівництва. Отже, за вказаними Указом та Постановою підставою виникнення у громадянина права власності на житловий будинок був сам факт збудування ним цього будинку з додержанням вимог зазначених актів законодавства прийняття будинку в експлуатацію. Ці правові акти не пов'язують виникнення права власності на будинок із проведенням його реєстрації. Будинок, з приводу якого заявлено позов, не відноситься до категорії самовільно збудованих, виходячи з наступного. Господарсько-побутові будівлі та споруди у домоволодіннях, які належать громадянам, що збудовані до ухвалення Указу Президії Верховної Ради УССР від 22.01.1979 року «Про боротьбу з самовільним будівництвом господарсько-побутових будівль» і при їх технічній інвентаризації не відображені в матеріалах інвентаризації як самовільні - не відносяться до категорії самовільних. Відповідно до роз'яснень, викладених у п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 04.10.1991 року № 7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок», право власності на жилий будинок, збудований громадянином на відведеній в установленному порядку земельній ділянці і прийнятий в експлуатацію, виникає з часу його реєстрації у виконкомі місцевої ради. Встановлено, що будинок під номером [ADDRESS], був побудований у 1932 році на земельній ділянці, призначеній для будівництва та обслуговування жилого будинку та господарських споруд. Будинок має затверджений КП КОР Білоцерківським МБТІ технічний паспорт, в якому не відображено, що будинок відноситься до категорії самовільних, зареєстрований в погосподарській книзі. Згідно означеного витягу із погосподарської книги №2 Вікторівської сільської ради та положень ст.ст. 120, 123 ЦК Української РСР спірний будинок відноситься до суспільної групи господарств - колгоспний двір. Порядок ведення погосподарського обліку в сільських радах визначався Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими постановою Державного комітету статистики СРСР від 12 травня 1985року№5-24/26, а згодом - Вказівками, затвердженими постановою Держкомстату СРСР від 25 травня 1990 року. Таким чином, з досліджених у судовому засіданні доказів вбачається, що [PERSON] до дня своєї смерті, яка сталася [INFO] року, був власником спірного житлового будинку, хоча не мав відповідного правовстановлюючого документа на нього. Відповідно до ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять всі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок смерті. Таким чином, з моменту відкриття спадщини [PERSON] разом із іншими спадкоємцями першої черги мала право на спадкування спірного будинку, в якому вона проживала. Згідно з ч.1 ст. 319 цього Кодексу власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч. 10 ст. 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їх невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку. Згідно п. 9 ст. 31 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать власні (самоврядні) повноваження щодо надання відповідно до закону містобудівних умов і обмежень забудови земельних ділянок. Згідно ч. 2 ст. 5 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин), якщо законодавством передбачено прийняття в експлуатацію об'єкта нерухомого майна, державна реєстрація прав на такий об'єкт проводиться після прийняття його в експлуатацію в установленому законодавством порядку. Відповідно до п. 8.1. Тимчасового положення про порядок державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно, затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 7/5, 07.02.2002 року, (яке діяло на момент виникнення спірних правовідносин) оформлення права власності на нерухоме майно проводиться з видачею свідоцтва про право власності за заявою про оформлення права власності на нерухоме майно органами місцевого самоврядування: фізичним та юридичним особам на новозбудовані, реконструйовані об'єкти нерухомого майна за наявності документа, що посвідчує право на земельну ділянку, та документа, що відповідно до вимог законодавства засвідчує відповідність закінченого будівництвом об'єкта проектній документації, державним будівельним нормам, стандартам і правилам. Згідно із ст. 18 Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно їх обмежень» п. 6 Тимчасового положення про порядок державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно, затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 7/5, 07.02.2002 року, в редакції від 30.05.2005 року, чинній на момент видання виконавчим комітетом Вікторівської сільської ради свідоцтва про право власності від 30.01.2009 року, передбачено, що свідоцтво про право власності на нерухоме майно, що підтверджує виникнення права власності при здійсненні державної реєстрації прав на нерухоме майно, видається фізичним та юридичним особам на новозбудовані, реконструйовані об'єкти нерухомого майна. Жодна із зазначених обставин при прийнятті спірного рішення не мала місця. Для того, щоб оформити свідоцтво про право власності на належне [PERSON] нерухоме майно у виконкомі місцевої ради, вона повинна була б подати уповноваженому органу оригінали правовстановлюючих документів, на підставі яких це майно виникло чи було набуто у власність до того. Натомість уповноважений орган, при достатності інформації у поданих документах про належність заявнику об'єкта видає свідоцтво про право власності. Вказані вище обставини при прийнятті спірного рішення не мали місця. Згідно із ч. 2 ст. 19 Конституції України та відповідно до ч. 3 ст. 24 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» органи місцевого самоврядування та їх посадові особи діють лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачений Конституцією України і законами України , та керуються ними у своїй діяльності. Рішення виконавчого комітету Вікторівської сільської ради Миронівського району Київської області №52 від 25.11.2008 року прийнято в порушення вимог вказаного закону. Виконавчий комітет Вікторівської сільської ради, прийнявши рішення про визнання права власності на житловий будинок, та видавши на нього правовстановлюючий документ, вийшов за межі своєї компетенції. Оскільки до компетенції виконавчого комітету органу місцевого самоврядування не входять повноваження щодо видачі свідоцтв про право власності на майно, яке перебуває у комунальній власності на підставі запису у по господарській книзі. Прийняте рішення підлягає скасуванню як незаконне. Як наслідок, свідоцтво про право власності на будинок під номером [ADDRESS] було видано [PERSON] на підставі незаконного рішення виконавчого комітету Вікторівської сільської ради, тобто, з порушенням вимог закону. Отже, даний правовстановлюючий документ є незаконним. Відповідно до ч.1 ст.21 ЦК України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. Відповідно до ч. 1 ст. 32 Закону України «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування» передбачено, що за дітьми-сиротами та дітьми, позбавленими батьківського піклування, зберігається право на житло, в якому вони проживали з батьками, рідними до встановлення опіки. Як було встановлено судом із витягів з погосподарських книг Вікторівської сільської ради, доданих до матеріалів справ, неповнолітня [PERSON] проживала у будинку за вказаною вище адресою до встановлення над нею опіки. Таким чином, передання опікуну [PERSON] у приватну власність будинку в цілому порушує житлові права неповнолітньої, а саме її право на приватизацію житла. Згідно ч. 1 ст. 20 Конвенції ООН «Про права дитини», ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року, дитина, яка тимчасово або постійно позбавлена сімейного оточення, або яка в її власних якнайкращих інтересах не може залишатися в такому оточенні, має право на особливий захист і допомогу, що надаються державою. Відповідно до вимог п. 3 ч. 2 ст. 20 Закону України «Про прокуратуру» при виявленні порушень закону прокурор у межах своєї компетенції має право звертатися до суду в передбачених законом випадках. Згідно із ст. 3 Конвенції ООН «Про права дитини» у всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дітей. Вибір громадянами способу захисту своїх прав і свобод від порушень та протиправних посягань гарантовано ч. 4 ст. 55, ст. 124 Конституції України, відповідно до якої кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань та закріплено статтями 7, 12 Загальної декларації про права людини, ст. 13 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, що згідно зі статтею 9 Конституції України є складовою національного законодавства. Статтями 58, 59 та 60 ЦПК України встановлено, що кожна сторона зобов'язана довести належними та допустимими доказами ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. За таких обставин, суд вважає, що прокурор довів належними та допустимими доказами порушення відповідачами майнових прав неповнолітньої, а тому таке порушене право підлягає судовому захисту. Відповідно до вимог ч.1 ст.88 ЦПК України суд стягує з відповідачів витрати позивача по сплаті судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а саме: 243 грн. 60 коп.

Outcome: approved