Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-01 00:00:00

представник позивача звернулася до суду з позовом до Т.Полянської сільської ради Перечинського району Закарпатської області про визнання за [PERSON] права власності в порядку спадкування за законом на житловий будинок з господарськими будовами та спорудами. Свої вимоги мотивує тим, що [INFO] помер батько позивача - [PERSON] , після смерті якого відкрилася спадщина у вигляді житлового будинку [ADDRESS] . Батько заповіту не залишив, а він прийняв спадщину за ним, оскільки протягом строку, встановленого ч. 2 ст. 549 ЦК УРСР фактично вступив в управління та володіння спадковим майном, про відмову від спадщини не заявляв. Більше спадщину за батьком ніхто не прийняв, оскільки не вступав в управління та володіння спадковим майном, заяву нотаріусу про прийняття спадщини не подавав; мати позивача померла ще у 1996 році, а рідні брати за місцем відкриття спадщини зареєстровані не були та фактично не проживали. Для оформлення спадщини та отримання свідоцтва про право на спадщину на вказаний будинок позивач звернувся до державного нотаріуса, однак йому було відмовлено у оформленні такої за відсутністю правовстановлюючих документів на будинок. На підставі наведеного просить позов задовольнити. У підготовче судове засідання позивач не з`явилася, однак подала заяву, в якій просила розглянути справу без її участі, позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила такі задовольнити. Представник відповідача у підготовче судове засідання також не з`явився, попередньо подав заяву про розгляд справи за відсутності представника ради та не заперечив проти задоволення позову. [PERSON] та [PERSON] як треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору у судове засідання не з`явилися, подали заяви, в яких просили розглянути справу у їх відсутності, проти задоволення позову та визнання за позивачем права власності на спадковий будинок не заперечили. Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з таких підстав. Відповідно до ч. 4 ст. 200 ЦПК України ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. У судовому засіданні встановлено, що [INFO] помер батько позивача [PERSON] - [PERSON] , що стверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого виконкомом Т.Полянської сільської ради Перечинського району Закарпатської області 23 грудня 1997 року (а. с. 9, 11, 12-13). Також встановлено, що згідно довідок виконкому Т.Полянської сільської ради Перечинського району Закарпатської області № 375 від 02 липня 2019 року та № 589 від 08 липня 2019 року за даними погосподарської книги № 05 Т.Полянської сільської ради Перечинського району Закарпатської області на 1996-2000 роки, особового рахунку № [NUMBER] , головою домогосподарства за адресою: [ADDRESS] був [PERSON] , який помер [INFO] , де на день його смерті та на даний час проживає [PERSON] , який є спадкоємцем першої черги (а. с. 16, 17). Разом з цим, Інформація з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №173150267 від 09 липня 2019 року підтверджує відсутність відомостей щодо реєстрації права власності на будинок [ADDRESS] . Так само, згідно повідомлення Перечинської районної ради Закарпатської області від 16 липня 2019 року вих. № 07-06/Х-88 в архіві БТІ відсутні відомості щодо державної реєстрації права власності на житловий будинок за адресою: [ADDRESS] (а. с. 18, 19). Як вбачається з Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) № 58379162 від 19 листопада 2019 року, спадкова справа відносно спадкодавця [PERSON] , який помер [INFO] , відсутня (а. с. 44, 45). Як роз`яснено в п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року, відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилась не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу УРСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. Таким чином, оскільки спадщина за спадкодавцем [PERSON] відкрилася 23 грудня 1997 року і строк на її прийняття закінчився до набрання чинності ЦК України (01 січня 2004 року), тому суд вважає необхідним для вирішення вказаного позову застосувати норми ЦК УРСР. Відповідно до ст. 548 ЦК Української РСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Згідно ст. 549 цього Кодексу визнається, що спадкоємець прийняв спадщину якщо він протягом шести місяців з дня відкриття спадщини фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Відповідно до ст. ст. 524, 525, 529 ч. 1 ЦК Української РСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця. При спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Так, як було зазначено вище, згідно довідки виконкому Т.Полянської сільської ради Перечинського району Закарпатської області № 589 від 08 липня 2019 року на момент смерті батька [PERSON] , який помер [INFO] , позивач [PERSON] проживав та на даний час проживає у будинку, розташованому за адресою: [ADDRESS] (а. с. 17), а відтак відповідно до ст. 549 ЦК УРСР фактично вступив в управління та володіння спадковим майном, тобто прийняв спадщину. Разом з цим, як вбачається з повідомлення державного нотаріуса Перечинського районного нотаріального округу від 16 жовтня 2019 року № 254/01-16, позивачу [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок [ADDRESS] , після смерті її батька [PERSON] , оскільки відсутній документ, що посвідчує право власності спадкодавця на вказане нерухоме майно (а. с. 14). Як роз`яснено в п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 «Про судову практику в справах про спадкування» від 30 травня 2008 року, у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Згідно висновків Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, викладених у пункті 3.1. Листа «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» № 24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 року умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Якщо за життя спадкодавець не набув права власності на житловий будинок, земельну ділянку, то спадкоємець також не набуває права власності у порядку спадкування. До спадкоємця переходять лише визначені майнові права, які належали спадкодавцеві на час відкриття спадщини. Для набуття права власності у встановленому законодавством порядку спадкоємець повинен здійснити дії, які необхідні для набуття права власності на визначене нерухоме майно, зокрема на житловий будинок, іншу споруду. Так, у судовому засіданні встановлено, що оскільки [PERSON] будучи спадкоємцем за законом прийняв спадщину за [PERSON] , оскільки у встановлений законом строк згідно ст. 549 ЦК УРСР фактично вступив в управління та володіння спадковим майном, а тому вважається таким, що прийняв спадщину. Відповідно до ст. 527 ЦК Української РСР спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця, а також діти померлого, зачаті при його житті і народженні після його смерті. У статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що «кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Отже враховуючи те, що позивач протягом встановленого законом строку прийняв спадщину, однак у нього існують перешкоди у оформленні права на спадщину у нотаріальному порядку, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. На підставі наведеного та

Outcome: approved