Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-05 00:00:00

Представник позивача звернулась до суду із позовом про визнання за позивачем права власності в порядку спадкування на житловий будинок №33 по вулиці Декабристів в смт Чаплинка Херсонської області, що належало її померлій матері [PERSON]. Свої вимоги обґрунтовує тим, що [PERSON], яка померла 12 квітня 2000 року, є матірю позивачки, та після її смерті відкрилась спадщина, яка складається з житлового будинку №33 по вулиці Декабристів в смт Чаплинка Херсонської області. Крім того за життя [PERSON] склала заповіт в якому на випадок її смерті зробила розпорядження, а саме належний їй житловий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться в смт Чаплинка по вул. Декабристів №33 заповіла позивачці. У визначений законодавством строк позивачка звернулась до державного нотаріуса [PERSON] державної нотаріальної контори Херсонської області із заявою про прийняття спадщини після померлої 12 квітня 2000 року [PERSON], але їй було відмовлено у видачі свідоцтва про прийняття спадщини, оскільки у поданому спадкоємцем правовстановлюючому документу, а саме свідоцтві про право власності на житловий будинок, відсутній підпис посадової особи та відсутня печатка установи яка видала документ, про що нотаріус винесла відповідну постанову. В судове засідання позивач не зявилась, подала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги просила задовольнити. Представник позивача в судове засідання не зявилась, подала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги просила задовольнити. Представник відповідача [PERSON] селищної ради в судове засідання не зявився, подавши через канцелярію суду заяву про розгляд справи за відсутності представника, проти задоволення позову не заперечує. Відповідно до ч. 2\~ст. 247 ЦПК України, в зв'язку з неявкою сторін, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про народження [PERSON], І-ФК №267497 від 25 жовтня 1973 року, свідоцтва про укладення шлюбу серія І-КГ №418554 від 17 травня 1984 року, свідоцтва про шлюб серія І-КГ №129195 від 13 лютого 2018 року, позивачка [PERSON] є донькою [PERSON], яка 12 квітня 2000 року померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-КГ №073060 від 13 квітня 2000 року. За життя [PERSON] склала заповіт в якому на випадок її смерті зробила таке розпорядження, належний їй житловий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться в смт Чаплинка по вул. Декабристів №33 заповіла [PERSON] (Леонова після укладення шлюбу) [PERSON], позивачці по справі, заповіт зареєстровано в реєстрі за №886 від 28 липня 1987 року. Зазначений житловий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться в смт Чаплинка по вул. Декабристів №33 належить Нікіфоровій ([PERSON] після укладення шлюбу) [PERSON], відповідно до свідоцтва про право власності, виданого [PERSON] селищною радою Чаплинського району Херсонської області 11 вересня 2000 року на підставі рішення [PERSON] селищної ради Чаплинського району Херсонської області 22 серпня 2000 року №138. Відповідно до постанови державного нотаріуса [PERSON] державної нотаріальної контори Херсонської області [PERSON], про відмову у вчинення нотаріальної дії, від 17 жовтня 2018 року, позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у звязку з тим що спадкоємцем надано не належним чином оформлений правовстановлюючий документ. Відповідно до наданої суду копії спадкової справи №135/200 від 14.08.2000 року вбачається, що позивачка [PERSON] 12.04.2000 року звернулась до державного нотаріуса [PERSON] державної нотаріальної контори Херсонської області [PERSON] із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину. Так, згідно положень Постанови Пленуму Верховного суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування», свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Згідно роз'яснень, викладених в пункті 3.1. листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, в тому числі й у випадку визначення судом за позовом спадкоємця додаткового строку для прийняття спадщини. Разом з тим, слід відмітити, що [PERSON] померла 12 квітня 2000 року, а тому, відповідно до п. 4 прикінцевих та перехідних положень ЦК України від 16 січня 2003 року, його положення застосовуються до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності, крім того, згідно з п. 5 прикінцевих та перехідних положень цього ж Кодексу, правила книги шостої (Спадкове право) ЦК України застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання ним чинності. Також згідно з ч. 1 ст. 5 цього ж Кодексу, акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Таким чином, враховуючи, що [PERSON] померла до набрання чинності ЦК України від 16 січня 2003 року, необхідно керуватися положеннями ЦК України (в редакції 1963 року). Нормами статті 524 ЦК України (в\~редакції 1963\~року) передбачено, що спадкування здійснюється за законом і за заповітом. Відповідно до ст.534 ЦК Української РСР 1963 року передбачає спадкоємство за заповітом, окрім того згідно ст.529 ЦК Української РСР 1963 року позивачка відноситься до спадкоємців першої черги. Також, відповідно до ч.1 ст. 6 ЦК України (в\~редакції 1963\~року) встановлено перелік способів захисту цивільних прав шляхом: визнання цих прав; відновлення становища, яке існувало до порушення права, і припинення дій, які порушують право; присудження до виконання обовязку в натурі; компенсації моральної шкоди; припинення або зміни правовідношення; стягнення з особи, яка порушила право, завданих збитків, а у випадках, передбачених законом або договором, неустойки (штрафу, пені), а також іншими засобами, передбаченими законом. Тобто, за змістом ст.6 ЦК України (в\~редакції 1963\~року) кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, зокрема, з позовом про визнання права. Аналізуючи наведені норми чинного законодавства та встановлені по справі обставини, суд приходить до висновку, що право позивача підлягає захисту в судовому порядку шляхом визнання за нею права власності на спадкове майно в порядку спадкування після смерті [PERSON], яка померла 12 квітня 2000 року.

Outcome: approved