Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-28 00:00:00

Представник позивача ПАТ КБ «Приватбанк» у жовтні 2013 року звернувся до суду з позовом до [PERSON], Першого Приморського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції про звільнення з-під арешту автомобіля марки «Nissan», модель «Maxima», 1996 року випуску, тип ТЗ: «легковий седан», № кузова/шасі: [NUMBER], реєстраційний номер: [NUMBER], що належить [PERSON], припинення розшуку вказаного автомобіля та заборону органам державної виконавчої служби вчиняти будь-які дії, пов'язані з обмеженням права позивача розпорядження відносно вказаного автомобіля, стягнення з [PERSON] судових витрат. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив, що 17.07.2006 року між ПАТ КБ «Приватбанк» (надалі - Позивач) та [PERSON] (надалі - Відповідач-1) було укладено кредитний договір № ODH0AE00001464 (надалі Кредитний договір), згідно з яким Позивач надав Відповідачу-1 кредит в розмірі 13 883 дол. США на придбання автомобіля. В забезпечення виконання зобов'язань за Кредитним договором Позивач та Відповідач-1 уклали договір застави рухомого майна № ODH0AE00001464/А від 17.07.2006 року (надалі - договір застави). Відповідно до умов договору застави Відповідач-1 передав в заставу Позивачу автомобіль марки «Nissan», модель «Maxima», 1996 року випуску, тип ТЗ: «легковий седан», № кузова/шасі: [NUMBER], реєстраційний номер: [NUMBER], що належить йому на праві власності. Позивач свої зобов'язання за кредитним договором виконав в повному обсязі та надав Відповідачу-1 кошти, які були зазначені в кредитному договорі. При цьому, Відповідач-1 свої зобов'язання за кредитним договором не виконував належним чином у зв'язку з чим у нього перед Позивачем утворилася заборгованість за вказаним кредитним договором. У зв'язку з назначеним Позивач звернувся до Приморського районного суду м. Одеси з позовом до Відповідача-1. Вказаним судом 23.02.2011 року по цивільній справі № 2-4501/11 було ухвалено рішення, за яким звернуто стягнення на предмет застави, а саме на зазначений автомобіль. Однак, Позивач по теперішній час не в змозі продати предмет застави з метою погашення заборгованості за кредитним договором на підставі того, що Першим Приморським відділом державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції, згідно постанов від 30.12.2011 року та 24.10.2012 року, були накладені арешти на вказаний автомобіль. Таким чином, право застави у Позивача на вказаний автомобіль виникло раніше ніж були винесені постанови про арешт. Отже, державна виконавча служба не має правових підстав для звернення стягнення на заставне майно на користь інших стягувачів, які не є заставодержателями, та перешкоджає своїми діями виконати рішення суду. В судове засідання 29.01.2014 року з'явилася представник позивача ПАТ КБ «Приватбанк» - Головаченко Н.М. (діє на підставі довіреності від 03.06.2013р.), яка підтримала позовні вимоги та просила їх задовольнити. В судове засідання не з'явилися відповідач [PERSON] та представник відповідача першого Приморського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції, про причини неявки суду не повідомили, хоча про час, дату та місце розгляду справи були повідомлені належним чином у встановленому порядку, чим позбавили суд можливості вислухати їх думку по суті. Заяви від відповідачів (їх представників) про розгляд справи за їх відсутністю суду не надано. Суд, у зв'язку з неявкою відповідачів та неповідомленням про поважні причини такої неявки в судове засідання, ухвалив слухати справу у їх відсутність, згідно ч. 4 ст. 169 ЦПК України, у порядку ст.ст. 224-225 ЦПК України, при заочному розгляді на підставі наявних у справі доказів. Суд, вивчивши матеріали справи, додані до неї документи, заслухавши думку осіб, які беруть участь в справі, оцінивши в сукупності надані докази, вважає, що позов підлягає задоволенню частково, з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] (надалі Відповідач-1, Заставодавець) звернувся до ПАТ КБ «Приватбанк» (надалі Позивач, Заставодержатель) з приводу надання кредиту. На підставі цього, між Позивачем та Відповідачем-1, 17.07.2006 року був укладений Кредитний договір № ODH0AE00001464 (надалі Кредитний договір), відповідно до якого Позивач надав Відповідачу-1 грошові кошти (кредит) в іноземній валюті у сумі 13 883 доларів США, строком користування з 17.07.2006 року по 15.07.2011 року, зі сплатою відсотків у розмірі 0,88 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом та винагороди за надання фінансового інструмента у розмірі 0,25 % від суми наданого кредиту щомісячно в період сплати, що передбачено п. 1.1. договору (а.с.8-12). Зі змістом, умовами та правовими наслідками зазначеного кредитного договору Відповідач-1 був ознайомлений та згодний, про що свідчить його підписи на кожній сторінці договору. Відповідно до положень зазначеного Кредитного договору Відповідач-1, зобов'язався повертати отриманий кредит, сплачувати нараховані відсотки та комісію у встановлені договором строки. В якості забезпечення виконання в повному обсязі зобов'язань Відповідача-1 за Кредитним договором № ODH0AE00001464 від 17.07.2006 року, між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] був укладений Договір застави рухомого майна № ODH0AE00001464/А від 17.07.2006 року (надалі - Договір застави), згідно з положеннями якого [PERSON] передав в заставу Позивачу рухоме майно, а саме: автомобіль марки «Nissan», модель «Maxima», 1996 року випуску, тип ТЗ: «легковий седан», № кузова/шасі: [NUMBER], реєстраційний номер: [NUMBER], що належить йому на праві власності (а.с.13-16). Зі змістом, умовами та правовими наслідками зазначеного Договору застави Відповідач-1 був ознайомлений та згодний, про що свідчить його підписи на кожній сторінці договору. Згідно заяви від 17.07.2006 року Відповідач-1 засвідчив, що він є Заставодавцем по Договору застави рухомого майна № ODH0AE00001464/А від 17.07.2006 року, а також про те, що на час придбання вказаного автомобіля в шлюбі не знаходився та не проживав однією сім'єю з будь-якою особою (а.с.17). Згідно п. 6 Договору застави - предмет застави (вказаний вище автомобіль) належить Заставодавцю на праві власності, що підтверджується свідоцтвом реєстрації транспортного засобу серії [NUMBER], виданого МРЕВ-2 ДАІ ГУ УМВС України в Одеській області від 14.07.2006 року. З матеріалів справи вбачається, що Відповідач-1 свої зобов'язання за Кредитним договором не виконував належним чином, у зв'язку з чим у нього, перед Позивачем утворилася заборгованість за вказаним кредитним договором. У зв'язку з назначеним Позивач звернувся до Приморського районного суду м. Одеси з позовом до Відповідача-1. Судом встановлено, що рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 23.02.2011 року, по цивільній справі № 2-4501/11, було звернуто стягнення на предмет застави, а саме: автомобіль марки «Nissan», модель «Maxima», 1996 року випуску, тип ТЗ: «легковий седан», № кузова/шасі: [NUMBER], реєстраційний номер: [NUMBER], що належить Відповідачу-1 на праві власності, шляхом надання ПАТ КБ «Приватбанк» права укладати від імені Відповідача-1 договір купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, зі зняття вказаного автомобіля з обліку в органах ДАІ України, а також наданням ПАТ КБ «Приватбанк» всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу (а.с.21-22). З позову та копії наданого рішення вбачається, що воно набрало законної сили 09.03.2011 року та не було скасовано. Згідно ч.3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. З позову вбачається, що Позивач не може реалізувати свої права згідно вказаного рішення суду на підставі наступного. Постановою Першого Приморського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції (надалі Відповідач-2) про розшук майна боржника від 31.12.2011 року, яка була винесена державним виконавцем Цинєвим В.О., було постановлено оголосити розшук майна: марки «Nissan», модель «Maxima», 1996 року випуску, тип ТЗ: «легковий седан», № кузова/шасі: [NUMBER], реєстраційний номер: [NUMBER], що належить боржнику [PERSON] (а.с.43). Вказана постанова затверджена начальником вказаного відділу Нестеренко О.О.. Постановою Першого Приморського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції (надалі Відповідач-2) про оголошення розшуку транспортних засобів боржника від 11.12.2012 року, яка була винесена державним виконавцем Раєвим О.Л., було постановлено оголосити розшук майна: марки «Nissan», модель «Maxima», 1996 року випуску, тип ТЗ: «легковий седан», № кузова/шасі: [NUMBER], реєстраційний номер: [NUMBER], що належить боржнику [PERSON] (а.с.44 на обороті). Вказана постанова затверджена начальником вказаного відділу Галата Д.В.. Постановою Першого Приморського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 30.12.2011 року, яка була винесена державним виконавцем Цинєвим В.О., було постановлено накласти арешт на автомобіль марки «Nissan», модель «Maxima», 1996 року випуску, тип ТЗ: «легковий седан», № кузова/шасі: [NUMBER], реєстраційний номер: [NUMBER], що належить боржнику [PERSON] (а.с.46). Постановою Першого Приморського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 24.10.2012 року, яка була винесена старшим державним виконавцем Раєвим О.Л., було постановлено накласти арешт на все нерухоме та рухоме майно (транспортні засоби), що належить боржнику [PERSON] (а.с.47). На виконання ухвали суду від 04.11.2013 року, УДАІ ГУ МВС України в Одеській області було надано витяг з картки обліку у базі даних «АРЕШТ» з якого вбачаться, що розшуки та арешти на зазначений автомобіль були накладені згідно вищевказаних постанов Відповідача-2 (а.с.42). Отже, на підставі вищезазначеного вбачається, що у Позивача 17.07.2006 року на підставі Договору застави рухомого майна № ODH0AE00001464 від 17.07.2006 року, виникло право на зазначений вище автомобіль, так як цей автомобіль перебуває у нього в заставі до виконання [PERSON] своїх зобов'язань за Кредитним договором. Суд вважає, що таким чином у Позивача виникло право на зазначений автомобіль раніше ніж були винесені Відповідачем-2 вищезазначені постанови про арешт та розшук майна Відповідача-1. Згідно Інструкції «Про проведення виконавчих дій» № 74/5 від 15.12.1999 року та ст. 54 Закону України «Про виконавче провадження», для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, стягнення на заставне майно може бути звернено у разі: виникнення права застави після винесення судом рішення про стягнення з боржника коштів; коли вартість предмета застави перевищує розмір заборгованості боржника заставодержателю. Відповідно до ст. 16 Закону України «Про заставу», право застави виникає з моменту укладання договору застави. Як вбачається з матеріалів справи, право застави на зазначений автомобіль у ПАТ КБ «ПриватБанк» виникло 17.07.2006 року, а перша постанова про накладення арешту на майно боржника та оголошення заборони на його відчуження, тобто і на зазначений автомобіль, була винесена 30.12.2011 року, тобто пізніше дати укладання Договору застави від 17.07.2006 року, за яким зазначений автомобіль був переданий в заставу Позивача. Згідно ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися заставою. Згідно ст. 14 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», пріоритет зареєстрованих обтяжень визначається у черговості їх реєстрації. Обтяжувач з вищим пріоритетом має переважне право на звернення стягнення на предмет обтяження. Враховуючи вищезазначене суд вважає, що Перший Приморський відділ державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції не має правових підстав для звернення стягнення на заставлене майно на користь стягувачів, які не є заставодержателями. Статтею 54 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено право заставодержателя звернутися до суду про звільнення заставленого майно з-під арешту. Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного суду України від 27.08.1976 року № 6 «Про судову практику в справах про виключення майна з опису», за правилами, встановленими для розгляду позовів про виключення майна з опису, розглядаються вимоги громадян і організацій, що ґрунтуються як на праві власності на описане майно, так і на праві володіння ним і відповідачами в справі суд притягує боржника, особу, в інтересах якої накладено арешт на майно. Відповідно до ч.2 ст.114 ЦПК України позови про зняття арешту з майна пред'являються за місцезнаходженням цього майна або основної його частини. У зв'язку з зазначеним суд дійшов висновку, що позовні вимоги про звільнення з-під арешту автомобіля марки «Nissan», модель «Maxima», 1996 року випуску, тип ТЗ: «легковий седан», № кузова/шасі: [NUMBER], реєстраційний номер: [NUMBER], який був накладений постановами державних виконавців Першого Приморського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, а саме: державним виконавцем Цинєвим В.О. від 30.12.2011 року та старшим державним виконавцем Раєвим О.Л. від 24.10.2012 року є законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Що стосується позовних вимог Позивача про припинення розшуку вказаного автомобіля, заборону органам Державної виконавчої служби вчиняти будь-які дії, пов'язані з обмеженням права позивача розпорядження відносно вказаного автомобіля то суд вважає, що вони також підлягають задоволенню, так як ці позовні вимоги є похідними від позовних вимог про звільнення майна з під арешту, а також у зв'язку з тим, що суд з'ясував право на черговість задоволення вимог кредиторів за рахунок реалізації вказаного майна. Проте суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог в частині заборони органам державної виконавчої служби вчиняти будь-які дії, пов'язані з обмеженням права позивача розпорядження відносно вказаного автомобіля, так як позивачем не вказані які саме дії порушують права позивача. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Доказів про порушення відповідачем -2 права позивача на розпорядження зазначеним автомобілем іншими діями, окрім постанов від 30.12.2011р. та 14.10.2011р. позивачем суду також не надано. Згідно до ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі представлених сторонами доказами. Згідно ч.1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Відповідно до ч. 1 ст. 79 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Судом встановлено, що при зверненні до суду з позовом для захисту своїх прав, Позивач поніс витрати по сплаті судового збору у розмірі 229 (двісті двадцять дев'ять) гривень 40 копійок, що підтверджується наявними у матеріалах справи платіжними дорученнями № BOOO6B092L та № BOOO6B092M від 26.09.2013 року (а.с.6-7). Щодо позовних вимог Позивача про стягнення з Відповідача-1 судових витрат то суд вважає необхідним відмовити у їх задоволенні, так як за правилами ч.1 ст. 88 ЦПК України ці витрати повинно стягнути пропорційно до кількості відповідачів. В матеріалах справи відсутні докази про те, що Позивач звертався до Відповідача-2 з приводу зняття арештів та оголошень у розшук зазначеного автомобіля. В позові також немає посилань про таке звернення. Однак, суд враховуючи те, що Відповідач-2 був обізнаний про розгляд вказаної справи в судовому порядку, про що свідчить наявні у матеріалах справи телеграми про виклик в судові засідання (а.с.36,38), те що Відповідач-2 не скористався своїм правом на захист та не надав суду відповідних доказів щодо своєї непричетності до вказаної справи, вважає що він є належним відповідачем по цій справі та з нього слід стягнути судові витрати понесені Позивачем. Отже, стягненню з Відповідачів-1 та 2 на користь Позивача підлягають витрати по сплаті судового збору у розмірі 114 гривень 70 копійок, з кожного окремо. На підставі викладеного та

Outcome: approved