Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-03 00:00:00

Прокурор звернувся до суду з позовом до [PERSON] про витребування з його володіння грошових коштів та передачі їх на зберігання відділу фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку Управління МВС України в Житомирській області. В обґрунтування позову зазначив, що Управлінням по боротьбі з організованою злочинністю УМВС України в Житомирській області у межах кримінальної справи проведено обшук офісного приміщення ТОВ «Поліпромінвест», та складено протокол обшуку відповідно до якого при проведенні обшуку вилучено документи та готівкові кошти в сумі 1005740 Євро та 100000 доларів США. На вилучені кошти постановою старшого слідчого СУ УМВС України в Житомирській області від 30.10.2012 накрадено арешт. 16.05.2013 року, під час підготовчого засідання у кримінальному провадженні, Богунським районним судом м.Житомира винесено ухвалу про скасування арешту на вказані кошти. Підставою для винесення такої ухвали стало рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 29.04.2013 року, яким задоволено позов [PERSON] до [PERSON] та визнано за позивачем право власності на спірні грошові кошти. 27.11.2013 року, на підставі зазначеного рішення та ухвали [PERSON] отримав у ВФЗБО УМВС України в Житомирській області вищевказані грошові кошти. 07.11.2013 року за апеляційною скаргою заступника прокурора області апеляційним судом Дніпропетровської області рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 29.04.2013 скасовано та винесено нове - про відмову в задоволенні позову за безпідставністю. Рішення набрало законної сили. На підставі викладеного, прокурор просив витребувати з незаконного володіння [PERSON] готівкові кошти в сумі 1005740 Євро та 100000 доларів США та передати ці кошти на зберігання відділу фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку УМВС України в Житомирській області. Прокурор в судовому засіданні позов підтримав з підстав у ньому викладених. Представник відповідача проти задоволення позову заперечував, посилаючись на його безпідставність та необґрунтованість. Представники третіх осіб та представник Управління Міністерства Внутрішніх справ України в Житомирській області до суду не з'явилися про причини неявки суд не повідомили. За таких обставин, враховуючи думку прокурора та представника відповідача, які не заперечували проти розгляду справи за відсутністю представників вказаних осіб, суд вважає можливим розглянути справу без участі вказаних представників. Вислухавши представників, дослідивши матеріали справи суд приходить до наступного. Згідно частин 1-3 ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. У відповідності до ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі, і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Судом встановлено, що в ході досудового провадження органами досудового розслідування при проведенні 07 вересня 2012 року обшуку в офісному приміщенні ТОВ «Поліпромінвест», розташованому за адресою: м.Дніпропетровськ, вул.Миколаївська, 25 були вилучені грошові кошти: 1005740 Євро та 100000 доларів США, які зберігалися в сейфі [PERSON], що визнано сторонами справи та підтверджується копією протоколу обшуку, наявною в матеріалах справи. Постановою старшого слідчого відділу ОВС, ОГ та ЗО СУ УМВС України в Житомирській області старшого лейтенанта [PERSON] від 30.10.12 р. накладено арешт на майно - грошові кошти в сумі 1005740 Євро та 100000 доларів США, які було здано на зберігання до ВФЗБО УМВС України в Житомирській області, на депозитний рахунок, що не оспорюється сторонами справи. У вказаній постанові було зазначено, що підставою для накладення арешту на грошові кошти стало те, що вони вилучені за адресою розташування ТОВ «Поліпромінвест», яке задіяне в діяльності злочинної схеми по заволодінню чужим майном, на підставі чого орган досудового слідства прийшов до висновку, що зазначені грошові кошти могли бути отримані злочинним шляхом, крім того, санкція ч.5 ст.191 КК України передбачає конфіскацію майна, а також враховуючи необхідність забезпечення можливо заявленого у майбутньому цивільного позову. З письмових пояснень відповідача та його представника, та усних пояснень у судовому засіданні представника слідує, що [PERSON] протягом тривалого часу підтримує дружні стосунки з обвинуваченим [PERSON] В зв'язку з проведенням ремонту в офісі [PERSON] влітку 2009 року вони домовилися з [PERSON] про те, що [PERSON] передасть йому на зберігання особисті заощадження своєї родини, а саме 1005740 Євро та 100000 доларів США. Вони домовилися, що зберігання грошових коштів буде проводитися на безоплатній основі на весь термін проведення ремонту. Кошти будуть зберігатися за місцем роботи [PERSON], де є сейф і охорона. Цю домовленість вони оформили письмовим договором у вигляді розписки. 14 серпня 2009 року [PERSON] приїхав до офісу, розташованого за адресою: м.Дніпропетровськ, вул.Миколаївська, 25, в якому працює [PERSON] та передав йому для зберігання 1005740 Євро та 100000 доларів США, про що отримав розписку. В вересні 2012 року [PERSON] зателефонував [PERSON] і повідомив, що його грошові кошти були вилучені з сейфу при обшуку ТОВ «Поліпромінвест» працівниками УБОП України в Житомирській області. На його пропозицію повернути кошти, [PERSON] повідомив, що не відмовляється повернути кошти, проте це не можливо, оскільки на них накладено арешт та вони перебувають на зберіганні ВФЗБО УМВС України в Житомирській області, на депозитному рахунку. В зв'язку з неможливістю повернення його грошових коштів, [PERSON] в квітні 2013 року звернувся до Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська з позовом про визнання права власності та зобов'язання вчинити певні дії. Рішенням Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 29 квітня 2013 року позов [PERSON] був задоволений, визнано за [PERSON] право власності на вказані грошові кошти. Внаступному це рішення скасовано апеляційним судом, у задоволенні позову відмовлено. Встановлено, що 16.05.2013 року, під час підготовчого засідання у кримінальному провадженні, Богунським районним судом м.Житомира винесено ухвалу про скасування арешту на вказані кошти, що визнано сторонами справи та підтверджується копією вказаної ухвали, наявної в матеріалах справи. 27.11.2013 року, на підставі ухвали Богунського районного суду м.Житомира вищевказані грошові кошти повернуті [PERSON], що не оспорюється сторонами справи. Прокурором позов заявлено в інтересах Управління МВС України в Житомирській області, третіми особами на стороні позивача, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору, заявлені: Барановська районна державна адміністрація; Володарсько - Волинська районна державна адміністрація ; Черняхівська районна державна адміністрація; Чуднівська районна державна адміністрація; Житомирська обласна державна адміністрація. Статтею 316 ЦК України передбачено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Особливим видом права власності є право довірчої власності, яке виникає внаслідок закону або договору управління майном. Статтею 317 ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Статтею 318 ЦК України передбачено, що суб'єктами права власності є Український народ та інші учасники цивільних відносин, визначені статтею 2 цього Кодексу. Усі суб'єкти права власності є рівними перед законом. Статтею 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.При здійсненні своїх прав та виконанні обов'язків власник зобов'язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Власність зобов'язує. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі. Держава не втручається у здійснення власником права власності. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов'язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Особливості здійснення права власності на національні, культурні та історичні цінності встановлюються законом. Статтею 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Примусове відчуження об'єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості, крім випадків, встановлених частиною другою статті 353 цього Кодексу. Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Статтею 346 ЦК України передбачено, що право власності припиняється у разі: 1) відчуження власником свого майна; 2) відмови власника від права власності; 3) припинення права власності на майно, яке за законом не може належати цій особі; 4) знищення майна; 5) викупу пам'яток історії та культури; 6) примусового відчуження земельних ділянок приватної власності, інших об'єктів нерухомого майна, що на них розміщені, з мотивів суспільної необхідності відповідно до закону; 8) звернення стягнення на майно за зобов'язаннями власника; 9) реквізиції; 10)конфіскації; 11)припинення юридичної особи чи смерті власника. Право власності може бути припинене в інших випадках, встановлених законом. Аналізуючи фактичні обставини справи суд приходить до висновку про те, що позивачем не надано суду належних та достатніх доказів того, що Управління МВС України в Житомирській області, в інтересах якого заявлено позов, є власником витребовуваного у [PERSON] майна (грошових коштів), тобто вказане управління не є особою якому належать спірні кошти і відповідно, право на їх витребування. Таким чином, оскільки діючим законодавством не надано право витребування вказаного майна Управлінню МВС України в Житомирській області і прокурором позов заявлено в інтересах особи, що не має за законом права вимоги, права зазначеної юридичної особи не порушені, що є підставою для відмови в задоволенні позову. При цьому суд, також, враховує, що позивачем не надано суду належних та достатніх доказів наявності підстав для припинення права власності відповідача на спірні кошти в розумінні вимог ст. 346 ЦК України. Крім того, при вирішенні позову по суті суд враховує фактичні обставини справи, а саме те, що у проміжок часу з 30.10.12 р. по 16.05.13 р. зазначені грошові кошти знаходилися на зберіганні у відділі фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку Управління МВС України в Житомирській області на підставі постанови від 30.10.12 р. старшого слідчого відділу ОВС, ОГ і ПО СУ УМВС України в Житомирській області про накладення арешту на майно - грошові кошти та передачу їх на зберігання у відділ фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку Управління МВС України в Житомирській області, що не оспорюється сторонами справи. 16.05.13 р. ухвалою Богунського районного суду м.Житомира арешт на спірні грошові кошти накладений постановою слідчог було скасовано. Відповідно до ч.1 ст.16 КПК України позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом. Будь-яке судове рішення, прийняте в порядку, передбаченому КПК України, яке позбавляє [PERSON] права володіння даним майном, або обмежує це право, на даний час відсутнє, що не оспорюється сторонами справи. Наявність рішення чи вироку суду, якими б було встановлено приналежність коштів [PERSON], іншим підозрюваним у кримінальній справі, або те, що ці кошти були здобуті злочинним шляхом суду позивачем, всупереч вимог ст.60 ЦПК України не доведено. Таким чином, у зв'язку із скасуванням арешту зазначених коштів належні та достатні підстави для витребування у [PERSON] зазначеного майна, та передачі коштів на зберігання відділу фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку Управління МВС України в Житомирській області відсутні. Оцінюючи доводи позивача в частині посилання на норми ст.387 ЦК України , згідно якої власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним, суд приходить до наступного. Обґрунтовуючи свої вимоги про повернення коштів, позивач посилається на правила, встановлені ст.1212 ЦК України про те, що особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала, стверджуючи, що [PERSON] отримав зазначені грошові кошти на підставі рішення від 29.04.13 р. Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська, яке згодом було скасовано апеляційною інстанцією. Суд приходить до висновку про те, що правовою підставою володіння спірними коштами відповідачем у даній справі є правочин - договір зберігання грошових коштів, який був укладений між [PERSON] та [PERSON] у вигляді письмової розписки. Частиною 1 ст.202 ЦК України передбачено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Статтею 204 ЦК України передбачено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Доказів наявності судового рішення про визнання цього договору недійсним, розірваним, або припиненим суду сторонами справи не надано. Таким чином, суд приходить до висновку про те, що неправомірність володіння відповідачем спірними коштами не доведена належними та достатніми доказами у справі, що є додатковою підставою для відмови в задоволенні позову по суті. Таким чином, оскільки факт порушення відповідачем прав свобод чи інтересів позивача та особи в інтересах якої заявлено позов не знайшов свого підтвердження, жодних правових підстав для задоволення позову судом не встановлено, а позивачем не надано, тому суд приходить до висновку про необхідність відмови у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Оскільки в задоволенні позову відмовлено, заходи забезпечення позову вжиті ухвалою суду у даній справі слід скасувати. Враховуючи , що позивач звільнений від сплати судового збору у даній справі, судові витрати, враховуючи результат вирішення справи, повинні бути віднесені за рахунок державного бюджету. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed