Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-04 00:00:00

Приватне підприємство «ВИТА-МЕД» (далі ПП «ВИТА-МЕД») звернулося до суду із зазначеним позовом, який згодом було уточнено (а.с. 141-143), обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 06 вересня 2006 р. до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців внесено запис про державну реєстрацію приватного підприємства «ВИТА-МЕД», яке створене двома засновниками [PERSON] та [PERSON] з метою надання послуг в галузі медичної практики. На посаду директора обрано [PERSON], який незмінно обіймав посаду директора ПП «ВИТА-МЕД», починаючи від дати заснування підприємства у 2006 році. В 2011 році, за рекомендацією співзасновника [PERSON], до штату підприємства прийнято громадянку [PERSON]. Зокрема, [PERSON] тривалий час працювала з [PERSON] на інших його підприємствах у звязку з чим останній і рекомендував її на посаду головного бухгалтера до підприємства «ВИТА-МЕД». Довіряючи своєму партнеру, директор [PERSON] погодився з вибором [PERSON] та прийняв на посаду головного бухгалтера ПП «ВИТА-МЕД» громадянку [PERSON] Навесні 2014 року між співзасновниками виник корпоративний спір, ініційований [PERSON] З метою уникнення конфлікту, [PERSON] пропонував вирішити спір шляхом викупу частки [PERSON] в статутному капіталі або розділити підприємство між співзасновниками. Проте, ці пропозиції [PERSON] було відкинуто, а натомість [PERSON] ініціював судовий спір, покликаний перерозподілити розмір часток в ПП «ВИТА-МЕД» виключно на користь [PERSON] Разом з позовною заявою [PERSON], останній надіслав [PERSON] також копію аудиторського висновку аудитора [PERSON] від 03.03.2014р. Згідно з вказаним аудиторським висновком, в період з 25.02.2014р. по 03.03.2014р. аудитор [PERSON] проводила дослідження документації ПП «ВИТА-МЕД» на замовлення [PERSON] В ході розгортання зазначеного корпоративного конфлікту, директор [PERSON] виявив, що після проведення зазначеної аудиторської перевірки, [PERSON] та [PERSON] не повернули документацію ПП «ВИТА-МЕД», порушивши чинне законодавство України. Через триваюче правопорушення з неправомірного вилучення документації за межі підприємства, ПП «ВИТА-МЕД» вимушене було звернутись до правоохоронних органів з відповідною заявою про ознаки скоєння щодо підприємства «ВИТА-МЕД» злочинів. За результатами розгляду вказаної заяви розпочато кримінальне провадження №\~12014160250001093, в межах якого однозначно встановлено, що незаконно вилучена документація ПП «ВИТА-МЕД» досі знаходиться за адресою м. Одеса, вул. Ак. Воробйова, 5 у повному доступі громадянки [PERSON] та громадянина [PERSON] 18 лютого 2015 року слідчим суддею Малиновського районного суду м. Одеси постановлена ухвала про надання слідчому Малиновського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області [PERSON] тимчасового доступу до речей та документів ПП «ВИТА-МЕД», які перебувають за адресою м. Одеса, вул. Ак. Воробйова, буд. 5. [PERSON] та [PERSON] відмовились виконувати ухвалу слідчого судді та не надали слідчому доступу до документації підприємства «ВИТА-МЕД». Оскільки вся документація ПП «ВИТА-МЕД» є його власністю, та була неправомірно вилучена за межі підприємства, «ВИТА-МЕД» має право на безумовне повернення свого майна. У зв'язку з вказаним просять задовольнити позов. Представник позивача [PERSON] у судовому засіданні на задоволенні позову наполягав та просив задовольнити в повному обсязі. Представник позивача [PERSON] у судовому засіданні на задоволенні позову наполягав та просив задовольнити в повному обсязі. Пояснив, що відбувся рейдерський захват, а тому вважає що відповідачі утримують у себе документи підприємства. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні заперечував проти позову та просив відмовити в повному обсязі, так як вказаних у позові документів він не отримував і йому не відомо де вони перебувають. Представник відповідачів у судовому засіданні заперечував проти позову та просив відмовити в повному обсязі. Пояснив, що його довірителі не мають витребуваних документів, а отже позовні вимоги необґрунтовані, стороною позивача не надано жодних доказів про знаходження документів у відповідачів. Заслухавши пояснення сторін та дослідивши докази по справі суд вважає, що у задоволенні позовних вимог слід відмовити з наступних підстав. Судом встановлено, що 06 вересня 2006 р. до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців внесено запис про державну реєстрацію приватного підприємства «ВИТА-МЕД» яке створене двома засновниками [PERSON] та [PERSON] з метою надання послуг в галузі медичної практики (а.с. 11-14). Згідно з затвердженим засновниками Статутом підприємства директором ПП «ВИТА-МЕД» може бути співзасновник підприємства, тому на посаду директора обрано [PERSON] (а.с.15-21). Відповідно до положень Статуту підприємства на директора покладались функції виконавчого органу управління (керівника), виконувались такі функції: визначення напрямків розвитку підприємства та сфер надання медичних послуг, місця їх надання, цінова політика, представництво інтересів підприємства у відносинах з органами влади та іншими юридичними особами, субєктами господарювання тощо, тобто загальне керівництво та виконання адміністративних функцій по підприємству. Відповідно до аудиторського висновку аудитора [PERSON] від 03.03.2014р., в період з 25.02.2014р. по 03.03.2014р. аудитор [PERSON] проводила дослідження документації ПП «ВИТА-МЕД» на замовлення [PERSON] (а.с.22-30). Директору ПП «ВИТА-МЕД» [PERSON] не повідомлено про ініціювання аудиторської перевірки, про надання сторонній особі документації підприємства, а також не отримано дозволу на доступ до документів підприємства. З метою встановлення місця, в якому проводилась аудиторська перевірка аудитором [PERSON], адвокатом [PERSON] (з яким ПП «ВИТА-МЕД» уклало договір про надання правової допомоги) направлено адвокатський запит до аудитора [PERSON] У відповідь на адвокатський запит, аудитор вказала, що перевірка проводилась за адресою м. Одеса, вул.\~Ак.\~Воробйова, 5 на території Міської лікарні № 11, тобто, за межами території ПП «ВИТА-МЕД» (а.с.43). Крім того, в тексті аудиторського висновку аудитора [PERSON] вказувалось, що вся документація ПП «ВИТА-МЕД» надана [PERSON] та бухгалтером підприємства, але не уточнювалось копії чи оригінали. Як зазначено в позові, директор [PERSON] виявив, що після проведення зазначеної аудиторської перевірки, [PERSON] та [PERSON] не повернули документацію ПП «ВИТА-МЕД», порушивши чинне законодавство України. Відповідно до п. 3.13 Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні затвердженого Постановою НБУ від 15.12.2004 р. №637 «Виносити з підприємства касові документи дозволяється тільки за наявності письмового дозволу керівника або головного бухгалтера. У цьому разі до кінця робочого дня зазначені документи обовязково мають бути повернути до приміщення підприємства». Враховуючи, що директор [PERSON] не надавав дозволу на вилучення документації підприємства, видано Накази №5/2014 та №6/2014 від 30.07.2014р., згідно з яким всі працівники ПП «ВИТА-МЕД» повинні надати пояснення щодо причин відсутності документації підприємства на її звичному місці зберігання. Також зазначеним Наказом №5/2014 від 30.07.2014р. громадянку [PERSON] зобовязано повернути всю незаконно вилучену документацію підприємства «ВИТА-МЕД» (а.с.46, 47-48). Враховуючи те, що головний бухгалтер [PERSON] не виконала вимоги Наказів №5/2014 та №6/2014 від 30.07.2014р., директором ПП «ВИТА-МЕД» видано Наказ №8/2014 від 08.08.2014р., яким повторно зобовязано [PERSON] повернути незаконно вилучену документацію на підприємство (а.с.49). Про прийняття зазначених Наказів також повідомлено [PERSON] шляхом направлення йому копій Наказів разом із супровідними листами (а.с.54,55). Через триваюче правопорушення з неправомірного вилучення документації за межі підприємства, ПП «ВИТА-МЕД» звернулося до правоохоронних органів з відповідною заявою та за результатами розгляду якої розпочато кримінальне провадження №\~12014160250001093, в межах якого встановлено, що документація підприємства вивезена до приміщень, неконтрольованих директором ПП «ВИТА-МЕД», тобто не була надана слідчому, тому немає підстав стверджувати, що документи знаходяться у розпорядженні відповідачів (а.с.56, 57). 18 лютого 2015 року слідчим суддею Малиновського районного суду м. Одеси постановлена ухвала про надання слідчому Малиновського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області [PERSON] тимчасового доступу до речей та документів ПП «ВИТА-МЕД», які перебувають за адресою м. Одеса, вул. Ак. Воробйова, буд. 5 (а.с.58-59). [PERSON] та [PERSON] отримали ухвалу слідчого судді та не надали слідчому доступу до документації підприємства «ВИТА-МЕД». Разом з тим і [PERSON], і [PERSON] надали пояснення, що до зазначеної документація ПП «ВИТА-МЕД» вони ніякого відношення не мають (а.с.96-99). Згідно з частиною 1 ст.316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб». Згідно з ч.1, 2 ст.317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна». Згідно зі статями 387 та 391 ЦК України, власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Крім того, статтею 400 ЦК України передбачено, що недобросовісний володілець зобов'язаний негайно повернути майно особі, яка має на нього право власності або інше право відповідно до договору або закону, або яка є добросовісним володільцем цього майна. У разі невиконання недобросовісним володільцем цього обов'язку заінтересована особа має право пред'явити позов про витребування цього майна. Як вбачається з вищевикладеного, не доведено порушення відповідачами майнових прав ПП «ВИТА-МЕД», тобто немає фактів та підстав, що вказані в позові документи знаходяться саме у відповідачів. Виходячи з вищевикладеного, враховуючи рівність сторін перед судом, суд не вбачає ніяких доведених порушень цивільних прав позивача. Відповідно до\~ст.6 Європейської конвенції з прав людини\~та основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Згідно із\~ст.1 Цивільного процесуального кодексу України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ст.ст.\~10,\~11 Цивільного процесуального кодексу України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених позовних вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Кожна сторона повинна довести ті обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених\~статтею 6 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Доказами є будь які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ст.ст. 57-58 ЦПК України). Відповідно до ч.ч. 1, 2, 3\~статті 60 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених\~статтею 61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно із\~ст.212 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні (ст.213 ЦПК України). Враховуючи вищевикладені обставини та норми чинного законодавства, розглянувши справу в межах заявлених вимог та наданих сторонами доказів, які оцінені судом в їх сукупності, суд дійшов до висновку про недоведеність позовних вимог про зобов'язання вчинити певні дії, у зв'язку з чим такий позов задоволенню не підлягає.

Outcome: dismissed