Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-17 00:00:00

Прокурор Голопристанського району Херсонської області звернувся до суду в інтересах держави з вищевказаним позовом. Позов мотивований тим, що при проведенні прокуратурою перевірки додержання вимог законодавства під час розпорядження земельними ділянками на території Рибальчеської сільської ради Голопристанського району Херсонської області встановлено, що розпорядженням першого заступника голови Голопристанської районної державної адміністрації Херсонської області від 07 вересня 2007 року № 433 затверджено проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], загальною площею 8,50 га для ведення особистих селянських господарств, що розташовані на території Рибальчеської сільської ради Голопристанського району Херсонської області. На підставі зазначеного розпорядження вказані фізичні особи 18 вересня 2007 року отримали державні акти на право власності на земельні ділянки. [PERSON], [PERSON], [PERSON] на підставі договорів купівлі-продажу від 29 вересня 2007 року продали, а [PERSON] придбав належні продавцям на праві власності земельні ділянки. Також [PERSON] продав (договір купівлі-продажу від 26 червня 2009 року), а [PERSON] подарувала (договір дарування від 26 червня 2009 року) належні їм на праві власності земельні ділянки [PERSON], які отримали державні акти на право власності на земельні ділянки, набуті ними у власність на підставі правочинів. Прокурор зазначає, що надання Рибальчеською сільською радою Голопристанського району Херсонської області спірних земель у власність громадян відбулося з порушенням норм чинного законодавства, а саме: зазначені земельні ділянки розташовані на відстані менше ніж два кілометри від урізу води Дніпровського лиману Чорного моря, тобто в межах прибережної захисної смуги, проект відведення земельних ділянок не містить позитивного висновку природоохоронного органу, наявність якого є обов'язковою. Відповідачі набули права власності на спірні земельні ділянки без достатньої правової підстави, тому вони зобов'язані на підставі положень статей 1212, 1213 ЦК України повернути державі це майно в натурі. У зв'язку з тим, що рішення органу місцевого самоврядування підлягає визнанню недійсним, а земельні ділянки, які були предметом зазначеного рішення, підлягають поверненню державі, то підлягають визнанню недійсними і державні акти про право власності на земельні ділянки, на ім'я [PERSON], [PERSON] Посилаючись на вказані обставини, прокурор просив задовольнити його позовні вимоги і визнати незаконним та скасувати розпорядження першого заступника голови Голопристанської районної державної адміністрації Херсонської області від 07 вересня 2007 року № 433, визнати недійсними державні акти на право власності на земельні ділянки, видані на ім'я [PERSON] ([NUMBER], [NUMBER], [NUMBER]), визнати недійсними державні акти на право власності на земельні ділянки, видані на ім'я [PERSON] ([NUMBER], [NUMBER]), а також зобов'язати [PERSON] та [PERSON] повернути у державну власність земельні ділянки, що розташовані на території Рибальчеської сільської ради Голопристанського району Херсонської області. У судовому засіданні прокурор Пластун Т.А. підтримала вимоги, викладені у позовній заяві, наполягала на їх задоволенні, з підстав, викладених у позові враховуючи уточнення до позовної заяви. Представник третьої особи на стороні позивача - Херсонської обласної державної адміністрації, в судове засідання не з'явився, надав заяву про слухання справи у його відсутності. Відповідачі, треті особи на стороні відповідача в судове засідання не з'явилися, причини неявки суду не повідомили. Про час та місце розгляду справи повідомлялися своєчасно та належним чином. За наявності матеріалів справи, суд вважає можливим розглянути позов у відсутності відповідачів та за згодою позивача ухвалити рішення при заочному розгляді справи, що відповідає ст. 224 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення прокурора, вважає позов таким, що підлягає задоволенню, з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що розпорядженням першого заступника голови Голопристанської районної державної адміністрації Херсонської області від 07 вересня 2007 року № 433 «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність громадянам» передано у власність [PERSON] - 2, 00 га, [PERSON] - 2, 00 га, [PERSON] - 2, 00 га, [PERSON] - 2, 00 га та [PERSON] - 0,50 га - земельні ділянки для ведення особистого селянського господарства (а. с. 6). На підставі указаного розпорядження дані особи отримали державні акти на право власності на земельні ділянки (а. с. 11-15). За договором купівлі-продажу земельної ділянки від 29 вересня 2007 року [PERSON] продала належну їй земельну ділянку площею 0,50 га [PERSON] (а. с. 16). [PERSON] і [PERSON] також здійснили продаж своїх земельних ділянок на користь [PERSON] за договорами від 29 вересня 2007 року (а. с. 17, 18). [PERSON] продав земельну ділянку площею 2, 00 га [PERSON] за договором від 26 червня 2009 року (а. с. 19), а [PERSON] подарувала [PERSON] земельну ділянку площею 2, 00 га за договором від 26 червня 2009 року (а. с. 20). [PERSON] та [PERSON] отримали державні акти на право власності на земельні ділянки (а. с. 21-25). Відповідно до положень статей 19, 20 Земельного України (далі - ЗК України) землі України за основним цільовим призначенням поділяються на відповідні категорії, у тому числі: землі житлової та громадської забудови й землі водного фонду; віднесення їх до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень. Порушення порядку встановлення та зміни цільового призначення земель є підставою для визнання відповідно до статті 21 ЗК України недійсними рішень про надання земель, угод щодо земельних ділянок, відмови в державній реєстрації земельних ділянок або визнання реєстрації недійсною тощо. Стаття 4 Водного кодексу України (далі - ВК України), пункт «б» частини першої статті 58 ЗК України (у редакціях, які були чинними на час виникнення правовідносин) визначають, що до земель водного фонду належать, зокрема, землі, зайняті прибережними захисними смугами вздовж морів. Крім того, до земель водного фонду України відносяться землі, на яких хоч і не розташований водний фонд, але за своїм призначенням вони сприяють функціонуванню водного фонду. За положеннями статті 60 ЗК України та статті 88 ВК України (у редакціях, які були чинними на час виникнення правовідносин) уздовж морів та інших водойм з метою охорони поверхневих водних об'єктів від забруднення і засмічення та збереження їх водності у межах водоохоронних зон виділяються земельні ділянки під прибережні захисні смуги. Уздовж морів та навколо морських заток і лиманів установлюється прибережна захисна смуга шириною не менше двох кілометрів від урізу води. Розмір та межі прибережної захисної смуги вздовж морів та навколо морських заток і лиманів установлюються за проектами землеустрою, а в межах населених пунктів - з урахуванням містобудівної документації. Крім того, за положеннями частини четвертої статті 88 ВК України (у редакції, яка була чинною на час виникнення правовідносин) у межах існуючих населених пунктів прибережна захисна смуга встановлюється з урахуванням конкретних умов, що склалися. Згідно з пунктом 2.9 Порядку погодження природоохоронними органами матеріалів щодо вилучення (викупу), надання земельних ділянок, затвердженого наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища України від 05 листопада 2004 року № 434 (далі - Порядок), у разі відсутності землевпорядної документації та встановлених у натурі (на місцевості) меж щодо прибережних захисних смуг водних об'єктів, природоохоронний орган забезпечує їх збереження шляхом урахування при розгляді матеріалів щодо надання цих земельних ділянок нормативних розмірів прибережних захисних смуг, установлених статтею 88 ВК України, та орієнтовних розмірів і меж водоохоронних зон, що визначаються відповідно до Порядку з урахуванням конкретної ситуації. Таким чином, землі, зайняті поверхневими водами: природними водоймами (озера), водотоками (річки, струмки), штучними водоймами (водосховища, ставки), каналами і іншими водними об'єктами, а також землі прибережних захисних смуг є землями водного фонду України, на які розповсюджується окремий порядок надання та використання. Згідно з пунктом «ґ» частини третьої статті 83 ЗК України до земель комунальної власності, які не можуть передаватись у приватну власність, належать, зокрема, землі водного фонду, крім випадків, визначених цим Кодексом. Відповідно до положень частини четвертої статті 59 ЗК України (у редакції, яка була чинною на час прийняття рішення про надання земельної ділянки у власність) лише на умовах оренди громадянам та юридичним особам органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування із земель водного фонду можуть передаватися земельні ділянки прибережних захисних смуг для сінокосіння, рибогосподарських потреб, культурно-оздоровчих, рекреаційних, спортивних і туристичних цілей, проведення науково-дослідних робіт тощо. Отже, за змістом вищенаведених норм права землі в межах двох кілометрів прибережних захисних смуг уздовж морів не могли передаватись у власність громадян, оскільки є землями водного фонду України. Крім того, відповідно до пунктів 5, 10 Порядку розміри і межі водоохоронних зон визначаються проектом на основі нормативно технічної документації, а на землях міст і селищ міського типу розмір водоохоронної зони, як і прибережної захисної смуги, встановлюється відповідно до існуючих на час встановлення водоохоронної зони конкретних умов забудови. Згідно зі статтею 9 Закону України «Про державну експертизу землевпорядної документації» проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок підлягають обов'язковій державній експертизі, зокрема проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок водного фонду, оздоровчого та рекреаційного призначення. З огляду на положення наведених норм законодавства при наданні в користування земельних ділянок навколо водних об'єктів, у разі відсутності землевпорядної документації (документації із землеустрою, проекту землеустрою) та встановлених у натурі (на місцевості) меж щодо прибережних захисних смуг водних об'єктів збереження водних об'єктів повинно бути досягнуто шляхом урахування нормативних розмірів прибережних захисних смуг, установлених статтею 88 ВК України, та орієнтовних розмірів і меж водоохоронних зон, що визначаються відповідно до Порядку. В ході прокурорської перевірки встановлено, що земельні ділянки, які громадянам передано для ведення особистого селянського господарства, розташовано на відстані менше ніж 2 кілометри від урізу води Дніпровського лиману Чорного моря, що підтверджується актом обстеження (встановлення) земельних ділянок, а також Актом перевірки, проведеної Держсільгоспінспекцією у Херсонській області (а.с. 7-10). Встановивши такі обставини, суд приходить до висновку про незаконність передачі земельних ділянок водного фонду у власність відповідачів для ведення особистого селянського господарства. Згідно із ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до вимог ст.393 ЦК України правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної республіки Крим або органу місцевого самоврядування, який не відповідає нормам закону і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним і скасовується. З огляду на викладене, розпорядження першого заступника голови Голопристанської районної державної адміністрації Херсонської області від 07 вересня 2007 року № 433 «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність громадянам» винесене в порушення вимог чинного законодавства, є незаконним, а тому підлягає скасуванню. Частина 2 статті 321 ЦК України передбачає, що особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно із вимогами ст.ст.152, 155, 211 Земельного кодексу України державний акт, який виготовлено, видано та зареєстровано із порушеннями вимог земельного законодавства України визнається недійсним в судовому порядку. Оскільки розпорядження першого заступника голови Голопристанської районної державної адміністрації Херсонської області від 07 вересня 2007 року № 433, на підставі якого відповідачам видано Державні акти на право власності на земельні ділянки, є незаконним, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача щодо визнання недійсними даних державних актів. Згідно ст.1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Набувач зобов'язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі (ч.1 ст. 1212 ЦК України). Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідачів підлягає стягненню судовий збір.

Outcome: approved