Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-04 00:00:00

представник позивача звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування заявлених вимог зазначено, що [PERSON] звернувся до АТ КБ «Приватбанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав заяву № б/н від 27.08.2010 року, згідно якої отримав кредит у розмірі 6300 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач належним чином зобов`язання за кредитним договором не виконує, у зв`язку з чим станом на 25.03.2019 року виникла заборгованість, загальна сума якої становить 11749,33 гривень, та включає в себе заборгованість за тілом кредиту - 0,00 грн; заборгованість за простроченим тілом кредиту - 2030,32 грн; заборгованість за нарахованими відсотками - 0,00 грн; нараховану пеню за прострочене зобов`язання - 7055,47 грн; нараховану пеню за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн - 1627,86 грн; штраф (фіксована складова) - 500,00 грн; штраф (процентна складова) - 535,68 грн. Ухвалою Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 24 травня 2019 року відкрито провадження у цивільній справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін та призначено судове засідання. Ухвалою Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 24 червня 2019 року вирішено здійснювати розгляд даної цивільної справи за правилами загального позовного провадження, замінено засідання для розгляду справи по суті підготовчим засіданням. Ухвалою Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 24 липня 2019 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Представник позивача у відкрите судове засідання не з`явився, в позовній заяві зазначив про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Представник відповідача [PERSON] у судове засідання не з`явилася, звернулася до суду із заявою про розгляд справи за її відсутністю. 24 червня 2019 року судом було отримано відзив на позовну заяву, зі змісту якого вбачається, що відповідач позовні вимоги не визнає у повному обсязі та просить застосувати строк позовної давності, оскільки у разі неналежного виконання позичальником зобов`язання за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Зазначає, що останнє погашення заборгованості у розмірі 6100,00 грн було здійснено особисто відповідачем 27.01.2014 року, при цьому погашення сум заборгованості в період з 13.05.2015 року відбувалося автоматично, шляхом списання грошових коштів із зарплатної карти відповідача та не може свідчити про визнання ним свого боргу, а також не може бути підставою для переривання перебігу позовної давності. Платіжна картка видавалася відповідачеві в 2010 році та в подальшому не перевипускалася. Також зазначає, що банком попри заборону на час проведення антитерористичної операції нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов`язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та проживають в населених пунктах де проводилась антитерористична операція в період з 30.04.2014 року по 31.10.2016 року нараховувалася пеня та штрафи при цьому кошти, що автоматично списувалися з іншого рахунку відповідача були направлені не на погашення процентів та тіла кредиту, а на погашення неправомірно нарахованої пені та штрафів. Відповідач у повному обсязі розрахувався за наданий кредит 13.11.2015 року однак, грошові кошти все одно списувалися з рахунку відповідача у результаті чого виникла переплата у розмірі 12326,69 грн. Згідно ст. 223 ЦПК України, неявка в судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. У відповідності до положень частини 2 статті 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, розглянувши цивільну справу в межах заявлених вимог, дослідивши матеріали справи і докази в їх сукупності, приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 27.08.2010 року, шляхом подання відповідачем анкети-заяви, між сторонами було укладено кредитний договір б/н, відповідно до умов якого позивач зобов`язався надати відповідачу кредитні кошти у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», затверджених наказом № СП-2010-256 від 06.03.2010 року та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті www/ privatbank.ua, складає між ним та Банком договір, про що свідчить долучена до матеріалів справи копія анкети-заяви з особистим підписом відповідача. Згідно п. 2.1.1.2.1 Умов, для надання послуг банк видає клієнту картку, її вид зазначений у пам`ятці клієнта/Довідці про умови кредитування і Заяві, підписанням якого клієнт і Банк укладають Договір про надання банківських послуг. Датою укладення Договору є дата отримання Картки, зазначена в Заяві. Пунктом 2.1.1.2.3 встановлено, що після отримання Банком від клієнта необхідних документів, а також Заяви, Банк проводить перевірку наданих документів і приймає рішення про можливість встановлення кредитного ліміту на кредитну карту. Клієнт дає свою згоду на те, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням Банку, і клієнт дає право Банку в будь-який момент змінити (зменшити, збільшити або анулювати) кредитний ліміт. Згідно п. 2.1.1.2.12 після настання зазначеного на картці останнього місяця терміну її дії банк випускає картку на новий термін, за що клієнт сплачує банку винагороду у розмірі, встановленому діючими Тарифами Банку. Пунктом 2.1.1.2.13 визначено, що клієнт зобов`язаний до закінчення останнього місяця терміну дії картки звернутися до обслуговуючого відділення банку для отримання платіжної карти з новим терміном дії. Згідно розрахунку заборгованості за договором № б/н від 27.08.2010 року, укладеного між сторонами, станом на 25.03.2019 року, заборгованість становить 11749,33 гривень, що складається з 0,00 гривень - заборгованості за тілом кредиту; 2030,32 гривень - заборгованості за простроченим тілом кредиту; 0,00 гривень - заборгованості за нарахованими відсотками; 7055,47 гривень - нарахованої пені за прострочене зобов`язання; 1627,86 гривень - нарахованої пені за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 гривень; 500,00 гривень - штрафу (фіксована складова); 535,68 гривень - штрафу (процентна складова). Представник відповідача просить застосувати строк позовної давності, оскільки останнє погашення заборгованості у розмірі 6100,00 грн було здійснено особисто відповідачем 27.01.2014 року, при цьому погашення сум заборгованості в період з 13.05.2015 року відбувалося автоматично, шляхом списання грошових коштів із зарплатної карти відповідача та не може свідчити про визнання ним свого боргу та наполягає, що платіжна картка видавалася відповідачеві в 2010 році та в подальшому не перевипускалася. Відповідно до статті 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції) наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»; пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»). Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Відповідно до Правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності (стаття 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (стаття 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору. Аналізуючи умови договору та зміст зазначених правових норм, слід дійти висновку, що за договором про надання банківських послуг (при отриманні позичальником кредиту у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку), яким установлено не тільки щомісячні платежі погашення кредиту, а й кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг трирічного строку позовної давності (стаття 257 ЦК України) щодо щомісячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі - не після закінчення строку дії договору, а після закінчення кінцевого строку повного погашення кредиту (стаття 261 ЦК України). Такий підхід відповідає правовій позиції, яка сформульована Великою палатою Верховного Суду у постанові від 26 вересня 2018 року (справа за № 477/841/16-ц) та від 03 жовтня 2018 року (справа № 233/2056/17). Згідно долученої до матеріалів справи довідки, [PERSON] за кредитним договором було видано наступні кредитни карти: № [NUMBER] датою відкриття 27.08.2010 року, терміном дії 07/14; [NUMBER] датою відкриття 18.07.2012 року, терміном дії 05/16. Відповідно до п. 1.4 Положення про порядок емісії спеціальних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, затвердженого постановою НБУ від 30.04.2010 року № 223 (чинного на час виникнення спірних правовідносин, надалі - Положення) емітент спеціальних платіжних засобів (далі - емітент) - банк, що є членом платіжної системи та здійснює емісію спеціальних платіжних засобів. Платіжна картка - спеціальний платіжний засіб у вигляді емітованої в установленому законодавством порядку пластикової чи іншого виду картки, що використовується для здійснення платіжних операцій з рахунку платника або банку, а також інших операцій, установлених договором. Пунктом 2.3 Положення обумовлено, що спеціальний платіжний засіб є власністю емітента і може передаватись у власність або надаватися в користування клієнту відповідно до умов договору, на підставі якого надається та використовується спеціальний платіжний засіб. За змістом пункту 3.3. Положення, кредитна лінія під операції зі спеціальними платіжними засобами відкривається банком на визначений термін і в межах установленного договором ліміту заборгованості або граничної суми кредитування. Строк дії кредитної лінії, яка відкривається під спеціальні платіжні засоби, установлюється договором. Користувач на власний розсуд або відповідно до умов кредитного договору, якщо кредит має цільовий характер, частково або в повному обсязі використовує кредит протягом строку дії кредитного договору і зобов`язаний повернути кредит та проценти за користування ним на умовах, установлених кредитним договором. Банк зобов`язаний після виконання взаємних зобов`язань або в разі розірвання чи закінчення терміну дії договору на вимогу користувача видати йому довідку про повернення спеціального платіжного засобу, крім випадків передавання його користувачу у власність, кредиту та процентів за користування ним. Таким чином, у разі закінчення строку дії кредитної лінії для продовження кредитних відносин між банком та клієнтом, що виникли внаслідок видачі попередньої кредитної картки, має переукладатися кредитний договір на таких самих умовах, на яких він був укладений, з видачею нової платіжної картки під підпис позичальника про її отримання. Отже, перевипуск банком карти здійснюється лише за зверненням клієнта, а після закінчення строку дії карти її використання заборонено, тобто неможливе. За змістом банківської операції перевипуск картки це заміна платіжної картки клієнта іншою карткою, зі збереженням наявного балансу грошових коштів на рахунку, що прив`язаний до картки (наприклад, у зв`язку із закінченням строку її дії). На виконання ухвали суду від 24 липня 2019 року якою витребувано засвідчену належним чином копію кредитної справи на ім`я [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] представником позивача долучено до матеріалів справи копію анкети-заяви відповідача від 27.08.2010 року, копію довідки про умови кредитування з використанням кредитної картки «Універсальна 55 днів пільгового періоду» (тарифи) від 27.08.2019 року, копію паспорта [PERSON] засвідчену власноруч 07.04.2015 року. Разом із тим, доказів того, що відповідач звертався до Банку із заявою про перевипуск карти № [NUMBER] , тобто надання карти з новим строком дії та на підставі цієї заяви отримав перевипущену карту із новим терміном її дії, стороною позивача надано не було. Крім того, із долученої до матеріалів справи виписки з особового рахунку [PERSON] вбачається, що відповідач у період з 18.07.2012 року по 31.05.2016 року жодних дій по картці № [NUMBER] не здійснював разом із тим, користувався саме карткою № [NUMBER] , знімаючи готівкові кошти, здійснюючи часткове погашення заборгованості по кредиту. Таким чином, суд вважає, що за відсутності в матеріалах справи належних доказів отримання відповідачем нової кредитної картки терміном дії до 05/16, неможливо вважати доведеними ті обставини, що зазначена у банківській довідці платіжна картка № [NUMBER] дійсно була видана відповідачу, в межах дії одного кредитного договору та строк кредитування було продовжено до 31 травня 2016 року. З урахуванням вищенаведеного, перебіг позовної давності у відповідності до положень ст. 261 ЦК України щодо повернення суми кредиту розпочався з моменту закінчення строку дії картки № [NUMBER] 31.07.2014 року. Щодо переривання перебігу строку позовної давності, суд зазначає наступне. Як вбачається з банківської виписки по рахунку відповідача за основною карткою № [NUMBER] останнє погашення заборгованості у розмірі 6100,00 грн було здійснено особисто відповідачем 27.01.2014 року (зарахування з карти через відділення). Банком було проведено автоматичне погашення простроченої заборгованості з карти [NUMBER], а саме: 12.06.2014 року у розмірі 20,00 грн, з карти [NUMBER] , а саме: 13.05.2015 року у розмірі 961,16 грн; 11.06.2015 року у розмірі 950,00 грн; 25.06.2015 року у розмірі 125,72 грн; 20.07.2015 року у розмірі 1000,00 грн; 19.08.2015 року у розмірі 875,00 грн; 28.08.2015 року у розмірі 938,12 грн; 18.09.2015 року у розмірі 900,00 грн; 30.09.2015 року у розмірі 680,14 грн; 21.10.2015 року у розмірі 1816,80 грн; 13.11.2015 року у розмірі 1150,00 грн; 27.11.2015 року у розмірі 426,63 грн; 11.12.2015 року у розмірі 1176,07 грн; 12.01.2016 року у розмірі 1375,00 грн; 29.01.2016 року у розмірі 430,22 грн; 15.02.2016 року у розмірі 2050,00 грн; 29.02.2016 року у розмірі 1457,39грн; 18.04.2016 року у розмірі 1125,00 грн; 16.05.2016 року у розмірі 1125,00 грн; 19.07.2016 року у розмірі 1150,00 грн; 17.10.2016 року у розмірі 1125,00 грн; 06.12.2016 року у розмірі 20,00 грн; 15.12.2016 року у розмірі 1469,66 грн; 10.02.2017 року у розмірі 20,00 грн; 15.02.2017 року у розмірі 667,49 грн; 21.04.2017 року у розмірі 985,68 грн; 27.06.2017 року у розмірі 19,90 грн; 27.06.2017 року у розмірі 19,90 грн; 04.08.2017 року у розмірі 44,78 грн; 06.08.2017 року у розмірі 40,00 грн; 10.08.2017 року у розмірі 74,63 грн; 17.08.2017 року у розмірі 34,83 грн; 04.10.2017 року у розмірі 20,00 грн; 07.12.2017 року у розмірі 257,90 грн. на загальну суму 24532,02 грн. Відповідно до частин першої, третьої статті 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку; після переривання перебіг позовної давності починається заново. Правила переривання перебігу позовної давності застосовуються судом незалежно від наявності чи відсутності відповідного клопотання сторін у справі, якщо в останніх є докази, що підтверджують факт такого переривання. До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку, можуть з урахуванням конкретних обставин справи належати, зокрема, часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій. При цьому якщо виконання зобов`язання передбачалося частинами або у вигляді періодичних платежів і боржник вчинив дії, що свідчать про визнання лише певної частини (чи періодичного платежу), то такі дії не можуть бути підставою для переривання перебігу позовної давності стосовно інших (невизнаних) частин платежу. Вчинення боржником дій з виконання зобов`язання вважається таким, що перериває перебіг позовної давності лише за умови, якщо такі дії здійснено самим боржником або за його згодою чи дорученням уповноваженою на це особою. Не можуть вважатися добровільним погашенням боргу, що перериває перебіг позовної давності, будь-які дії кредитора, спрямовані на погашення заборгованості, зокрема списання коштів з рахунків боржника без волевиявлення останнього, або без його схвалення. Така правова позиція була висловлена Верховним Судом в постановах від 8 листопада 2017 року у справі № 6-2891цс16 та від 12 квітня 2018 року у справі № 191/2478/15-ц (провадження № 61-2501св18). Крім того, відповідно до частини третьої статті 1066 ЦК України банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд. Підстави для списання грошових коштів з рахунку визначені ст. 1071 ЦК України, відповідно до якої банк може списати грошові кошти з рахунка клієнта на підставі його розпорядження. Грошові кошти можуть бути списані з рахунка клієнта без його розпорядження на підставі рішення суду, а також у випадках, встановлених законом чи договором між банком і клієнтом. Згідно Постанови Національного банку України № 22 від 21.01.2004 року «Про затвердження Інструкції про безготівкові розрахунку в Україні в національній валюті» та п. 1.7 цієї Інструкції, кошти з рахунків клієнтів банку списують лише за доручення власників цих рахунків. Таким чином, суд вважає, що автоматичне списання банком коштів з рахунку відповідача в рахунок погашення заборгованості за кредитом не може свідчити про визнання боргу та слугувати підставою для переривання позовної давності так як доказів того, що таке списання відбувалося за згодою останнього позивачем суду не надано. За змістом ст. ст. 12, 81 ЦПК України саме на сторін процесу покладено обов`язок доказування обставин, які мають значення для справи і на які вони посилаються як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Частиною 1, 2 ст. 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. З огляду на викладені обставини, врахувавши норми чинного законодавства, суд приходить до загального висновку про відмову у задоволенні позовних вимог з підстав того, що такі вимоги пред`явлені зі спливом строків позовної давності.

Outcome: dismissed