Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-20 00:00:00

Приватне акціонерне товариство «Українська страхова компанія компанія «Княжа Вієнна Іншуранс\~Груп» в особі представника Гусєва Павла\~Володимировича звернулось до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача в порядку регресу суму збитків, завданих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди в розмірі 69 085,91 гривень. Обґрунтовуючи позовні вимоги покликаються на те, що 21.10.2016 року між Приватним акціонерним товариством «Українська страхова компанія компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» та [PERSON] було укладено Договір добровільного страхування наземного транспорту № 06/03-01-003575. 28.11.2016 року відповідач - [PERSON], керуючи транспортним засобом «Тойота», державний реєстраційний номер «[NUMBER]», по вул. І.Чмоли, 2 у м. Львові здійснив зіткнення з автомобілем «Сіtrоеn», державний номерний знак «[NUMBER]», який належить [PERSON]. Внаслідок вищевказаної ДТП транспортним засобам було завдано механічних пошкоджень. Відповідно до постанови Галицького районного суду м. Львова від 09.03.2017 року по справі № 462/6497/16-п, [PERSON] було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Оскільки, майнові інтереси [PERSON] були застраховані, позивачем було проведено на користь страхувальника виплату страхового відшкодування в розмірі 169 085,91 гривень. Страховиком відповідача ПАТ AT «УПСК» за полісом № А.К51.26473 в ПАТ AT «УПСК», було відшкодувано ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» страхове відшкодування розмірі 100 000,00 гривень. Позивач вказує, що різниця між фактичним розміром шкоди та страховим відшкодуванням, яка становить 69 085,91 гривень, підлягає стягненню безпосередньо із заподіювача шкоди. Представник позивача в судове засідання не з'явився. Подав до суду заяву про розгляд справи без його участі та участі, згідно якої позов підтримує та просить задоволити. Проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив. Про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, що підтверджується наявними в матеріалах справи поштовими відправленнями, також оголошеннями в порядку ст.128 ЦПК України. Також не подав до суду відзиву на позов та заяви про розгляд справи за його відсутності. Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд постановив проводити розгляд справи на підставі наявних у ній доказів, з ухваленням заочного рішення. Третя особа в судове засідання не з'явилась. Про дату судового засідання була повідомлена належним чином. Також, не подала до суду письмових пояснень на предмет позовних вимог. Суд постановив проводити за відсутності третьої особи, на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до наступного висновку. Згідно до ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов'язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (ч.4 ст.10 ЦПК України). Європейський суд з прав людини наголошує, що пункт 1 статті 6 гарантує кожному право порушити в суді чи відповідному органі будь-який позов, який стосується його цивільних прав та обов'язків; таким чином, пункт передбачає «право на суд», одним з аспектів якого є право доступу до суду, тобто право порушувати в судах позов для вирішення цивільного спору. Статтею 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно вимог ст.1166 Цивільного кодексу України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно ч.2 ст.1187 Цивільного кодексу України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Судом встановлено наступне. 21.10.2016 року між Приватним акціонерним товариством «Українська страхова компанія компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» та [PERSON] було укладено Договір добровільного страхування наземного транспорту № 06/03-01-003575, згідно умов якого позивач взяв на себе зобов'язання у разі настання страхового випадку сплатити на користь страхувальника страхове відшкодування /а.с.21-35/. 28.11.2016 року [PERSON], керуючи транспортним засобом «Тойота», державний реєстраційний номер «[NUMBER]», по вул. І.Чмоли, 2 у м. Львові здійснив зіткнення з автомобілем «Сіtrоеn», державний номерний знак «[NUMBER]», який належить [PERSON]. Внаслідок вищевказаної ДТП транспортним засобам було завдано механічних пошкоджень. Згідно довідки про дорожньо-транспортну пригоду №3016337447053379, виданої підрозділом УПП у м. Львові 28.11.2016 року, автомобіль «Сіtrоеn», державний номерний знак «[NUMBER]», який належить [PERSON] отримав механічні пошкодження передньої центральної частини та передньої лівої нижньої частини. ДТП відбулось внаслідок порушення [PERSON] правил дорожнього руху /а.с.19-20/. 28.11.2016 року [PERSON] звернувся до ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» із заявою про настання події /а.с.8/. 22.02.2017 року [PERSON] звернувся до позивача із заявою про виплату страхового відшкодування /а.с.12/. Згідно звіту №1322/16 про оцінку автомобіля «Сіtrоеn», державний номерний знак «[NUMBER]», який належить [PERSON], наданого ДП «Експерт Сервіс Авто», складеного 23.12.2016 року, вартість відновлювального ремонту без урахування значення коефіцієнта фізичного зносу транспортного засобу складає 155 590,02 гривень /а.с.39-56/. Згідно звіту №319/17 Додатку до звіту №1322/16 про оцінку автомобіля «Сіtrоеn», державний номерний знак «[NUMBER]», який належить [PERSON], наданого ДП «Експерт Сервіс Авто», складеного 24.02.2017 року, вартість відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу транспортного засобу згідно додаткового огляду складає 7 834,86 гривень /а.с.57-77/. Згідно заяви-погодження на виплату страхового відшкодування від 28.12.2016 року /а.с.11/ [PERSON] погоджується із вартістю відновлюваного ремонту в сумі 160 344,65 гривень та просить здійснити йому виплату страхового відшкодування за страховим випадком. Постановою Галицького районного суду м. Львова від 09.03.2017 року провадження у справі про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності, за ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення закрито, у зв'язку із закінченням строків притягнення до адміністративної відповідальності. Цією ж постановою [PERSON] визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП /а.с.18/. Відповідно до положень ч.4 ст.82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. На підставі заяви [PERSON] від 28.11.2016 року ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» було складено страхові акти №160000092057 від 03.01.2017 року, №160000092057-1 від 03.01.2017 року, №1600000992057-2 від 27.03.2017 року /а.с.78,79,81/. Згідно розрахунків суми відшкодування до справи №160000092057 від 03.01.2017 року та №160000092057 від 27.03.2017 року сума страхового відшкодування, яку належить виплатити [PERSON] становить 160 344,65 гривень та 8 741,26 гривень /а.с.80,82/. ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» було проведено страхувальнику [PERSON] виплату страхового відшкодування в сумі 169 085,91 гривень, що підтверджується наступними платіжними дорученнями: №3Р000779 від 06.01.2017 року про виплату на користь [PERSON] суми страхового відшкодування в розмірі 100 000,00 гривень /а.с.83/; №3Р000777 від 10.01.2017 року про виплату на користь [PERSON] суми страхового відшкодування в розмірі 60 344,65 гривень /а.с.84/; №3Р018945 від 28.03.2017 року про виплату на користь [PERSON] суми страхового відшкодування в розмірі 8 741,26 гривень /а.с.85/. Відповідно до ст. 979 ЦК України, за договором страхування одна сторона (страховик) зобовязується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні ( страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобовязується сплачувати платежі та виконувати інші умови договору. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про страхування», страховий випадок - подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов'язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі. Відповідно до ст. 20 Закону України «Про страхування», страховик зобов'язаний: при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк. Таким чином, позивачем як страховиком [PERSON] було виконано свій обов'язок за договором страхування та здійснено останньому виплату в межах суми страхового відшкодування. Згідно з ч.2 ст.1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до ст. 25 Закону України «Про страхування», здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування або законодавством на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком. На підставі ст. 993 ЦК України, ст. 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, яка отримала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдану шкоду. Відповідно до ст.1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Таким чином, страховик, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, реалізує право вимоги, передбачене статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування», шляхом звернення з позовом до страховика, в якого завдавач шкоди застрахував свою цивільно-правову відповідальність. Як встановлено в ході розгляду справи, цивільно-правова відповідальність відповідача застрахована за полісом № А.К51.26473 в ПрAT «УПСК». Позивач звернувся до страховика відповідача ПрAT «УПСК» із вимогою про виплату страхового відшкодування №1600000092057 в розмірі 160 344,65 гривень. Страховою компанією відповідача відшкодовано ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» страхове відшкодування розмірі 100 000,00 гривень. 19.04.2018 року позивач ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» звернувся до відповідача із претензією про відшкодування шкоди в порядку регресу, згідно якої просить [PERSON] відшкодувати різницю між фактичним розміром заподіяної ним шкоди та страховим відшкодуванням, яка складає 60 344,65 гривень. Відповідно до постанови Верховного Суду від 04.07.2018 року у справі №755/18006/15-ц, уклавши договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов'язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов'язку страхувальника, який завдав шкоди. Відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виникне обов'язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у ст. 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Судом встановлено, що різниця між фактичним розміром шкоди та страховим відшкодуванням становить 69 085,91 гривень/а.с.84,85/. За наведених обставин, позивач в порядку регресу має право вимагати від відповідача відшкодування різниці страхового відшкодування між фактичним розміром шкоди, заподіяної відповідачем. У відповідності до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. При цьому дані докази повинні бути належними та достовірними, як це передбачено ст. ст. 77-79 ЦПК України. Як видно з досліджених судом письмових доказів, наданих позивачем в ході розгляду справи на підтвердження заявлених позовних вимог, такі отримані у порядку встановленому Законом, стосуються безпосередньо обставин справи та підтверджують покликання позивача на на існуючі обставини справ, а відтак беруться судом до уваги, як належні та допустимі докази в процесі доказування. Водночас, відповідач в судове засідання не з'явився та не надав суду жодних доказів на спростування вимог позивача. Згідно ч.3 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Оцінюючи докази по справі в цілому, беручи до уваги вищенаведені встановлені під час розгляду справи обставини, суд приходить до висновку, що позовні вимоги звернені до відповідача є обґрунтованими та підтверджуються матеріалами справи, оскільки обов'язок виплати різниці страхового відшкодування за наслідками ДТП, яка мала місце 28.11.2016 року покладений саме на відповідача, а тому суд приходить до переконання про задоволення позову. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, судові витрати понесені позивачем та підтверджені матеріалами справи підлягають стягненню з відповідача.

Outcome: approved