Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-31 00:00:00

Представник позивача, ПАТ «Фідобанк», звернувся до суду з позовом, де просить суд стягнути: зі [PERSON], [PERSON] на його користь заборгованість за Генеральною угодою № С_00314/49_08 від 23 липня 2008 року та договором про надання траншу № С_00314/49_08 від 23 липня 2008 року в сумі 2838 доларів США 87 центів США, що еквівалентно 58633 гривні 63 копійки, з яких: заборгованість по тілу становить 1 323 доларів США 22 центи США, що еквівалентно 20 398 гривень 10 копійок; заборгованість по відсоткам становить 1515 доларів США 65 центів США, що еквівалентно 23 364 гривні 50 копійок; заборгованість по пені становить 14871 гривня 03 копійки та понесені судові витрати в розмірі 586 гривень 34 копійки. Представник позивача в судове засідання не з'явився, однак подав до суду заяву, в якій просить розглянути справу у його відсутності, позов підтримує повністю, просить його задовольнити. Відповідачі просили суд на підставі статті 267 ЦК України відмовити банку в задоволенні позову за спливом позовної давності. З досліджених доказів даної справи судом встановлено, що 23 липня 2008 року між [PERSON]та ПАТ «СЕБ Банк», правонаступником якого є ПАТ «Фідобанк»,була укладена Генеральна угода № С_00314/49_08та договір про надання траншу № С_00314/49_08. Для забезпечення виконання зобов'язань між [PERSON] та ПАТ «СЕБ Банк», правонаступником якого є ПАТ «Фідобанк»,був укладений іпотечний договір № С_00314/49_08ДІ від 23 липня 2008 року. Між [PERSON] та ПАТ «СЕБ Банк», правонаступником якого є ПАТ «Фідобанк», 23 липня 2008 року укладено договір поруки № С_00314/49_08ДП(а.с.10-12, 15-19). У зв'язку з постійним невиконанням [PERSON] умов Генеральної угоди № С_00314/49_08 від 23 липня 2008 року ПАТ «СЕБ Банк», правонаступником якого є ПАТ «Фідобанк»,звернулося до Бериславського районного суду Херсонської області, який 18.04.2011 року виніс судове рішення по справі №2-166/11р. про стягнення з [PERSON], [PERSON]заборгованості по договору кредиту від 23 липня 2008 року в сумі 251095 гривень 72 копійки(а.с.21). 29.04.2011 року Бериславським районним судом Херсонської області видано виконавчі листи по справі №2-166/11р., який банк пред'явив до ВДВС Бериславського РУЮ(а.с.22). 23.12.2011 року та 16.11.2012 року державним виконавцем ВДВС Бериславського РУЮ було винесено постанови про закінчення виконавчого провадження, у зв'язку з повним виконанням рішення суду(а.с.23). Загальна заборгованість за рішенням суду та Генеральною угодою № С_00314/49_08 від 23 липня 2008 року погашена в повному об'ємі не була. Оскільки винесення судового рішення від 18.04.2011 року стосовно стягнення з [PERSON], [PERSON] заборгованості по договору кредиту не розриває Генеральну угоду № С_00314/49_08 від 23 липня 2008 року та не зупиняє її дію, а [PERSON] не погасила в повному обсязі фактичну заборгованість то угода являється діючою. Згідно долучених позивачем до позовної заяви розрахунків: - Станом на 05.12.2014 року нарахована і несплачена заборгованість [PERSON]за Генеральною угодою № С_00314/49_08 від 23 липня 2008 року та договором про надання траншу № С_00314/49_08 від 23 липня 2008 року становить 2838 доларів США 87 центів США, що еквівалентно 58633 гривні 63 копійки, з яких: - заборгованість по тілу становить 1 323 доларів США 22 центи США, що еквівалентно 20 398 гривень 10 копійок; - заборгованість по відсоткам становить 1515 доларів США 65 центів США, що еквівалентно 23 364 гривні 50 копійок; - заборгованість по пені становить 14871 гривня 03 копійки та понесені судові витрати в розмірі 586 гривень 34 копійки(а.с24-44). Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Згідно ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). На підставі ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншими актами цивільного законодавства. Відповідно ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Статтею 554 ЦК України передбачено, що у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки. За таких обставин, позовні вимоги є обґрунтованими. Однак, відповідачами надано суду заперечення, в яких вони заявляють, що позивачем пропущено строк позовної давності для звернення до суду з даним позовом. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України). За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). Так, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч. 5 ст. 261 ЦК України). Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст. ст. 252-255 ЦК України. При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. У матеріалів справи, вбачається, що згідно з умовами кредитного договору позичальник зобов'язаний здійснювати повернення кредиту частинами (щомісячними платежами) в розмірі та в строки, визначені графіком повернення кредиту та щомісячно сплачувати проценти за користування кредитом, а також встановлено відповідальність за порушення графіку повернення кредиту та процентів за користування ним. Оскільки умовами договору (графіком погашення кредиту) встановлені окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового траншу, а відтак і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення. Зі змісту угоди не вбачається, що позовна давність встановлена в іншому терміні ніж зазначено в ст. 257 ЦК України, якою встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки. Позивачем не надано до суду жодних доказів про укладення сторонами договору про збільшення позовної давності у письмовій формі відповідно до ст. 259 ЦК України. Отже, до даного кредитного договору слід застосовувати загальні строки позовної давності, встановлені ст. 257 ЦК України, тривалістю у три роки.

Outcome: dismissed