Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-23 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду з позовом в інтересах [PERSON] про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за заповітом. В позовній заяві представник зазначив, що [INFO] помер [PERSON] , після смерті якого залишилося спадкове майно - житловий будинок з господарськими будівлями, розташований за адресою: [ADDRESS] . Позивач є спадкоємцем за заповітом, проте не має можливості успадкувати зазначений будинок через відсутність відповідних правовстановлюючих документів на спадкове майно, у зв`язку з чим державний нотаріус Градизької державної нотаріальної контори Полтавської області відмовила йому у видачі свідоцтва про право на спадщину. Інші спадкоємці на вказаний житловий будинок відсутні. Посилаючись на викладене, представник позивача просив суд, визнати за [PERSON] в порядку спадкування за заповітом після померлого [INFO] [PERSON] право власності на житловий будинок з господарськими будівлями, розташований за адресою: [ADDRESS] У підготовче засідання позивач, представник позивача не з`явилися, подали до суду заяву, в яких просили справу розглядати за їх відсутності та вказали, що позовні вимоги підтримують. Представники відповідача та третіх осіб в підготовче засідання не з`явилися, подали до суду заяви, в яких просили справу розглядати за їх відсутності, проти позову не заперечували. Відповідно до ч. 1 ст. 198 ЦПК України підготовче судове засідання проводиться за правилами, встановленими главою 6 цього розділу, з урахуванням особливостей підготовчого засідання, встановлених цим Кодексом. Згідно із ч.3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Як зазначено в ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Дослідивши матеріали справи, всебічно, повно, об`єктивно оцінивши надані докази та давши їм належну оцінку, суд встановив наступне. [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть, серія [NUMBER] , виданого виконавчим комітетом Борисівської сільської ради Глобинського району Полтавської області 21 квітня 2019 року (а.с. 7). [PERSON] за життя - 30 листопада 2010 року склав заповіт, яким, зокрема, належні йому житловий будинок з господарськими будівлями, розташовані в [ADDRESS] , заповідав [PERSON] , [INFO] . Заповіт посвідчено секретарем Борисівської сільської ради Глобинького району Полтавської області та зареєстровано в реєстрі за №29. Заповіт не змінено та скасовано (а.с. 8). Згідно довідки виконавчого комітету Глобинської міської ради Полтавської області №126 від 19 квітня 2019 року, за померлим [INFO] [PERSON] згідно із записом в погосподарській книзі значиться житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] (а.с.10). Розпорядженням Глобинської міської ради від 16 лютого 2016 року [ADDRESS] (а.с. 17). [PERSON] звернувся до Градизької державної нотаріальної контори Полтавської області із заявою про видачу на його ім`я свідоцтва про право на спадщину за заповітом на зазначений житловий будинок після померлого [INFO] [PERSON] . 19 квітня 2019 року державний нотаріус відмовила йому у видачі свідоцтва, оскільки позивачем не було надано правовстановлюючих документів на спадкове майно (а.с.19). Як вбачається з дослідженої в судовому засіданні спадкової справи №200/2012, заведеної в Градизькій державній нотаріальній конторі після померлого [INFO] [PERSON] , заяву про прийняття спадщини за заповітом, зокрема, подав [PERSON] , на ім`я якого видавалося свідоцтво про право на спадщину за заповітом на майно, вказане в заповіті (а.с. 37-63). Згідно довідки виконавчого комітету Глобинської міської ради Полтавської області від 13 лютого 2016 року №16, [PERSON] проживав з [PERSON] , який помер [INFO] , за адресою: [ADDRESS] (а.с.9). Відповідно до технічного паспорту на житловий будинок з господарськими будівлями по [ADDRESS] від 11 квітня 2019 року та висновку по будівництву від 06 травня 2019 року, житловий будинок літ. «А», загальна площа 64,38 кв. м; основна площа 39,8 кв. м; погріб літ. «Г» площею 11,40 кв. м, прибудова літ. «а» площею 20,90 кв. м, навіс літ. «ан» площею 14,10 кв. м, сарай літ. «б» площею 13,40 кв. м, літня кухня літ. «Б» площею 48,60 кв. м, гараж літ. «в» площею 24,30 кв. м, гараж літ. «В» площею 18,90 кв. м, колодязь літ. «к», колонка літ. «к1», огорожа №1, хвіртка №2 - збудовані без істотних порушень діючих будівельних норм та правил ( а.с. 11-14,15). Як вбачається із довідки КП «Кременчуцьке міжміське бюро технічної інвентаризації Полтавської обласної ради» №61/1849 від 15 квітня 2019 року, за даними архівного обліку станом на 28.12.2012 року право власності на нерухоме майно за адресою: [ADDRESS] не зареєстровано (а.с. 14). Відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 171368057 від 24 червня 2019 року, за житловим будинком [ADDRESS] право власності, інші речові права, іпотеки та обтяження не зареєстровані (а.с. 65). Надаючи правову оцінку викладеним обставинам, суд зазначає наступне. Відповідно до ст. ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Способами захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Згідно ч. 4 ст. 25 ЦК України, цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті, тому позивач позбавлений можливості виготовити правовстановлюючий документ на ім`я померлого. На час будівлі будинку в якому розташована квартира (у 1986 році) питання набуття права власності регулювалися Указом Президії Верховної ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» і прийнятою відповідно до цього Указу постановою Ради Міністрів СРСР від 26 серпня 1948 року «Про порядок застосування Указу Президії Верховної ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків». Ці правові акти не пов`язували виникнення права власності на житловий будинок із проведенням його реєстрації. Запис в погосподарській книзі сільської ради про належність домоволодіння певній особі, був офіційним доказом права власності даної особи на це домоволодіння. У відповідності до ст. ст. 1217, 1218 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Частиною 5 статті 1268 ЦК України визначено, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Частинами 1,2 статті 1223 ЦК України визначено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Відповідно ч. 1,2 ст. 1236 ЦК України заповідач має право охопити заповітом права та обов`язки, які йому належать на момент складення заповіту, а також ті права та обов`язки, які можуть йому належати у майбутньому. Заповідач має право скласти заповіт щодо усієї спадщини або її частини. Згідно ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Як зазначено в п.1,3 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Згідно ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Відповідно до ч. 1 ст. 182 ЦК України, право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Судом встановлено, що спадкодавець [PERSON] за життя на передбачених законом підставах набув право власності на житловий будинок з господарськими будівлями, розташований по [ADDRESS] , позивач є спадкоємцем зазначеного майна за заповітом, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину після померлого, інші спадкоємці на зазначене спадкове майно відсутні, а тому позивач має право на успадкування будинку. Приймаючи до уваги викладене, суд дійшов висновку, що позов є законним та обґрунтованим, а тому підлягає задоволенню.

Outcome: approved