Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-09 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду із зазначеним позовом, покликаючись на те, що 05.10.2014 року померла [PERSON]. На день смерті [PERSON] залишилось спадкове майно, а саме: земельні ділянки площею 1,13557 га та площею 0,2335 га, що розташовані на території Раденицької сільської ради Мостиського району Львівської області. Стверджує, що позивач спадщину фактично прийняв, однак, через відсутність оригіналів правовстановлюючих документів на право власності на зазначені земельні ділянки (оригіналів державних актів) та неможливість отримання їх дублікатів, позивач не може в позасудовому порядку оформити свої спадкові права у нотаріуса, у звязку із чим змушений звертатися до суду із даним позовом. З огляду на наведене, просить суд визнати за ним право власності на вищевказані земельні ділянки в порядку спадкування після смерті [PERSON] В судове засідання позивач не зявився, проте подав заяву, в якій просить суд справу розглянути у його відсутності та зазначає, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Представник відповідача Мостиської міської ради Львівської області (правонаступника Раденицької сільської ради Мостиського району Львівської області) у судове засідання не зявився, а подав заяву, в якій просить суд розглянути справу без його участі та зазначає, що не заперечує проти позову. Представник третьої особи Мостиської державної нотаріальної контори у судове засідання не зявився, проте подав до суду заяву, в якій просить справу розглядати у його відсутності. Представник третьої особи Мостиської районної державної адміністрації Львівської області у судове засідання не зявився, проте подав до суду заяву, в якій просить справу розглядати у його відсутності. Представник третьої особи відділу у Мостиському районі Головного управління Держгеокадастру у Львівській області, в судове засідання не зявився та не повідомив про причини своєї неявки, а також не надіслав до суду клопотання про розгляд справи у їх відсутності чи відкладення справи. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно ч.4\~ст.206\~ЦПК України\~у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.\~ Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини справи, суд вважає, що у відповідності до вимог ст.ст.200, 206 ЦПК України у справі можливо ухвалити рішення про задоволення позову при проведенні підготовчого засідання. Судом встановлено, що 05.10.2014 року відкрилась спадщина внаслідок смерті [PERSON]. До складу даної спадщини входять: право власності на земельну ділянку загальною площею 1,13557 га (кадастровий номер земельної ділянки 4622485900:06:000:0050) та право власності на земельну ділянку загальною площею 0,2335 га (кадастровий номер земельної ділянки 4622485900:06:000:0132), що розташовані на території Раденицької сільської ради Мостиського району Львівської області, призначені для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та належали спадкодавцю [PERSON] на підставі Державних актів на право власності на земельну ділянку серії ЛВ №066580 та серії ЛВ №048581 від 28.07.2004 року. Як вбачається із матеріалів спадкової справи №97/2015, заведеної у Мостиській державній нотаріальній конторі, за життя спадкодавець [PERSON] склала заповіт від 20.12.2001року, яким усе своє майно заповіла [PERSON] (позивачу у справі), який у відповідності до ч.1 ст.1269 ЦК України вважається таким, що прийняв спадщину, оскільки протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України звернувся до нотаріуса за оформленням своїх спадкових прав. Згідно Інформаційної довідки №51142242 від 05.03.2018року вбачається, що спадкова справа після смерті спадкодавця [PERSON] в нотаріальній конторі заводилася, спадкоємцю [PERSON] було видано нотаріусом свідоцтво про право на спадщину за заповітом на спадкове майно житловий будинок №34 по вул. Садовій в с. Раденичі Мостиського району Львівської області. Інші спадкоємці майна померлої [PERSON], а саме: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], із змістом вказаного заповіту ознайомлені та на одержання обовязкової частки у спадщині не претендують, що підтверджується їхніми заявами від 20.03.2015 року, 23.03.2015 року та від 20.11.2017 року, які містяться в матеріалах спадкової справи №97/2015. Таким чином, інших спадкоємців після смерті [PERSON], які б мали право на обовязкову частку у спадщині та претендували б на таку, крім позивача, немає. В той же час, через відсутність правовстановлюючих документів на спірні земельні ділянки (оригіналів вищевказаних державних актів) позивач не може в позасудовому порядку в повній мірі оформити свої спадкові права та одержати в нотаріальній конторі свідоцтво про право на спадщину на дане спадкове майно, у звязку із чим звернувся до суду із зазначеним позовом. Вказані обставини сторонами не оспорюються та підтверджуються наявними у справі письмовими доказами, а саме: довідкою, виданою Виконавчим комітетом Раденицької сільською радою Мостиського району Львівської області №794 від 14.06.2016 року; копією Витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі №39961173 від 24.03.2015 року; копіями Державних актів на право власності на земельну ділянку серії ЛВ №066580 та серії ЛВ №048581 від 28.07.2004 року; копією спадкової справи №97/2015, заведеної у Мостиській державній нотаріальній конторі після смерті [PERSON]; інформаційними довідками зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину; заповіти/спадкові договори) щодо спадкодавця [PERSON] та іншими матеріалами справи. Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до іншої особи (спадкоємця). Відповідно до ст.1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Згідно ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу (спадкоємці за законом). Правилами ст.1268 ЦК України встановлено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Прийнята спадщина визнається власністю спадкоємця з часу відкриття спадщини. Спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачою йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно (ч. 1 ст. 1297 ЦК України). Практика Верхового Суду України (п. 23 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30.05.2008 року) при розгляді справ даної категорії вказує на те, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розгляду не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Оскільки у даному випадку питання про право на спадщину не може бути вирішено в нотаріальному порядку шляхом видачі свідоцтва про право спадщину, у зв'язку з відсутністю оригіналів правовстановлюючих документів на спірну земельну ділянку, тому це питання повинно бути вирішено у судовому порядку шляхом визнання права власності на вищевказане спадкове майно за позивачем у порядку спадкування. В статті 55 Конституції України закріплено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Згідно ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способом захисту цивільних прав та інтересів згідно ст. 16 цього Кодексу може бути, зокрема, визнання права. Згідно ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірна, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Положення ст.ст.81,131 Земельного кодексу України визначають, що громадяни України набувають право власності на земельні ділянки, в тому числі на підставі спадкування. З огляду на наведені положення закону та враховуючи встановлені судом обставини справи, суд вважає, що визнання відповідачем предявленого позову не суперечить закону та не порушує права свободи чи інтереси інших осіб, а тому є всі підстави для задоволення позову в повному обсязі.

Outcome: approved