Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-06 00:00:00

Представник позивача ПАТ «Укрсоцбанк» звернувся до суду з позовом, в якому просить суд стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованість за Кредитним договором №032/29-063-K від 21.02.2008р. у розмірі 231 892,31грн. В обґрунтування позову позивач посилається на те, що 21.02.2008 року між Акціонерно- комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк» та відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір № 032/29-063-K, згідно умов якого банк надав відповідачу [PERSON] у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти в сумі 102 450,00грн. зі сплатою 12,00% річних для оплати придбаного автомобіля, до 20.02.2015р. Додатковою угодою №1 від 31.07.2009р. було внесено зміни до даного кредитного договору - з 17.11.2008р. встановлено відсоткову ставку за користування кредитними коштами на рівні 13% річних, а додатковою угодою від 16.11.2009р. було внесено зміни до умов кредитування - з 17.11.2008р. встановлено відсоткову ставку за користування кредитними коштами на рівні 13,25% річних. Додатковою угодою від 02.03.2011р. було внесено зміни до даного кредитного договору - з 02.03.2011р. встановлено відсоткову ставку за користування кредитними коштами на рівні 21,00% річних. Однак, всупереч умов кредитного договору з додатковими угодами, відповідач [PERSON] порушив умови кредитного договору по поверненню кредиту та сплаті відсотків за користування кредитними коштами, внаслідок чого станом на 28.04.2015 року відповідач має заборгованість у розмірі 231 892,31грн., яка складається з: 79 523,59грн. - сума заборгованості за кредитом; 79 073,12грн. - сума заборгованості за відсотками; 14 725,50грн. - пеня за несвоєчасне повернення кредиту; 18 0070,27грн. - пеня за несвоєчасне повернення відсотків; 18 088,37грн. - розмір інфляційних витрат за кредитом; 22 411,45грн. - розмір інфляційних витрат за відсотками. Представник позивача ПАТ «Укрсоцбанк» в судове засідання неодноразово не з'явився, подавав заяви про відкладення розгляду справи, разом з тим також подав до суду заяву, в якій підтримав позовні вимоги в повному обсязі, просив справу розглянути у відсутність представника позивача та, у випадку неявки відповідача, постановити заочне рішення (а.с.49). Відповідач [PERSON] в судові засідання не з'явився, представник відповідача подала до суду письмові заперечення (а.с.107-111), в яких зазначила, що сторонами в договорі визначено строки виконання зобов'язання зі щомісячним погашенням платежів, останній з яких у визначній сумі підлягав виконанню в строк до березня 2015 року. Відповідач перестав виконувати щомісячні зобов'язання з погашення кредиту з 10.03.2010р., уклавши при цьому додаткову угоду 31.07.2009р., 16.11.2009р., 02.03.2011р. у той час як з вимогами про стягнення заборгованості за кредитом та з вимогами про повернення кредиту банк звернувся у червні 2015 року, включивши до позовних вимог всю заборговану суму. Сплив позовної давності є підставою для відмови у задоволенні позову. Крім того, представник відповідача подала заяву про застосування строків позовної давності, в якій просила застосувати позовну давність та відмовити в задоволенні позову (а.с.112). Відповідно до ст. ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, приходить до наступного. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч. 2 ст. 1054 ЦК України, до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 «Позика» глави 71 ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до вимог ст. 1048 ЦК України, позичальник зобов'язаний крім повернення позикодавцеві позики, сплатити відсотки за користування коштами у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Судом встановлено, що 21.02.2008р. між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк», та [PERSON] був укладений Договір кредиту №032/29-063-K на купівлю автотранспортних засобів, відповідно до умов якого Кредитор надає Позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти у сумі 102 450,00грн., зі сплатою 12,00% річних та порядком погашення суми основної заборгованості до 10 числа кожного місяця згідно графіку, з кінцевим терміном повернення основної заборгованості до 20 лютого 2015 року (а.с.10-14). Відповідно до п. 1.2. Договору кредиту, кредит надається позичальнику на наступні цілі: для оплати придбаного автомобіля марки КІА модель Magentis, 2008 року випуску, коричневого кольору, згідно з договором купівлі-продажу №А0216-6 від 16 лютого2008 року укладеним між позичальником та Паритет-Авто. Згідно з п. 2.4. Договору кредиту, нарахування процентів за користування Кредитом здійснюється в валюті кредиту в останній робочий день поточного місяця (без урахування останнього робочого та послідуючих неробочих днів місяця), а також в кінцевий термін повернення заборгованості, визначений кредитним договором. Згідно з п. 4.1 Договору кредиту, у разі прострочення Позичальником строків сплати процентів, визначених п. 2.4 цього договору, а також прострочення строків повернення Кредиту, визначених п.1.1 цього Договору, Позичальник сплачує Кредиторові пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від несвоєчасно сплаченої суми за кожний день прострочення, що діє у період прострочення. Відповідно до умов кредитного договору, позивач у повному обсязі виконав свої зобов'язання перед позичальником - надав кредитні кошти в сумі 102 450,00грн., що підтверджується меморіальним ордером №ав/8748562 від 21.02.2008 р. (а.с.21). 31.07.2009 року між АКБСР «Укрсоцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк», та [PERSON] було укладено додаткову угоду №1 про внесення змін до договору кредиту 032/29-063К від 21.02.2008р., відповідно до якої змінена ставка за користування кредитом на 13% річних, починаючи з 17.11.2008 року та з кінцевим терміном погашення суми основної заборгованості до 20.02.2015р., згідно з графіком (а.с.16). 16.11.2010 року між ПАТ «Укрсоцбанк» та [PERSON] було укладено додаткову угоду до договору кредиту 032/29-063К від 21.02.2008р., відповідно до якої було встановлено нову процентну ставку за користування кредитними коштами в розмірі 13,25% річних на залишок заборгованості у розмір 79 523,59грн., погашення залишку кредитної заборгованості, починаючи з дати укладання договору здійснюється до 10 числа (включно) кожного місяця, згідно з графіком та з кінцевим терміном повернення заборгованості по кредиту до 20.02.2017р. (а.с.17-18) 02.03.2011 року між ПАТ «Укрсоцбанк» та [PERSON] було укладено додаткову угоду до договору кредиту №032/29-063К від 21.02.2008р., відповідно до якої сторони дійшли згоди про встановлення ставки за договором в розмірі 21,00% річних з 02.03.2011 року. (а.с.19) Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст. 599 ЦК України, зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). В ст. 611 ЦК України зазначено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема у вигляді сплати винною особою неустойки (штрафу, пені). Відповідно до ч. 3 ст. 549 ЦК України, пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Згідно положень ч. 1 ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Відповідно до ч. 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення. Відповідач [PERSON] допустив неналежне виконання умов договору по сплаті тіла кредиту та процентів за його користування, на підтвердження чого позивачем наданий розрахунок заборгованості за кредитом (а.с.6-9), перевірений судом та оспорений стороною відповідача лише щодо строків давності звернення до суду з відповідними вимогами, згідно якого станом на 28.04.2015р. заборгованість відповідача за Договором кредиту №032/29-063-К від 21.02.2008р. становить 231 892,31грн., яка складається з: 79 523,59грн. - заборгованість за кредитом; 79 073,12грн. - заборгованість за відсотками; 14 725,50грн. - розмір пені за несвоєчасне повернення кредиту; 18 070,27грн. - розмір пені за несвоєчасне повернення відсотків; 18 070,27грн. - розмір інфляційних витрат за кредитом; 22 411,45грн. - розмір інфляційних витрат за відсотками. Згідно ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Підпунктом 3.2.3.1. Договору кредиту №032/29-063-К від 21.02.2008р. передбачене право кредитора вимагати повернення кредиту, нарахованих процентів та можливих штрафних санкцій у разі затримки позичальником сплати частини кредиту та/або процентів щонайменше на один календарний місяць. Відповідно до наданого позивачем розрахунку, останній платіж по поверненню кредитних коштів за тілом кредиту здійснений відповідачем 10.02.2010р. (а.с.6), а по сплаті процентів - 30.07.2010р. (а.с.8) Доказів вчинення відповідачем інших платежів у рахунок погашення заборгованості при настанні строків платежів суду не надано. Позивач звернувся з даним позовом до суду 15.06.2015р. (а.с.29). Представником відповідача подана заява про застосування строків позовної давності за вимогами позову. Згідно ст. 256 Цивільного кодексу України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до ч. 1, 5 ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Відповідно до ч. 3, 4 ст. 267 Цивільного кодексу України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події (частина перша статті 530 ЦК України). Згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Отже, сторони Договору кредиту №032/29-063-К від 21.02.2008р. встановили строки виконання боржником окремих зобов'язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов'язання, яке виникло на основі цього договору. За змістом частини третьої статті 254 ЦК України строк, що визначений місяцями, спливає у відповідне число останнього місяця строку. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Як вже зазначалося вище, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України), частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов'язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку (частина п'ята статті 261 ЦК України). Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться в статтях 252 - 255 ЦК України. При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. У даній справі судом встановлено, що позичальник здійснив останню оплату по частковому погашенню заборгованості 30.07.2010р., після чого припинив оплату чергових платежів, і що кредитор звернувся до суду з вимогою про стягнення заборгованості 15.06.2015р., надавши відповідний розрахунок заборгованості. Оскільки умовами договору кредиту (пункт 1.1.1. з наступними змінами, внесеними додатковими угодами) встановлені окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок позичальника повернути весь борг частинами, то право позивача вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового платежу, а відтак і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення. Таким чином, ураховуючи, що за умовами договору кредиту погашення кредиту повинно здійснюватись позичальником частинами - до 10 числа (включно) кожного місяця, згідно графіку, початок позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальником кожного із цих зобов'язань. Отже, аналізуючи умови договору кредиту та зміст зазначених вище правових норм, суд дійшов висновку про те, що у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за договором позики позовна давність за вимогами позивача про повернення коштів, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Згідно правової позиції, викладеної в Постанові Верховного Суду України №6-160цс14 від 19.11.2014р., відповідно до статті 261 ЦК України початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов. Перебіг позовної давності за вимогами кредитора, які випливають з порушення боржником умов договору (графіка погашення кредиту) про погашення боргу частинами (щомісячними платежами) починається стосовно кожної окремої частини, від дня, коли відбулося це порушення. Позовна давність у таких випадках обчислюється окремо по кожному простроченому платежу. У разі порушення боржником строків сплати чергових платежів, передбачених договором, відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України кредитор протягом усього часу - до встановленого договором строку закінчення виконання останнього зобов'язання вправі заявити в суді вимоги про дострокове повернення тієї частини позики (разом з нарахованими процентами - стаття 1048 ЦК України ), що підлягає сплаті. Несплачені до моменту звернення кредитора до суду платежі підлягають стягненню у межах позовної давності по кожному із платежів. Крім того, аналіз норм ст. 266, ч. 2 ст. 258 Цивільного кодексу України дає підстави для висновку про те, що стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, а починається з дня (місяця), з якого вона нараховується, у межах строку позовної давності за основною вимогою. Така правова позиція викладена в Постанові Верховного Суду України від 06.11.2013 року у Справі № 6-116цс13. Як роз'яснено у п. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року за № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», установивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення. З огляду на викладене, враховуючи, що позивач звернувся з даним позовом до суду 15.06.2015р. (а.с.29), суд приходить до висновку, що позов Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором кредиту підлягає задоволенню частково, - в межах строків позовної давності, тобто за платежами за кредитом та відмотками, що підлягали сплаті - з 16.06.2012р., а за передбаченою умовами договору пенею - з 16.06.2014р. Також суд убачає підстави для застосування загальної позовної давності до вимог про стягнення інфляційних втрат за кредитом та відсотками. Таким чином з [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» підлягає стягненню заборгованість за Договором кредиту №032/29-063-К від 21.02.2008р. на загальну суму 168620,48грн., з яких: заборгованість за кредитом - 67473,59грн.; заборгованість за процентами - 28 991,39грн.; пеня за несвоєчасне повернення кредиту - 14399,88грн.; пеня за несвоєчасне повернення відсотків - 17225,80грн.; інфляційні втрати за кредитом - 18088,37грн.; інфляційні втрати за відсотками - 22441,45грн. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1686,20грн. На підставі викладеного та

Outcome: partial