Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-04 00:00:00

Представник позивача Фацул М.В. 15 червня 2020 року звернулася до Миронівського районного суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Просила суд стягнути з відповідача [PERSON] на користь Акціонерного товариства «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК» заборгованість у сумі 140133 грн., а також суму сплаченого судового збору в розмірі 2102,00 грн. Свої вимоги обґрунтувала тими обставинами, що 08 червня 2018 року між Публічним акціонерним товариством «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК» та [PERSON] на підставі кредитного договору № 1001052423501 видано кредит у сумі 20340,00 грн. 19 липня 2016 року Публічне акціонерне товариство «Банк Ренесанс Капітал» припинилося шляхом приєднання до Публічного акціонерного товариства «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК». В позовній заяві представник позивача просила справу розглядати у відсутності представника позивача. Як вбачається з повідомлення про вручення поштового відправлення, відповідач ухвалу суду про відкриття провадження у справі разом з додатками отримав 10 липня 2020 року, що підтверджується датою у поштовому повідомленні. До суду відповідач надіслав відзив на позовну заяву в якому він заперечує про задоволення позовних вимог, позовні вимоги не визнає оскільки вказаний розмір заборгованості не підтверджено позивачем належними та допустимими доказами. Від сторін до суду не надійшли заперечення проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження та клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої сторони про інше. Частиною 8 ст. 279 ЦПК України передбачено, що при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. Суд, дослідивши надані документи і матеріали, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, зважаючи на наступне. У судовому засіданні встановлено, що 08 червня 2018 року між Публічним акціонерним товариством «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК» та [PERSON] на підставі кредитного договору № 1001052423501 видано кредит у сумі 20340,00 грн. Відповідач не виконує свої кредитні зобов`язання належним чином довготривалий строк. Згідно з наданим банком розрахунком, заборгованість [PERSON] станом на 28 травня 2020 року складає: 35302,19 грн., з яких: 8282,77 грн. - заборгованість за кредитом; 0,36 грн. - заборгованість за процентами; 19849,06 грн. - заборгованість за комісією; 10170 грн. - штрафні санкції. В заяві № 1001052423501 від 08 червня 2018 року про приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб зазначено, що вона має новаційний характер і в результаті приєднання до ДКБО дія всіх попередніх карткових рахунків припиняється, що [PERSON] ознайомлений з ДКБО, Тарифами банку та з ними згоден. Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 2 ст. 1054 ЦК України передбачено, що відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до ч. 1 ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Згідно з ч. 1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. На цю обставину звернула увагу Велика палата Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17. Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ч. 1 статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Таким чином, в разі укладення договору кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). У заяві від 08 червня 2020 року № 1001052423501 підписаній сторонами, відсутні умови договору про сплату комісії та її визначеного розміру. Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути також комісію за порушення зобов`язання. Кредитний договір та заява про приєднання № 1001052423501 від 08 червня 2018 року не містить конкретних розрахунків загальної вартості кредиту, а саме окремо процентів, комісій чи будь-яких інших платежів. Так в заяві зазначено, що загальна вартість кредиту для споживача за весь строк користування кредитом (у т. чи тіло кредиту, відсотки, комісії, інші платежі). Вказана заява не містять підтверджень, яка саме встановлена комісія та її розмір. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови обслуговування рахунків фізичної особи, відсутність у заяві домовленості сторін про сплату комісії, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком публічні пропозиції на укладення договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. З огляду на те, що принцип верховенства права передбачає наявність правової визначеності, зокрема і при вирішенні питання щодо необхідності відступу від висновку щодо застосування норми права у подібних відносинах, Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 зазначає про відступ від висновку Верховного Суду України щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладений у раніше прийнятій постанові від 24 вересня 2014 року (провадження № 6-144цс14). Таким чином в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази, з яких би вбачалось, що даним кредитним договором передбачено сплату комісії та неустойки за порушення строку повернення одержаних коштів . Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Як вбачається з виписки з рахунку [PERSON] із зазначенням суми заборгованості та строків погашення з відміткою про непогашення заборгованості за Кредитним договором № 1001052423501 від 08 червня 2018 року станом на 28 травня 2020 року заборгованість перед Акціонерним товариством «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИМ БАНК» за Кредитним договором № 1001052423501 складає 35302,19 грн., у тому числі: -прострочена заборгованість за сумою кредиту в розмірі становить 7676,55 грн.; -прострочена заборгованість за комісією в розмірі становить 16251,66 грн.; -строкова заборгованість за сумою кредиту в розмірі становить 606,22 грн.; -строкова заборгованість за комісією в розмірі становить 597,4 грн.; -строкова заборгованість за процентами в розмірі становить 0 грн.; -неустойка за порушення зобов`язань по кредиту в розмірі становить 10170 грн. та суми плати, що здійснена Стягувачем за вчинення виконавчого напису. Також АТ «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИМ БАНК» повідомляє, що заборгованість [PERSON] за кредитним договором № 10010522423501 від 08 червня 2018 року не погашена (а.с. 13). Як вже встановлено судом, умовами кредитного договору, укладеного сторонами, не передбачено сплати комісії, її розміру, суми, періодичності сплати. Заборгованість за комісією та штрафними санкціями сплата яких не передбачена кредитним договором, банком відповідачу нарахована безпідставно. Вимог про стягнення процентів за користування позиченими коштами та інших сум за прострочення виконання грошового зобов`язання, з підстав та у розмірах встановлених актами законодавства, зокрема статтями 625, 1048 ЦК України позивач не пред`явив. На підставі викладеного, розглядаючи справу в межах заявлених позовних вимог, суд дійшов до висновку про необхідність часткового задоволення позову, а саме в частині заборгованості за кредитом та суму заборгованості за процентами. Таким чином, з відповідача належить стягнути суму заборгованості за кредитом в розмірі 8282,77 грн. та суму заборгованості за процентами в розмірі 0,36 грн. Судовий збір, сплачений позивачем у розмірі 2102 гривні, що відповідно до положень Закону України «Про судовий збір» є мінімальним розміром за подання позову майнового характеру юридичною особою та достатнім у цій справі, підлягає стягненню з відповідача на користь позивача в силу ст. 141 ЦПК України. Загальна сума, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача складає 10385 гривень 13 копійок (8283 гривні 13 копійок + 2102 гривні). На підставі викладеного, ст. ст. 14, 525, 526, 527, 530, 610 - 612, 629, 634, 1048, 1049, 1050, 1054 Цивільного кодексу України,

Outcome: partial