Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-24 00:00:00

Приватне підприємство «Світточ» звернулось до Запорізького районного суду Запорізької області з позовом до [PERSON], Товариства з обмеженою відповідальністю «Аграріс 2012», третя особа без самостійних вимог на предмет спору Реєстраційна служба Запорізького районного управління юстиції Запорізької області про визнання договору оренди землі недійсним та з урахуванням уточнень від 11.01.2016 р. просить визнати недійсним з моменту укладення договір оренди землі від 30.06.2014 р., укладений між [PERSON] та ТОВ «Аграріс 2012» щодо передачі в оренду земельної ділянки загальною площею 2,55 га, кадастровий номер 2322187200:01:002:0119, яка розташована на території Миколай-Пільської сільської ради Запорізького району Запорізької області та скасувати і припинити рішення про його державну реєстрацію. Свої вимоги мотивує тим, що згідно з державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЗП № 033725 від 01.08.2006 р., зареєстрованим в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за № 010626000218, [PERSON] є власником земельної ділянки загальною площею 2,55 га, яка розташована на території Миколай-Пільської сільської ради Запорізького району Запорізької області. Цільове призначення земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Двадцять пятого грудня 2008 року між ПП «Світточ» та відповідачем [PERSON] укладено договір оренди земельної ділянки № 338-1 строком на десять років, який зареєстрований у відділі Держкомзему у Запорізькому районі Запорізької області, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 11.02.2010 р. за №\~041026000015. Проте зареєструвати зазначений договір оренди земельної ділянки в Реєстраційній службі Запорізького районного управління юстиції Запорізької області на теперішній час позивач не може, оскільки в червні 2015 року стало відомо про те, що Реєстраційною службою Запорізького районного управління юстиції Запорізької області зареєстровано договір оренди землі, укладений між [PERSON] та ТОВ «Аграріс 2012». Предметом договору є земельна ділянка, яка знаходиться в користуванні позивача відповідно до договору оренди земельної ділянки від 25.12.2008 р. З 25.12.2008 р. по теперішній час зазначена земельна ділянка не вибувала з користування позивача, вона засіяна та використовується позивачем за призначенням. Позивач вважає, що правочин між відповідачами не був спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним, оскільки земельна ділянка не вибувала з користування позивача, а договір оренди земельної ділянки, укладений між позивачем та [PERSON] є чинним. Враховуючи вищевикладене, позивач був змушений звернутися до суду з даним позовом. Представником ТОВ «Аграріс 2012» подані письмові заперечення проти позову. ТОВ «Аграріс 2012» вважає, що вимоги ПП «Світточ» суперечать фактичним обставинам справи, не відповідають чинному законодавству України, а тому не можуть бути задоволені. Заперечення мотивує тим, що земельна ділянка була передана ТОВ «Аграріс 2012» на підставі акту прийому-передачі, вона обробляється ним, є засіяною та використовується у відповідності до її цільового призначення. Договір є правомірним, діючим, не розірваним у встановленому порядку, земельна ділянка використовується позивачем, з орендного користування позивача не вибувала. В судове засідання 07.10.2015 р., 23.10.2015 р. та 24.12.2015 р. зявилась представник позивача [PERSON], яка позов підтримала, в подальшому участі у розгляді справи не брала, 25.01.2016 р. подала заяву про розгляд справи за відсутності представника позивача. Відповідач [PERSON] до суду не зявилась, про причини своєї неявки суд не повідомила, будь-яких пояснень або заперечень по суті позову не надала. В судове засідання зявилась представник [PERSON] та ТОВ «Аграріс 2012» [PERSON], яка заперечувала проти задоволення позову з підстав, зазначених у письмових запереченнях на позов. Належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи представник третьої особи Реєстраційної служби Запорізького районного управління юстиції Запорізької області в судове засідання не зявився, пояснень по суті позову не надав. Суд, вислухавши представника відповідачів, дослідивши матеріали справи, встановивши обставини і перевіривши їх доказами, вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЗП №\~033725 від 01 серпня 2006 року, копія якого міститься в матеріалах цивільної справи, [PERSON] на праві власності належить земельна ділянка №\~338-1 площею 2,55 га, розташована на території Миколай-Пільської сільської ради Запорізького району Запорізької області, кадастровий номер 2322187200:01:002:0119. Згідно копії витягу з технічної документації про визначення нормативної грошової оцінки земельної ділянки № 3178 від 23 грудня 2008 року, вартість земельної ділянки становить 32981,60 грн. 25 грудня 2008 року між ПП «Світточ» та відповідачем [PERSON] укладено договір оренди землі, предметом якого є земельна ділянка №\~338-1 площею 2,55 га, розташована на території Миколай-Пільської сільської ради Запорізького району Запорізької області, кадастровий номер 2322187200:01:002:0119. Як видно з п. 8 договору, його укладено на 10 років. 11 лютого 2010 року проведено його державну реєстрацію у Відділі Держкомзему у Запорізькому районі Запорізької області, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис №\~041026000015. 25 грудня 2008 року між ПП «Світточ» та відповідачем [PERSON] підписано акт прийому-передачі обєкта оренди (земельної ділянки) за вказаним договором оренди, відповідно до якого земельна ділянка площею 2,55 га, кадастровий номер 2322187200:01:002:0119, яка належить [PERSON], передана нею позивачу \~ПП\~«Світточ». Згідно копії рішення Державного реєстратора прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Запорізького районного управління юстиції Запорізької області №\~21908014 від 09 червня 2015 року, ПП «Світточ» відмовлено в реєстрації речового права оренди земельної ділянки з кадастровим номером 2322187200:01:002:0119, розташованої на території Миколай-Пільської сільської ради Запорізького району Запорізької області, в звязку з тим, що таке право вже зареєстровано. Згідно Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна № 50878546 від 25 грудня 2015 року, державним реєстратором [PERSON] 02 вересня 2014 року за Товариством з обмеженою відповідальністю «Аграріс 2012» зареєстровано право оренди земельної ділянки, яка належить відповідачу [PERSON], площею 2,55 га, розташованої на території Миколай-Пільської сільської ради Запорізького району Запорізької області з кадастровим номером 2322187200:01:002:0119. Вказане речове право виникло у ТОВ «Аграріс 2012» на підставі договору оренди землі №\~39 від 30.06.2014 р., укладеного між [PERSON] та ТОВ «Аграріс 2012». Відповідно до умов укладеного договору № 39 від 30 червня 2014 року його предметом є земельна ділянка № 338-1 площею 2,55 га, що розташована на території Миколай-Пільської сільської ради Запорізького району Запорізької області та має кадастровий номер 2322187200:01:002:0119. Частиною 1 статті 509 ЦК України визначено, що зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Згідно ч. 2 ст. 509 ЦК України зобовязання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Пунктом 1 частини 2 статті 11 ЦК України встановлено, що однією з підстав виникнення цивільних прав та обовязків є договори та інші правочини. Системний аналіз вищенаведених законодавчих приписів дозволяє суду зробити висновок про те, що договір оренди землі від 25 грудня 2008 року, укладений між ПП «Світточ» та відповідачем [PERSON] є підставою для виникнення цивільних прав та обовязків та має зобовязальний характер. Зобовязання, згідно приписів ч. 1 ст. 526 ЦК України, має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 792 ЦК України за договором найму (оренди) земельної ділянки наймодавець зобовязується передати наймачеві земельну ділянку на встановлений договором строк у володіння та користування за плату. Відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом (ч. 2 ст. 792 ЦК України). Спеціальним законом, що регулює спірні правовідносини є Закон України «Про оренду землі», яким визначаються умови укладення, зміни, припинення і поновлення договору оренди землі. У відповідності до ст. 17 Закону України «Про оренду землі» (в редакції, що діяла на час укладання договору оренди від 25.12.2008 р.), передача обєкта оренди орендарю здійснюється орендодавцем в строки та на умовах, що визначені у договорі оренди землі, за актом приймання-передачі. Статтею 18 Закону України «Про оренду землі» (в редакції, що діяла на час укладання договору оренди від 25.12.2008 р.) встановлено, що договір оренди землі набирає чинності з дня його державної реєстрації. Обовязковість державної реєстрації договору оренди землі встановлена також і ст.\~20 Закону України «Про оренду землі» (в редакції, що діяла на час укладання договору оренди від 25.12.2008 р.). Суд констатує, що договір оренди землі від 25.12.2008 р., укладений між ПП «Світточ» та відповідачем [PERSON], повністю відповідає вимогам законодавства, що діяло на час його укладання, пройшов державну реєстрацію 11.02.2010 р., а відтак є чинним. У розумінні ст. 204 ЦК України даний правочин є правомірним, оскільки його недійсність прямо не встановлена законом та він не визнаний судом недійсним. Щодо договору оренди землі № 39 від 30.06.2014 р., укладеного між [PERSON] та ТОВ «Аграріс 2012» суд виходить з наступного. У відповідності до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового права та інтересу. Пунктом 2 частини 2 статті 16 ЦК України одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання правочину недійсним. Відповідно до ч. 2 ст. 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не повязані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Пунктом «в» частини 3 статті 152 ЗК України визначено, що захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється, з-поміж іншого, шляхом визнання угоди недійсною. Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, викладені у ст. 203 ЦК України. Згідно вимог зазначеної статті: \~зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; \~особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; \~волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; \~правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; \~правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; \~правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Частиною 1 статті 215 визначено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент його вчинення стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Згідно статті 24 Закону України «Про оренду землі» (в редакції, що діяла на час укладання договору оренди від 25.12.2008 р.) орендодавець зобовязаний не вчиняти дій, які б перешкоджали орендареві користуватися орендованою земельною ділянкою. В порушення вказаного обовязку відповідач [PERSON] уклала договір оренди земельної ділянки № 39 від 30.06.2014 р., незважаючи на те, що та сама земельна ділянка вже була обєктом права оренди іншої особи. Суд констатує, що вказаними діями відповідачів було порушено право позивача самостійно господарювати на землі з дотриманням умов договору оренди землі, яке передбачене ст. 25 Закону України «Про оренду землі». Таким чином, суд приходить до висновку про те, що оспорюваний договір оренди земельної ділянки № 39 від 30 червня 2014 року, укладений між [PERSON] та ТОВ «Аграріс 2012» є таким, що порушує права позивача щодо користування земельною ділянкою, суперечить нормам Цивільного та Земельного кодексів України та Закону України «Про оренду землі» в частині забезпечення принципів непорушності, правомірності та обовязковості договорів оренди землі, які укладені з дотриманням необхідних вимог. Крім того, суд констатує, що відповідачами [PERSON] та ТОВ «Аграріс 2012» при укладанні договору № 39 від 30 червня 2014 року не було дотримано вимоги статті 203 Цивільного кодексу України, оскільки правочин не спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. При цьому суд виходить з того, що відповідачами порушено приписи ст. 15 Закону України «Про оренду землі», оскільки акт про передачу та прийом земельної ділянки згідно умов договору оренди земельної ділянки № 39 від 30 червня 2014 року підписаний відповідачами з порушенням, адже фактично земельна ділянка ТОВ «Аграріс 2012» не передавалась, знаходиться в орендному користуванні позивача згідно договору оренди землі від 25 грудня 2008 року, який на момент розгляду справи не розірвано, не визнано недійсним, тобто його дія не припинена. Системно проаналізувавши докази у справі, суд дійшов остаточного висновку про обґрунтованість позовних вимог в частині визнання договору оренди № 39 від 30.06.2014\~р., укладеного між [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю «Аграріс 2012» щодо передачі в оренду земельної ділянки загальною площею 2,55 га, кадастровий номер 2322187200:01:002:0119, яка розташована на території Миколай-Пільської сільської ради Запорізького району Запорізької області, недійсним. Щодо вимог про скасування і припинення рішення про державну реєстрацію договору оренди № 39 від 30.06.2014 р., то у задоволенні цих вимог слід відмовити, оскільки дане питання належить до компетенції Реєстраційної служби Запорізького районного управління юстиції Запорізької області. У даному судовому провадженні реєстраційна служба не залучена до участі у справі в якості відповідача та до неї позовні вимоги не заявлялися. Також суд враховує, що відповідно до ст. 14 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обовязкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Отже дані вимоги є передчасними. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України, з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню сплачений останнім судовий збір. Враховуючи, що Цивільний процесуальний кодекс не передбачає солідарного стягнення судового збору, сплачений позивачем судовий збір підлягає відшкодуванню відповідачами пропорційно до задоволених судом позовних вимог, тобто по 121,80 грн. кожний.

Outcome: partial