Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-23 00:00:00

ПСП «Нове життя» звернулося до суду із позовом, в якому просить суд визнати недійсними договори користування чужими земельними ділянками для сільськогосподарських потреб, укладені між [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та ПСП «Лілія» скасувавши їх державну реєстрацію, а також визнати поновленими договори оренди землі укладені між ПСП «Нове життя» та [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], шляхом визнання укладеними додаткових угод. В обґрунтування позову позивач зазначив, що між Приватним сільськогосподарським підприємством «Нове життя» та орендодавцями - [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] були укладені договори оренди землі, відповідно до умов яких фізичні особи - власники відповідних земельних ділянок передали, а ПСП «Нове життя» прийняло в строкове платне користування земельні ділянки сільськогосподарського призначення, що розташовані на території Шляхівської сільської ради Коломацького району Харківської області та які на праві приватної власності належать орендодавцям. З вище зазначених договорів вбачається, що фізичні особи відповідачі є орендодавцями земельних ділянок за договорами оренди земельної ділянки і відповідно до п. 8 Договорів оренди орендар має переважне право на поновлення договору оренди. На виконання ст. 33 Закону України «Про оренду землі» та положень договору ПСП «Нове життя» направило листи-повідомлення кожному з орендодавців. Орендодавці не надавши заперечень, щодо окремих умов запропонованої додаткової угоди, посилаючись на не бажання продовжувати договір оренди з ПСП «Нове життя», а також бажання самостійно використовувати земельні ділянки, повідомили про заборону використання земельних ділянок, однак в свою чергу кожен з орендодавців уклав із ПСП «Лілія» договір емфітевзису спірних земельних ділянок. В зв'язку із вище наведеним ПСП «Нове життя» вважає, що його права як переважного орендаря грубо порушені діями фізичних осіб відповідачів та ПСП «Лілія», тому просить суд задовольнити позов. Відповідачі фізичні особи, не погоджуючись з вказаними позовними вимогами надали суду відзиви на позовні заяви згідно яких зазначили, що процедуру розірвання договорів оренди землі укладених з ПСП «Нове життя» вони не порушували, належним чином повідомляли орендаря про наміри самостійно використовувати належні їм земельні ділянки, а також вказали, що на їхню думку укладення з ПСП «Лілія» договору емфітевзису не є порушенням переважного права ПСП «Нове життя» в зв'язку з чим просили в позові відмовити. (том 11: а.с. 1-4, 12-15, 23-26, 33-36, 45-48, 56-59, 70-73, 79-82, 89-96, 104-107, 118-121, 127-130, 141-144, 155-158, 166-169, 177-180, 189-192, 200-203, 213-216, 224-227, 239-242 том 12: а.с. 134-137). Представниками відповідача ПСП «Лілія» також був поданий відзив на позовну заяву, згідно якого вбачається, що ПСП «Лілія» позов не визнає в повному обсязі, з тих підстав, що укладення договору емфітевзису не порушує будь-яких прав позивача на поновлення договорів оренди, оскільки на час укладення договорів емфітевзису строк дії договорів оренди закінчився, відповідачами фізичними-особами неодноразово надсилались листи про відсутність намірів продовжувати договори оренди, що оскільки укладення договору емфітевзису не зумовлює передачу земельної ділянки в оренду, то в даному випадку відсутні підстави стверджувати про порушення переважного права орендаря та що укладення договору про право користування чужою земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб ніяким чином не порушує переважне право ПСП «Нове життя» на поновлення договору оренди, який було припинено (том 9 а.с. 124-136). 04 травня 2018 року відкрито провадження по вищевказаній справі та призначено справу до розгляду за правилами загального позовного провадження. 11 травня 2018 року відмовлено у задоволенні клопотання виконавчого директора ПСП «Нове життя» - Степаненка В.В. про забезпечення позову. Ухвалами суду від 31 травня 2018 року вирішені відповідні клопотання: задоволено клопотання представника позивача [PERSON] про залишення без розгляду вимоги ПСП «Нове життя» щодо визнання поновленим договору оренди землі на земельну ділянку 6,18 га, кадастровий номер [NUMBER] від 01 січня 2006 року, що зареєстрований 05 листопада 2007 року за №040769700033 та визнання укладеною з [PERSON] додаткової угоди в редакції наведеній у позовній заяві; задоволено клопотання представника позивача [PERSON] про витребування у ПСП «Лілія» належним чином завірених договорів емфітевзису, що укладені між відповідачами фізичними-особами та ПСП «Лілія»; відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача ПСП «Лілія» в особі його керівника [PERSON] про залишення позовної заяви без розгляду. Крім того, 31 травня 2018 року закрито підготовче провадження по вищевказаній справі та призначено справу до розгляду по суті. Ухвалами суду від 05 липня 2018 року вирішені відповідні клопотання: відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідачів фізичних осіб [PERSON] про витребування у ПСП «Нове життя» нормативно-грошових оцінок спірних земельних ділянок; відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідачів фізичних осіб [PERSON] про витребування у ПСП «Нове життя» податкових декларацій за весь час дії договорів оренди землі; задоволено клопотання представників відповідача ПСП «Лілія» [PERSON] та [PERSON] про витребування у ПСП «Нове життя» ротаційних схем сівозмін щодо спірних земельних ділянок; задоволено клопотання представника позивача [PERSON] про відмову від позову та закриття провадження у справі в частині вимог до відповідача [PERSON]; відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача ПСП «Лілія» в особі його керівника [PERSON] про допит відповідачів [PERSON] та [PERSON] у якості свідків. Ухвалами суду від 20 липня 2018 року вирішені відповідні клопотання: відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача ПСП «Лілія» в особі його керівника [PERSON] про витребування у Південної ОДПІ належним чином завірених податкових декларацій за весь час дії договорів оренди землі; відмовлено у задоволенні клопотання представників відповідача ПСП «Лілія» [PERSON] та [PERSON] про зупинення провадження у справі. В судовому засіданні представник позивача ПСП «Нове життя» за довіреністю [PERSON] позов підтримала в повному обсязі, з підстав зазначених у позовній заяві, після чого надала суду заяву, в якій просила розгляд справи проводити за її відсутності (том 14 а.с. 20 ). Відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] в судовому засіданні проти задоволенню позову заперечували посилаючись на підстави, які зазначили у своїх відзивах на позовну заяву, крім цього пояснили, що вони є власниками своїх земельних ділянок та в праві самостійно вирішувати чи продовжувати раніше укладений договір оренди, також пояснили, що процедуру розірвання договорів оренди землі укладених з ПСП «Нове життя» вони не порушували, повідомляли орендаря про наміри самостійно використовувати належні їм земельні ділянки, а також вказали, що на їхню думку укладення з ПСП «Лілія» договору емфітевзису не є порушенням переважного права ПСП «Нове життя» в зв'язку з чим просили в позові відмовити, після чого надали до суду заяву в яких просили розгляд справи проводити за їхньої відсутності (том 14 а.с. 22). Представник відповідачів - фізичних осіб [PERSON] в судовому засіданні проти задоволенню позову заперечував в повному обсязі підтримавши позицію своїх довірителів, яку вони висловили у судовому засіданні та виклали у відзивах на позовну заяву, крім того зазначив, що відповідно до Конституції України право власності є непорушним, після чого надав суду заяву в якій просив розгляд справи проводити за його відсутності (том 14 а.с. 24 ). Представники відповідача ПСП «Лілія» за довіреністю [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні проти позову заперечували в повному обсязі з тих підстав, що укладення договору емфітевзису не порушує будь-яких прав позивача на поновлення договорів оренди, оскільки на час укладення договорів емфітевзису строк дії договорів оренди закінчився, відповідачами фізичними-особами неодноразово надсилались листи про відсутність намірів продовжувати договори оренди, що оскільки укладення договору емфітевзису не зумовлює передачу земельної ділянки в оренду, то в даному випадку відсутні підстави стверджувати про порушення переважного права орендаря та що укладення договору про право користування чужою земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб ніяким чином не порушує переважне право ПСП «Нове життя» на поновлення договору оренди, який було припинено, після чого надали суду заяву про розгляд справи за їхньої відсутності (том 14 а.с. 21 ). Відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] будучи належним чином повідомленими в судове засідання не з'явилися, причини неявки суду не повідомили (том 13: а.с. 52-57, 75-80, 82-83а, 90, 91, 93, 95, 96, 103, 104, 112, 114). Вислухавши сторін по справі, врахувавши думки сторін викладені в їх відповідних заявах, письмових поясненнях та відзивах, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Так, в 2005 - 2006 роках між Приватним сільськогосподарським підприємством «Нове життя», з однієї сторони, та [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] - з іншої сторони, укладені договори оренди землі, відповідно до умов яких власники земельних ділянок - вищевказані фізичні особи передали, а ПСП «Нове життя» прийняло у строкове (строк дії договорів - 10 років), платне користування відповідні земельні ділянки сільськогосподарського призначення, що розташовані на території Шляхівської сільської ради Коломацького району Харківської області, а саме: 1) 01.01.2006 року між [PERSON] та позивачем - ПСП «Нове життя» було укладено договір оренди земельної ділянки площею 6,26 га, кадастровий номер [NUMBER], який був зареєстрований 21.11.2007 року за № 040769700073 (том 2 а.с. 33-34). З наведеного вбачається, що [PERSON] є орендодавцем земельної ділянки площею 6,26 га, кадастровий номер [NUMBER], за договором оренди земельної ділянки б/н. Відповідно до п. 8 Договору, договір було укладено на десять років. Орендар має переважне право на поновлення договору оренди. З врахуванням ст. 18 Закону України «Про оренду землі», в редакції чинній на момент укладання договору, відповідно до якої договір набуває чинності з дати його реєстрації, строк дії вказаного договору тривав до 21.11.2017 року. На виконання п. 8 договору оренди землі від 01.01.2006 року, а також ч. 1 ст. 777 Цивільного кодексу України та ч. 2 ст. 33 Закону України «Про оренду землі», орендар - ПСП «Нове життя» завчасно 14.09.2017 року направило лист-повідомлення від 01.09.2017 року, яке отримано [PERSON], до якого додано проект додаткової угоди до зазначеного договору оренди землі. Орендодавець, 27.09.2017 року не надавши заперечень щодо окремих умов запропонованої додаткової угоди, посилаючись на не бажання продовжувати договір оренди з ПСП «Нове життя», а також бажання самостійно використовувати земельну ділянку - повідомив про заборону використання земельної ділянки після 21.11.2017 року. Однак, [PERSON] було укладено із ПСП «Лілія» договір емфітевзису спірної земельної ділянки від 20.03.2018 року, який був зареєстрований 22.03.2018 року та відповідно до якого [PERSON] передав ПСП «Лілія» право володіння та право цільового користування оспорюванню земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб, зберігаючи за собою право розпорядження нею (том 13 а.с. 187-189); 2) 01.01.2006 року між [PERSON] та позивачем - ПСП «Нове життя» було укладено договір оренди земельної ділянки площею 6,4202 га, кадастровий номер [NUMBER], який був зареєстрований 05.11.2007 року за № 040769700030 (том 2 а.с. 99-100). З наведеного вбачається, що [PERSON] є орендодавцем земельної ділянки площею 6,4202 га, кадастровий номер [NUMBER], за договором оренди земельної ділянки б/н. Відповідно до п. 8 Договору оренди Орендар має переважне право на поновлення договору оренди. На виконання ст. 33 Закону України «Про оренду землі» та положень договору ПСП «Нове життя» завчасно 14.09.2017 направило лист-повідомлення від 01.09.2017 (відправлення 6118401603711). Орендодавець, 11.10.2017 не надавши заперечень щодо окремих умов запропонованої додаткової угоди, посилаючись на не бажання продовжувати договір оренди з ПСП «Нове життя», а також бажання самостійно використовувати земельну ділянку, повідомила про заборону використання земельної ділянки. Однак, [PERSON] було укладено із ПСП «Лілія» договір емфітевзису спірної земельної ділянки від 21.03.2018 року, який був зареєстрований 22.03.2018 року та відповідно до якого [PERSON] передала ПСП «Лілія» право володіння та право цільового користування оспорюванню земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб, зберігаючи за собою право розпорядження нею (том 13 а.с. 184-186); 3) 01.01.2006 року між [PERSON] та позивачем - ПСП «Нове життя» було укладено договір оренди земельної ділянки площею 6,42 га, кадастровий номер [NUMBER], який був зареєстрований 18.01.2008 року за №040869700105 (том 3 а.с. 36-37). З наведеного вбачається, що [PERSON] є орендодавцем земельної ділянки площею 6,42 га, кадастровий номер [NUMBER], за договором оренди земельної ділянки б/н. З врахуванням ст. 18 Закону України «Про оренду землі», в редакції чинній на момент укладання договору, відповідно до якої договір набуває чинності з дати його реєстрації, строк дії вказаного договору тривав до 18.01.2018 року. Відповідно до п. 8 Договору оренди Орендар має переважне право на поновлення договору оренди. На виконання п. 8 договору оренди землі від 01.01.2006 року, а також ч. 1 ст. 777 Цивільного кодексу України та ч. 2 ст. 33 Закону України «Про оренду землі», орендар - ПСП «Нове життя» завчасно 13.09.2017 направило лист-повідомлення від 01.09.2017, проте додаткова угода не була підписана. Орендодавець, 27.09.2017 року не надавши заперечень щодо окремих умов запропонованої додаткової угоди, посилаючись на не бажання продовжувати договір оренди з ПСП «Нове життя», а також бажання самостійно використовувати земельну ділянку, повідомив про заборону використання земельної ділянки. Однак, [PERSON] було укладено із ПСП «Лілія» договір емфітевзису спірної земельної ділянки від 20.03.2018 року, який був зареєстрований 22.03.2018 року та відповідно до якого [PERSON]. передав ПСП «Лілія» право володіння та право цільового користування оспорюванню земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб, зберігаючи за собою право розпорядження нею (том 13 а.с. 181-183); 4) 01.01.2006 року між [PERSON] та позивачем - ПСП «Нове життя» було укладено договір оренди земельної ділянки площею 6,18 га, кадастровий номер [NUMBER], який був зареєстрований 05.11.2007 року за № 04076970028 (том 5 а.с. 223-224). З наведеного вбачається, що [PERSON] є орендодавцем земельної ділянки площею 6,18 га, кадастровий номер [NUMBER], за договором оренди земельної ділянки б/н. З врахуванням ст. 18 Закону України «Про оренду землі», в редакції чинній на момент укладання договору, відповідно до якої договір набуває чинності з дати його реєстрації, строк дії вказаного договору тривав до 05.11.2017 року. Відповідно до п. 8 Договору оренди Орендар має переважне право на поновлення договору оренди. На виконання п. 8 договору оренди землі від 01.01.2006 року, а також Закону України «Про оренду землі», орендар - ПСП «Нове життя» завчасно направило лист-повідомлення від 01.09.2017 року. Орендодавець, 05.10.2017 року не надавши заперечень щодо окремих умов запропонованої додаткової угоди, посилаючись на не бажання продовжувати договір оренди з ПСП «Нове життя», а також бажання самостійно використовувати земельну ділянку, повідомив про заборону використання земельної ділянки. Однак, [PERSON] було укладено із ПСП «Лілія» договір емфітевзису спірної земельної ділянки від 25 лютого 2018 року, який був зареєстрований 22.03.2018 року та відповідно до якого [PERSON] передала ПСП «Лілія» право володіння та право цільового користування оспорюванню земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб, зберігаючи за собою право розпорядження нею (том 13 а.с. 178-180); 5) 01.01.2006 року між [PERSON] та позивачем - ПСП «Нове життя» було укладено договір оренди земельної ділянки площею 6,18 га, кадастровий номер [NUMBER], який був зареєстрований 19.11.2007 року за №040769700035 (том 1 а.с. 144-145). З наведеного вбачається, що [PERSON] є орендодавцем земельної ділянки площею 6,18 га, кадастровий номер [NUMBER], за договором оренди земельної ділянки б/н. Відповідно до п. 8 Договору, договір було укладено на десять років. З врахуванням ст. 18 Закону України «Про оренду землі», в редакції чинній на момент укладання договору, відповідно до якої договір набуває чинності з дати його реєстрації, строк дії вказаного договору тривав до 19.11.2017. Відповідно до п. 8 Договору оренди Орендар має переважне право на поновлення договору оренди. На виконання п. 8 договору оренди землі від 01.01.2006 року, а також ч. 1 ст. 777 Цивільного кодексу України та ч. 2 ст. 33 Закону України «Про оренду землі», орендар - ПСП «Нове життя» завчасно 20.09.2017 року направило лист-повідомлення від 01.09.2017 року, проте додаткова угода не була підписана. Орендодавець, 27.09.2017 року не надавши заперечень щодо окремих умов запропонованої додаткової угоди, посилаючись на не бажання продовжувати договір оренди з ПСП «Нове життя», а також бажання самостійно використовувати земельну ділянку, повідомив про заборону використання земельної ділянки. Однак, [PERSON] було укладено із ПСП «Лілія» договір емфітевзису спірної земельної ділянки від 23.03.2018 року, який був зареєстрований 23.03.2018 року та відповідно до якого [PERSON] передала ПСП «Лілія» право володіння та право цільового користування оспорюванню земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб, зберігаючи за собою право розпорядження нею (том 13 а.с. 163-165); 6) 30.12.2005 року між [PERSON] та позивачем - ПСП «Нове життя» було укладено договір оренди земельної ділянки площею 6,18 га, кадастровий номер [NUMBER], який був зареєстрований 19.11.2007 року за №040769700036 (том 2 а.с. 157-158). З наведеного вбачається, що [PERSON] є орендодавцем земельної ділянки площею 6,18 га, кадастровий номер [NUMBER], за договором оренди земельної ділянки б/н. Відповідно до п. 8 Договору, договір було укладено на десять років. З врахуванням ст. 18 Закону України «Про оренду землі», в редакції чинній на момент укладання договору, відповідно до якої договір набуває чинності з дати його реєстрації, строк дії вказаного договору тривав до 19.11.2017 року. Відповідно до п. 8 Договору оренди Орендар має переважне право на поновлення договору оренди. На виконання п. 8 договору оренди землі від 01.01.2006 року, а також ч. 1 ст. 777 Цивільного кодексу України та ч. 2 ст. 33 Закону України «Про оренду землі», орендар - ПСП «Нове життя» завчасно направило лист-повідомлення від 27.09.2017 року, проте додаткова угода не була підписана. Однак, [PERSON] було укладено із ПСП «Лілія» договір емфітевзису спірної земельної ділянки від 20.03.2018 року, який був зареєстрований 22.03.2018 року та відповідно до якого [PERSON] передала ПСП «Лілія» право володіння та право цільового користування оспорюванню земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб, зберігаючи за собою право розпорядження нею (том 13 а.с. 175-177); 7) 30.12.2005 року між [PERSON] та позивачем - ПСП «Нове життя» було укладено договір оренди земельної ділянки площею 6,18 га, кадастровий номер [NUMBER], який був зареєстрований 19.11.2007 року за №040769700051 (том 1 а.с. 58-59). З наведеного вбачається, що [PERSON] є орендодавцем земельної ділянки площею 6,18 га, кадастровий номер [NUMBER], за договором оренди земельної ділянки б/н. Відповідно до п. 8 Договору, договір було укладено на десять років. З врахуванням ст. 18 Закону України «Про оренду землі», в редакції чинній на момент укладання договору, відповідно до якої договір набуває чинності з дати його реєстрації, строк дії вказаного договору тривав до 19.11.2017 року. Відповідно до п. 8 Договору оренди Орендар має переважне право на поновлення договору оренди. На виконання п. 8 договору оренди землі від 01.01.2006 року, а також ч. 1 ст. 777 Цивільного кодексу України та ч. 2 ст. 33 Закону України «Про оренду землі», орендар - ПСП «Нове життя» завчасно направило лист-повідомлення від 01.09.2017 року, проте додаткова угода не була підписана. Орендодавець, 27.09.2017 не надавши заперечень щодо окремих умов запропонованої додаткової угоди, посилаючись на не бажання продовжувати договір оренди з ПСП «Нове життя», а також бажання самостійно використовувати земельну ділянку, повідомив про заборону використання земельної ділянки. Однак, [PERSON] було укладено із ПСП «Лілія» договір емфітевзису спірної земельної ділянки від 20.03.2018 року, який був зареєстрований 23.03.2018 року та відповідно до якого [PERSON] передала ПСП «Лілія» право володіння та право цільового користування оспорюванню земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб, зберігаючи за собою право розпорядження нею (том 13 а.с. 172-174); 8) 30.12.2005 року між [PERSON] та позивачем - ПСП «Нове життя» було укладено договір оренди земельної ділянки площею 6,18 га, кадастровий номер [NUMBER], який був зареєстрований 18.01.2008 року за №040869700110 (том 6 а.с. 236-237). З наведеного вбачається, що [PERSON] є орендодавцем земельної ділянки площею 6,18 га, кадастровий номер [NUMBER], за договором оренди земельної ділянки б/н. Відповідно до п. 8 Договору, договір було укладено на десять років. З врахуванням ст. 18 Закону України «Про оренду землі», в редакції чинній на момент укладання договору, відповідно до якої договір набуває чинності з дати його реєстрації, строк дії вказаного договору тривав до 18.01.2018 року. Відповідно до п. 8 Договору оренди Орендар має переважне право на поновлення договору оренди. На виконання п. 8 договору оренди землі від 01.01.2006 року, а також ч. 1 ст. 777 Цивільного кодексу України та ч. 2 ст. 33 Закону України «Про оренду землі», орендар - ПСП «Нове життя» завчасно направило лист-повідомлення від 01.09.2017 року, проте додаткова угода не була підписана. Орендодавець, 27.09.2017 року не надавши заперечень щодо окремих умов запропонованої додаткової угоди, посилаючись на не бажання продовжувати договір оренди з ПСП «Нове життя», а також бажання самостійно використовувати земельну ділянку, повідомив про заборону використання земельної ділянки. Однак, [PERSON] було укладено із ПСП «Лілія» договір емфітевзису спірної земельної ділянки від 21.03.2018 року, який був зареєстрований 22.03.2018 року та відповідно до якого [PERSON] передала ПСП «Лілія» право володіння та право цільового користування оспорюванню земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб, зберігаючи за собою право розпорядження нею (том 13 а.с. 193-195); 9) 30.12.2005 року між [PERSON] та позивачем - ПСП «Нове життя» було укладено договір оренди земельної ділянки площею 6,18 га, кадастровий номер [NUMBER], який був зареєстрований 18.01.2008 року за № 040869700121. З наведеного вбачається, що [PERSON] є орендодавцем земельної ділянки площею 6,18 га, кадастровий номер [NUMBER], за договором оренди земельної ділянки б/н (том 4 а.с. 79-80). Відповідно до п. 8 Договору, договір було укладено на десять років. З врахуванням ст. 18 Закону України «Про оренду землі», в редакції чинній на момент укладання договору, відповідно до якої договір набуває чинності з дати його реєстрації, строк дії вказаного договору тривав до 18.01.2018 року. Відповідно до п. 8 Договору оренди Орендар має переважне право на поновлення договору оренди. На виконання п. 8 договору оренди землі від 01.01.2006 року, а також ч. 1 ст. 777 Цивільного кодексу України та ч. 2 ст. 33 Закону України «Про оренду землі», орендар - ПСП «Нове життя» завчасно направило лист-повідомлення від 01.09.2017 року, проте додаткова угода не була підписана. Орендодавець, 27.09.2017 року не надавши заперечень щодо окремих умов запропонованої додаткової угоди, посилаючись на не бажання продовжувати договір оренди з ПСП «Нове життя», а також бажання самостійно використовувати земельну ділянку, повідомив про заборону використання земельної ділянки. Однак, [PERSON] було укладено із ПСП «Лілія» договір емфітевзису спірної земельної ділянки від 20.03.2018 року, який був зареєстрований 23.03.2018 року та відповідно до якого [PERSON] передала ПСП «Лілія» право володіння та право цільового користування оспорюванню земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб, зберігаючи за собою право розпорядження нею (том 13 а.с. 190-192); 10) 30.12.2005 року між [PERSON] та позивачем - ПСП «Нове життя» було укладено договір оренди земельної ділянки площею 5,58 га, кадастровий номер [NUMBER], який був зареєстрований 18.01.2008 року за №040869700125 (том 6 а.с. 114-114а). З наведеного вбачається, що [PERSON] є орендодавцем земельної ділянки площею 5,58 га, кадастровий номер [NUMBER], за договором оренди земельної ділянки б/н. Відповідно до п. 8 Договору, договір було укладено на десять років. З врахуванням ст. 18 Закону України «Про оренду землі», в редакції чинній на момент укладання договору, відповідно до якої договір набуває чинності з дати його реєстрації, строк дії вказаного договору тривав до 18.01.2018 року. Відповідно до п. 8 Договору оренди Орендар має переважне право на поновлення договору оренди. На виконання п. 8 договору оренди землі від 01.01.2006 року, а також ч. 1 ст. 777 Цивільного кодексу України та ч. 2 ст. 33 Закону України «Про оренду землі», орендар - ПСП «Нове життя» завчасно 12.09.17 року направило лист-повідомлення від 01.09.2017 року, проте додаткова угода не була підписана. Орендодавець, 27.09.2017 року не надавши заперечень щодо окремих умов запропонованої додаткової угоди, посилаючись на не бажання продовжувати договір оренди з ПСП «Нове життя», а також бажання самостійно використовувати земельну ділянку, повідомив про заборону використання земельної ділянки. Однак, [PERSON] було укладено із ПСП «Лілія» договір емфітевзису спірної земельної ділянки від 22.03.2018 року, який був зареєстрований 23.03.2018 року та відповідно до якого [PERSON] передав ПСП «Лілія» право володіння та право цільового користування оспорюванню земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб, зберігаючи за собою право розпорядження нею (том 13 а.с. 196-198); 11) 01.01.2006 року між [PERSON] та позивачем - ПСП «Нове життя» було укладено договір оренди земельної ділянки площею 6,21 га, кадастровий номер [NUMBER], який був зареєстрований 18.01.2008 року за №040869700092 (том 7 а.с. 67-68). З наведеного вбачається, що [PERSON] є орендодавцем земельної ділянки площею 6,21 га, кадастровий номер [NUMBER], за договором оренди земельної ділянки б/н. Відповідно до п. 8 Договору, договір було укладено на десять років. З врахуванням ст. 18 Закону України «Про оренду землі», в редакції чинній на момент укладання договору, відповідно до якої договір набуває чинності з дати його реєстрації, строк дії вказаного договору тривав до 18.01.2018 року. Відповідно до п. 8 Договору оренди Орендар має переважне право на поновлення договору оренди. На виконання п. 8 договору оренди землі від 01.01.2006 року, а також ч. 1 ст. 777 Цивільного кодексу України та ч. 2 ст. 33 Закону України «Про оренду землі», орендар - ПСП «Нове життя» завчасно направило лист-повідомлення від 01.09.2017 року, проте додаткова угода не була підписана. Орендодавець, 27.09.2017 року не надавши заперечень щодо окремих умов запропонованої додаткової угоди, посилаючись на не бажання продовжувати договір оренди з ПСП «Нове життя», а також бажання самостійно використовувати земельну ділянку, повідомив про заборону використання земельної ділянки. Однак, [PERSON] було укладено із ПСП «Лілія» договір емфітевзису спірної земельної ділянки від 20.03.2018 року, який був зареєстрований 22.03.2018 року та відповідно до якого [PERSON] передав ПСП «Лілія» право володіння та право цільового користування оспорюванню земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб, зберігаючи за собою право розпорядження нею (том 13 а.с. 169-171); 12) 01.01.2006 року між [PERSON] та позивачем - ПСП «Нове життя» було укладено договір оренди земельної ділянки площею 6,18 га, кадастровий номер [NUMBER], який був зареєстрований 19.11.2007 року за № 040769700062 (том 4 а.с. 137-138). З наведеного вбачається, що [PERSON] є орендодавцем земельної ділянки площею 6,18 га, кадастровий номер [NUMBER], за договором оренди земельної ділянки б/н. Відповідно до п. 8 Договору, договір було укладено на десять років. З врахуванням ст. 18 Закону України «Про оренду землі», в редакції чинній на момент укладання договору, відповідно до якої договір набуває чинності з дати його реєстрації, строк дії вказаного договору тривав до 19.11.2017 року. Відповідно до п. 8 Договору оренди Орендар має переважне право на поновлення договору оренди. На виконання п. 8 договору оренди землі від 01.01.2006 року, а також ч. 1 ст. 777 Цивільного кодексу України та ч. 2 ст. 33 Закону України «Про оренду землі», орендар - ПСП «Нове життя» завчасно 12.09.17 року направило лист-повідомлення від 01.09.2017 року, проте додаткова угода не була підписана. Орендодавець 03.10.2017 року не надавши заперечень щодо окремих умов запропонованої додаткової угоди, посилаючись на не бажання продовжувати договір оренди з ПСП «Нове життя», а також бажання самостійно використовувати земельну ділянку, повідомив про заборону використання земельної ділянки. Однак, [PERSON] було укладено із ПСП «Лілія» договір емфітевзису спірної земельної ділянки від 26.02.2018 року, який був зареєстрований 22.03.2018 року та відповідно до якого [PERSON] передав ПСП «Лілія» право володіння та право цільового користування оспорюванню земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб, зберігаючи за собою право розпорядження нею (том 13 а.с. 220-222); 13) 31.12.2005 року між [PERSON] та позивачем - ПСП «Нове життя» було укладено договір оренди земельної ділянки площею 6,19 га, кадастровий номер [NUMBER], який був зареєстрований 19.11.2007 року за № 040769700061 (том 6 а.с. 172-173). З наведеного вбачається, що [PERSON] є орендодавцем земельної ділянки площею 6,19 га, кадастровий номер [NUMBER], за договором оренди земельної ділянки. Відповідно до п. 8 Договору, договір було укладено на десять років. З врахуванням ст. 18 Закону України «Про оренду землі», в редакції чинній на момент укладання договору, відповідно до якої договір набуває чинності з дати його реєстрації, строк дії вказаного договору тривав до 19.11.2017 року. Відповідно до п. 8 Договору оренди Орендар має переважне право на поновлення договору оренди. На виконання п. 8 договору оренди землі від 01.01.2006 року, а також ч. 1 ст. 777 Цивільного кодексу України та ч. 2 ст. 33 Закону України «Про оренду землі», орендар - ПСП «Нове життя» завчасно 12.09.2017 року направило лист-повідомлення від 01.09.2017 року, проте додаткова угода не була підписана. Проте, після закінчення договору протягом місяця ні одна зі сторін не звернулася Орендодавець, 27.09.2017 року не надавши заперечень щодо окремих умов запропонованої додаткової угоди, посилаючись на не бажання продовжувати договір оренди з ПСП «Нове життя», а також бажання самостійно використовувати земельну ділянку, повідомив про заборону використання земельної ділянки. Однак, [PERSON] було укладено із ПСП «Лілія» договір емфітевзису спірної земельної ділянки від 26.02.2018 року, який був зареєстрований 22.03.2018 року та відповідно до якого [PERSON] передав ПСП «Лілія» право володіння та право цільового користування оспорюванню земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб, зберігаючи за собою право розпорядження нею (том 13 а.с. 226-228); 14) 30.12.2005 року між [PERSON] та позивачем - ПСП «Нове життя» було укладено договір оренди земельної ділянки площею 6,23 га, кадастровий номер [NUMBER], який був зареєстрований 05.11.2007 року за № 040769700020 (том 6 а.с. 34-35). Відповідно до п. 8 Договору, договір було укладено на десять років. З врахуванням ст. 18 Закону України «Про оренду землі», в редакції чинній на момент укладання договору, відповідно до якої договір набуває чинності з дати його реєстрації, строк дії вказаного договору тривав до 05.11.2017 року. Під час дії Договору [PERSON] померла, а спадкоємцем став [PERSON]. Проте, спадкоємець не звертався до позивача з заявами щодо зміни сторони Договору (том 6 а.с. 38). Відповідно до п. 8 Договору оренди Орендар має переважне право на поновлення договору оренди. На виконання ст. 33 Закону України «Про оренду землі» та положень договору, ПСП «Нове життя» завчасно направило лист-повідомлення від 01.09.2017 року, проте додаткова угода не була підписана. Орендодавець, 27.09.2017 року не надавши заперечень щодо окремих умов запропонованої додаткової угоди, посилаючись на не бажання продовжувати договір оренди з ПСП «Нове життя», а також бажання самостійно використовувати земельну ділянку, повідомив про заборону використання земельної ділянки. Однак, [PERSON] уклав із ПСП «Лілія» договір емфітевзису спірної земельної ділянки від 21.03.2018 року, який був зареєстрований 22.03.2018 року та відповідно до якого [PERSON] передав ПСП «Лілія» право володіння та право цільового користування оспорюванню земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб, зберігаючи за собою право розпорядження нею (том 13 а.с. 229-231); 15) 01.01.2006 року між [PERSON] та позивачем - ПСП «Нове життя» було укладено договір оренди земельної ділянки площею 6,18 га, кадастровий номер [NUMBER], який був зареєстрований 21.11.2007 року за № 040769700076 (том 2 а.с. 218-219). Відповідно до п. 8 Договору, договір було укладено на десять років. З врахуванням ст. 18 Закону України «Про оренду землі», в редакції чинній на момент укладання договору, відповідно до якої договір набуває чинності з дати його реєстрації, строк дії вказаного договору тривав до 21.11.2017 року. Під час дії Договору [PERSON] помер, а спадкоємцем став [PERSON]. Відповідно до п. 8 Договору оренди Орендар має переважне право на поновлення договору оренди. На виконання п. 8 договору оренди землі від 01.01.2006 року, а також ч. 1 ст. 777 Цивільного кодексу України та ч. 2 ст. 33 Закону України «Про оренду землі», орендар - ПСП «Нове життя» завчасно направило лист-повідомлення від 01.09.2017 року, проте додаткова угода не була підписана. Орендодавець, 29.09.2017 року не надавши заперечень щодо окремих умов запропонованої додаткової угоди, посилаючись на не бажання продовжувати договір оренди з ПСП «Нове життя», а також бажання самостійно використовувати земельну ділянку, повідомив про заборону використання земельної ділянки. Однак, [PERSON] уклав із ПСП «Лілія» договір емфітевзису спірної земельної ділянки від 27.03.2018 року, який був зареєстрований 28.03.2018 року та відповідно до якого [PERSON] передав ПСП «Лілія» право володіння та право цільового користування оспорюванню земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб, зберігаючи за собою право розпорядження нею (том 13 а.с. 223-225); 16) 01.01.2006 року між [PERSON] та позивачем - ПСП «Нове життя» було укладено договір оренди земельної ділянки площею 5,59 га, кадастровий номер [NUMBER], який був зареєстрований 21.11.2007 року за № 040769700075 (том 5 а.с. 10-11). З наведеного вбачається, що [PERSON] є орендодавцем земельної ділянки площею 5,59 га, кадастровий номер [NUMBER], за договором оренди земельної ділянки. Відповідно до п. 8 Договору, договір було укладено на десять років. З врахуванням ст. 18 Закону України «Про оренду землі», в редакції чинній на момент укладання договору, відповідно до якої договір набуває чинності з дати його реєстрації, строк дії вказаного договору тривав до 21.11.2017 року. Відповідно до п. 8 Договору оренди Орендар має переважне право на поновлення договору оренди. На виконання п. 8 договору оренди землі від 01.01.2006 року, а також ч. 1 ст. 777 Цивільного кодексу України та ч. 2 ст. 33 Закону України «Про оренду землі», орендар - ПСП «Нове життя» завчасно направило 12.09.17 року, лист-повідомлення від 01.09.2017 року, проте додаткова угода не була підписана. Орендодавець, 08.11.2017 року, після закінчення строку на відповідь, тобто з порушенням ч. 5 ст. 33 ЗУ «Про оренду землі» не надавши заперечень щодо окремих умов запропонованої додаткової угоди, посилаючись на не бажання продовжувати договір оренди з ПСП «Нове життя», а також бажання самостійно використовувати земельну ділянку, повідомив про заборону використання земельної ділянки. Однак, [PERSON] було укладено із ПСП «Лілія» договір емфітевзису спірної земельної ділянки від 19.03.2018 року, який був зареєстрований 23.03.2018 року та відповідно до якого [PERSON] передав ПСП «Лілія» право володіння та право цільового користування оспорюванню земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб, зберігаючи за собою право розпорядження нею (том 13 а.с. 232-234); 17) 30.12.2005 року між [PERSON] та позивачем - ПСП «Нове життя» було укладено договір оренди земельної ділянки площею 6,18 га, кадастровий номер [NUMBER], який був зареєстрований 19.11.2007 року за № 040769700044 (том 4 а.с. 207-208). З наведеного вбачається, що [PERSON] є орендодавцем земельної ділянки площею 6,18 га, кадастровий номер [NUMBER], за договором оренди земельної ділянки. Відповідно до п. 8 Договору, договір було укладено на десять років. З врахуванням ст. 18 Закону України «Про оренду землі», в редакції чинній на момент укладання договору, відповідно до якої договір набуває чинності з дати його реєстрації, строк дії вказаного договору тривав до 19.11.2017 року. Відповідно до п. 8 Договору оренди Орендар має переважне право на поновлення договору оренди. На виконання п. 8 договору оренди землі від 01.01.2006 року, а також ч. 1 ст. 777 Цивільного кодексу України та ч. 2 ст. 33 Закону України «Про оренду землі», орендар - ПСП «Нове життя» завчасно направило лист-повідомлення від 01.09.2017 року, проте додаткова угода не була підписана. Орендодавець, 27.09.2017 року не надавши заперечень щодо окремих умов запропонованої додаткової угоди, посилаючись на не бажання продовжувати договір оренди з ПСП «Нове життя», а також бажання самостійно використовувати земельну ділянку, повідомив про заборону використання земельної ділянки. Однак, [PERSON] було укладено із ПСП «Лілія» договір емфітевзису спірної земельної ділянки від 21.03.2018 року, який був зареєстрований 22.03.2018 року та відповідно до якого [PERSON] передала ПСП «Лілія» право володіння та право цільового користування оспорюванню земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб, зберігаючи за собою право розпорядження нею (том 13 а.с. 214-216); 18) 30.12.2005 року між [PERSON] та позивачем - ПСП «Нове життя» було укладено договір оренди земельної ділянки площею 6,1824 га, кадастровий номер [NUMBER], який був зареєстрований 19.11.2007 року за № 040769700043 (том 4 а.с. 16-17). З наведеного вбачається, що [PERSON] є орендодавцем земельної ділянки площею 6,1824 га, кадастровий номер [NUMBER], за договором оренди земельної ділянки. Відповідно до п. 8 Договору, договір було укладено на десять років. З врахуванням ст. 18 Закону України «Про оренду землі», в редакції чинній на момент укладання договору, відповідно до якої договір набуває чинності з дати його реєстрації, строк дії вказаного договору тривав до 19.11.2017 року. Відповідно до п. 8 Договору оренди Орендар має переважне право на поновлення договору оренди. На виконання п. 8 договору оренди землі від 01.01.2006 року, а також ч. 1 ст. 777 Цивільного кодексу України та ч. 2 ст. 33 Закону України «Про оренду землі», орендар - ПСП «Нове життя» завчасно 12.09.2017 року направило лист-повідомлення від 01.09.2017 року, проте додаткова угода не була підписана. Орендодавець, 03.10.2017 року не надавши заперечень щодо окремих умов запропонованої додаткової угоди, посилаючись на не бажання продовжувати договір оренди з ПСП «Нове життя», а також бажання самостійно використовувати земельну ділянку, повідомив про заборону використання земельної ділянки. Однак, [PERSON] було укладено із ПСП «Лілія» договір емфітевзису спірної земельної ділянки від 19.03.2018 року, який був зареєстрований 22.03.2018 року та відповідно до якого [PERSON] передав ПСП «Лілія» право володіння та право цільового користування оспорюванню земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб, зберігаючи за собою право розпорядження нею (том 13 а.с. 217-219); 19) 30.12.2005 між [PERSON] та позивачем - ПСП «Нове життя» було укладено договір оренди земельної ділянки площею 6,42 га, кадастровий номер [NUMBER], який був зареєстрований 18.01.2008 року за № 04086970010 (том 5 а.с. 72-73). Під час дії Договору [PERSON] померла, а спадкоємицею земельної ділянки стала [PERSON] (том. 5 а.с. 76). З наведеного вбачається, що [PERSON] на даний час є орендодавцем земельної ділянки площею 6,42 га, кадастровий номер [NUMBER], за договором оренди земельної ділянки. Відповідно до п. 8 Договору, договір було укладено на десять років. З врахуванням ст. 18 Закону України «Про оренду землі», в редакції чинній на момент укладання договору, відповідно до якої договір набуває чинності з дати його реєстрації, строк дії вказаного договору тривав до 18.01.2018 року. Відповідно до п. 8 Договору оренди Орендар має переважне право на поновлення договору оренди. На виконання п. 8 договору оренди землі від 01.01.2006 року, а також ч. 1 ст. 777 Цивільного кодексу України та ч. 2 ст. 33 Закону України «Про оренду землі», орендар - ПСП «Нове життя» завчасно 20.09.2017 року направило лист-повідомлення від 01.09.2017, проте додаткова угода не була підписана. Орендодавець, 27.09.2017 року не надавши заперечень щодо окремих умов запропонованої додаткової угоди, посилаючись на не бажання продовжувати договір оренди з ПСП «Нове життя», а також бажання самостійно використовувати земельну ділянку, повідомив про заборону використання земельної ділянки. Однак, [PERSON] було укладено із ПСП «Лілія» договір емфітевзису спірної земельної ділянки від 20.03.2018 року, який був зареєстрований 22.03.2018 року та відповідно до якого [PERSON] передала ПСП «Лілія» право володіння та право цільового користування оспорюванню земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб, зберігаючи за собою право розпорядження нею (том 13 а.с. 199-201); 20) 01.01.2006 року між [PERSON] та позивачем - ПСП «Нове життя» було укладено договір оренди земельної ділянки площею 6,1824 га, кадастровий номер [NUMBER], який був зареєстрований 18.01.2008 року за № 040869700112 (том 1 а.с. 201-202). Після смерті [PERSON] спірну земельну ділянку успадкувала [PERSON] (том 1 а.с. 203). З наведеного вбачається, що [PERSON] є орендодавцем земельної ділянки площею 6,18 га, кадастровий номер [NUMBER]. Відповідно до п. 8 Договору, договір було укладено на десять років. З врахуванням ст. 18 Закону України «Про оренду землі», в редакції чинній на момент укладання договору, відповідно до якої договір набуває чинності з дати його реєстрації, строк дії вказаного договору тривав до 18.01.2018 року. Відповідно до п. 8 Договору оренди Орендар має переважне право на поновлення договору оренди. На виконання п. 8 договору оренди землі від 01.01.2006 року, а також ч. 1 ст. 777 Цивільного кодексу України та ч. 2 ст. 33 Закону України «Про оренду землі», орендар - ПСП «Нове життя» завчасно 20.09.2017 року, направило лист-повідомлення від 01.09.2017 року, проте додаткова угода не була підписана. Орендодавець, 27.09.2017 року не надавши заперечень щодо окремих умов запропонованої додаткової угоди, посилаючись на не бажання продовжувати договір оренди з ПСП «Нове життя», а також бажання самостійно використовувати земельну ділянку, повідомив про заборону використання земельної ділянки. Однак, [PERSON] уклала із ПСП «Лілія» договір емфітевзису спірної земельної ділянки від 21.03.2018 року, який був зареєстрований 22.03.2018 року та відповідно до якого [PERSON] передала ПСП «Лілія» право володіння та право цільового користування оспорюванню земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб, зберігаючи за собою право розпорядження нею (том 13 а.с. 202-204); 21) 30.12.2005 року між [PERSON] та позивачем - ПСП «Нове життя» було укладено договір оренди земельної ділянки площею 6,2931 га, кадастровий номер [NUMBER], який був зареєстрований 05.11.2007 року за № 040769700025 (том 5 а.с. 162-163). З наведеного вбачається, що [PERSON] є орендодавцем земельної ділянки площею 6,2931 га, кадастровий номер [NUMBER], за договором оренди земельної ділянки. Відповідно до п. 8 Договору, договір було укладено на десять років. З врахуванням ст. 18 Закону України «Про оренду землі», в редакції чинній на момент укладання договору, відповідно до якої договір набуває чинності з дати його реєстрації, строк дії вказаного договору тривав до 05.11.2017 року. Відповідно до п. 8 Договору оренди Орендар має переважне право на поновлення договору оренди. На виконання п. 8 договору оренди землі від 01.01.2006 року, а також ч. 1 ст. 777 Цивільного кодексу України та ч. 2 ст. 33 Закону України «Про оренду землі», орендар - ПСП «Нове життя» завчасно 20.09.2017 року направило лист-повідомлення від 01.09.2017 року, проте додаткова угода не була підписана. Орендодавець, 27.09.2017 не надавши заперечень щодо окремих умов запропонованої додаткової угоди, посилаючись на не бажання продовжувати договір оренди з ПСП «Нове життя», а також бажання самостійно використовувати земельну ділянку, повідомив про заборону використання земельної ділянки. Однак, [PERSON] було укладено із ПСП «Лілія» договір емфітевзису спірної земельної ділянки від 20.03.2018 року, який був зареєстрований 22.03.2018 року та відповідно до якого [PERSON] передала ПСП «Лілія» право володіння та право цільового користування оспорюванню земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб, зберігаючи за собою право розпорядження нею (том 13 а.с. 205-207); 22) 30.12.2005 року між [PERSON] та позивачем - ПСП «Нове життя» було укладено договір оренди земельної ділянки площею 6,18 га, кадастровий номер [NUMBER], який був зареєстрований 05.11.2007 року за № 040769700026 (том 3 а.с. 210-211). З наведеного вбачається, що [PERSON] є орендодавцем земельної ділянки площею 6,18 га, кадастровий номер [NUMBER], за договором оренди земельної ділянки. Відповідно до п. 8 Договору, договір було укладено на десять років. З врахуванням ст. 18 Закону України «Про оренду землі», в редакції чинній на момент укладання договору, відповідно до якої договір набуває чинності з дати його реєстрації, строк дії вказаного договору тривав до 05.11.2017 року. Відповідно до п. 8 Договору оренди Орендар має переважне право на поновлення договору оренди. На виконання п. 8 договору оренди землі від 01.01.2006 року, а також ч. 1 ст. 777 Цивільного кодексу України та ч. 2 ст. 33 Закону України «Про оренду землі», орендар - ПСП «Нове життя» завчасно направило лист-повідомлення від 01.09.2017, проте додаткова угода не була підписана. Орендодавець, 27.09.2017 року не надавши заперечень щодо окремих умов запропонованої додаткової угоди, посилаючись на не бажання продовжувати договір оренди з ПСП «Нове життя», а також бажання самостійно використовувати земельну ділянку, повідомив про заборону використання земельної ділянки. Однак, [PERSON] було укладено із ПСП «Лілія» договір емфітевзису спірної земельної ділянки від 20.03.2018 року, який був зареєстрований 23.03.2018 року та відповідно до якого [PERSON] передав ПСП «Лілія» право володіння та право цільового користування оспорюванню земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб, зберігаючи за собою право розпорядження нею (том 13 а.с. 207-210); 23) 30.12.2005 року між [PERSON] та позивачем - ПСП «Нове життя» було укладено договір оренди земельної ділянки площею 6,18 га, кадастровий номер [NUMBER], який був зареєстрований 18.01.2008 року за № 04086970010 (том 3 а.с. 124-125). З наведеного вбачається, що [PERSON] є орендодавцем земельної ділянки площею 6,18 га, кадастровий номер [NUMBER], за договором оренди земельної ділянки. Відповідно до п. 8 Договору оренди Орендар має переважне право на поновлення договору оренди. Відповідно до п. 8 Договору, договір було укладено на десять років. З врахуванням ст. 18 Закону України «Про оренду землі», в редакції чинній на момент укладання договору, відповідно до якої договір набуває чинності з дати його реєстрації, строк дії вказаного договору тривав до 18.01.2018 року. На виконання ст. 33 Закону України «Про оренду землі» та положень договору, ПСП «Нове життя» завчасно 12.09.2017 року направило лист-повідомлення від 01.09.2017 року, проте додаткова угода не була підписана. Орендодавець, 27.09.2017 не надавши заперечень щодо окремих умов запропонованої додаткової угоди, посилаючись на не бажання продовжувати договір оренди з ПСП «Нове життя», а також бажання самостійно використовувати земельну ділянку, повідомив про заборону використання земельної ділянки. Однак, [PERSON] було укладено із ПСП «Лілія» договір емфітевзису спірної земельної ділянки від 20.03.2018 року, який був зареєстрований 22.03.2018 року та відповідно до якого [PERSON] передала ПСП «Лілія» право володіння та право цільового користування оспорюванню земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб, зберігаючи за собою право розпорядження нею (том 13 а.с. 211-213). Так, ч. 4 ст. 124 ЗК України передбачено, що передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем. Згідно ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов'язків. У відповідності до ч.1 ст.627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ч.1 ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Тобто, сторони мають право погодити умови Договору на власний розсуд, при цьому вони не мають суперечити чинному на момент укладання договору законодавству. За змістом ч.2 ст.792 ЦК України за договором найму (оренди) земельної ділянки наймодавець зобов'язується передати наймачеві земельну ділянку на встановлений договором строк у володіння та користування за плату. Законом України «Про оренду землі» від 06.10.1998 № 161-XIV визначаються умови укладення, зміни, припинення і поновлення договору оренди землі, відповідно до ст.13 якого, договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Пунктом 8 договорів оренди передбачено, що орендар має переважне право поновлення його на новий строк. У цьому разі орендар повинен не пізніше ніж за 30 днів до закінчення строку дії договору повідомити письмово орендодавця про намір продовжити його дію. Вказані положення узгоджуються із загальною нормою ч.1 ст.777 ЦК України та ст.33 Закону України «Про оренду землі». Так, у частині першій статті 777 ЦК України передбачено, що наймач, який належно виконує свої обов'язки за договором найму, після спливу строку договору має переважне право перед іншими особами на укладення договору найму на новий строк. Крім того, ст.764 ЦК України передбачає таку правову конструкцію, як поновлення договору найму, яка зводиться по суті до автоматичного продовження попередніх договірних відносин на той самий строк без укладення нового договору за умови, по-перше, що наймач продовжує користуватися майном після закінчення строку договору найму, та, по-друге, відсутні заперечення наймодавця протягом одного місяця. Відповідно до ст. 33 Закону України «Про оренду землі», в редакції чинній на момент реєстрації договору оренди, після закінчення строку, на який було укладено договір оренди землі, орендар, який належно виконував обов'язки відповідно до умов договору, має за інших рівних умов переважне право на поновлення договору. У разі поновлення договору оренди землі на новий строк його умови можуть бути змінені за згодою сторін. У разі якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди, то за відсутності письмових заперечень орендодавця протягом одного місяця після закінчення строку договору він підлягає поновленню на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором. Письмове заперечення здійснюється листом-повідомленням. Відповідно до приписів ч.1 ст.33 Закону України «Про оренду землі» у редакції, що діяла на час закінчення строку дії договору оренди землі, укладеного між сторонами, по закінченню строку, на який було укладено договір оренди землі, орендар, який належно виконував обов'язки за умовами договору, має переважне право перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк (поновлення договору оренди землі). Згідно ч.2-3 ст.33 Закону України «Про оренду землі» орендар, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, зобов'язаний повідомити про це орендодавця до спливу строку договору оренди землі у строк, встановлений цим договором, але не пізніше ніж за місяць до спливу строку договору оренди землі. У разі смерті орендодавця до спливу строку дії договору оренди землі орендар, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, зобов'язаний повідомити про це спадкоємця земельної ділянки протягом місяця з дня, коли йому стало відомо про перехід права власності на земельну ділянку. До листа-повідомлення про поновлення договору оренди землі орендар додає проект додаткової угоди. У відповідності до ч.4-5 ст.33 Закону України «Про оренду землі» при поновленні договору оренди землі його умови можуть бути змінені за згодою сторін. У разі недосягнення домовленості щодо орендної плати та інших істотних умов договору переважне право орендаря на укладення договору оренди землі припиняється. Орендодавець у місячний термін розглядає надісланий орендарем лист-повідомлення з проектом додаткової угоди, перевіряє його на відповідність вимогам закону, узгоджує з орендарем (за необхідності) істотні умови договору і, за відсутності заперечень, приймає рішення про поновлення договору оренди землі (щодо земель державної та комунальної власності), укладає з орендарем додаткову угоду про поновлення договору оренди землі. За наявності заперечень орендодавця щодо поновлення договору оренди землі орендарю направляється лист-повідомлення про прийняте орендодавцем рішення. Відповідно до ч.6 ст.33 Закону України «Про оренду землі» у разі якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди і за відсутності протягом одного місяця після закінчення строку договору листа-повідомлення орендодавця про заперечення у поновленні договору оренди землі такий договір вважається поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором. У цьому випадку укладання додаткової угоди про поновлення договору оренди землі здійснюється із: власником земельної ділянки (щодо земель приватної власності); уповноваженим керівником органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування без прийняття рішення органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування про поновлення договору оренди землі (щодо земель державної або комунальної власності). В матеріалах справи містяться документи, що підтверджують факт початку виробничого циклу на спірних земельних ділянках з метою отримання врожаю 2018 року, і саме ПСП «Нове життя» було здійснено дисковка землі, культивація оранки, оранка та дискування, що підтверджується дорожніми листками трактора № б/н, які містяться в матеріалах справи(том 1 а.с. 23-25, 82-108, 164-166, 223-248, том 2 а.с. 53-62, 121-123, 179-181, 236-253, том 3 а.с. 58-87, 144-173, 230-234, том 4 а.с. 38-42, 166-170, 231-235 том 5 32-35, 96-125, 182-186, 244-248, том 6 а.с. 56-77, 133-135, 195-199, том 7 а.с. 5-31, 92-121). В той же час в кожному листі тракториста міститься найменування поля на якому проводилися с/г роботи, також позивачем до матеріалів справи долучено наказ від 11.05.2017 № 11/05-02 з якого вбачається, що земельні ділянки з відповідним кадастровими номерами відноситься до певного поля (том 10 а.с. 21-32). Враховуючи вищевикладеного зазначене слугує доказом користування земельною ділянкою після закінчення строку договорів оренди. Крім того згідно ч.8 ст.33 Закону України «Про оренду землі» додаткова угода до договору оренди землі про його поновлення має бути укладена сторонами у місячний строк в обов'язковому порядку. Отже, стаття 33 Закону України «Про оренду землі» об'єднує два випадки пролонгації договору оренди. Частиною 6 статті 33 Закону України «Про оренду землі», у чинній на момент закінчення договору редакції, та реч.3 ч.1 ст.33 цієї статті, у редакції чинній на момент реєстрації договору, передбачено, що у разі якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди, за відсутності протягом одного місяця після закінчення строку договору листа-повідомлення орендодавця про заперечення у поновленні договору оренди землі такий договір вважається поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором. У цьому разі закон також вимагає обов'язкового укладення додаткової угоди до договору оренди землі про його поновлення у місячний строк (частина 8 статті 33 Закону України «Про оренду землі»). У частині ж першій статті 33 ЗУ «Про оренду землі», як у редакції чинній на момент укладання договору так і у редакції чинній на момент закінчення строку його дії, передбачено, що по закінченню строку, на який було укладено договір оренди землі, орендар, який належно виконував обов'язки за умовами договору, має переважне право перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк. Реалізація зазначеного переважного права на поновлення договору оренди можлива лише за умови дотримання встановлених цією нормою певної процедури і строків (частини друга-п'ята цієї статті). Відповідно до ст.777 ЦК України наймач, який належно виконує свої обов'язки за договором найму, після спливу строку договору має переважне право перед іншими особами на укладення договору найму на новий строк. Наймач, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору найму на новий строк, зобов'язаний повідомити про це наймодавця до спливу строку договору найму у строк, встановлений договором, а якщо він не встановлений - у розумний строк. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що, права наймача, які встановлені статтею 777 ЦК України, є переважними, тобто за своєю правовою природою вони є привілеями носія таких прав, який має перевагу на укладення відповідних договорів перед третіми особами. У випадку виявлення наміру у наймодавця на укладення нового договору найму, реалізація переважного права попереднього наймача можлива лише в разі, коли йому стане відомо про такий намір. Отже, за відсутності попереднього повідомлення попереднього орендаря щодо наміру укладення нового договору оренди з новим користувачем (орендарем), право особи на реалізацію свого переважного права, що передбачено статтею 777 ЦК України та статтею 33 Закону України «Про оренду землі» буде порушено, а така поведінка орендодавця стосовно попереднього орендаря буде недобросовісною. До такого ж висновку прийшов і Верховний суд у своїй постанові від 23.05.2018 по справі № 379/672/16-ц. В свою чергу, ч.1 ст.15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. З аналізу ст.395 ЦК України, ст.102-1 Земельного кодексу України, вбачається, що емфітевзис - це право користування чужою земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб, яке посвідчується договором між власником земельної ділянки і особою, яка виявила бажання користуватися цією земельною ділянкою. Тобто, по своїй сутті, емфітевзис це право користування земельною ділянкою. Отже, аналіз зазначених правових норм у сукупності зі ст.33 Закону України «Про оренду землі» та умовами договору дає підстави для висновку суду про те, що порушення переважного права орендаря, яке підлягає захисту відповідно до статті 3 ЦК України, матиме місце при укладенні договору оренди або іншого договору найму-емфітевзису: із новим орендарем при отриманні письмового повідомлення попереднього орендаря про намір реалізувати переважне право; у випадку недосягнення згоди щодо плати за новим договором та інших умов договору з іншим наймачем на більш сприятливих умовах та укладення з ним договору, на тих самих умовах, які запропоновані попереднім наймачем при реалізації переважного права; укладення договору з новим орендарем (наймачем) за умови, що підставою відмови попередньому орендарю у поновленні договору оренди було повідомлення орендодавця про необхідність використовувати об'єкт оренди для власних потреб. Як зазначалося раніше орендар, своїм правом скористався та направив своєчасно листи-повідомлення про поновлення договору на новий строк, на що отримав відмову від орендодавців, підставою відмови ПСП «Нове життя» у поновленні договору оренди було повідомлення орендодавців про необхідність використовувати об'єкт оренди для власних потреб, проте, відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав про право власності та інші речові права на спірні земельні ділянки зареєстровано право користування чужою земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзису) на спірну земельну ділянку за ПСП «Лілія», що також підтверджується поясненнями відповідачів та наданими суду договорами емфітевзисів. В наданих відмовах від продовження договору оренди, фізичні особи-орендодавці посилаються виключно на бажання самостійно використовувати земельну ділянку, однак зазначене посилання фізичних осіб-орендодавців спростовуються тим, що в подальшому, ними було укладено договори користування чужою земельною ділянкою (емфітевзису) укладені між [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та ПСП «Лілія». Так, Верховний суд у своїй постанові від 23.05.2018 по справі № 379/672/16-ц зазначає «Посилання в касаційній скарзі на те, що договір емфітевзису від 01 вересня 2015 року №70 укладено за волевиявленням учасників цього правочину є безпідставними, оскільки він не відповідає вимогам чинного законодавства, так як укладений до закінчення строку дії попереднього договору оренди землі від 14 жовтня 2010 року та з порушенням процедури реалізації переважного права орендаря, який належно виконує свої обов'язки за договором». Тобто, Верховний суд констатує порушення процедури реалізації переважного права орендаря у разі укладання договору емфітевзису. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що переважне право орендаря є порушеним, оскільки при відмові орендодавця в поновленні договору оренди, ним не було дотримано вимоги ч.5 ст. 33 Закону України «Про оренду землі». Свою відмову орендодавець обґрунтував бажанням самостійно використовувати земельну ділянку, не надавши заперечень щодо окремих умов запропонованої додаткової угоди, мотивуючи припинення договору бажанням самостійно використовувати земельну ділянку, через що, створив для ПСП «Нове життя» перешкоди в реалізації своїх законних сподівань за орендним договором і частково позбавив його зустрічного задоволення, з врахуванням якого він укладав з ними договір. Відповідно до ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов'язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Також це положення міститься в ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини». Так, у рішенні «Стретч проти Об'єднаного Королівства Великобританії та Північної Ірландії» та у рішенні цього ж суду «Девелопмент ЛТД» та інші проти Ірландії» зазначено, що законне сподівання на реалізацію передбаченого договором права на продовження договору оренди можна вважати додатковою частиною майнових прав. Суд зазначив, що згідно з усталеною практикою органів Конвенції, поняття «майно» (possessions) може означати «існуюче майно» (existing possessions) або активи, включаючи права вимоги, стосовно яких заявник може стверджувати, що він має принаймні «законне сподівання» на отримання можливості ефективно здійснити майнове право. Вирішуючи чи мало місце втручання у право володіти майном, суд зазначив наступне, «Уряд доводив, що, оскільки місцевий орган влади (рада Західного Дорсета) не був зобов'язаний за законом продовжувати строк оренди, відмову зробити це не можна вважати втручанням у право заявника володіти майном. Проте, враховуючи умови договору, укладеного між радою Західного Дорсета і заявником, Суд доходить думки, що дії ради Західного Дорсета можна вважати такими, що перешкодили заявникові реалізувати свої законні сподівання за орендним договором і частково позбавили його зустрічного задоволення, з врахуванням якого він укладав цей договір. Незалежно від того, чи вважається це втручанням у право заявника на мирне володіння своїм майном у значенні першого речення статті 1 Першого протоколу, чи позбавленням його майна у значенні другого речення цієї статті, застосовні в цій справі принципи є одними й тими самими - вони вимагають наявності підстав, що виправдовують такий захід з точки зору вимог цієї статті згідно з її тлумаченням в усталеній практиці Суду (див., серед багатьох інших джерел, рішення у справі «Ґазус Досьєр-унд Фордертехнік ҐмбХ» проти Нідерландів» (Gasus Dosier-und Fordertechnik GmbH v. the Netherlands) від 23 лютого 1995 року, серія A, № 306-B, п. 55) (п. 36 рішення Європейського суду з прав людини від 24 червня 2003 року у справі «СТРЕТЧ ПРОТИ СПОЛУЧЕНОГО КОРОЛІВСТВА» (CASE OF STRETCH v. THE UNITED KINGDOM)). У зв'язку з чим суд констатував порушення ст. 1 Першого протоколу «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод». Таким чином, не поновлення договору оренди землі в даному випадку та не укладання додаткової угоди є перешкодою орендарю - ПСП «Нове життя» реалізувати свої законні сподівання за орендним договором і частковим позбавленням його зустрічного задоволення, з врахуванням якого він укладав з ними договір. Тобто, договори оренди мають бути поновленні на підставі ч. 1 ст. 33 Закону України «Про оренду землі». Що стосується посилання представників відповідача ПСП «Лілія» на неналежну сплату орендної плати за 2017 рік судом встановлено, що розмір орендної плати склав 3370,92 грн., орендодавцям - фізичним особам було направлено 2713,59 грн. Відповідно до пп. 164.2.5 п. 164.2 ст. 164 ПК України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід від надання майна в лізинг, оренду або суборенду (строкове володіння та/або користування), визначений у порядку, встановленому п. 170.1 ст. 170 ПК України Податковим агентом щодо податку на доходи фізичних осіб, зокрема, є: юридична особа (її філія, відділення, інший відокремлений підрозділ), самозайнята особа, які незалежно від організаційно-правового статусу та способу оподаткування іншими податками та/або форми нарахування (виплати, надання) доходу (у грошовій або негрошовій формі) зобов'язані нараховувати, утримувати та сплачувати податок, передбачений розділом IV Податкового кодексу, до бюджету від імені та за рахунок фізичної особи з доходів, що виплачуються такій особі, вести податковий облік, подавати податкову звітність контролюючим органам та нести відповідальність за порушення норм цього Кодексу в порядку, передбаченому ст. 18 та розділом IV Кодексу (пп. 14.1.180 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу). Податковим агентом платника податку - орендодавця під час нарахування доходу від надання в оренду об'єктів нерухомості інших, ніж зазначені в пп. 170.1.1 п. 170.1 ст. 170 Кодексу (включаючи земельну ділянку, що знаходиться під такою нерухомістю, чи присадибну ділянку), є орендар. Тобто, ПСП «НОВЕ ЖИТТЯ» виступає податковим агентом фізичних осіб-орендодавців, та зобов'язано сплатити до бюджету 19,5 % від суми орендної плати. В свою чергу, з матеріалів справи вбачається, ПСП «НОВЕ ЖИТТЯ» у попередньому періоді нараховувало орендну плату за ставкою більшою ніж передбачено договорами оренди земельних ділянок, з чим фізичні особи відповідачі погодились, не оспорюючи факт отримання (сплати) цієї орендної плати за весь період дії договорів оренди. Отже, ПСП «НОВЕ ЖИТТЯ» належним чином виконувало умови договорів оренди. Крім того, що стосується вимог щодо визнання договорів емфітевзису недійсними, суд вважає за необхідне зазначити наступне. Відповідно до вимог ст.ст.215, 216 ЦК України вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину. Разом з тим, відповідно до положень ст.ст.203, 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою ст. 203 ЦК України. Згідно ч.1 ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права та інтересу. Стаття 76 ЦПК України передбачає, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ч.6 ст.81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, а відповідно до ч.2 ст.78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені засобами доказування, не можуть бути підтверджені іншими засобами доказування. Відповідно до ст. 95 ЦПК України письмовими доказами є будь-які документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Відповідно до ст.263 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Оцінюючи всі докази досліджені судом в судовому засіданні в їх сукупності, та приймаючи до уваги, що відповідачі порушили право позивача, суд вважає необхідним позовні вимоги задовольнити. Враховуючи вищевикладене, установивши факт належного виконання ПСП «Нове життя» умов договорів оренди, дотримання ним строків і процедури повідомлення про намір реалізувати своє переважного права на поновлення договору оренди на новий строк, відсутності попереднього повідомлення попереднього орендаря щодо наміру укладення нового договору користування з новим користувачем, договори емфітевзису, укладені з ПСП «Лілія», визнаються судом недійсними, на підставі ч.1 ст.203, ч.1 ст.215 ЦК України, як такі, що порушують переважне право позивача на поновлення договору оренди внаслідок укладення правочину з іншою особою на користування спірною земельною ділянкою. Відповідно до п.6 ч.1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як розподілити між сторонами судові витрати. Так, відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України у разі задоволення позову судові витрати, пов'язані з розглядом справи покладаються на відповідачів.

Outcome: approved