Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-22 00:00:00

Представник позивачки 10.02.2015 року звернувся з позовом, в якому просив стягнути з відповідача на користь позивачки страхове відшкодування в розмірі 6213,20 грн., пеню в розмірі 133,46 грн., 3% річних - 14,30 грн. та моральну шкоду у розмірі 1000,00 грн., а також витрати на правову допомогу у розмірі 2000 грн. та судовий збір у розмірі 487,30 грн. Свої вимоги мотивував тим, що 15.09.2014 року відбулась дорожньо-транспортна пригода, в якій було пошкоджено належний позивачці автомобіль «Ваз», д.н.з. [NUMBER]. Винного у ДТП водія [PERSON] було притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП. Однак, оскільки відповідальність безпосереднього заподіювача шкоди була застрахована згідно з полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів в ПрАТ «Українська охоронно-страхова компанія», позивачкою 19.10.2014 року було подано заяву про виплату страхового відшкодування та надано страховику необхідні для цього документи. Листом від 27.11.2014 року позивачку було повідомлено про прийняття рішення по події, яка мала місце 15.09.2014 року, щодо виплати страхового відшкодування у розмірі 6213,20 грн. При цьому, представник позивачки зазначає, останній строк виплати страхового відшкодування сплинув, а грошові кошти перераховані так і не були. Тому просив стягнути суму страхового відшкодування з нарахованими 3% річних, а також пеню за прострочення його виплати. Крім того, представник позивачки просив стягнути з відповідача моральну шкоду, посилаючись на те, що пошкоджений автомобіль був єдиним надійним засобом для пересування позивачки та її сім'ї, а тепер вона змушена щодня організовувати транспортування своєї сім'ї, що тягне за собою постійні матеріальні витрати та зайвий клопіт, котрого не було б якби відповідач вчасно виплатив страхове відшкодування. Тривалий розгляд страхового випадку відповідачем спричинили їй душевні хвилювання через постійні звернення до відповідача, телефонні переговори, а тому позивачка оцінює завдану їй моральну шкоду у розмірі 1000,00 грн. Представник позивачки у судове засідання надав заяву з проханням розглянути справу без участі позички та її представника. Представник відповідача у судове засідання надав письмові заперечення на позовну заяву, в яких заперечував в частині стягнення з відповідача 3% річних, пояснюючи це тим, що санкцією за невчасні виплати страховиком страхових відшкодувань є лише сплата неустойки у вигляді пені п. 36.5 ст. 36 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», а вимоги про сплату 3% річних за прострочення виплати страхового відшкодування є неправомірними, оскільки між сторонами виникли правовідносини з приводу відшкодування шкоди, а не боргове зобов'язання, а тому в даному випадку нарахування процентів на суму шкоди є фактично подвійною мірою відповідальності. Вимогу про стягнення моральної шкоди в розмірі 1000,00 грн. представник відповідача також вважав як таку, що не ґрунтується ні на законі, ні на договорі, оскільки страхова компанія не є особою, що завдала шкоду майну потерпілого, а лише відшкодовує шкоду, заподіяну майну потерпілого. Крім того, представник відповідача зазначала, що вимоги позивачки про відшкодування їй витрат на правову допомогу не підлягають задоволенню, оскільки особа, яка має право на надання правової допомоги, допускається ухвалою суду за заявою особи, яка бере участь у справі, а в даному випадку позивачка не зверталася до суду із заявою про допуск [PERSON] до участі у справі як особи, яка надає правову допомогу і судом відповідно не було постановлено ухвалу про допуск останнього до участі у справі, як особи, яка надає правову допомогу. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного. Відносини у сфері обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів врегульовані положеннями Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», які по суті є організаційно-правовою формою гарантованого державою забезпечення права потерпілих осіб внаслідок дії (взаємодії) джерел підвищеної небезпеки на відшкодування шкоди, заподіяної в наслідок пригоди. Відповідно до ст. 22 цього закону при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності відшкодовує у встановленому Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. Згідно з п. 36.1. ст. 36 цього закону страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ),

Outcome: partial