Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-11 00:00:00

Прокурор м. Тернополя в інтересах держави у особі фінансового управління Тернопільської міської ради звернувся в суд з позовом до відповідача [PERSON] про відшкодування 1'578,44 грн. витрат на стаціонарне лікування потерпілого від кримінального правопорушення [PERSON] В обґрунтування вказаних вимог зазначає, що відповідач визнаний винним у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, і звільнений від відбування покарання з випробуванням, із встановленням йому іспитового строку на 1 рік. В результаті даного діяння [PERSON] було заподіяно тілесні ушкодження і він перебував на лікуванні в Тернопільській міській комунальній лікарні швидкої допомоги з 20 по 27 березня 2013 року та на її лікування було витрачено вказану суму коштів яку і слід стягнути з відповідача. Прокурор у судовому засіданні зазначені вимоги підтримав з мотивів, викладених у позові та просив їх задовольнити. Представник фінансового управління Тернопільської міської ради в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з мотивів, викладених у позовній заяві та просив їх задовольнити. Відповідач повторно в судове засідання не з'явився та не надіславна адресу суду заяви про розгляд справи за йоговідсутності, хоча своєчасно повідомлявсяпро час і місце судового розгляду, відтак, за згоди представника позивача, відповідно до ст. 224 ЦПК України, суд розглядає справу заочно, на підставі наявних в ній доказів. Суд, заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, приходить до переконання, що позов слід задовольнити з огляду на таке. Відповідно до ч. 2 ст. 121 Конституції України та ст. 45 ЦПК України прокуратура забезпечує представництво інтересів громадянина або держави в суді у випадках визначених законом. Згідно статті 36-1 Закону України «Про прокуратуру» представництво прокуратурою інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні прокурорами від імені держави процесуальних та інших дій, спрямованих на захист у суді інтересів громадянина або держави у випадках, передбачених законом. Підставою для представництва в суді інтересів держави є наявність порушень або загрози порушень інтересів держави. Однією із форм представництва є звернення до суду з позовом, заявами на захист інтересів держави. Відповідно до вимог п. 2 ч. 1 ст. 45 Цивільного процесуального кодексу України прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній заяві (заяві) самостійно визначає, в чому полягає порушення інтересів держави, та обґрунтовує необхідність їх захисту, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Поняття «орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах» визначений рішенням Конституційного Суду України від 08 квітня 1999 року у справі № 1-1/99 (№3 - рп/990) та визначає, що це орган, на який державою покладений обов'язок щодо здійснення конкретної діяльності у відповідних правовідносинах, спрямованих на захист інтересів держави. Таким органом, відповідно до статей 6,7,13 та 143 Конституції України, може виступати орган державної влади чи орган місцевого самоврядування, якому законом надано повноваження органу виконавчої влади. Отож, згідно вказаного рішення Конституційного суду України та Постанови Верховного Суду України від 22 лютого 2005 року, ухваленої у справі № 33/120-04, прокурор може представляти інтереси держави тільки у випадку, коли потерпілою стороною у справі є орган державної влади або орган місцевого самоврядування, які наділені повноваженнями виконавчої влади. Враховуючи, що Тернопільська міська комунальна лікарня швидкої допомоги є комунальною установою та фінансується з місцевого бюджету, а порушення майнових прав зазначеної установи заподіює шкоди місцевому бюджету, а отже і державним інтересам в особі фінансового управління Тернопільської міської ради, що є виконавчим органом міської ради, у прокурора виникає передбачене законам право на звернення в суд з позовом для їх захисту. Вироком Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 01 жовтня 2014 року [PERSON] визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України та звільнено його від відбування покарання з випробовуванням, встановивши 1 (один) рік іспитового строку. В ході судового розгляду встановленого 09 березня 2013 року близько о 05 год. 00 хв. у приміщенні розважального клубу «Арена Хол»,що в місті Тернополі по вул. М. Кривоноса, 2Б, [PERSON], під час словесного конфлікту з потерпілим [PERSON], умисно руками штовхнув останнього в область грудної клітки, від чого той впав на сходи. Продовжуючи свої дії, [PERSON] умисно стрибнув ногами на ліву ногу [PERSON], внаслідок чого спричинив йому травму лівого гомілково-ступневого суглобу у вигляді закритого перелому зовнішньої кісточки і неповного вивиху стопи на зовні, яка за ступенем тяжкості належить до тілесних ушкоджень середньої тяжкості. Як вбачається з листа - відповіді головного лікаря Тернопільській міській комунальній лікарні швидкої допомоги № 2016 від 17 листопада 2014 року, [PERSON] перебував на лікуванні в даному закладі з 20 по 27 березня 2013 року з діагнозом: перелом зовнішньої щитоколотки правої гомілки із зміщенням уламків підвивихом стопи назовні. Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 07 липня 1995 року «Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину, та судових витрат» визначено, що питання про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого вирішується згідно з «Порядком обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров'я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання» (далі Порядку), затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 16 липня 1993 року. Як передбачено пунктами 2 та 3 зазначеного Порядком сума коштів, що підлягає відшкодуванню, визначається закладом охорони здоров'я, в якому перебував на лікуванні потерпілий, з урахуванням кількості ліжко-днів, проведених ним у стаціонарі, та щоденної вартості його лікування. Визначена сума коштів на лікування потерпілого стягується судом з обвинуваченого або фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, при ухваленні вироку за позовом закладу охорони здоров'я або прокурора. Вказаним вище листом головного лікаря Тернопільській міській комунальній лікарні швидкої допомоги також проінформовано заступника прокурора м. Тернополя про те що на лікування [PERSON] було витрачено 1'507,44 грн. з яких: · медикаменти, затрачені лікувальним закладом на лікування хворого на загальну суму 15,97 грн. (Атропін - 1 амп. - 0,89 грн., Димедрол - 1 амп. - 0,53 грн., Сибазон - 1 амп. - 14,55 грн.); · проведені процедури на загальну суму 70,99 грн. (загальний аналіз сечі - 1 - 8,47 грн., аналіз калу на я/г - 1 - 7,12 грн., рентгенографія лівої гомілки - 2 плівки - 26,05 грн., загальний аналіз крові - 1 - 8,47 грн., ЕКГ - 1 - 4,91 грн.); · накладні витрати на загальну суму 1'507,45 грн. (7л/д х 215,35) · Відповідно до вимог ст. 1206 Цивільного кодексу України особа, яка вчинила злочин, зобов'язана відшкодувати витрати закладові охорони здоров'я на лікування потерпілого від цього злочину, крім випадку завдання шкоди при перевищенні меж необхідної оборони або у стані сильного душевного хвилювання, що виникло раптово внаслідок насильства або тяжкої образи з боку потерпілого. Отож судом встановлено, що на лікування потерпілого від кримінального правопорушення, котре вчинив відповідач лікувальним закладом було витрачено грошові кошти, котрі слід стягнути з останнього. Прокурор м. Тернополя при зверненні до суду судового збору не сплачував, оскільки має пільги, щодо таких проплат, передбачені п. 11 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» № 3674-IV від 08 липня 2011 року. Саме тому, в силу ч. 3 ст. 88 ЦПК України, з відповідача в користь держави також слід стягнути 243,60 коп. судового збору.

Outcome: approved