Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-01 00:00:00

Представник публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» [PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитно-заставним договором. Посилався на те, що між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] був укладений кредитно-заставний договір №CVHMAD00000920 від 31.07.2008 року, згідно умов якого відповідач отримав кредит для придбання автомобіля марки «ВАЗ-21043» в розмірі 5900,62 дол. США зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 12% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення кредиту 30.07.2013 року. Додатком №1 до укладеного договору, сторони досягли згоди щодо графіку погашення кредиту. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, ПАТ КБ «ПриватБанк» свої зобовязання за договором виконало в повному обсязі, надавши відповідачу [PERSON] кредитні кошти в розмірі 5900,62 дол. США. В порушення умов договору та вимог ст.ст. 509, 1054 ЦК України, відповідач своєчасно зобовязання щодо погашення кредиту та інших платежів, передбачених договором належним чином не виконав, у звязку з чим виник борг у сумі 13008,10 дол. США, в тому числі 4553,65 дол. США заборгованість за кредитом, 1049,08 дол. США заборгованість по процентам за користування кредитом, 356,51 дол. США заборгованість з комісії та 7048,86 дол. США заборгованість з пені. Окрім того, відповідно до п. 14.9 кредитнозаставного договору, відповідачу, за порушення зобовязань щодо виконання умов договору, нараховано штраф у розмірі 250 грн. фіксована частина та 5% від суми невиконаного зобовязання в сумі 6575,07 грн. Загальна сума заборгованості в розмірі 13008,10 дол. США, станом на 21.03.2014 року в гривневому еквіваленті складає 131501,48 грн. та штраф в сумі 6825,07 грн., які представник позивача просив стягнути солідарно з [PERSON] та [PERSON] Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні в режимі відеоконференції, позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити з підстав, викладених як у позовній заяві (Т.І а.с. 1-3), письмових поясненнях на позов та запереченнях (Т.І а.с. 66-68, 101-102, 133-134,) так і в апеляційній скарзі (Т.І а.с.270-272). Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] в судовому засіданні позов не визнали та просили в його задоволенні відмовити з підстав, зазначених ними в письмових запереченнях на позов (Т.І а.с. 49-52, 59-62) та касаційній скарзі (Т. ІІ а.с. 2-5). При цьому, представник відповідача [PERSON] вважав, що на момент звернення позивача з позовом до суду, сплинули строки позовної давності щодо нарахованої пені, у відповідності до ст. 259 ЦК України. Окрім того, посилаючись на пенсійний вік та скрутне матеріальне становище відповідача [PERSON] зазначив, що згідно ч.3 ст. 551 ЦК України, суд вправі зменшити розмір неустойки, якщо він значно перевищує розмір збитків. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявилася, хоча була належним чином повідомлена про місце і час розгляду справи. Заслухавши пояснення учасників судового процесу, вивчивши та дослідивши матеріали справи, встановивши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову, з огляду на таке. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Судом встановлено, що 31.07.2008 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та відповідачем [PERSON] був укладений кредитно-заставний договір №CVHMAD00000920, згідно умов якого позивач надав відповідачу кредит в розмірі 5900,62 дол. США з кінцевим терміном повернення кредиту 30.07.2013 року, на наступні цілі: 5426,94 дол. США на придбання автомобіля «ВАЗ-21043»; 276,78 дол. США на оплату перших страхових платежів за договором страхування на перший рік кредиту; 7,33 дол. США для реєстрації предмета застави, 162,81 дол. США на оплату винагороди за надання фінансового інструменту, що сплачується в момент видачі кредиту та 26,76 дол. США на оплату вартості поліса обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності. Згідно п.п. 17.1.7-17.1.9, 17.8 договору, з «24» по «28» число кожного місяця відповідач [PERSON] зобовязувався сплачувати щомісячний платіж в розмірі 144,44 дол. США для погашення заборгованості за кредитом. З метою забезпечення взятих на себе грошових зобовязань, відповідач [PERSON] відповідно до умов кредитно-заставного договору, передав у заставу позивачу автомобіль марки «ВАЗ-21043», 2005 року випуску д.р.н. СЕ3563АМ. 02.11.2009 року, відповідач [PERSON] передав заставлений автомобіль ПАТ КБ «ПриватБанк», що підтверджується актом прийому-передачі (Т.І а.с. 53). Згідно довідки центру надання послуг, повязаних з використанням автотранспортних засобів, з обслуговування м. Чернівці при УДАІ УМВС України в Чернівецькій області від 30.10.2013 року, автомобіль марки «ВАЗ-21043», 2005 року випуску д.р.н. СЕ3563АМ було знято з реєстраційного обліку 19.01.2010 року. Як вбачається з письмових пояснень та довідки ПАТ КБ «ПриватБанк» від 13.03.2014 року, вказаний автомобіль був реалізований у березні 2010 року [PERSON] на підставі довіреності, виданої йому [PERSON] 31.10.2009 року (Т.І а.с. 100-102, 114). Отримані від реалізації автомобіля кошти в сумі 2875 дол. США (23000 грн.) були спрямовані на погашення заборгованості за кредитним договором, в порядку черговості, у відповідності до ст. 534 ЦК України, що підтверджується копією меморіального валютного ордера від 19.03.2010 року, розрахунком заборгованості за кредитним договором та випискою з особового рахунку відповідача [PERSON] (Т.І а.с. 115, 126-128, 136). На підставі ст.536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобовязаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Згідно п. 17.1.6 кредитного договору, розмір процентної ставки за користування кредитом складає 12% річних. Згідно ч.1 ст.526 ЦК України, зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та цього Кодексу. Як вбачається з наданого позивачем розрахунку, відповідач [PERSON] взяті на себе зобовязання щодо сплати кредиту, відсотків за користування кредитом та винагород банку, передбачених кредитним договором №CVHMAD00000920 від 31.07.2008 року, належним чином не здійснював, у звязку з чим, виникла заборгованість у сумі 5959,24 дол. США, в тому числі 4553,65 дол. США заборгованість за кредитом, 1049,08 дол. США заборгованість по процентам за користування кредитом та 356,51 дол. США заборгованість з комісії. Відповідно до ст.610 ЦК України, порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання. Згідно ст.611 ч.1 п.3 ЦК України, у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. Згідно ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання. Відповідно до п.п. 14.2, 14.3 укладеного між сторонами кредитного договору, у випадку порушення позичальником будь-якого із зобовязань, передбачених договором, зокрема по сплаті відсотків за користування кредитом, термінів повернення кредиту, винагороди , позичальник сплачує банку за кожний випадок порушення пеню у розмірі 0,15% від суми простроченого платежу за кожний день прострочення, але не менше однієї гривні за кожен день прострочки. Згідно п. 14.9 кредитного договору, при порушенні позичальником будь-якого грошового зобовязання за договором, понад 30 календарних днів, банк має право нарахувати, а позичальник зобовязується сплатити банку штраф у розмірі 250 грн. плюс 5% від суми невиконаного зобовязання. З наданих позивачем розрахунків заборгованості відповідача [PERSON] встановлено, що останній, взяті на себе зобовязання, у відповідності до умов укладеного кредитного договору, належним чином у встановлені строки не виконав, у звязку з чим, позивачем правомірно нараховано йому штраф в розмірі 250,00 грн., та штраф в розмірі 5% від суми невиконаного грошового зобовязання в розмірі 6575,07 грн. Відповідно до ч. 2 ст. 258 ЦК України, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік. Статтею 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою повязано його початок. Разом з тим, згідно правової позиції Верховний Суд України, викладеної у постанові від 03.09.2014 року у справі №6-100цс14, за правилами п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України період, за який нараховується пеня за прострочення виконання зобовязання не може перевищувати одного року. Виходячи з правової природи пені, яка нараховується за кожен день прострочення, право на позов про стягнення пені за кожен окремий день виникає щодня на відповідну суму, а позовна давність за позовом про стягнення пені відповідно до статті 253 ЦК України обчислюється по кожному дню, за який нараховується пеня, окремо, починаючи з дня, коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення права. За таких обставин, враховуючи вказані вище вимоги закону та беручи до уваги заяву представника відповідача [PERSON] щодо застосування строків давності, суд дійшов висновку про часткове задоволення вимог позивача в частині стягнення нарахованої пені, за несвоєчасне виконання відповідачем зобовязань за кредитним договором, в межах одного року перед зверненням позивача до суду, а саме в розмірі 2166,60 дол. США. Враховуючи те, що судом зменшено розмір нарахованої відповідачу пені фактично в три рази, внаслідок застосування строків позовної давності, суд не знаходить підстав для застосування положень ч.3 ст. 551 ЦК України, стосовно зменшення розміру неустойки, оскільки вона не перевищує загальної суми заборгованості відповідача яка складає 5959,24 долари США. Згідно офіційних курсів гривні до іноземної валюти, встановлених Національним банком України станом на 21.03.2014 року, офіційний курс гривні по відношенню до долара США складав 1010,92 грн. за 100 доларів США. Таким чином, загальна сума заборгованості, яка підлягає стягненню, в гривневому еквіваленті складає 82145,74 грн. Відповідно до ч.3 ст.11 ЦК України, цивільні обовязки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. Згідно з положеннями ч.2,4 ст. 65 СК України, при укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя; договір, укладений одним із подружжя в інтересах сімї, створює обовязки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сімї. У відповідності до ч.3 ст. 61 та ч.2 ст. 73 СК України, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сімї, то гроші, інше майно, які були одержані за цим договором, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя; стягнення може бути накладено на майно, яке є спільною сумісною власністю подружжя, якщо судом встановлено, що договір був укладений одним із подружжя в інтересах сімї і те, що було одержано за договором, використано на її потреби. Згідно з дослідженого в судовому засіданні висновку експерта за результатами проведення судово-технічної та почеркознавчої експертизи №960/961/14-21 від 06.08.2014 року, підпис від імені [PERSON], що розташований на «Згоді власника» в графі «підпис» від 31.07.2008 року про надання згоди на укладення [PERSON] кредитно-заставного договору №CVHMAD00000920 від 31.07.2008 року, а також на передачу ним банку в заставу будь-якого майна подружжя, в тому числі автомобіля марки «ВАЗ-21043», виконаний не самою [PERSON], а [PERSON] Разом з тим, кредитно-заставний договір №CVHMAD00000920, внаслідок якого [PERSON] придбав автомобіль марки «ВАЗ-21043» був укладений ще в 2008 році, а реалізовано вказаний автомобіль було лише в березні 2010 року. Тобто [PERSON] та [PERSON], фактично протягом двох років використовували його в інтересах сімї. Окрім того, як з моменту укладення договору,так і протягом всього періоду використання автомобіля і станом на час розгляду судом даної справи, відповідач [PERSON] не оспорювала правомірність укладеного договору, зокрема з тієї підстави, що вона не надавала письмової згоди на його укладення. Згідно ст. 541, ч.3 ст.543 ЦК України, солідарний обовязок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом; солідарний боржник не має права висувати проти вимоги кредитора заперечення, що ґрунтуються на таких відносинах решти солідарних боржників з кредитором, у яких цей боржник не бере участі. Враховуючи викладене, суд вважає, що правовідносини, які виникли між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON], створюють відповідні цивільні права та обовязки для його дружини [PERSON], а тому заборгованість, яка виникла у [PERSON] перед банком, підлягає солідарному стягненню і з [PERSON] У відповідності до ч.1 ст. 88 ЦПК України, з відповідачів слід стягнути на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial