Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-22 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду із вищевказаним позовом до відповідача, обґрунтовуючи його підставність тим, що [INFO] помер батько позивача [PERSON]. Після його смерті відкрилась спадщина за заповітом вчиненим за життя спадкодавця 25.05.2012, відповідно до якого він на випадок своєї смерті вчинив особисте розпорядження згідно якого заповів належну йому земельну ділянку на підставі державного акту серія [NUMBER] позивачеві, а житловий будинок обом своїм дітям - сторонам цього спору, які спадщину прийняли шляхом звернення до нотаріуса в межах визначеного законодавцем строку, однак у видачі на ім'я позивача нотаріального акту на вищевказану земельну ділянку нотаріусом було відмовлено з тих підстав, що у письмовому розпорядженні спадкодавець заповів позивачеві документ, а не майно, що стало підставою звернення до суду із даним позовом. У визначений судом строк відзиву на позов відповідач не подала, однак направила до суду заяву, в якій позовні вимоги визнала з підстав наведених у позові, не заперечувала щодо їх задоволення, а розгляд справи просила проводити за її відсутності. Ухвалою суду від 06.12.2018 було витребувано за клопотанням представника позивача матеріали спадкової справи після смерті померлого [INFO] [PERSON]. У судове засідання позивач та її представник не з'явились, однак останній адресував суду заяву, в якій позовні вимоги підтримує у заявленому обсязі, просив суд їх задовольнити, а розгляд справи проводити за їх із позивачем відсутності. З огляду на визнання позову відповідачем, суд вважає за доцільне ухвалити рішення за результатами підготовчого провадження в даному судовому засіданні, за відсутності сторін, на підставі зібраних у справі доказів, не здійснюючи при цьому фіксування судового засідання технічними засобами. Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши усі зібрані у справі докази, встановив, що [INFO] в с. Вахнівка Липовецького району, помер [PERSON]. Після його смерті відкрилась спадщина. Із матеріалів спадкової справи до майна померлого [PERSON], судом встановлено, що своїм правом на спадкування скористались сторони цього спору, як спадкоємці за заповітом від 25.05.2012. Згідно вказаного правочину спадкодавець заповів [PERSON] державний акт на право власності на земельну ділянку серія [NUMBER] виданий 23.12.2002, площею 4,6923, яка розташована на території Брицької сільської ради, а житловий будинок в с. Конюшівка - [PERSON] та [PERSON] Сторони спадщину прийняли шляхом подачі заяв відповідного змісту нотаріусу за місцем відкриття спадщин. 09.11.2018 постановою державного нотаріуса Липовецької державної нотаріальної контори позивачеві було відмовлено у видачі на її ім'я свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 25.05.2012 на земельну ділянку, площею 4,6923 га, яка розташована на території Брицької сільської ради Липовецького району Вінницької області, оскільки відповідно до заповіту спадкодавець заповів документ, а не майно. У п.23 постанови ПВСУ від 30.05.2008 за №7 «Про судову практику у справах про спадкування» зазначено, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Судом встановлено, що на день складення заповіту 25.05.2012, земельна ділянка, площею 4,6923 га, яка розташована на території Брицької сільської ради Липовецького району Вінницької області, належала [PERSON] на підставі державного акту на право приватної власності на землю [NUMBER], виданого 03.12.2002. Складаючи заповіт [PERSON] самостійно та вільно виявив волю щодо настання реальних наслідків вчиненого ним правочину, що в разі його смерті позивач успадкує земельну ділянку належну йому на підставі державного акту на право власності на землю [NUMBER]. Закон встановлює, що чинність заповіту щодо складу спадкового майна встановлюється на момент відкриття спадщини (ч. 4 ст. 1236 ЦК України). Встановлені судом обставини, які були перевірені зібраними у справі доказами підтверджують належність майна спадкодавцеві, його склад не змінився на момент відкриття спадщини, отож не викликає жодного сумніву воля спадкодавця на розпорядження ним земельною ділянкою на користь його дочки, яка є позивачем у справі, при цьому інший спадкоємець не заперечує стосовно цього. Із матеріалів спадкової справи встановлено, що [PERSON] в межах визначеного законодавцем строку подала заяву нотаріусу про прийняття спадщини за заповітом, отож незалежно від часу прийняття спадщини вона їй належить з моменту відкриття (ст.1268 ЦК України), а відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (ст.1296 ч.3 ЦК України). З огляду на викладене, суд вважає, що наявність порушених прав позивача є очевидною, отож вони підлягають захисту судом у спосіб, що нею обраний. Крім цього, відповідач надала суду заяву про визнання позову. Ураховуючи те, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи та інтереси третіх осіб, суд приймає визнання відповідачем позову та виносить рішення про його задоволення. Відповідно доч.1ст.142 ЦПК України, у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого ним при поданні позову. Зважаючи на викладене, суд вважає за доцільне повернути позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Outcome: approved