Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-17 00:00:00

Представник Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» (далі ПАТ «Дельта Банк») звернувся до суду з позовом в якому просить звернути стягнення на предмет іпотеки - квартиру за адресою: [ADDRESS], шляхом передачі у власність ПАТ «Дельта Банк» вказаного предмета іпотеки та визнати за іпотекодержателем ПАТ «Дельта Банк» право власності за на предмет іпотеки, а саме: трьохкімнатну квартиру [ADDRESS], загальною площею 63,0 кв.м., та стягнути з відповідача судовий збір в розмірі 3082,29 грн. (а.с.3-8). Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 26 червня 2007 року між [PERSON] та АКІБ «УкрСиббанк» був укладений кредитний договір №11174080000 (далі Договір), згідно з умовами якого Банк надав Позичальнику кредитні кошти у розмірі 20000,00 доларів США з розрахунку 13,5% річних на строк з 26.06.2007 року по 26.06.2022 року. З метою забезпечення виконання грошових зобов'язань по кредитному договору, 26 червня 2007 року між АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON] було укладено іпотечний договір про передачу в іпотеку банку квартири за адресою: [ADDRESS]. 08 грудня 2011 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитними договорами. В обумовлені строки позичальник своїх зобов'язань по поверненню кредиту і сплаті відсотків не виконує, у зв'язку з чим виникла заборгованість в сумі 308229,31 гривень. Оскільки відповідач ухиляється від сплати заборгованості за кредитом, позивач просить в забезпечення виконання цього кредитного договору звернути стягнення на вищевказане нерухоме майно. Представник позивача в судове засідання не з'явився, надав суду письмову заяву в якій просить розглянути справу без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, не заперечує проти заочного розгляду справи. Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечував, посилаючись на Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» просив у задоволенні позовних вимог відмовити. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав. Судом встановлено, що 26 червня 2007 року між [PERSON] та АКІБ «УкрСиббанк» був укладений кредитний договір №11174080000, згідно з умовами якого Банк надав Позичальнику кредитні кошти у розмірі 20000,00 (двадцять тисяч) доларів США з розрахунку 13,5% річних на строк з 26 червня 2007 року по 26 червня 2022 року (а.с.9-18). З метою забезпечення виконання грошових зобов'язань по кредитному договору 26 червня 2007 року між АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON] було укладено іпотечний договір про передачу в іпотеку банку квартири за адресою: [ADDRESS] (а.с.36-39). 08 грудня 2011 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитними договорами (а.с.48-50). Як вбачається з позовної заяви, [PERSON] належним чином не виконує умови кредитного договору №11174080000, у зв'язку з чим утворилась заборгованість в розмірі 308229,31 гривень, але при цьому суд звертає увагу, що позивачем не надано суду розрахунку цієї заборгованості. У зв'язку з неналежним виконанням відповідачем покладених на нього зобов'язань, позивач просить в забезпечення виконання кредитного договору звернути стягнення на квартиру [ADDRESS]. У відповідності до ст.ст.526, 527, 530 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства в установлений строк відповідно до умов договору. При порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ст.ст.1050, 1054 ЦК України наслідками порушення відповідачем зобов'язання, щодо повернення чергової частини суми кредиту, є право позивача достроково вимагати повернення всієї суми кредиту. Згідно ст.ст.572, 589 ЦК України у разі невиконання боржником зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. Згідно ч.1 ст.575 ЦК України одним із видів застави нерухомого майна є іпотека. Згідно із ч.1 ст.7 Закону України «Про іпотеку» за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату відсотків, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачено умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання. Відповідно до ст.33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду. Судом встановлено що позов подано під час дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» від 3 червня 2014 року, № 13 04-VIII, який набрав чинності 7 червня 2014 року. Відповідно до п.1 ст.1 вказаного Закону протягом дії цього Закону не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із ст.4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із ст.5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: - таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; - загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку; Встановлено, що квартира за адресою: [ADDRESS] використовується як місце постійного проживання відповідача [PERSON] В зазначеній квартирі зареєстрований [PERSON] Вказана квартира загальною площею 63,0 кв.м., житловою площею 41,6 кв.м. є особистою приватною власністю [PERSON] та є єдиним нерухомим майном відповідача. Також, позивачем не надано доказів щодо наявності у відповідача іншого житла. Враховуючи, що зазначена квартира виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, використовується як місце постійного проживання поручителя, у власності поручителя немає іншого нерухомого майна, загальна площа квартири не перевищує 140 кв.м., зазначене майно не може бути примусово стягнуте протягом дії Закону України «Про мораторій на стягнення громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті». На день звернення до суду із позовом та на час розгляду справи зазначений закон набрав чинності. Вказаний закон було прийнято з метою підтримки громадян України, які мають невиконанні зобов'язання за договорами споживчого кредиту в іноземній валюті (валютних кредитів), укладеними з фінансовими установами та банками України шляхом встановлення порядку і умов конвертації зобов'язань за кредитними договорами в іноземній валюті в національну валюту України та пропонувалося мінімалізувати негативні наслідки інфляції національної валюти для громадян України та убезпечити зазначених громадян від виникнення скрутної фінансової ситуації. Основною метою прийняття закону, як зазначалося у пояснювальній записці, є забезпечення конституційних прав громадян та відновлення довіри до банків та інших фінансових установ, вжиття оперативних заходів та мінімілізації можливих збитків громадян при виконанні своїх кредитних зобов'язань. Норми Закону України Про мораторій про стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» містять як норми матеріального права, так є і процесуальними нормами, які необхідно застосовувати судами на будь-якій стадії розгляду справи, враховуючи, що саме поняття «мораторій» є відстроченням виконання зобов'язань, що встановлюються на певній термін. Відповідно до п.4 ч.1 ст.214 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Набрання чинності Законом України Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» зобов'язує суд застосувати його норми при розгляді справи за наявності критеріїв, викладених у ст.1 цього Закону. Враховуючи викладене,

Outcome: dismissed