Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-12 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що відповідно до укладеного договору №б/н від 13 квітня 2010 року [PERSON] отримала кредит у розмірі 2000,00 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Проте в порушення умов договору відповідачка у встановлені строки кредит та інші передбачені договором платежі не сплатила, що стало підставою для звернення до суду. Позивач просить стягнути з відповідачки на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором у сумі 12588,32 грн., з яких 2490,98 грн. - заборгованість за кредитом, 6751,71 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 2270,00 грн. заборгованість за пенею та комісією, 500 грн. штраф (фіксована частина), 575,63 - штраф (процентна складова), а також понесені судові витрати. Представник позивача в судове засідання не з'явився, в позовній заяві просив розглядати справу за його відсутності, проти ухвалення заочного рішення по справі не заперечує. Відповідачка у судове засідання не зявилася. На адресу суду повернувся конверт в якому йому направлявся\~ виклик до суду, з позначкою що адресат за зазначеною адресою не проживає. Приймаючи до уваги вищенаведене, суд вважає, що відповідачка у відповідності до положень ч.5 ст.74 ЦПК України є такою, яка повідомлена про час та дату розгляду справи належним чином. Приймаючи до уваги згоду позивача та неявку відповідачки судом 13 вересня 2016 року відповідно до вимог ст.224 ЦПК України винесено ухвалу про заочний розгляд справи. Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, за таких обставин судове засідання по справі було проведено без засобів технічної фіксації судового процесу. Суд, дослідивши письмові матеріали справи та з урахуванням положень ст. 60 ЦПК України, де зазначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, та ст. 11 ЦПК України, згідно якої цивільні справи розглядаються в межах заявлених вимог і на підставі доказів приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлено, що між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] дійсно було укладено договір № б/н від 13.04.2010 року, згідно якого [PERSON] отримала кредит у розмірі 2000,00 грн., у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення , що відповідає строку дії картки, що підтверджується кредитним договором доданим до позову. Щодо зміни кредитного ліміту банк керується п.2.1.1.2.3., п.2.1.1.2.4. Умов та Правил надання банківських послуг, де зазначено, що клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку, і клієнт дає право банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт. Підписання даного договору є прямою і безумовною згодою позичальника щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком, відповідно до п.3.3. Умов та Правил надання банківських послуг. Відповідачка підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою», затверджених наказом № СП-2010-256 від 06.03.2010 року та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті http://privatbank.ua/terms/pages/70/, складає між ним та Банком Договір, що підтверджується підписом у заяві, що підтверджується копіями умов та правил надання банківських послуг та правил користування платіжною карткою доданими до позовної заяви. Позивач свої зобовязання за договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачці кредит у розмірі, встановленому договором. Відповідно до п.2.1.1.5.5. Умов та правил надання банківських послуг, - позичальник зобов'язується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором, що підтверджується умовами договору. Пунктом 1.1.17.12 Умов та правил надання банківських послуг передбачено, що договір діє на протязі 12 місяців з моменту підписання. Якщо на протязі цього строку жодна із сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично подовжується на той самій строк. Відповідачка не надавала своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору, що має відображення у розрахунку заборгованості за договором б/н від 13.04.2010 року, укладеного між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] Таким чином, у порушення умов кредитного договору, відповідачка зобовязання за вказаним договором не виконала, у звязку з порушеннями та невиконанням зобовязань за кредитним договором відповідачка станом на 30.04.2016 рік має заборгованість в сумі 12588,32 грн., з яких 2490,98 грн. - заборгованість за кредитом, 6751,71 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 2270,00 грн. - заборгованість за пенею та комісією, 500 грн. - штраф (фіксована частина), 575,63 - штраф (процентна складова), що підтверджується розрахунком заборгованості за договором б/н від 13.04.2010 року, укладеного між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON], доданим до позову. Однак, досліджуючи вимоги позивача щодо стягнення пені та штрафу, суд зазначає наступне. Згідно до умов кредитування сторони обумовили нарахування пені за невчасне погашення заборгованості та штраф при порушенні термінів платежу. Так, відповідно до Умов надання банківських послуг при порушенні позичальником строків платежів по кожному з грошових зобов'язань, передбачених цим договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф у розмірі 500 грн. + 5% від суми позову. Крім того, відповідно до умов кредитування сторони погодили нарахування пені за невчасне погашення заборгованості, що складається із базової процентної ставки поділеної на 30\~що нараховується за кожен день прострочення кредиту та 1% від заборгованості, але не менше 30 грн. в місяць, при виникненні прострочення на суму понад 50 грн. Як передбачає\~Постанова ВСУ від 21 жовтня 2015 року № 6-2003цс15 -\~відповідно до\~статті 549 ЦК України\~штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у\~статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Зважаючи на наведене, суд, аналізуючи підстави для застосування цивільно - правової відповідальності, що містяться у договорі знаходить їх тотожними, а підстава для їх застосування\~порушення боржником строків виконання грошового зобовязання\~одним і тим же порушення. Зважаючи на що, суд робить висновок про необхідність відмови у задоволенні позову в частині стягнення штрафу за невиконання умов договору, і наголошує, що на засадах розумності та справедливості, з врахуванням обставин справи, розглядаючи питання щодо стягнення додаткових штрафних санкцій (пені та штрафу) вважає за можливе задовольнити позов лише в частині стягнення пені за несвоєчасне виконання зобовязань. Застосовуючи норми матеріального права суд виходить з такого. Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ст.61 ЦПК України. Згідно п.1 ч.2 ст.11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Статтею 509 ЦК України передбачено, що зобов'язанням є правовідношення, в яких одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші, тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 ЦК України. Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом, а зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Відповідно до ст. 549 Цивільного кодексу України та умов Договору, у разі невиконання, чи несвоєчасного виконання зобов'язань в частині повернення кредиту та/або сплати процентів, комісій згідно з умовами Договору, позичальник зобов'язаний сплатити позивачу неустойку (штраф, пеня). Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Відповідно до ст. 550 Цивільного кодексу України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання. Відповідно до ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти) у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем, у строк та в порядку, що встановлені договором. В судовому засіданні встановлено, що між відповідачкою та позивачем склалися договірні відносини та свої зобовязання відповідачка перед позивачем порушила та не виконала, позивачем доведено в судовому засіданні право на позовні вимоги та порушення своїх прав. Відповідно до ч. 1\~ст. 88 ЦПК України\~стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Згідно із п. 36 постанови Пленуму ВССУ від 17.10.2014 року № 10 із змінами та доповненнями, вимога пропорційності присудження судових витрат при частковому задоволенні позову застосовується незалежно від того, за якою ставкою сплачено судовий збір (наприклад, його сплачено за мінімальною ставкою, визначеною Законом). Позивачем понесені судові витрати на загальну суму 1378 грн. на сплату судового збору, що підтверджується копією платіжного доручення, долученого до матеріалів справи. Враховуючи те, що задоволено 91,5 % позовних вимог (11512,69 грн. від 12588,32 грн. складає 91,5%), то суд вважає за необхідне стягнути з відповідачки на користь позивача суму понесених судових витрат в розмірі 1260,87 грн.\~\~пропорційно до розміру задоволених позовних вимог (1378 грн. х 91,5 % / 100).

Outcome: partial