Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-17 00:00:00

Прокурор Прилуцької міжрайонної прокуратури Чернігівської області в інтересах [PERSON] звернувся до суду з позовом до КЗ «Удайцівський навчально-реабілітаційний центр» Чернігівської обласної ради про стягнення невиплаченої одноразової грошової допомоги в розмірі 7716 грн. Свій позов, позивач обґрунтовує тим, що позовна заява, як захід прокурорського реагування, пред'явлена на захист прав та інтересів особи з числа дітей-сиріт [PERSON], [INFO], дитина-сирота, яка не має спеціальної юридичної освіти, відноситься до соціально незахищеної категорії населення, не має рідних, які б піклувалися про її добробут, в силу стану свого здоров'я не має можливості самостійно захистити свої порушені права та потребує захисту з боку органів прокуратури, так як є інвалідом 2-ї групи з дитинства, а тому прокуратурою прийнято рішення про звернення до суду із позовною заявою про захист її порушених прав. В судовому засіданні прокурор підтримав позовні вимоги, а представник відповідача їх не визнав. Чернігівська обласна рада направила до суду письмову заяву про розгляд справи за їх відсутності, відповідно до вимог законодавства. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши наявні докази по справі суд приходить до наступного висновку: Відповідно до вимог ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до свідоцтва про народження [PERSON] її батьками є [PERSON] та [PERSON]. Підстави запису відомостей про батька невідомі, мати залишила дитину у пологовому будинку. Згідно копії свідоцтва про смерть (а.с.9) [PERSON] померла [INFO] року Рішенням Коропського районного суду Чернігівської області від 08 грудня 2014 року [PERSON] визнано обмежено дієздатною [PERSON], будучи дитиною - сиротою, навчалась в Удайцівській спеціалізованій загальноосвітній школі-інтернаті І-ІІ ступенів Чернігівської обласної ради та перебувала на повному державному утриманні та 25 травня 2013 року отримала свідоцтво про закінчення спеціальної загальноосвітньої школи 12СШ№031983. Згідно довідки Понорницького психоневрологічного інтернату від 25.03.2015 року №78, [PERSON] з 17.03.2014 року прибула до інтернату з Удайцівської спеціальної загальноосвітньої школи -інтернату І-ІІ ступенів, де постійно проживає на даний час. Статус дитини-сироти або позбавленої батьківського піклування, це визначене відповідно до законодавства становище дитини, яке надає їй право на повне державне забезпечення і отримання передбачених законодавством пільг та яке підтверджується комплектом документів, що засвідчують обставини, через які дитина не має батьківського піклування. Відповідно до ст.ст. 3, 4 Закону України «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування» від 13.01.2005 року, в редакції від 04.07.2013 року, яка набула чинності 02.03.2014 року (далі - Закон), заходи соціальної допомоги дітей-сиріт та дітей, що залишилися без батьківського піклування, гарантуються, забезпечуються та охороняються державою. Одними із основних принципів державної політики в частині соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, є захист прав і інтересів таких дітей, а також забезпечення соціально-правових гарантій. Як встановлено в ч.ч. 1-3 ст.8 Закону держава здійснює повне забезпечення дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, а також осіб із їх числа. Допомога та утримання таких дітей не можуть бути нижчими за встановлені мінімальні стандарти, що забезпечують кожній дитині рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального та соціального розвитку на рівні, не нижчому за встановлений прожитковий мінімум для таких осіб. Право на повне державне забезпечення в навчальних закладах мають діти-сироти та діти, позбавлені батьківського піклування, віком до вісімнадцяти років та особи з числа дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, при продовженні навчання до 23 років або до закінчення відповідних навчальних закладів. Відповідно до ч. 7 ст. 8 Закону, випускники навчальних закладів із числа дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, забезпечуються за рахунок навчального закладу одноразовою грошовою допомогою в розмірі не менше шести прожиткових мінімумів для осіб відповідного віку. Отже, Законом обов'язок по виплаті дітям-сиротам та дітям, позбавленим батьківського піклування одноразової грошової допомоги в розмірі шести прожиткових мінімумів покладено на навчальний заклад, який закінчила дитина-сирота. При цьому, ч. 7 ст. 8 Закону встановлює обов'язок з виплати грошової допомоги усім випускникам навчальних закладів, не розмежовуючи їх на окремі категорії тих, хто продовжив навчання в іншому навчальному закладі, та тих, хто працевлаштувався. Як вбачається із досліджених документів [PERSON] закінчила навчальний заклад у травні 2013 року, а згідно Закону України «Про Державний бюджет України на 2013 рік», прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років (на момент закінчення школи-інтернату не виповнилося 18 років) становив 1210 грн. У зв'язку із чим одноразова грошова допомога [PERSON] відповідно до ст. 8 Закону України мала складати 7260 грн. (6x1210 грн.), а не 7760 грн., як зазначає прокурор, проте вказана сума виплачена не була. чим було порушено її майнові права. Відповідно до ч. 7 ст. 8 Закону України, випускники навчальних закладів із числа дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, забезпечуються за рахунок навчального закладу або відповідної установи у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, одягом і взуттям, а також одноразовою грошовою допомогою в розмірі не менше шести прожиткових мінімумів для осіб відповідного віку. Відповідно до наданих пояснень в судовому засіданні представника відповідача, [PERSON] було забезпечено лише одягом та взуттям. Грошової допомоги їй не надавалося та не виплачувалося. З огляду наведеного, з відповідача необхідно стягнути на користь [PERSON] невиплачену одноразову грошову допомогу відповідно до ст.8 Закону України «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування», в розмірі 7260 гривень. Згідно ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі і в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України. Оскільки судом встановлено, що відповідач незаконно не виплачував позивачу грошової допомоги, суд визнає такі дії протиправними та зобов'язує відповідача виплатити вказані платежі на користь позивача. На підставі викладеного

Outcome: partial