Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-27 00:00:00

Представник позивача ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду 02.02.2018р. з позовом про стягнення заборгованості з [PERSON] за кредитним договором № б/н від 12.11.2012 року, зазначивши підставою позову ст.ст. 509, 525, 526, 527, 530, ч. 1 ст. 598, ст.ст. 599, 610, ч. 2 ст. 615, ст.ст. 629, 1050, 1054 Цивільного кодексу України (далі ЦК України), у спосіб захисту, ст. 16 Цивільного кодексу України (далі ЦК України). Позиція позивача викладена в позовній заяві і у вступному слові, полягає в такому. Позовні вимоги представник позивача мотивував тим, що між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] було укладено договір № б/н від 12.11.2012 року, відповідно до якого вона отримала кредит у розмірі 4800,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Позивач свої зобовязання за договором виконав, надавши відповідачу кредит у розмірі 4800,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач не виконала взяті на себе зобовязання за договором, у звязку з чим станом на 31.12.2017 року заборгованість по вказаному договору становить 116990,00 гривень. Представник позивача в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце слухання справи був повідомлений належним чином, але при зверненні представника банку з позовом до суду, в позовній заяві зазначено, що в разі неявки в судове засідання відповідача, ПАТ КБ «ПриватБанк» проти заочного розгляду справи не заперечує та просить розглядати справу за відсутності його представника. Відповідач про час та місце слухання справи була повідомлена належним чином, відповідно до ст.ст. 128, 130 ЦПК України, причини неявки суду не повідомила, своїх клопотань та заперечень не надала. Згідно ч. 1 ст. 280 ЦПК України, якщо відповідач у судове засідання не зявився, про дату, час і місце розгляду справи по суті повідомлений завчасно і належним чином, причин неявки суду не повідомив, відзив на позов не подав, то за згодою позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи. Позивач надала свою зроду на заочний розгляд справи. Ухвалою суду від 03.03.2018 року відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням осіб, у якій розяснено відповідачу, право подати заяву із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження та відзив на позов протягом п'ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі. Інших процесуальних дій у справі (забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову) не вчинялось, провадження не зупинялось. Повно і всебічно з'ясувавши обставини, на які позивач посилалася як на підставу своїх вимог, дослідивши докази, надані сторонами, суд встановив на їх підставі такі фактичні обставини та зміст спірних правовідносин: У відповідності до вимог ст. 13 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) суд розглядає справу в межах заявлених позовних вимог, на підставі доказів, поданих учасниками і витребуваних судом, позивачі розпоряджаються своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Обраним позивачем предметом спору у даній справі і способом захисту права, передбаченим ст. 16 ЦК України, є стягнення заборгованості. У судовому засіданні встановлено наступне. 12.11.2012 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] було укладено договір № б/н від 12.11.2012 року, відповідно до якого вона отримала кредит у розмірі 4800,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Позивач свої зобовязання за договором виконав, надавши відповідачу кредит у розмірі 4800,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач зобовязання за вказаним договором належним чином не виконала, у звязку з чим виникла заборгованість за кредитним договором № б/н від 12.11.2012 р. у розмірі 116990 (сто шістнадцять тисяч девятсот девяносто) гривень 00 копійок, яка складається з наступного: 4579,21 грн. заборгованість за кредитом, 112410,79 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом (а.с. 6-8). Встановлюючи фактичні обставини та визначаючи зміст спірних правовідносин, суд виходив з того, що можливість предявлення до суду позову про стягнення заборгованості випливає з положень статей 15, 16, а також статей ст.ст. 509, 525, 526, 527, 530, ч. 1 ст. 598, ст.ст. 599, 610, ч. 2 ст. 615, ст.ст. 629, 1050, 1054 ЦК України, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом примусового виконання обовязку в натурі. Представник позивача, який має намір стягнути суму заборгованості за кредитним договором з відповідача вважає, що в нього є всі законні на це підстави, має право звернутись до суду з позовом про стягнення заборгованості. Згідно п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Статтею 509 ЦК України передбачено, що зобовязання є правовідношення, в яких одна сторона (відповідач) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від відповідача виконання його обовязку. Зобовязання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Відповідно до положень ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобовязаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 ЦК України. Згідно з ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Відповідно до статті 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Правовідносини що склалися між сторонами, є договірними і врегульовані статтями 526, 527, 530, 610-611, 625, 1049, 1054 ЦК України. Відповідно до положень ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до ст. 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно з ч. 1 ст. 638 та ч. 1 ст. 640 ЦК України договір є укладеним з моменту досягнення в належній формі згоди з усіх істотних умов договору. Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Статтями 525-526 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ч.1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. У відповідності зі ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених особами вимог і на підставі представлених сторонами доказів. Судом встановлено, що 12.11.2012 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] було укладено договір № б/н від 12.11.2012 року, відповідно до якого вона отримала кредит у розмірі 4800,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Позивач свої зобовязання за договором виконав, надавши відповідачу кредит у розмірі 4800,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок (а.с. 9). Підписання даного договору є прямою і безумовною згодою позичальника щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком, відповідно до Умов та Правил надання банківських послуг. [PERSON] підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою, Тарифами складає між ним та банком Договір, що підтверджується його підписом у заяві. Банк свої зобов'язання виконав у повному обсязі, надав відповідачу кредитні кошти. [PERSON] не сплачувала банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов кредитного договору своєчасно та у повному обсязі, що підтверджується розрахунком заборгованості за договором (а.с. 6-8). Станом на 28.03.2018 року відзив на позов від відповідача [PERSON] до Вільнянського районного суду Запорізької області не надійшов. В матеріалах цивільної справи достатньо доказів, які підтверджують те, що відповідач ухиляється від виконання зобовязань за вказаним договором, які перелічені судом вище. Отже, в порушення норм закону і умов кредитного договору (які на час розгляду справи відповідачем не оскаржені) [PERSON] зобовязання за вказаним договором належним чином не виконала, у звязку з чим виникла заборгованість за кредитним договором № б/н від 12.11.2012р. у розмірі 116990 (сто шістнадцять тисяч девятсот девяносто) гривень 00 копійок, яка складається з наступного: 4579,21 грн. заборгованість за кредитом, 112410,79 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом (а.с. 6-8). Враховуючи фактичні обставини справи, іншого способу захисту прав позивача, окрім судового, немає. Згідно ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 1 Першого протоколу Європейської Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод», кожна фізична або юридична особа право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Враховуючи викладене вище, суд вважає можливим задовольнити позовні вимоги про стягнення заборгованості, оскільки матеріалами справи підтверджено не належне виконання зобовязань за кредитним договором. Підстав для відмови у задоволенні таких вимог суд не вбачає.

Outcome: approved