Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-02 00:00:00

Прокурор просить суд визнати недійсним розпорядження голови Житомирської райдержадміністрації №1069 від 23.11.2010 року «Про надання громадянам дозволу на розробку проекту із землеустрою щодо відведення земельних ділянок, з метою передачі їх у власність для ведення садівництва на території Тетерівської сільської ради» та визнати недійсним розпорядження голови цієї ж райдержадміністрації №83 від 04.02.2011 року «Про затвердження проекту із землеустрою щодо відведення земельних ділянок, з метою передачі їх у власність для ведення садівництва на території Тетерівської сільської ради», а також визнати недійсними та скасувати державну реєстрацію державних актів на право власності на земельні ділянки серії ЯЛ №506259, серії ЯЛ №594993, серії ЯЛ №594998, серії ЯЛ №594609, серії ЯЛ №592741, серії ЯЛ №593306, серії ЯЛ №593262, серії ЯЛ №593307, серії ЯЛ №594989, серії ЯЛ №594608, серії ЯЛ №593304, серії ЯЛ №592745, серії ЯЛ №592749, серії ЯЛ №594617, серії ЯЛ №659423, серії ЯЛ №594997, серії ЯЛ №506256, серії ЯЛ №593303, серії ЯЛ №594612, серії ЯЛ №506252, серії ЯЛ №592738, серії ЯЛ №592740, серії ЯЛ №594992, серії ЯЛ №594615, серії ЯЛ №592739, серії ЯЛ №594988, серії ЯЛ №593302, серії ЯЛ №593251, серії ЯЛ №593253, серії ЯЛ №506255, серії ЯЛ №594607, серії ЯЛ №594606, серії ЯЛ №593254, серії ЯЛ №593310, серії ЯЛ №592744, серії ЯЛ №506262, серії ЯЛ №594614, серії ЯЛ №594611, серії ЯЛ №506257, серії ЯЛ №593255, серії ЯЛ №593305, серії ЯЛ №593252, серії ЯЛ №506253, серії ЯЛ №594996, серії ЯЛ №592747, серії ЯЛ №506261, серії ЯЛ №594990, серії ЯЛ №594616, серії ЯЛ №593257, серії ЯЛ №506254, серії ЯЛ №506263, серії ЯЛ №592746, серії ЯЛ №506251, серії ЯЛ №593256, серії ЯЛ №592737, серії ЯЛ №593263, серії ЯЛ №593264, серії ЯЛ №549648, серії ЯЛ №593308, серії ЯЛ №594605, серії ЯЛ №506258, серії ЯЛ №594995, серії ЯЛ №506260, серії ЯЛ №593259, серії ЯЛ №594610, серії ЯЛ №594994, серії ЯЛ №233151, серії ЯЛ №592750, серії ЯЛ №594987, серії ЯЛ №592748, серії ЯЛ №593258, серії ЯЛ №593260, серії ЯЛ №593261, серії ЯЛ №592743, серії ЯЛ №592742, серії ЯЛ №506264, серії ЯЛ №594613, серії ЯЛ №594991, виданих на ім'я відповідачів. Свої вимоги прокурор обґрунтовує тим, що в користуванні державного підприємства «Житомирський військовий лісгосп» перебуває земельна ділянка, площею 219,56 га. Однак, незважаючи на це, Житомирська райдержадміністрація без відповідних повноважень незаконно передала частину цієї земельної ділянки іншим відповідачам, змінивши її цільове призначення з земель лісогосподарського призначення на землі для ведення садівництва. В судовому засіданні прокурор та представник Державної інспекції сільського господарства у Житомирській області позов підтримали з вищезазначених підстав. Відповідачі та їх представники позов не визнали, оскільки оскаржуваними розпорядженнями не порушено будь-якого права державного підприємства «Житомирський військовий лісгосп», а спірні земельні ділянки передані відповідачам у відповідності до чинного законодавства. Заслухавши пояснення учасників судового засідання, вивчивши матеріали справи суд дійшов висновку, що в задоволенні даного позову необхідно відмовити з наступних підстав. Судом встановлено, що згідно оскаржуваних державних актів на право власності на земельні ділянки, які видано на підставі розпорядження голови Житомирської райдержадміністрації №83 від 04.02.2011 року, відповідачі являються власниками спірних земельних ділянок (т. 3 а.с. 88-166). Наведене розпорядження було прийнято на підставі іншого розпорядження голови Житомирської райдержадміністрації №1069 від 23.11.2010 року «Про надання громадянам дозволу на розробку проекту із землеустрою щодо відведення земельних ділянок, з метою передачі їх у власність для ведення садівництва на території Тетерівської сільської ради» (т. 1 а.с. 20). Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, письмових доказів, висновків експертів. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін виникає спір. В свою чергу, прокурором не надано жодного доказу на підтвердження того, що ДП «Житомирський військовий лісгосп» є належним користувачем спірних земельних ділянок. Водночас, суд не приймає до уваги збірний кадастровий план, який визначає розташування земельної ділянки, що перебуває у постійному користуванні ДП «Івано-Франківський ліспромкомбінат МО України», оскільки даний план не являється документом, який підтверджує право користування ДП «Житомирський військовий лісгосп» спірними земельними ділянками. Також суд не приймає до уваги наданий прокурором таксаційний опис земель Корбутівського лісництва (т. 1 а.с. 41-50), яким зафіксовано багаторічні насадження, оскільки наявність цих насаджень не є доказом того, що вони розташовані саме на спірних земельних ділянках. Крім того, суд не бере до уваги довідку Державної інспекції сільського господарства в Житомирській області №01/846 від 19.02.2014 року про те, що спірні земельні ділянки, які належать відповідачам розташовані в межах земельної ділянки ДП «Івано-Франківський ліспромкомбінат МО України (Шепетівський лісгосп)» (т. 1 а.с. 38), оскільки ця довідка не підтверджує факт перебування цих земельних ділянок в користуванні ДП «Житомирський військовий лісгосп», так як належними доказами накладання спірних земельних ділянок відповідачів на земельну ділянку ДП «Івано-Франківський ліспромкомбінат МО України» є офіційні дані з Державного земельного кадастру та висновок відповідної землевпорядної експертизи, які прокурором суду надані не були. До того ж, Законом України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року ратифіковано Конвенцію про захист прав і основних свобод людини 1950 року та Перший протокол та протоколи № 2, 4, 7, 11 до Конвенції. Згідно із статтею 1 Першого протоколу Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Виходячи зі змісту рішення Європейського суду з прав людини «Стретч проти Сполученого Королівства» від 24 червня 2003 року, майном у значенні статті 1 Протоколу 1 до Конвенції вважається законне та обґрунтоване очікування набути майно або майнове право за договором, укладеним з органом публічної влади. У рішенні Європейський суд з прав людини зазначив: «наявність порушень з боку органу публічної влади при укладенні договору щодо майна не може бути підставою для позбавлення цього майна іншої особи, яка жодних порушень не вчинила». У цій справі Європейський суд дійшов висновку, що оскільки особу позбавили права на його майно лише з тих підстав, що порушення були вчинені з боку публічного органу, а не громадянина, в такому випадку мало місце «непропорційне втручання у право заявника на мирне володіння своїм майном та, відповідно, відбулось порушення статті 1 Першого протоколу Конвенції». Таким чином, суд звертає увагу, що в будь-якому разі самі по собі порушення, допущені органом публічної влади не можуть бути безумовною підставою для позбавлення відповідачів права власності на спірні земельні ділянки, якщо вони не допущені внаслідок неправомірної поведінки самих власників. В свою чергу, судом не було виявлено з боку власників цих земельних ділянок, тобто відповідачів по справі, будь-яких фактів їх неправомірної поведінки та порушень законодавства при реалізації ними свого права власності на ці земельні ділянки. З огляду на викладене, суд вважає, що у задоволенні даного позову необхідно відмовити, оскільки відсутні будь-які підстави для визнання згаданих розпоряджень та державних актів недійсними.

Outcome: dismissed