Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-24 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду з позовом до ФГ «Олександрівське» про стягнення з рахунку фермерського господарства «Олександрівське» на користь позивача середній заробіток за весь період затримки розрахунку у розмірі 11 062 грн. 62 коп. Свої вимоги мотивує тим, що рішенням Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 17 листопада 2014 року, частково зміненого рішенням апеляційного суду Кіровоградської області від 24 грудня 2014 року, стягнуто з відповідача на користь позивача 750 грн. 01 коп. компенсації за невикористані дні відпустки; 10 000 грн. 00 коп. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та 1 000 (одну тисячу) грн. у відшкодування витрат за надання правової допомоги. Розмір середньоденного заробітку виходячи із середньомісячної заробітної плати за останні два календарні місяця роботи, визначений рішенням Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 17 листопада 2014 року, становить 134,91 грн. Фактичний розрахунок здійснено 13 березня 2015 року під час виконання рішення Олександрійського міськрайонного суду ДВС Олександрійського міськрайонного управління юстиції. За вимогами ст. 117 КЗпП роботодавець зобов'язаний виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки виплати належних звільненому працівникові сум по день фактичного розрахунку. Розрахунок заробітку за час затримки розрахунку за період з 17 листопада 2014 року по 13 березня 2015 року (82 дні): 134,91 х 82 = 11 062,62 грн., які представник позивача просить стягнути на користь позивача з відповідача. Представник відповідача подала до суду письмове заперечення, в якому позовні вимоги не визнала в повному обсязі з наступних підстав. За вимогами п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24.12.1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» в рішенні суду вказано суму стягнень без утримання прибуткового податку й інших обов'язкових платежів. Однак відповідачем помилково сплачено 10 000 грн. середнього заробітку за час затримки розрахунку без утримання прибуткового податку й інших обов'язкових платежів, а тому сума переплати наступна: прибутковий податок 15% - 1446 грн., єдиний соціальний внесок 3.6 % - 360 грн., військовий збір 1.5 % - 150 грн., а всього 1956 грн. Також представник відповідача вважає, що не має вини роботодавця у невиплаті коштів позивачу в період між рішеннями судів першої та апеляційної інстанції, оскільки відповідач скористався наданим йому правом оскарження і рішення суду першої інстанції було частково зміненим і набрало законної сили 24 грудня 2014 року. Виконати рішення апеляційного суду Кіровоградської області від 24 грудня 2014 року у добровільному порядку з наступного дня - 25 грудня 2014 року фермерське господарство не мало можливості з незалежних від господарства причини, у зв'язку з відсутністю у господарства банківських реквізитів карткового рахунку позивача, на який можливо було перерахувати зазначені суми грошових коштів. Листом від 25 грудня 2014 року №239 фермерське господарство «Олександрівське», яке передане через сина позивача - [PERSON], прохало [PERSON] прибути в контору господарства для проведення розрахунку згідно з рішенням апеляційного суду Кіровоградської області від 24.12.2014 року або повідомити адміністрації реквізити його карткового рахунку. Дане звернення господарства залишилося без відповіді та відповідного реагування. Після винесення 13 березня 2015 року державним виконавцем постанови про відкриття виконавчого провадження за виконавчим листом по цій справі відповідач в межах строку для добровільного виконання рішення суду платіжним дорученням №118 від 20 лютого 2015 року перерахувало на рахунок Відділу ДВС Олександрійського міськрайонного управління юстиції грошові кошти у сумі 11750,01 грн. 19 березня 2015р. державним виконавцем було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження на підставі п.8 ч.1 ст.49 Закону України «Про виконавче провадження», у зв'язку з фактичним виконанням в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом. Таким чином, з боку фермерського господарства «Олександрівське» рішення Апеляційного суду Кіровоградської області від 24 грудня 2014 року про стягнення на користь [PERSON] 750,01 грн. компенсації за невикористані дні відпустки, 10000 грн. середнього заробітку за весь час затримки розрахунків при звільненні та 1000 грн. у відшкодування витрат на оплату правової допомоги самостійно виконано в повному обсязі 20 лютого 2015р. Крім того, надала розрахунок суми середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 25.12.2014 р. по 20.02.2015 р., виходячи з розміру середньоденного заробітку у 134,91 грн., без урахування утриманих податків та обов'язкових платежів, становить 5396.40 грн. (134.91 грн. х 40 днів) та підлягають зменшенню на суму переплати та становить 3440.40 грн. ( 5396.40 грн. -1956 грн.). Заслухавши пояснення осіб, які приймають участь у справі, дослідивши матеріали справи, відповідно до діючого законодавства, суд розглядає справу в межах заявлених вимог і ч. ч.1, 4 ст. 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Згідно з ч.3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрали законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Судом встановлено, що з 19 лютого 2004 року по 09 липня 2012 року позивач працював на підприємстві відповідача. 03 січня 2012 року між сторонами було укладено безстроковий трудовий договір. Рішенням Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 17 листопада 2014 року з фермерського господарства «Олександрівське» на користь [PERSON] стягнуто 750,01 грн. грошової компенсації за невикористані дні відпустки, 31730,83 грн. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні (сума вказана без вирахування утриманих податків та інших обов'язкових платежів) та 1000 грн. у відшкодування витрат за надання правової допомоги, а всього грошові кошти у сумі 33480,84 грн. Рішенням апеляційного суду Кіровоградської області від 24 грудня 2014 року частково задоволено апеляційну скаргу фермерського господарства «Олександрівське», рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 17 листопада 2014 року змінено в частині визначення середнього заробітку та в частині розміру судового збору, а саме, вирішено стягнути з фермерського господарства «Олександрівське» на користь [PERSON] 10 000 грн. середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні та в дохід держави 243,60 грн. судового збору. В решті рішення суду залишено без змін. Відповідно до частини першої статті 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Згідно із частиною першою статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. За змістом статті 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Конституційний Суд України в рішенні від 22 лютого 2012 року № 4-рп/2012 щодо офіційного тлумачення положень статті 233 КЗпП України у взаємозв'язку з положеннями статей 117, 237-1 цього Кодексу роз'яснив, що за статтею 47 КЗпП України роботодавець зобов'язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені в статті 116 Кодексу, а саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про проведення розрахунку. Непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. 13 лютого 2015 року державним виконавцем відділу ДВС Олександрійського міськрайонного управління юстиції (МРУЮ) винесено постанову про відкриття виконавчого провадження по виконавчому листу №398/4050/14-ц про стягнення з ФГ «Олександрівське» на користь [PERSON] коштів в сумі 11750,01 грн. Відповідно до оригіналу платіжного доручення №118 від 20 лютого 2015 року (а.с.38) ФГ «Олександрівське» сплатило 11 750,01 грн. на рахунок відділу ДВС Олександрійського МРУЮ, у зв'язку з чим 19 березня 2015 року державним виконавцем виконавче провадження закінчене. Таким чином, відповідач виконав своє зобов'язання 20 лютого 2015 року, а тому середній заробіток за затримки розрахунку підлягає стягненню за період з 17 листопада 2014 року до 19 лютого 2015 року включно. При цьому суд критично оцінює надані представником відповідача пояснення про те, що остаточний розрахунок не проведено у передбачені законом строки з вини самого позивача, який неодноразово запрошувався для отримання відповідних коштів, а також через відсутність банківських реквізитів карткового рахунку позивача. Так, суду, всупереч вимогам ч.1 ст.60 Цивільного процесуального кодексу України, не представлено жодних доказів на підтвердження зазначених обставин, на які посилається представник відповідача як на підставу своїх заперечень. Суд вважає, що належним повідомленням позивача можна вважати направлення листа рекомендованим листом із повідомленням. Доказ щодо направлення листа через сина позивача [PERSON] не можна вважати допустимим. Крім цього, в судовому засідання свідок [PERSON] відмовився від дачі показань, посилаючись на ст. 63 Конституції України. Посилання представника відповідача на перерахування суми стягнутої суми без вирахування обов'язкових платежів та податків в сумі 1956 гривень судом не береться до уваги, оскільки відповідач із зустрічним позовом до позивача про стягнення коштів, отриманих без достатньої правової підстави, не звертався. Посилання на те, що рішення набрало законної сили лише 24 грудня 2014 року, а тому відповідач не повинен сплачувати середній заробіток за період між рішеннями першої та апеляційної інстанції, оскільки відсутня вина підприємства, не можна брати до уваги з наступної підстави. У постанові від 29 січня 2014 року у справі №6-114цс13 Верховний Суд України дійшов правового висновку про те, що передбачений ч.1 ст.117 КЗпП України обов'язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст.116 КЗпП України, при цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку. Отже, не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Після ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості із заробітної плати роботодавець не звільняється від відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, а саме виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, тобто за весь період невиплати власником або уповноваженим ним органом належних працівникові при звільненні сум. Невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, а отже працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку. Саме таку правову позицію висловив Верховний Суд України у постанові від 22 січня 2014 року у справі №6-159цс13. З огляду на викладене, у зв'язку з непроведенням роботодавцем з позивачем остаточного розрахунку в день його звільнення, а лише 20 лютого 2015 року, у роботодавця настає відповідальність, передбачена ст.117 КЗпП України, у виді виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, зокрема, за період з 17 листопада 2014 року до 19 лютого 2015 року включно. Середній заробіток працівника визначається відповідно до ст. 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100 (далі - Порядок). Згідно рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 17 лютого 2015 року визначений розмір середньоденного заробітку позивача, виходячи із середньомісячної заробітної плати за останні два календарні місяці роботи, в сумі 134,91 грн., з даним розрахунком погодився й апеляційний суд Кіровоградської області. За період з 17 листопада 2014 року по 19 лютого 2015 року кількість робочих днів згідно з розрахунком норм тривалості робочого часу становить 67 днів, а саме, з 17 листопада 2014 року по 30 листопада 2014 року - 10 днів; за грудень 2014 року - 23 дні, за січень 2015 року - 20 днів; з 01 лютого по 19 лютого 2015 року включно - 14 днів. Таким чином, середній заробіток за час затримки розрахунку становить: 134,91х67 днів = 9038,97 грн. (без вирахування утриманих податків та інших обов'язкових платежів). Оцінюючи докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити частково та стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки розрахунку в розмірі 9038,97 грн. Оскільки позивач при подачі позову звільнений від сплати судового збору, судові витрати необхідно віднести на рахунок відповідача, а тому відповідно до ст.88 ЦПК України, з відповідача в дохід держави необхідно стягнути судовий збір в сумі 243,60 грн. Вказані правовідносини регулюються ст.47,116,117 КЗпП.

Outcome: partial