Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-05 00:00:00

Прокурор звернувся до суду з позовом в інтересах держави в особі Головного управління Держземагенства у Чернігівській області до відповідача про припинення права постійного користування ділянкою площею 28,7 га, на території Рибинської сільської ради Корюківського району Чернігівської області, що була надана йому для ведення селянського (фермерського) господарства, згідно Державного акту на право постійного користування серії ЧН б/н від 05.06.1995 року та повернення земельної ділянки до земель державної власності; скасування запису про державну реєстрацію державного акта на право постійного користування землею серії ЧН б/н від 05.06.1995 року, зареєстрованого в Книзі записів (реєстрації) державних актів на право постійного користування землею за № 57, мотивуючи свої вимоги тим, що [PERSON] не використовує земельну ділянку протягом тривалого часу (близько 10 років) та не сплачує земельний податок. Прокурор та представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримали у повному обсязі та просили суд їх задовольнити. Відповідач у судове засідання не зявився, подав до суду заяву про розгляд справи без його участі та письмові заперечення проти позову, просив відмовити у його задоволенні. Представник третьої особи у судове засідання не зявився, подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, не заперечує проти задоволення позову. Суд, заслухавши пояснення прокурора, представника позивача, дослідивши письмові докази у справі встановив наступне. Згідно державного акту на право постійного користування землею серії ЧН б/н від 05.06.1995 року, [PERSON] має в постійному користуванні земельну ділянку сільськогосподарського призначення загальною площею 28,7 га для ведення селянського (фермерського) господарства на території Рибинської сільської ради Корюківського району Чернігівської області. Положеннями ст.7 Земельного кодексу України 1990 року (в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин) передбачалось надання у постійне користування землі громадянам України для ведення селянського (фермерського) господарства. У відповідності до вимог ст.9 Закону України Про селянське (фермерське) господарство, що введений в дію Постановою Верховної Ради України від 20.12.1991 року N 2010-XII, після одержання Державного акта на право постійного користування землею відповідачем 28.07.1995 року було засноване селянське (фермерське) господарство Нива. 25.01.2013 року головним спеціалістом відділу оперативного контролю за дотриманням вимог земельного законодавства Управління контролю за використанням та охороною земель - Державним інспектором сільського господарства [PERSON] проведено перевірку дотримання вимог земельного законодавства [PERSON] В ході перевірки встановлено, що [PERSON], який має у постійному користуванні земельну ділянку площею 28,70 га, згідно державного акта на право постійного користування землею серії ЧН б/н від 05.06.1995 року, не використовує її на протязі довгого часу (близько 10 років), що привело дану земельну ділянку до забурянення та часткового заліснення та свідчить про тривалий термін її не використання за призначенням. Згідно листа Рибинської сільської ради від 25.01.2013 року № 2-8/56, громадянин [PERSON] знятий знятий з реєстрацції по Рибинській сільській раді 17.02.2006 року. Земельну ділянку, яка надана йому у постійне користування, не використовує з 2006 року. У відповідності до листа Рибинської сільської ради від 22.12.2014 року № 2-8/526, земельна ділянка, видана на підставі державного акту на право постійного користування землею серії ЧН б/н від 05.06.1995 року [PERSON] не обробляється. Згідно з інформацією, наданою Корюківською ОДПІ Головного управління Міндоходів у Чернігівській області (а.с.24, 25), відомості про сплату земельного податку відповідачем відсутні, а СФГ Нива платником земельного податку не являється. Статтею 141 Земельного кодексу України передбачено, що підставами припинення права користування земельною ділянкою є використання земельної ділянки не за цільовим призначенням та систематична несплата земельного податку або орендної плати. У відповідності до п.а ч.1 ст.143 Земельного кодексу України у разі використання земельної ділянки не за цільовим призначенням, примусове припинення прав на земельну ділянку здійснюється у судовому порядку. Згідно ст.1 Закону України Про державний контроль за використанням та охороною земель невиконанням вимог щодо використання земель за цільовим призначенням визнається, як невикористання земельної ділянки, так і фактичне використання земельної ділянки, яке не відповідає її цільовому призначенню, встановленому при передачі земельної ділянки у користування. З огляду на викладене вище, суд приходить до висновку, що землекористувачем - відповідачем у справі не сплачується земельний податок та ним порушено вимоги законодавства щодо цільового використання земельної ділянки, що полягає у тривалому невикористанні земельної ділянки, що є підставою для задоволення вимоги прокурора та припинення права постійного користування земельною ділянкою відповідно до положень ст.ст.141, 143 Земельного кодексу України. Наведені відповідачем у письмових запереченнях доводи вказаних висновків суду не спростовують, а сам відповідач у запереченнях підтвердив факт того, що на протязі останніх трьох років до моменту проведення перевірки не мав змоги належним чином обробляти земельну ділянку, що призвело до негативних факторів, зазначених в акті перевірки. Позовні вимоги про скасування запису про державну реєстрацію державного акта на право постійного користування землею є передчасними та задоволенню не підлягають, оскільки дану вимогу заявлено до неналежного відповідача - [PERSON] реєстрації вказаного державного акту не вчиняв; у відповідності до п.4.2 Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право власності на землю і право постійного користування землею, договорів на право тимчасового користування землею (в тому числі на умовах оренди), затвердженого Наказом Держкомзему України № 28 від 15.04.1993 року, що діяла на момент реєстрації державного акту, у випадку припинення права користування на земельну ділянку, передбачалось повернення документу, що посвідчує це право, до органу, котрий його видав, а не скасування його державної реєстрації. Статтею 143 Земельного кодексу України у разі використання земельної ділянки не за цільовим призначенням, також передбачено припинення права користування земельною ділянкою у судовому порядку, а не скасування державної реєстрації правовстановлюючого документу. У відповідності до вимог ст.88 ЦПК України судовий збір по справі у розмірі, встановленому ст.4 Закону України Про судовий збір, а саме 1% ціни позову (584169,06 грн. (а.с.17) х 1% = 5841,69 грн.), але не більше 3 розмірів мінімальної заробітної плати - 3654 грн. - слід стягнути з відповідача.

Outcome: partial