Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-18 00:00:00

Прокурор в інтересах держави звернувся до суду з позовом до відповідачів про визнання недійсним державного акта на право власності на землю та скасування його державної реєстрації, скасування рішення селищної ради посилаючись на те, що рішенням Новоушицької селищної ради від 04 березня 2011 року за №37 затверджено технічну документацію із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку [PERSON] по [ADDRESS] для будівництва та обслуговування житлового будинку загальною площею 0,15 га, орієнтовною вартістю 1339,30 гривень, та видано державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯК [NUMBER]. Також, відповідач відповідно до рішення сесії Новоушицької селищної ради від 01 квітня 1994 року №7 отримав земельну ділянку загальною площею 0,0945 га в смт.Нова Ушиця для будівництва та обслуговування житлового будинку та видано державний акт серії ХМ [NUMBER]. Оскільки неправомірним виділенням земельної ділянки відповідачу [PERSON] понад норму безоплатної передачі порушуються інтереси держави, позов заявляється прокурором, який набуває статусу позивача, позаяк рішення Новоушицької селищної ради виконане, тому воно не може бути скасоване чи змінене останньою самостійно. Таким чином, державний акт на право власності на земельну ділянку виданий з порушенням законодавства, суперечить закону і вимога про визнання його недійсним є похідною від вимоги щодо визнання недійсним рішень. В судовому засіданні прокурор позов підтримав із підстав викладених у заяві. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позов заперечив та пояснив, що він дійсно має у власності дані земельні ділянки, отримав їх у законний спосіб, жодного порушення законодавства з його сторони немає. На земельній ділянці по [ADDRESS] здійснює будівництво будинку і туди завезені будівельні матеріали, клопотав про застосування позовної давності до цих правовідносин. Представники відповідача Новоушицької селищної ради позов визнали, пояснили, що спочатку земельна ділянка по [ADDRESS] була виділена сину [PERSON], який в подальшому звернувся із заявою про її приватизацію. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - відділ Держземагенства у Новоушицькому районі представника у судове засідання не направив та не повідомив суд про причину неявки, проте подав до суду клопотання про розгляд справи за їх відсутності. Заслухавши думку прокурора, пояснення відповідачів, вивчивши та проаналізувавши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до рішення Новоушицької селищної ради №7 від 01 квітня 1994 року про внесення змін доповнень в рішення сесій селищної ради №3 від 23 червня 1993 року та №5 від 20 жовтня 1993 року про приватизацію земельних ділянок, які знаходяться в користуванні громадян та приватизації земельних ділянок громадян згідно з поданих заяв, [PERSON] була надана земельна ділянка загальною площею 0,07 га по [ADDRESS] для будівництва та обслуговування житлового будинку. На підставі цього рішення 2 лютого 1996 року відповідачу [PERSON] виданий Державний акт на право приватної власності на землю серії ХМ [NUMBER] по [ADDRESS] на земельну дільник площею 0,0945 га. Рішенням Новоушицької селищної ради за №37 від 04 березня 2011року затверджено технічну документацію із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку [PERSON] по [ADDRESS] для будівництва та обслуговування житлового будинку загальною площею 0,15 га та ведення особистого селянського господарства - 0.10 га. На підставі зазначеного рішення відповідачу [PERSON] 26 грудня 2011 року видано державний акт ЯК № [NUMBER] на право власності на земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер [NUMBER]. Відповідно до листа відділу Держкомзему в Новоушицькому районі прокурору Новоушицького району від 03 лютого 2015 року за [PERSON] рахуються земельні ділянки на території Новоушицької селищної ради: для ведення особистого селянського господарства посвідчена державним актом ЯЛ [NUMBER] площа 0,3631, кадастровий номер земельної ділянки [NUMBER], для ведення особистого селянського господарства посвідчена державним актом ЯК [NUMBER] площа 0,1000 кадастровий номер ділянки [NUMBER], для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд посвідчена державним актом ЯК 721403 площа 0,1500, кадастровий номер ділянки [NUMBER], для ведення садівництва посвідчена державним актом ХМ [NUMBER] площа 0,00700, та обслуговування житлового будинку посвідчена державним актом ХМ площа 0,0945. Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх осадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Згідно зі ст.116 Земельного кодексу України громадяни набувають право власності та право користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених Земельним кодексом. Передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених Земельним кодексом, провадиться один раз по кожному виду використання. Згідно з ч.6 ст.118 Земельного кодексу України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення особистого селянського господарства та для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідної районної державної адміністрації за місцезнаходженням земельної ділянки. Відповідно до пункту «г» ч.1 ст.121 Земельного кодексу України громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності в таких розмірах: для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) у селах - не більше 0,25 гектара, в селищах - не більше 0,15 гектара, в містах - не більше 0,10 гектара; Таким чином, відповідачу [PERSON] двічі безоплатно передано у власність земельні ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та він отримав такі земельні ділянки за розпорядженнями органу державної влади, на підставі яких було видано Державні акти на право приватної власності на землю. Отже, рішення Новоушицької селищної ради за №37 від 04 березня 2011 року, в частині затвердження технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку [PERSON] по [ADDRESS] для будівництва та обслуговування житлового будинку загальною площею 0,15 га суперечить чинному законодавству. При цьому, також слід зазначити наступне. Відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. Здійснюючи публічно-правові функції в сфері надання земельної ділянки у власність відповідно до ст.ст.81,116, 118, 121 Земельного кодексу України, Новоушицька селищна рада діяла як суб'єкт владних повноважень і повинна була приймати рішення в межах чинного на той час законодавства. Відповідач [PERSON], як правонабувач, не мав і не міг мати можливості перевірити правильність рішень Новоушицької селищної ради щодо реалізації нею наданої законодавством компетенції. Виходячи зі змісту рішення Європейського суду з прав людини «Стретч проти Об'єднаного Королівства Великобританії і Північної Ірландії» від 24 червня 2003 року майном у значенні статті 1 Протоколу 1 до Конвенції вважається законне та обґрунтоване очікування набути майно або майнове право за договором, укладеним з органом публічної влади. У рішенні Європейський суд з прав людини зазначив, що наявність порушень з боку органу публічної влади при укладенні договору щодо майна не може бути підставою для позбавлення цього майна іншої особи, яка жодних порушень не вчинила. У наведеній справі Європейський суд дійшов висновку, що оскільки особу позбавили права на його майно лише з тих підстав, що порушення були вчинені з боку публічного органу, а не громадянина, в такому випадку мало місце «непропорційне втручання у право заявника на мирне володіння своїм майном та, відповідно, відбулось порушення статті 1 Першого протоколу Конвенції». Пунктом 21 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Федоренко проти України» суд акцентує увагу на Рішення Європейського суду з прав людини від 24 червня 2003 року у справі «Стретч проти Об'єднаного Королівства Великобританії і Північної Ірландії», виходячи зі змісту пунктів 32-35 якого, звертаючись із заявою до уповноважених органів та, виконуючи визначені чинним законодавством умови, та, дотримуючись відповідного порядку, відповідач мав право очікувати про набуття майнового права в значенні статті 1 Першого Протоколу Конвенції. Європейський суд з прав людини в Рішенні «Стретч проти Об'єднаного Королівства Великобританії і Північної Ірландії» також зазначив про те, що є неприпустимими визнання недійсним договору, відповідно до якого покупець отримав певні права від держави, та подальше позбавлення його цього права на підставі того, що державний орган порушив закон. Таким чином, відповідач [PERSON], який діяв добросовісно, виконував усі передбачені законодавством дії щодо отримання у власність земельної ділянки, не повинен нести відповідальність за помилки допущені органами державної влади, якщо такі були, при відведенні земельної ділянки. Відповідно до ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Частинами 4, 5 ст.267 ЦК України передбачено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. Отже, коли судом на підставі досліджених у судовому засіданні доказів буде встановлено, що право особи, про захист якого вона просить, порушене, а стороною у спорі до винесення рішення буде заявлено про застосування позовної давності, і буде встановлено, що строк позовної давності пропущено без поважних причин, суд на підставі ст.267 ЦК України ухвалює рішення про відмову в задоволенні позову за спливом позовної давності. У разі визнання судом причин пропущення позовної давності поважними, порушене право підлягає захисту. При цьому визначення початкового моменту перебігу позовної давності має важливе значення, оскільки від нього залежить і правильність обчислення позовної давності, і захист порушеного права. Початок перебігу позовної давності визначається відповідно до правил ст.261 ЦК України. За загальним правилом, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 ст.261 ЦК України). Згідно з ч 2 ст.45 ЦПК України прокурор бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом інших осіб, на будь-якій стадії її розгляду для представництва інтересів громадянина або держави. В силу ч.2 ст.46 ЦПК України прокурор, який звернувся до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах, має процесуальні права й обов'язки особи, в інтересах якої він діє, за винятком права укладати мирову угоду. Отже, норми, установлені ч.1 ст.261 ЦК України щодо початку перебігу позовної давності, поширюються і на звернення прокурора до суду із заявою про захист державних інтересів (така правова позиція висловлена Верховним Судом України у рішеннях по справах 3-23гс14, 3-194гс14, 3-25гс15). Довідками Новоушицької селищної ради № 613 від 11 березня 2011 року та №930 від 6 квітня 2015 року підтверджується, що копії рішень прийнятих 04 березня 2011 року на засіданні третьої сесії Новоушицької селищної ради підлягали в порядку нагляду перевірці прокурором. Отже, в будь якому випадку, прокурору було відомо про оскаржуване рішення Новоушицької селищної ради весною 2011 року. Враховуючи зазначені приписи законодавства, суд дійшов висновку, що прокурор мав дізнатись про порушення закону під час ухвалення стосовно [PERSON] Новоушицькою селищною радою 04 березня 2011 року оспорюваного рішення, а тому строк позовної давності на час звернення до суду з даним позовом сплив. З матеріалів справи вбачається, що прокурором подано позов до суду 13 березня 2015 року, тобто з пропуском строку позовної давності. Відповідач [PERSON] просив застосувати строк позовної давності. Прокурором не надано суду доказів наявності поважних причин пропуску такого строку позовної давності, тому суд вважає, що строк позовної давності пропущено без поважних причин і відсутні підстави для його поновлення. При цьому, суд не приймає до уваги посилання прокурора на лист відділу Держкомзему в Новоушицькому районі прокурору Новоушицького району від 03 лютого 2015 року, як на підтвердження відсутності пропуску строку позовної давності, оскільки такі листи не спростовують того, що прокурор мав бути ознайомленим з оспорюваними рішеннями ради. За таких обставин, у задоволенні позову слід відмовити.

Outcome: dismissed