Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-11 00:00:00

Представник Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» звернувся до Нововодолазького районного суду Харківської області з позовом до [PERSON], в якій з урахуванням наданих уточнень просить стягнути з останньої заборгованість за кредитним договором № б/н від 20.05.2016 року у розмірі 18798,03 грн та судові витрати по справі. В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначив, що відповідно до укладеної Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до умов та правил надання продукту кредитних карт від 20.05.2016 року [PERSON] отримала кредит у розмірі 11983,55 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0,01 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Кредитування здійснювалось відповідно до Генеральної угоди разом з запропонованими Публічним акціонерним товариством Комерційний банк «Приватбанк» «Приватбанк» Умовами та правилами, Тарифами, що підтверджено підписом відповідача у заяві. Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» «Приватбанк» свої зобов'язання за договором та угодою виконав у повному обсязі, а саме: надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому Кредитним договором. Відповідно до п. 1.1.3.2.11 Умов і правил Банк має право проводити договірне списання з усіх відкритих в банку рахунків клієнта в погашення кредитної заборгованості клієнта і третіх осіб, за кредитами, в яких Клієнт є поручителем, а також будь-якій іншій заборгованості , яка виникла у клієнта . Відповідач не надав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов Договору. Таким чином, у порушення умов кредитного договору,відповідач зобовязання за вказаним кредитои належним чином не виконав, представник позивача змушений був звернутися до суду з позовом про стягнення зазначених коштів у судовому порядку. Ухвалою від 18 вересня 2018 року вказану справу прийнято до провадження суддею Трояновською Т.М., у зв'язку із закінченням відрядження судді Мащенко С.В. Представник Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» «Приватбанк» в судове засідання не прибув, про дату, час і місце розгляду справи був сповіщений завчасно відповідно до вимог ст. ст. 128, 130 ЦПК України. В наданому до позову клопотанні представник позивача вказує, що підтримує позовні вимоги в цілому, просить стягнути з [PERSON] заборгованість у повному обсязі, зазначає, що розгляд справи може відбутися без представника банку за наявності наданих доказів по справі. Відповідач у судове засідання не з'явилась, про день, час та місце розгляду справи повідомлялась завчасно, відповідно до вимог ст. ст. 128, 130 ЦПК України за адресою місця реєстрації, вказаною у довідці Відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ГУ ДМС України в Харківській області (а.с.47). Відзив на позовну заяву відповідач не подала. За таких обставин, зі згоди позивача по справі, суд вважає за можливе ухвалити рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Згідно ч.2 ст. 247 ЦПК України в зв'язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Вивчивши доводи позовної заяви, дослідивши зібрані по справі докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст норм матеріального права, які врегульовують спірні правовідносини, суд виходить з наступних підстав та мотивів. У відповідності до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України). З матеріалів справи судом встановлено, що відповідно до укладеної Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до умов та правил надання продукту кредитних карт (далі - Генеральна угода) від 20.05.2016 року [PERSON] отримала кредит у розмірі 11983,55 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0,01 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Погашення заборгованості здійснювалось в наступному порядку: починаючи з 1 по 25 число кожного місяця відповідач надає банку грошові кошти (щомісячний платіж) у сумі 1997,26 грн. для погашення заборгованості за кредитом. Таким чином, між сторонами було укладено договір приєднання відповідно до ч. 1 ст. 634 ЦК України. Вказаним договором передбачено порядок та умови погашення кредиту, погашення заборгованості по кредиту, сплата нарахованих за період користування відсотків, комісії за користування кредитом та інших витрат. Відповідно до п. 1.1.3.2.11 Умов і правил Банк має право проводити договірне списання з усіх відкритих в банку рахунків клієнта в погашення кредитної заборгованості клієнта і третіх осіб, за кредитами, в яких Клієнт є поручителем, а також будь-якій іншій заборгованості , яка виникла у клієнта . Відповідно до п.2.8 Генеральної угоди, при порушенні позичальником зобов`язань по погашенню кредиту, позичальник сплачує банку пеню. Судом встановлено, що позивач виконав усі взяті на себе зобов'язання, надавши відповідачу кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку у розмірі 11983,56 грн. Проте, відповідачем [PERSON] було порушено зобов'язання, встановлені умовами кредитного договору, стосовно своєчасного повернення сум отриманого кредиту і процентів за користування кредитними коштами, що вбачається з розрахунку заборгованості за кредитним договором. З наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що у зв'язку з порушенням [PERSON] виконання зобов'язань за кредитним договором № від 20.05.2016 року відповідач станом на 15.05.2018 року має заборгованість у розмірі 18798,03 грн, яка складається з наступного: -10605,03грн. - заборгованість за кредитом; -1,82 грн. - заборгованість за відсотками за користування кредитом; -5833,76 грн. - заборгованість за пенею; -2357,42 грн. - штраф відповідно до п. 2.2 Генеральної угоди. Вказаний розрахунок заборгованості відповідачем не заперечувався та у встановленому законом порядку не спростовано. Вирішуючи даний спір суд виходить з положень Цивільного кодексу України, що регулюють спірні правовідносини. Так, відповідно до ч. 1 ст. 202 ЦК України укладений між сторонами по справі кредитний договір, за своєю правовою природою, є правочином, тобто дією особи, спрямованою на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Згідно ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є однією з підстав виникнення цивільних прав та обов'язав (ч. 2 ст. 11 ЦК України). Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 ЦК України). Положеннями ст. 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов'язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права і обов'язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. Таким чином, у разі не спростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за цим договором, повинні здійснюватися, а створені обов'язки підлягають виконанню. Із матеріалів справи вбачається, що з моменту укладання кредитного договору від 20.05.2016 року між Публічним акціонерним товариством Комерційний банк «Приватбанк» та [PERSON] ніхто зі сторін до цього часу не заявив про намір його припинити. У свою чергу, відповідач не надав суду доказів щодо звернення до банку з письмовою заявою про закриття карткового рахунку. Приписи ч. 1 ст. 1049 ЦК України встановлює обов'язок позичальника повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самі сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самі кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплатити проценти, належні йому відповідно до ст. 1048 ЦК України. При цьому, згідно вимог ст.ст. 525, 526, 530 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України у встановлений строк. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 ЦК України). Правові наслідки порушення зобов'язання встановлені положеннями ст. 611 ЦК України. Так, згідно вищевказаної норми права, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. В силу ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання (ст. 625 ЦК України). Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що між сторонами по справі виникли кредитні правовідносини, відповідно до яких відповідач отримавши від банку кошти у кредит, своїх зобов'язань з їх повернення і сплати процентів за користування грошима належним чином не виконав. Таким чином, вимоги позивача щодо стягнення з [PERSON] заборгованості за тілом кредиту у розмірі 10605,03 гривень підлягають задоволенню, оскільки відповідно до ст. 77 ЦПК України, підтверджені належними доказами. Одночасно зі стягненням заборгованості за тілом кредиту підлягає стягненню заборгованість за відсотками за користування кредитом у розмірі 1,82 грн., що нарахована на підставі ст. 1054 ЦК України та Умов та правил. Оскільки заборгованість з відповідача стягується в судовому порядку, що свідчить про неналежне виконання останньою своїх зобов'язань за договором, тому наявні підстави для стягнення з [PERSON] штрафних санкцій за неналежне виконання умов договору. Вимоги Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про стягнення з відповідача заборгованості за пенею, комісією та штрафом, підлягають частковому задоволенню з огляду на наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (ч. 2 ст. 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч.3 ст. 549 ЦК України). За положеннями ст. 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Відповідну правову позицію було висловлено Верховним Судом України у постанові від 21 жовтня 2015 року по цивільній справі №6-2003 цс15. Згідно умов договору позичальник сплачує пеню в розмірі 4% на місяць від суми заборгованромсті але не менше 100 грн. Пеня розраховується = (Залишок поточної заборгованості за наданим кредитом (тіло кредиту) + Залишок простроченрої заборгованості за надантим кредитом (тіло кредиту)) * 4%. Зміст наведених положень Умов та правил свідчить про те, що вони передбачають за одні і ті ж порушення застосування як пені, так і штрафу, тобто різних видів цивільно-правової відповідальності. Як вже зазначалося вище, оскільки відповідно до ст. 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення суперечить положенням ст. 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення, а тому стягненню з відповідача на користь позивача підлягає лише пеня в розмірі 5833,76 грн. Стягнення лише пені, забезпечить дотримання справедливого балансу інтересів сторін з огляду на загальну суму стягнення на користь позивача та дозволить реалізувати забезпечувальну функцію пені. Таким чином, позовні вимоги в частині стягнення з відповідача штрафу у розмірі 2357,42.грн (відповідно до п. 2.2 Генеральної угоди) задоволенню не підлягають. Враховуючи вищевикладене, сума заборгованості, яка підлягає стягненню з відповідача за кредитним договором від 20.05.2016 року становить 16440,61 грн. та складається з 10605,03 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 1,82 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 5833,76 грн . - заборгованість за пенею. Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк», суд відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 264 ЦПК України вважає за необхідне вирішити питання щодо розподілу між сторонами справи судових витрат. Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом (ч. 1, ч. 2 ст. 133 ЦПК України). Відповідно до ч. 1, пп. 1 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі. За подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана юридичною особою, ставка судового збору встановлюється у розмірі 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. З матеріалів справи вбачається, що позивачем при подачі позовної заяви до суду було сплачено судовий збір на загальну суму 1762,00 грн., що підтверджено платіжним дорученням № IHN98B1G49 від 18.05.2018 року та платіжним дорученням № PROM6BMJQ1 від 16.12.2016 року. Частиною 1 ст. 141 ЦПК України встановлено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України). Суд дійшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог, а саме на суму 16440,61 грн. що становить 87,46 %. З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку про необхідність стягнути з [PERSON] судові витрати по сплаті судового збору в сумі1 1541,05 грн. (1762:100·87,46 %=1541,05 грн). На підставі викладеного,

Outcome: partial