Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-19 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду із вказаним позовом, який в подальшому уточнив, обґрунтовуючи його тим, що [PERSON] є власником 13/25 частини домоволодіння в [ADDRESS] , де розміщений жилий будинок (літ. А-1) (житлова площа 59,4 кв. м., загальна площа 106,7 кв. м.), сіни (літери а-2-1, а-1, а-1-1, а-3-1), погріб (літ. а-З/п), ганок (літ. А-4), сарай (літ. Б-1), вбиральня (літ. Ж-1), огорожа 1. При цьому власником іншої 12/25 частини вказаного домоволодіння в [ADDRESS] є відповідач, [PERSON] . Між позивачем та відповідачем склався фактичний порядок користування житловими та підсобними приміщеннями зазначеного домоволодіння, який відповідає усім технічним та санітарним нормам, визначений ще між попередніми власниками такого будинку. Оскільки в позасудовий спосіб вирішити питання про виділ частки із нерухомого майна, що у спільній частковій власності сторін не є можливим, то просив суд виділити у натурі 13/25 частин домоволодіння в [ADDRESS] , яка складається з частини житлового будинку літ. А-1 (кімнати 1-5, 1-4, коридор 1-3, сіні літ. а-1, а-2-1) (житлова площа 34,8 кв. м.) та 1/2 частки огорожі літ. 1, що належить [PERSON] , припинивши право спільної часткової власності з визнанням за позивачем права власності на цю частку домоволодіння в цілому, як на окремий, виділений в натурі об`єкт нерухомого майна. Ані позивач, [PERSON] , ані його представник, адвокат Кравченко Т. В., у судове засідання не з`явились, надавши суду заяви з проханням вирішити спір у їх відсутність, наполягаючи при цьому на задоволенні поданого позову та не заперечуючи проти ухвалення заочного рішення по справі. Відповідач, [PERSON] , до суду за невідомих суду причин не з`явився повторно, будучи належним чином про час та місце розгляду справи повідомленим, не надавши заяв про можливість провести розгляд справи за його відсутності. Отже, на підставі ч. 4 ст. 223 ЦПК суд ухвалив заочне рішення за наявними доказами. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що уточнені позовні вимоги [PERSON] є такими, що підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав. Суд встановив, що відповідно до договору купівлі-продажу від 18 липня 2019 року, посвідченого нотаріально, реєстр № 877, [PERSON] набув у власність 13/25 часток житлового будинку по [ADDRESS] , який складається з житлового будинку літ. А-1 (житлова площа 59,4 кв. м., загальна площа 106,7 кв. м.), сіні літ. а-2-1, а-1, а-1-1, а-3-1, погреб літ. а-З/п, сарай літ. Б-1, ганок літ. а-4, вбиральня літ. Ж-1, огорожа літ. І, що також підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 18 липня 2019 року та від 12 вересня 2020 року. При цьому за інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 12 вересня 2020 року та від 4 лютого 2021 року вбачається, що [PERSON] та [PERSON] є власниками 12/25 часток зазначеного домоволодіння по [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу від 19 серпня 2006 року, реєстр нотаріусу № 2184. Суд, оглянувши матеріали цивільної справи № 2-93/08, встановив, що згідно із договором купівлі-продажу від 19 серпня 2006 року, реєстр нотаріусу № 2184, [PERSON] та [PERSON] набули у власність 12/25 часток житлового будинку по [ADDRESS] , за яким безпосередньо [PERSON] та [PERSON] відійшло у користування в житловому будинку літ. А-1 кімнати 2-3, 2-2, сіні літ. а-1-1, а-3-1, погреб літ. а-З/п, сарай літ. Б-1, ганок літ. а-4, вбиральня літ. Ж-1 та частина огорожі літ. І (житловою площею 24,6 кв. м.), що також підтверджується витягом з Реєстру прав власності на нерухоме майно від 29 червня 2006 року, з якого вбачається, що по [ADDRESS] відчужується 12/25 частин будинку, які складаються з кімнат 2-3, 2-2 в житловому будинку літ. А-1, сіней літ. а-1-1, а-3-1, погребу літ. а-З/п, сараю літ. Б-1, ганку літ. а-4, вбиральня літ. Ж-1 та 1/2 частки огорожі літ. І (житловою площею 24,6 кв. м.). З іншого боку, суд встановив, що відповідно до витягу з Реєстру прав власності на нерухоме майно від 23 листопада 2006 року вбачається, що 13/25 часток будинку по [ADDRESS] складаються з кімнат 1-4, 1-5 та коридору 1-3 в житловому будинку літ. А-1, сіней літ. а-2-1, а-1 та 1/2 частки огорожі літ. І (житловою площею 34,8 кв. м.). Також за інформацією з інвентарної справи № 2880, наданої суду ККП «Міське бюро технічної інвентаризації Маріупольська нерухомість», вбачається технічна характеристика від 25 квітня 2006 року на будинок [ADDRESS] , де вказано, що до складу 12/25 частин такого домоволодіння входять житлові кімнати 2-3, 2-2 в житловому будинку літ. А-1, сіні літ. а-1-1, а-3-1, погреб літ. а-З/п, сарай літ. Б-1, ганок літ. а-4, вбиральня літ. Ж-1 та 1/2 частини огорожі літ. І (житлова площа 24,6 кв. м.). В свою чергу з технічної характеристики від 31 жовтня 2006 року на будинок [ADDRESS] , що міститься у інвентарній справі № 2880 ККП «Міське бюро технічної інвентаризації Маріупольська нерухомість», вбачається, що до складу 13/25 частин вказаного домоволодіння входять житлові кімнати 1-4, 1-5 та коридор 1-3 в житловому будинку літ. А-1, сіні літ. а-2-1, а-1 та 1/2 частина огорожі літ. І (житлова площа 34,8 кв. м.). Вказане також підтверджується планом земельної ділянки по [ADDRESS] від 21 вересня 2016 року на вказане домоволодіння та планом житлового будинку [ADDRESS] з інвентарної справи № 2880, а також копією технічного паспорту від 21 вересня 2016 року Маріупольського БТІ. Крім того суд встановив, що відповідно до копії актового запису про смерть № 1460 від 25 вересня 2017 року вбачається, що [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] , будучи зареєстрованим на момент смерті по [ADDRESS] . При цьому за інформацією від 2 березня 2021 року 4-ї державної нотаріальної контори міста Маріуполя вбачається, що спадкова справа після смерті [INFO] [PERSON] не заводилась, що підтверджується інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру від 2 березня 2021 року. Натомість за інформацією з Департаменту адміністративних послуг Маріупольської міської ради від 29 грудня 2020 року вбачається, що [PERSON] на момент смерті [INFO] був зареєстрованим по [ADDRESS] , де також є зареєстрованим з 10 жовтня 2006 року по теперішній час [PERSON] , [INFO] . Згідно із копією актового запису про народження № 407 від 13 квітня 1978 року вбачається, що [PERSON] народився [INFO] , батьком якого вказаний [PERSON] . Згідно із ст. 1216, 1218 Цивільного кодексу України (далі - ЦК) спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. За ч. 2 ст. 1220 ЦК часом відкриття спадщини є день смерті особи. Відповідно до ст. 1223 ЦК право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. За ст. 1261 ЦК в першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. На підставі положень ст. 1268 ЦК спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. При цьому згідно із ч. 3 ст. 1268 ЦК спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК, він не заявив про відмову від неї. На підставі ст. 1270 ЦК для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. За ст. 1296 ЦК спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. На підставі п. 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» отримання спадкоємцем, який прийняв спадщину, свідоцтва про право на спадщину відповідно до ст. 1296 ЦК України є правом, а не обов`язком спадкоємця. Таким чином суд встановив за матеріалами справи, що єдиним спадкоємцем після смерті [INFO] [PERSON] є його рідний син, [PERSON] , який відповідно до положень ч. 3 ст. 1268 ЦК успадкував належну спадкодавцю, його батьку, частку будинку по [ADDRESS] , оскільки за відсутності спадкової справи щодо майна померлого [PERSON] , він постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини та протягом 6-місячного строку за ст. 1270 ЦК не відмовився він неї. Також суд вказує, що на підставі ст. 319 ЦК власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. За ст. 356 ЦК власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Згідно із положеннями ст. 358 ЦК право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою, які можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. Відповідно до ст. 361 ЦК співвласник має право самостійно розпорядитися своєю часткою у праві спільної часткової власності. Згідно із ст. 364 ЦК співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації. Договір про виділ у натурі частки з нерухомого спільного майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. На підставі ч. 1, 2 ст. 367 ЦК майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється. Аналізуючи положення ст. 183, 358, 364 ЦК, суд зазначає, що виділ часток (поділ) нерухомого майна в натурі, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін буде виділено нерухоме майно, яке за розміром відповідає розміру часток співвласників у праві власності, а також якщо такий виділ (поділ) є технічно можливим. Аналогічний правовий висновок викладено Верховним Судом у постанові від 29 вересня 2020 року по справі №286/3653/18. При виділі частки зі спільного нерухомого майна власнику, частка якого виділяється, та власнику (власникам), частки яких залишаються, мають бути виділені окремі приміщення, які повинні бути ізольованими від приміщень іншого (інших) співвласників, мати окремий вихід. Аналогічний правовий\~висновок викладено\~Великою Палатою\~Верховного Суду\~в постанові від 20 листопада 2019 року по справі № 344/8200/14-ц. Оскільки після виділу частки зі спільного нерухомого майна в порядку ст. 364 ЦК право спільної часткової власності припиняється, то при виділі частки зі спільного нерухомого майна власнику, що виділяється, виділена нерухомість повинна складати окремий об`єкт нерухомого майна в розумінні ст. 181 ЦК та п. 10 «Порядку присвоєння об`єкту нерухомого майна реєстраційного номера», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 грудня 2010 року № 1117, за яким об`єкту нерухомого майна, що утворився в результаті виділу частки з об`єкта нерухомого майна, присвоюється новий реєстраційний номер. Аналогічний висновок наведено Верховним Судом у постанові від 6 листопада 2019 року по справі № 127/14320/15-ц. Відповідно до п. 1.2, 2.1, 2.4 «Інструкції щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об`єктів нерухомого майна», затвердженої наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 18 червня 2007 року № 55, поділ об`єкта нерухомого майна (виділ частки) на окремі самостійні об`єкти нерухомого майна здійснюються відповідно до законодавства на підставі висновку щодо технічної можливості такого поділу (виділу) з дотриманням чинних будівельних норм та з наданням кожному об`єкту поштової адреси. Враховуючи встановлені судом фактичні обставини справи, на підставі перелічених норм права та через відсутність згоди співвласника, [PERSON] , на проведення поділу в натурі будинку [ADDRESS] , суд дійшов висновку про наявність необхідних підстав для задоволення позовних вимог [PERSON] шляхом проведення поділу в натурі такого домоволодіння та виділу 13/25 частки вказаного нерухомого майна позивачу, визнавши за [PERSON] , як на окремий об`єкт нерухомого майна, право власності на житловий будинок літ. А-1, що складу якого входять житлові кімнати 1-4, 1-5 та коридор 1-3, сіні літ. а-2-1, а-1 та 1/2 частина огорожі літ. І (житлова площа 34,8 кв. м., загальна площа 63,8 кв. м.), розташованих по [ADDRESS] . Суд при цьому врахував, що виділ вказаного нерухомого майна у власність позивачу не суперечить правам та інтересам іншого співвласника означеного нерухомого майна, є можливим з технічної точки зору, що підтверджується матеріалами інвентарної справи № 2880 на таке домоволодіння, поділ якого фактично вже відбувся, що вбачається з витягу з Реєстру прав власності на нерухоме майно від 29 червня 2006 року та витягу з Реєстру прав власності на нерухоме майно від 23 листопада 2006 року, а також відповідає належній [PERSON] частці у спільній частковій власності на будинок [ADDRESS] . Таким чином право спільної часткової власності [PERSON] , як співвласника, на будинок [ADDRESS] підлягає припиненню, оскільки позивач набуває права власності на виділену йому в натурі частку такої нерухомості, як на єдиний об`єкт нерухомого майна.

Outcome: approved