Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-14 00:00:00

Представник позивача ПАТ КБ „ПРИВАТБАНК [PERSON] подав до Кельменецького районного суду позовну заяву у якій просить, стягнути з відповідача [PERSON] на користь ПАТ КБ „ПРИВАТБАНК: заборгованість у розмірі 31916 гривень 38 копійок за кредитним договором № б/н від 14.05.2010 року, яка складається з наступного: 1297 гривень 32 копійки заборгованість за кредитом, 24543 гривні 4 копійки заборгованість по процентам за користування кредитом, 4080 гривень заборгованість за пенею, штрафи: 500 гривень (фіксована частина) та 1496 гривень 2 копійки (процентна складова). Судові витрати у розмірі 1600 гривень. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився. Представник позивача в судове засідання не зявився. В поданому до суду клопотанні представник позивача просить розглянути справу без його присутності. Позовні вимоги підтримує. Представник позивача не заперечує проти заочного розгляду справи. Враховуючи згоду представника позивача на заочний розгляд справи, суд визнав можливим провести заочний розгляд справи у відсутності відповідачки на підставі наявних в справі доказів. Судом досліджені наступні докази: розрахунки заборгованості за договором від 14.05.2010 року укладеного між ПриватБанком та [PERSON] станом на 31.10.2016 року, довідку про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки [PERSON] по картковому рахунку 5211537314313706 від 23.11.12 року, копію анкети-заяви [PERSON] про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг в ПриватБанку від 15.02.2012 року, витяг з тарифів по картках „Універсальна , 30 днів пільгового періоду, „Універсальна , 55 днів пільгового періоду, „Універсальна Contract, тарифи і умови обслуговування карт GOLDКлуба, витяг з Умов і правил надання банківських послуг ПАТ КБ „ПРИВАТБАНК затверджених наказом від 06.03.2010 року №СП-2010-256, довідку про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки [PERSON] по картковому рахунку 5211537314313706 від 23.11.12 року, виписка по картці [PERSON] за період з 14.05.2010 року по 10.04.2017 року . Судом встановлено, що між ПАТ КБ „ПРИВАТБАНК та відповідачем [PERSON] 14 травня 2010 року був укладений кредитний договір. Згідно даного договору відповідач [PERSON] в період з 23 листопада 2012 року до 05 січня 2013 року отримав кредит в розмірі 1297 гривень 32 копійки зі сплатою відсотків у розмірі 2,5% на місяць. Картка якою користувався [PERSON] визначена позивачем як „Універсальна , 55 днів пільгового періоду. Розмір базової відсоткової ставки 2,5 % на місяць вказаний у витязі із Тарифів який наданий позивачем. Отже, між позивачем та відповідачем відповідно до ст. 1046 Цивільного кодексу України склалися зобов'язальні правовідносини з приводу позики грошей, тобто грошові зобов'язання. Згідно даного договору відповідач зобовязався щомісячно сплачувати відповідні платежі за цим договором. Сторонами було визначено, що сплата відсотків здійснюється щомісяця до 25 числа. Розмір щомісячних платежів визначено сторонами як 7% від заборгованості, але не менше 50 гривень і не більше залишку заборгованості. Згідно до п. 2.1.1.12.6.1. Умов і правил надання банківських послуг клієнт сплачує банку пеню, яка розраховується як Пеня = пеня(1) +пеня(2). Пеня (1)=(базова процентна ставка по договору)/ 30 нараховується за кожен день прострочки кредиту. Пеня (2) =1% від заборгованості , начисляється 1 раз і місяць при наявності прострочки про кредиту або процентах 5 і більше днів. Пеня нараховується в день нарахування відсотків по кредиту. Відповідач [PERSON] не виконав свої зобовязання за договором, щодо оплати частки боргу у встановлений договором строк та не повернув позивачу основний борг в сумі 1297 гривень 32 копійки, а також прострочив заборгованість по відсотках. Відповідно до умов договору відповідачу нараховані штрафи та пеня. Згідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов і правил надання банківських послуг при порушенні клієнтом строків платежів по будь якому із грошових зобовязань передбачених дійсним договором більш, ніж на 30 днів, клієнт зобовязаний сплатити банку судовий штраф в розмірі 500 гривень + 5% від суми заборгованості по кредитному ліміту, з врахуванням нарахованих і прострочених процентів і комісій. Відповідно до ст.1049 Цивільного кодексу України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ст.1050 Цивільного кодексу України позичальник зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України, якою передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст.1048 ЦК України. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ст. 526 Цивільного кодексу України зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства. Проте, відповідач в порушення умов договору, який згідно ст. 629 Цивільного кодексу України є обовязковим до виконання, в порушення ст. 525 Цивільного кодексу України односторонньо відмовився від своїх зобовязань за цим договором, порушив свої зобовязання по поверненню суми позики за цим договором. Згідно ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив зобовязання якщо він не виконав його у строк встановлений договором. Згідно ч.1. ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. З розрахунків заборгованості станом на 31 жовтня 2016 року, які надані банком, вбачається, що в період до 01 вересня 2014 року процентна ставка визначена у розмірі 30 % річних, з 01 вересня 2014 року процентна ставка визначена у розмірі 34,8 % річних, з 1 квітня 2015 року процентна ставка визначена у розмірі 43,2 відсотка річних. У пункті 1.1.3.2.3 Умов і правил надання банківських послуг, які є частиною укладеного між сторонами кредитного договору, зазначено, що банк має право в односторонньому порядку змінювати тарифи. Згідно до ст. 10561 ЦК України, процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною. У разі застосування змінюваної процентної ставки кредитор самостійно, з визначеною у кредитному договорі періодичністю, має право збільшувати та зобов'язаний зменшувати процентну ставку відповідно до умов і в порядку, встановлених кредитним договором. Кредитодавець зобов'язаний письмово повідомити позичальника, поручителя та інших зобов'язаних за договором осіб про зміну процентної ставки не пізніше як за 15 календарних днів до дати, з якої застосовуватиметься нова ставка. У кредитному договорі встановлюється порядок розрахунку змінюваної процентної ставки із застосуванням погодженого сторонами індексу. Порядок розрахунку змінюваної процентної ставки повинен дозволяти точно визначити розмір процентної ставки за кредитом на будь-який момент часу протягом строку дії кредитного договору. Кредитор не має права змінювати встановлений кредитним договором порядок розрахунку змінюваної процентної ставки без згоди позичальника. Індекс, що використовується у формулі визначення змінюваної процентної ставки, повинен відповідати таким вимогам: 1) поточне значення індексу повинно періодично, але не рідше одного разу на місяць, публікуватися в засобах масової інформації або оприлюднюватися через інші загальнодоступні регулярні джерела інформації. Кредитний договір повинен містити посилання на джерело інформації про відповідний індекс; 2) індекс повинен ґрунтуватися на об'єктивних індикаторах фінансової сфери, що дозволяють визначити ринкову вартість кредитних ресурсів; 3) значення індексу повинно встановлюватися незалежною установою з визнаною діловою репутацією на ринку фінансових послуг. У разі застосування змінюваної процентної ставки у кредитному договорі повинен визначатися максимальний розмір збільшення процентної ставки. У матеріалах справи відсутні докази, які б підтверджували застосування сторонами у договорі змінюваної процентної ставки встановленої у відповідності до вимог частин 4-6 ст. 10561 ЦК України. Враховуючи наведене, суд вважає, що у даному випадку умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною. У абзаці 1 пункту 28 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 „Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин судам роз'яснено, що при вирішенні спорів щодо правомірності підвищення процентної ставки згідно зі\~ст. 1056-1 ЦК України\~у зв'язку з прийняттям\~Закону України від 12 грудня 2008 року „Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо заборони банкам змінювати умови договору банківського вкладу та кредитного договору в односторонньому порядку, яким передбачено, що встановлений кредитним договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшений банком в односторонньому порядку, а також, що умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною, суди мають виходити з того, що цей закон набрав чинності з 10 січня 2009 року. У абзаці 3, 4 пункту 28 вказаної постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року судам роз'яснено, що при вирішенні питання щодо правомірності підвищення банком чи іншою фінансовою установою процентної ставки суди також повинні розрізняти умови кредитного договору, які встановлюють односторонню зміну умов договору, від умов договору, що встановлюють погоджену сторонами процедуру зміни договору шляхом прийняття позичальником пропозиції кредитора про зміну умов договору відповідно до вимог ст.\~ст. 641-642 ЦК України\~або в порядку, визначеному ч. 6\~ст. 1056-1 ЦК України. При підвищенні процентної ставки з'ясуванню підлягають визначена договором процедура підвищення процентної ставки (лише повідомлення позичальника чи підписання додаткової угоди тощо); дії позичальника щодо прийняття пропозиції кредитора тощо. Згідно пункту 2.1.1.5.4 Умов і правил надання банківських послуг клієнт зобовязаний при незгоді із змінами правил і/або тарифів надати банку письмову заяву про розірвання договору і погасити виниклу перед банком заборгованість. Таким чином, в даному випадку позичальник позбавлений права не погодитися на зміну умов договору, і у випадку незгоди із запропонованими змінами зобовязаний ініціювати розірвання договору. Отже, така умова договору про право банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною. Згідно до ст. 217 ЦК України, недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини. Суд вважає безпідставним посилання позивача на пункт 2.1.1.12.6.2. Умов і Правил надання банківських послуг в ПриватБанку від 15.02.2012 року, як на підставу сплати клієнтом відсотків у подвійному розмірі від зазначених у тарифах у разі виникнення прострочених зобовязань за кредитом. Зокрема пункт 2.1.1.12.6.2. регулює сплату штрафу, а не відсотків. Враховуючи наведене, суд вважає, що позовні вимоги слід задовольнити частково. Суд вважає вимогу про стягнення з відповідача штрафів безпідставною виходячи із наступного. Відповідно до положень ст. ст.\~526,\~527,\~530 ЦК України\~зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Цивільно-правова відповідальність це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обовязку новим, або у приєднанні до невиконаного обовязку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обовязків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України). За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Умовами спірного договору, передбачено застосування пені як виду цивільно-правової відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобовязань по даному договору, внаслідок чого нарахування пені відбувається за кожний день прострочення. У той самий час, сторонами передбачена сплата штрафів як виду цивільно-правової відповідальності за порушення позичальником строків платежів по будь-якому з грошових зобов'язань. Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобовязань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. У анкеті - заяві про приєднання до Умов і правил надання банківських послуг в ПриватБанку, яка підписана відповідачем зазначено, що останній згідний з тим, що ця заява разом із памяткою клієнта, Умовами і правилами надання банківських послуг та тарифами складає між ним і банком договір про надання банківських послуг. Вказані вище обставини стверджуються взаємним зв'язком доказів, досліджених судом у їх сукупності. Дані докази є належними та допустимими. Суд відхиляє як докази розрахунки заборгованості за договором від 14.05.2010 року укладеним між ПриватБанком та [PERSON] станом на 31.10.2016 року надані позивачем. Зокрема, в таких розрахунках застосовані збільшені розміри процентної ставки. Суд вважає таке збільшення розміру процентної ставки протиправним. Крім того, згідно поданого банком розрахунку розмір заборгованості відповідачки по відсотках за період з 24 грудня 2012 року по 31 жовтня 2016 року складає 24543 гривні 04 копійки. Таким чином фактично відсоткова ставка складає більше 460 % річних. Визначаючи розмір заборгованості відповідача по відсотках, суд вважає за необхідне застосувати відсоткову ставку в розмірі 30 відсотків річних як таку, що була встановлена на момент отримання відповідачем коштів за допомогою кредитної картки „Універсальна,55 днів пільгового періоду. Зокрема така відсоткова ставка вказана у витязі із Тарифів. Таким чином, заборгованість відповідача по відсотках, з урахуванням отриманих нею сум, за період з 24 грудня 2012 року, тобто з дати коли відповідачу почали нараховувати відсотки за користування кредитом, по 31 жовтня 2016 року складає 1364 гривні 39 копійок згідно наступного розрахунку: 1287 гривень 32 копійки (сума боргу на яку нараховуються відсотки) Х 33 дні (період з 24.12.2012 року по 26.01.2013 року) Х 30% річних / 360 днів = 35 гривень 39 копійок. 1297 гривень 32 копійки (сума боргу на яку нараховуються відсотки) Х 41 місяці (період з 26.01.2013 року по 26.10.2016 року) Х 2,5% в місяць = 1323 гривні 60 копійок. 1297 гривень 32 копійки (сума боргу на яку нараховуються відсотки) Х 5 днів (період з 26.10.2016 року по 31.10.2016 року) Х 30% річних / 360 днів = 54 гривень 40 копійок. Нараховані відсотки складають 1364 гривні 39 копійок. Відповідно до положень ст. ст.\~526,\~527,\~530 ЦК України\~зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3\~ст. 549 ЦК України). Згідно до витягу з тарифів з обслуговування кредитних карт „Універсальна , 55 днів пільгового періоду клієнт сплачує банку пеню, яка розраховується як Пеня = пеня(1) +пеня(2). Пеня (1)=(базова процентна ставка по договору)/ 30 нараховується за кожен день прострочки кредиту. Пеня (2) =1% від заборгованості, але не менше 10 гривень в місяць , начисляється 1 раз і місяць при наявності прострочки про кредиту або процентах 5 і більше днів при виникнені прострочки на суму більше 50 гривень. Сума нарахованої пені складає 4080 гривень. Вказані вище обставини стверджуються взаємним зв'язком доказів, досліджених судом у їх сукупності. Дані докази є належними та допустимими. Враховуючи викладене вище, суд вважає, що позовну заяву публічного акціонерного товариства комерційний банк „ПриватБанк до [PERSON] про стягнення заборгованості слід задовольнити частково і з відповідача слід стягнути на користь позивача борг в сумі 6741 гривня 71 копійка, в тому числі: основний борг в сумі 1297 гривень 32 копійки, заборгованість по відсотках в сумі 1364 гривні 39 копійок, та пеню за несвоєчасність виконанням зобовязань по договору в сумі 4080 гривень. Суд вважає, що з відповідача на користь позивача слід стягнути 337 гривень 96 копійок в рахунок відшкодування витрат понесених по сплаті судового збору, пропорційно до задоволених позовних вимог. Враховуючи викладене вище, на підставі ч.1 ст.61 Конституції України, ст. ст. 509,525,526, 549,550,551,553, 554,610 - 612,623,625,629,1046 - 1050, 1054 Цивільного кодексу України,

Outcome: partial