Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-17 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що 12.03.2013 р. [PERSON] був прийнятий на роботу до ТОВ «Макси-Трейд» та призначений на посаду адміністратора магазину «33м2», розташованого у м. Генічеськ, з укладанням договору про повну індивідуальну матеріальну відповідальність. З 06.02.2014 р. по 28.02.2014 р. у зазначеному магазині було проведено інвентаризацію товарно-матеріальних цінностей та складено відповідні відомості, за результатами яких виявлено нестачу товарно-матеріальних цінностей на загальну суму 253 944, 76 грн. Наказом №30-к від 14.03.2014 р. [PERSON] звільнено з посади. Враховуючи той факт, що відповідач по справі був матеріально відповідальною особою, з вини якої склалася нестача представник позивача просить суд стягнути із [PERSON] на користь ТОВ «Макси-Трейд» матеріальну шкоду, спричинену внаслідок неналежного виконання трудових обовязків в сумі 253944 грн.76 коп., а також судовий збір. У судовому засіданні представники позивача позовні вимоги підтримали із наведених підстав, на задоволенні заяви наполягали. Відповідач у судове засідання проти задоволення позовних вимог заперечував. В обґрунтування заперечень зазначив про те, що він працював у магазині та був відповідальний за стенди та товар, який приходив до ТОВ «Макси-Трейд», контролював поставку товару та його кількість, за схоронність цінностей не відповідав. Увесь товарообмін проводився між приватними підприємцями, у звязку з чим не мав можливості у повному обсязі виконувати свої обовязки та неодноразово з цього приводу звертався до керівництва. З 14.02.2014 р. він був звільнений, а тому участь в інвентаризації не брав, не підписував жодних відомостей та актів. Окрім того зазначив про те, що більшість зазначеного у відомостях інвентаризації товару було викрадено, у звязку з чим товариство зверталось до правоохоронних органів та на підставі чого внесені відповідні відомості до ЄРДР. Представник відповідача проти задоволення позову заперечувала з тих підстав, що товарно-матеріальні цінності, які відображені в актах інвентаризації не були власністю ТОВ «Макси Трейд», а є власністю осіб, які зазначені з актах інвентаризації. У магазині «33м2», в якому працював [PERSON] постійно відбувався товарообмін товарів між приватними підприємцями. Просила суд у задоволенні позову відмовити у звязку з пропуском строку позовної давності для звернення до суду з відповідним позовом. Заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи та письмові докази, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню у звязку із пропуском строку позовної давності звернення до суду, із наступних підстав. Судом встановлено, що наказом №71-к від 12.04.2013 р. [PERSON] прийнято на роботу до Товариства з обмеженою відповідальністю «Макси-Трейд» на посаду адміністратора мазанину «33м2». В той же день між ТОВ «Макси-Трейд» та [PERSON] укладено договір про повну матеріальну відповідальність, згідно якого адміністратор магазину несе повну індивідуальну матеріальну відповідальність за схоронність товару в магазині. У разі виявлення в магазині нестачу товарно-матеріальних цінностей, Адміністратор повинен відшкодувати їх повну вартість або надати відповідної кількості та якості товар, на який виявлено нестачу, що встановлено з п. п. 4.1., 1.9., 2.10. посадової Інструкції [PERSON] Наказом №30-к від 14.03.2014 р. [PERSON] було звільнено з займаної посади за власним бажанням. Згідно рішення Новокаховського міського суду Херсонської області від 09.04.2015 р. у справі № 661/1766/14-ц, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Херсонської області, позов [PERSON] до ТОВ «Макси-Трейд» задоволено частково. Зокрема, зобовязано ТОВ «Макси-Трейд» внести зміни в наказ про звільнення [PERSON], зазначивши дату звільнення 15 лютого 2014 року. Відповідно до п. 1 ч.1 ст. 134 КЗпП України відповідно до законодавства працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації у випадках, зокрема, коли між працівником і підприємством, установою, організацією відповідно до статті 135-1 цього Кодексу укладено письмовий договір про взяття на себе працівником повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей, переданих йому на зберігання або для інших цілей. Згідно ст. 135-1 КЗпП України встановлено, що письмові договори про повну матеріальну відповідальність укладаються підприємством, установою, організацією з працівниками, які займають посади або виконують роботи, безпосередньо повязані із зберіганням, обробкою, продажем (відпуском), перевезенням або застосуванням у процесі виробництва переданих їм цінностей. Перелік таких посад і робіт, а також типовий договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність затверджуються в порядку, який визначається КМУ. Як вбачаться з Переліку посад і робіт, затверджених постановою Державного комітету [PERSON] Міністрів СРСР по праці і соціальних питаннях, Секретаріату Всесоюзної [PERSON] Професійних Спілок від 28.12.1977 року № 447/24, яка входить до переліку нормативних актів СРСР, які діють в Україні, займана відповідачем посада входить до вказаного Переліку посад та робіт, за якими відповідно до діючого законодавства України, можуть укладатися письмові договори про повну матеріальну відповідальність, оскільки його робота повязана з продажем (відпуском) товарів (продукції), їх підготовці до продажу незалежно від форм торгівлі та профілю підприємства (організації). Відповідно до відомостей результатів інвентаризації від 30.06.2014 р., за наслідком проведення інвентаризації товарно-матеріальних цінностей у магазині «33м2», розташованому у м. Генічеську, комісією виявлено нестачу товарно-матеріальних цінностей по магазину на загальну суму 253 944 грн.76 коп. Вказані відомості наказом від 30.06.2014 р. №30-60-і затверджені директором ТОВ «Макси Трейд». 30.06.2014 р. [PERSON], бухгалтер інвентаризатор, [PERSON] адміністратор магазину, [PERSON], бухгалтер склали акт про те, що [PERSON] який працював на посаді адміністратора магазину «33м2» у м. Генічеську з 12.03.2013 р. по 14.03.2014 р. відмовився від підписання щодо ознайомлення з відомістю результатів інвентаризації та надання пояснення виявленої недостачі ТМЦ. Посилання відповідача та його представника про те, що оскільки з 14.02.2016 р. він був звільнений, тому участь в інвентаризації не брав, не підписував жодних відомостей та актів, є голослівними, не підтвердженими жодним належним та допустимим доказом та спростовуються документами, наданими представниками позивача, зокрема, належним чином завіреними копіями наказів ТОВ «Макси Трейд» №№1-69 про проведення передачі магазину «33 кв.м.» м. Генічеську та Актами про результати інвентаризації, в яких наявні підписи [PERSON] про ознайомлення з ними. Крім того, відповідачем не спростовані доводи позивача про прийняття [PERSON] товарно-матеріальних цінностей за період 01.11.2013 р. по 26.01.2014 р., що підтверджується належним чином завіреними копіями Реєстрів прибутково - витратних документів переміщення ТМЦ зі складів магазину «33 кв.м.» у м. Генічеську, де наявні підписи [PERSON] про прийняття ним указаної кількості товарів. Твердження відповідача та його представника про переміщення товарів між приватними підприємцями також є голослівними, спростовуються наявними вище дослідженими доказами, тому судом не приймаються. Тому, оскільки факт заподіяння матеріальної шкоди позивачу на суму 253944 грн. 76 коп. при виконання своїх трудових обовязків [PERSON] підтверджені належними та допустимими доказами та не спростований відповідачем, позовні вимоги в цій частині суд вважає обґрунтованими. Дійшовши до висновку про обґрунтованість позовних вимог, разом з тим, суд не знаходить підстав до їх задоволення у звязку із пропущенням позивачем без поважної причини строку звернення до суду із зазначеним позовом, виходячи із заяви про відмову у задоволенні позову, зробленої під час судового розгляду представником відповідача та наступного. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно ст. 233 КЗпП України для звернення власника або уповноваженого ним органу до суду в питаннях стягнення з працівника матеріальної шкоди, заподіяної підприємству, установі, організації, встановлюється строк в один рік з дня виявлення заподіяної працівником шкоди. П. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 29.12.1992 р. № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками» встановлено, що судам необхідно перевіряти, чи додержаний власником або уповноваженим ним органом встановлений ст. 233 КЗпП річний строк з дня виявлення заподіяної працівником шкоди для звернення в суд з позовом про її відшкодування. Днем виявлення шкоди, встановленої в результаті інвентаризації матеріальних цінностей, при ревізії або перевірці фінансово-господарської діяльності підприємства, установи, організації, слід вважати день підписання відповідного акта або висновку. Таким чином, оскільки днем підписання висновку - Відомостей результатів інвентаризації, є 30.06.2014 р., то саме з цієї дати почався перебіг строку позовної давності у вказаних правовідносинах. Згідно ст. ст. 261, 267 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленої до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. Виходячи із змісту цих положень з моменту звернення до суду із зазначеним позовом, а саме, з 24.03.2016 року пройшло більше 1 року. Таким чином, позивач звернувся до суду із пропуском річного строку звернення до суду за захистом своїх прав. Посилання позивача на звернення до суду з відповідним позовом до [PERSON] 31.07.2014 р., який залишено без розгляду 18.02.2015 р. та до Комсомольськог8о районного суду м. Херсона 03.11.2015 р., який повернутий до відкриття провадження 25.01.2016 р. суд не знаходить як достатнє обґрунтування поважності причин пропуску процесуального строку, оскільки згідно ст. ст. 264, 265 ЦК України позовна давність переривається у разі предявлення особою позову. Залишення позову без розгляду не зупиняє перебігу позовної давності. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. Тобто, в даному випадку до 24.03.2016 р. часу звернення до суду з даним позовом, проміжок часу у звязку із залишенням без розгляду та повернення заяви за минулими позовами, - в якості переривання перебігу строку позовної давності не зараховується. Таким чином, оскільки доказів про поважність причин пропущеного строку звернення до суду матеріали позову не містять, інших доказів, а також клопотань про поновлення строку звернення до суду з наданням суду доказів поважності причин його пропущення у ході судового розгляду не представлено, тому суд вважає за необхідне відмовити з цієї причини у задоволенні позову.

Outcome: dismissed