Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-01 00:00:00

Прокурор Печерського району м. Києва Авдєєнко О. звернувся в інтересах [PERSON] до суду з позовом про визнання договору оренди недійсним та звільнення приміщень. В обгрунтування позову посилається на те, що 31.07.2012 між відповідачами Фондом Державного майна України по м. Києву та ТОВ «УТГ Констракшн» був укладений договір оренди № 6260 державного нерухомого майна, розміщеного на цокольному поверсі, загальною площею 107,5 кв.м. по [ADDRESS], що перебуває на балансі ДП «Еко». Посилаючись на те, що особа, в інтересах якої пред»явлено позов - [PERSON], являється власником однієї з квартир в даному будинку, а відтак і співвласником допоміжних приміщень на цокольному поверсі даного будинку, які були здані в оренду, проте згоди на укладення даного договору не надавав, а відтак даний договір оренди слід визнати недійсним та зобов»язати ТОВ «УТГ Констракшн» звільнити орендовані нежитлові приміщення. В подальшому прокурор у справі змінила позовні вимоги посилаючись на те, що оскільки ТОВ «УТГ Констракшн» орендоване майно повернуто орендодавцю згідно акту приймання-передачі, позов підлягає частковому задоволенню в частині визнання оспорюваного договору оренди недійсним. В судовому засіданні позивач та особа, в інтересах якої подано позов позовні вимоги з урахуванням уточнення підтримали, просили задовольнити. Представники відповідачів та третьої особи проти задоволення позову заперечували та просили відмовити в його задоволенні. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові матеріали справи, приходить до наступного. Судом встановлено, що 27.11.1997 за договором купівлі-продажу [PERSON] придбав квартиру [ADDRESS]. Наказом Міністерства економіки та з питань європейської інтеграції України № 32 від 18.02.2003 створено Державне підприємство «Еко» з метою експлуатації об»єктів житлово - комунального господарства Міністерства економіки та з питань європейської інтеграції України. Для формування майна ДП «Еко» та забезпечення його діяльності даним Міністерством було передано на баланс підприємства житлові будинки в м. Києві, в тому числі будинок [ADDRESS]. 31.07.2012 між Регіональним відділенням Фонду державного майна по м. Києву (орендодавець) та ТОВ «УТГ Констракшн» (орендар) укладено договір № 6260 оренди нерухомого майна, що належить до державної власності. При цьому, наказом № 1086 від 27.07.2012 Регіональне відділення прийняло рішення про укладення даного договору оренди. Згідно п.п.1.1. даного Договору орендар прийняв у строкове платне користування нежилі приміщення площею 107,5 кв.м., розташовані за адресою: м. Київ, бульв. Лесі Українки, 36-б, на цокольному поверсі будівлі, що перебуває на балансі ДП «Еко» строком дії до 30.06.2015. Згідно п.2.2. даного Договору передача майна в оренду не тягне за собою виникнення в орендаря права власності на майно, що орендується . Власником майна залишається держава, а орендар користується майном протягом строку оренди. ( а.с.15-20). Майно, яке є предметом договору, ТОВ «УТГ Контракшн» повернуто «ДП «Еко» за актом приймання - передачі від 03.11.2014 ( а.с.164). Договором № 6260/02 від 29.12.2014 орендодавець та орендар дійшли згоди щодо припинення договору оренди з 03.11.2014 ( а.с.163). Вказані обставини встановлені рішенням Господарського суду м. Києва від 23.01.2015 у справі за позовом ДП «Еко» до ТОВ «УТГ Констракшн» про стягнення заборгованості з орендної плати ( а.с.183-184). Згідно ч.3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. В позовній заяві позивач посилається на те, що оскільки [PERSON], являється власником однієї з квартир будинку [ADDRESS], а тому являється і співвласником допоміжних приміщень на цокольному поверсі даного будинку, які були передані в оренду, проте згоди на укладення даного договору не надавав, що являється підставою для визнання недійсним даного договору оренди. Разом з тим, майно Державного підприємства «Еко» є державною власністю і закріплюється за ним на праві господарського відання. Перелік осіб, згода яка необхідна для укладення договору оренди державного майна, передбачена ст. 9 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» і він є вичерпним. Так, зокрема, у відповідності до даної норми Закону, фізичні та юридичні особи, які бажають укласти договір оренди, направляють заяву, проект договору оренди, а також інші документи згідно з переліком, що визначається Фондом державного майна України , відповідному орендодавцеві, зазначеному у статті 5 цього Закону. Орган, уповноважений управляти державним майном, розглядає подані йому матеріали і протягом п'ятнадцяти днів після їх надходження надсилає орендодавцеві висновки про умови договору оренди або про відмову в укладенні договору оренди. Органи, уповноважені управляти майном, що належить Автономній Республіці Крим або перебуває у комунальній власності, розглядають подані матеріали і протягом п'ятнадцяти днів після надходження матеріалів повідомляють підприємство про своє рішення . При розгляді матеріалів щодо передачі в оренду нерухомого майна можуть враховуватися пропозиції місцевої державної адміністрації, відповідного органу місцевого самоврядування щодо розміщення бюджетних установ і організацій. Законом не передбачена необхідність надання погодження мешканців будинку для укладення договору оренди державного майна. Згідно ч.1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Відповідно до Закону України «Про приватизацію державного майна», посиланням на який позивач обґрунтовує пред'явлені вимоги, приватизація державного майна - це платне відчуження майна, що перебуває у державній власності на користь фізичних та юридичних осіб, які можуть бути покупцями відповідно Між тим, наведена норма закону регулює правовідносини у сфері приватизації державного майна, тоді як як спірні відносини, що виникли мають іншу правову природу. Також суд надає оцінку тій обставині, що [PERSON] не був стороною спірного договору оренди, а тому відповідно до вимог ст. 215 ЦК України даний договір не може бути визнаний судом недійсним в рамках розгляду даної цивільної справи. Посилання позивача на те, що він є власником однієї з квартир даного будинку вищенаведених висновків суду не спростовує.

Outcome: dismissed