Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-25 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду із вказаним позовом, в якому зазначив, що 12 вересня 2013 року між ним та [PERSON] був укладений кредитний договір №13238 про відкриття та обслуговування рахунків і випуску платіжних карт, згідно умов якого [PERSON] отримав кредит у розмірі 12000 грн. на строк дії платіжної карти, із сплатою за користування кредитом 24% річних. Позивач зобовязання виконав належним чином та надав відповідачу кредит у розмірі 12000 грн. Відповідач свої зобовязання не виконав. Станом на 18.01.2018 року [PERSON] має заборгованість за кредитним договором в розмірі в розмірі 19192,26 грн., у тому числі: заборгованість за тілом кредиту 11999,68 грн.; заборгованість за нарахованими відсоткам по кредиту 2300,83 грн.; інфляційне збільшення заборгованості 4054,37 грн. та три проценти річних за прострочення боргу за кредитом 837,38 грн. [PERSON] свої зобовязання за кредитним договором не виконав, тому позивач просить суд стягнути з нього заборгованість за кредитним договором у вказаній сумі, а також стягнути з відповідача судові витрати у розмірі 1762 грн. Представник позивача у судове засідання не зявився, подав заяву, в якій позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив розгляд справи провести без його участі, проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявився з невідомих суду причин, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Відзив на позовну заяву із зазначенням заперечень та доказів, що підтверджують його відзив відповідач не надав. Ухвалою суду від 26.06.2018 року ухвалено провести заочний розгляд справи вказаної справи, оскільки відповідач, будучи неодноразово належним чином повідомленим про час\~ та місце розгляду справи, до судового засідання не зявився, про причини неявки суд не повідомив, відзив не подав, в той же час представник позивача не заперечував проти заочного вирішення справи. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовна заява ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії Донецьке обласне управління АТ «Ощадбанк» підлягає задоволенню з наступних підстав. Частиною 1 статті 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Судом встановлено, що відповідно до укладеного договору № 13238 від 12 вересня 2013 року [PERSON] отримав кредит в розмірі 12000 грн., зобовязався прийняти, належним чином використати та повернути кредит, а також сплатити проценти за користування кредитом в розмірі 24% річних, комісійні винагороди та інші платежі в порядку, на умовах та в строки, визначені Договором. Дослідивши матеріали справи та надані докази в їх сукупності, суд вважає, що заявлені вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Між сторонами по справі виникли цивільно-правові відносини на підставі договору кредитування, які регулюються Цивільним кодексом України. Згідно ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Так, відповідно до договору № 13238 від 12.09.2013 року [PERSON] отримав кредит у вигляді кредитної лінії на поточний рахунок у сумі 12000, 00 грн. зі сплатою 24% річних за користування кредитом. Однак, в порушення умов договору [PERSON] у повному обсязі не сплачував суми кредиту та відсотки за його користування, внаслідок чого у нього утворилася заборгованість. Суд перевіривши розрахунок заборгованості за кредитним договором № 13238 від 12.09.2013 року, укладеного між Публічним акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» в особі філії Донецьке обласне управління АТ «Ощадбанк» та [PERSON], встановив, що станом на 18.01.2018 року утворилась заборгованість на загальну суму 14300,51 грн., яка складається з заборгованості за основним боргом 11999,68 грн., відсотків за користування кредитом 2300,83 грн. Крім того, суд зазначає, що ч.2 ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми. Таким чином, у відповідності з нормами ст. 625 ЦК України, позивачем нараховано також суму інфляційного збільшення заборгованості 4054,37 грн., та трьох процентів річних від суми заборгованості 837,38 грн. Згідно з положеннями пунктів 3.1. та 3.2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань від 17.12.2013 року №14, інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена ч.2 ст.625 ЦК України не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Таким чином суд приходить до висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача інфляційних витрат та трьох процентів річних, оскільки зазначені суми нараховані позивачем у відповідності з діючим законодавством та є цілком обґрунтованими. Згідно ст.526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог законодавства України. Відповідно до ст.530 ЦК України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Вимогами ст.625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу. Отже, заборгованість, яка виникла внаслідок прострочення виконання грошового зобовязання повинна бути стягнена з відповідача [PERSON] Таким чином, суд вважає позовні вимоги доведеними, тому такими, що підлягають задоволенню.\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ Відповідно до ст.141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Представником позивача надано документи, що підтверджують сплату понесених судових витрат, тому вони підлягають стягненню з відповідача у повному обсязі.

Outcome: approved