Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-13 00:00:00

Представник позивача ПАТ КБ „ПриватБанк звернувся до суду з позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що [PERSON] згідно укладеної угоди за № б/н від 25.12.2013 року отримав кредит у розмірі 11000 грн. 00 коп. у вигляді встановленого ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 3% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом. Позивач свої зобовязання за вищевказаним договором виконав у повному обсязі, надавши відповідачу кредитні кошти. Однак, відповідач своїх обовязків за вищезазначеною кредитною угодою не виконує належним чином, а тому позивач просить стягнути з [PERSON] заборгованість в сумі 117 000грн. 00 коп. та 1 762 грн. 00 коп. судового збору. Представник позивача в судове засідання не з'явився, у позові просить розглянути справу за його відсутності, позовні вимоги підтримує і просить стягнути з відповідача заборгованість в повному обсязі. Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просить відмовити у задоволенні позову у звязку із закінченням термінів позовної давності, так як останній платіж був здійснений у лютому 2014 року, а позивач звернувся до суду 21.12.2017 року. Суд, заслухавши відповідача, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що заявлені вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Як було встановлено під час розгляду справи, згідно укладеного договору № б.н. від 25.12.2013 року, [PERSON] отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку у розмірі 11000 грн. 00 коп. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 3 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. ( а.с. 9-35). Даний договір не розірвано, він діє на даний час, оскільки відповідач заяв про його розірвання до банку не надавав, у порядку, передбаченому ЦК України, недійсним не визнавався. В порушення умов вищевказаного договору відповідач свої зобовязання не виконує належним чином, платежів згідно погашення кредиту у визначеному розмірі не здійснює до теперішнього часу. Станом на 23.10.2017 року відповідач має заборгованість у розмірі 117000грн. 00 коп., з них: заборгованість по кредиту 8621,23 грн., заборгованість по процентам за користування кредитом 108378,77 грн. (а.с. 5-7). Відповідно до ст. 526 ЦКУ України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України. У відповідності до ст. 611 ЦК України у випадку невиконання зобов'язання боржником настають правові наслідки у виді відшкодування збитків. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Відповідно до ст. 614 ЦК України особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно до ч.2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. У ч.1 ст. 1054 зазначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Враховуючи наведене, суд вважає, що відповідач не виконував свої зобов»язнання перед банком. Разом з цим, у позовній заяві про стягнення заборгованості, позивач просить суд стягнути заборгованість за кредитом, заборгованість по відсоткам за користування кредитними коштами за період з 28.12.2013 року по 23.10.2017 року за кредитним договором від 25.12.2013 року. В той же час, з розрахунку заборгованості станом на 23.10.2017 року, наданого позивачем видно, що останній платіж було здійснено 15 лютого 2014 р. Після цього, відповідач не виконує умов кредитного договору зі сплати щомісячних платежів по тілу кредиту та процентів, що стало підставою для звернення банку до суду з позовом 21.12.2017 року та який надійшов до суду 02.02.2018 року. (а.с. 5-8) Статтею 256 ЦК України визначено поняття позовної давності, як строку, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно ст. 258 ЦК України передбачена спеціальна позовна давність для окремих видів вимог: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України) Також, ч. 3 ст. 267 ЦК України наголошує на тому, що позовна давність застосовується судом за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Враховуючи вищевикладене, з урахуванням того, що відповідачем заявлено клопотання про застосування позовної давності, а доказів на те, що строк пропущено позивачем з поважних причин суду не надано, є всі правові підстави для ухвалення рішення про відмову у задоволенні позову в повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed