Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-16 00:00:00

\~ \~ \~ \~ Представник ТОВ «Інвестиційна компанія «ІФГ Капітал» звернувся до суду з позовом до [PERSON] районний відділ ДВС Головного територіального управління юстиції у Полтавській області про звільнення майна з-під арешту. Посилався на те, що на даний час на належне TOB „ІК „ІФГ Капітал майно (житловий бу\-динок з господарськими будівлями, що розташований за адресою: Полтавська область. Пол\-тавський район, с. Гожули, вул. Степова, 9/1, загальною площею 67,5 кв.м) безпідставно на\-кладено арешт, чим порушені його майнові права щодо розпорядження іпотечною власністю. \~ \~ \~ \~ У судове засідання представник позивача не зявився, надав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач у судове засідання не прибула, про дату розгляду справи повідомлена належним чином, про причини неявки суд не повідомляла, письмової заяви про розгляд справи в її відсутність суду не надала. Частиною 1 ст.224 ЦПК України передбачено, що у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло клопотання про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд,\~ дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Так, судом встановлено, що відповідно до ухвали Полтавського районного суду Полтавської області від 03 квітня 2015 року у справі №2-246/09 про визнання мирової угоди від 19 січня 2015 року позивач «ІК» «ІФГ Капітал» набуло право власності у тому числі на предмет іпотеки житловий будинок з господарськими будівлями, що розташований по вул. Степова,0/1 в с. Гожули Полтавського району Полтавської області. На вказаній підставі приватним нотаріусом Київського нотаріального округу [PERSON] за ТОВ «ІК» «ІФГ Капітал» зареєстровано право власності на цей будинок, номер запису про право власності у державному реєстрі 14889790 (а.с.6-9). Вказаний будинок перебував в іпотеці на підставі договору іпотеки №18/кіп-08 від 10 квітня 2008 року та був посвідчений приватним нотаріусом [PERSON] під реєстраційними номерами 1905, 1906. Дата державної реєстрації іпотеки 11 квітня 2008 року, реєстраційний номер іпотеки в державному реєстрі на той час 7002524. Приватним нотаріусом [PERSON] на вищезазначене нерухоме майно в Єдиному реєстрі заборон відчуження обєктів нерухомого майна 10 квітня 2008 року зареєстроване обтяження номер запису 6987235. 05 серпня 2009 року державним виконавцем відділу Державної виконавчої служби Полтавського районного управління юстиції [PERSON] була винесена постанова про арешт майна боржника а оголошення заборони на його відчуження. Відповідно до даної постанови на все майно відповідача [PERSON] з метою примусового виконання виконавчого листа 2н-39/2009р. (судовий наказ), що був виданий Полтавським районним судом Полтавської області 17 лютого 2009 року, був накладений арешт та зареєстровано заборону на його відчуження. Отже, належне ТОВ «ІК» «ІФГ Капітал» майно, а саме житловий будинок з господарськими будівлями що розташований по вул. Степова,9/1 в с. Гожули Полтавського району Полтавської області безпідставно накладено арешт, чим порушено його майнові права щодо розпорядження власністю. Арешт, накладений державним виконавцем відділу Державної виконавчої служби Полтавського РУЮ [PERSON] є обтяженням, яке має нижчий пріоритет, адже це публічне обтяження було зареєстроване пізніше, ніж обтяження, яке було зареєстровано на підставі договору іпотеки. Про порушене право ТОВ «ІК» «ІФГ Капітал» дізналось в момент державної реєстрації права власності на вищезазначене арештоване майно, і станом на теперішній час трьохрічний строк позовної давності для предявлення цього позову не сплив. Відповідно до ст. 2 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання\~\~рішень в Україні покладається на Державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України. При цьому за приписами ст. 59\~\~вказаного Закону особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутись до суду з позовом про визнання права на майно і про звільнення цього майна з під арешту. Згідно ст.60 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про іпотеку», іпотека - вид забезпечення виконання зобовязання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Чинним законодавством не передбачено заборони накладення арешту на майно, що є предметом іпотеки. Разом із тим ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження» обумовлено випадки, підстави й порядок зняття арешту з майна, у тому числі відповідно до ч. 5 цієї норми у всіх інших випадках незавершеного виконавчого провадження (конкретні випадки визначені в частинах 1 - 4 указаної статті) арешт із майна чи коштів може бути знятий за рішенням суду. У силу положень ст. 54 зазначеного Закону, звернення стягнення на заставлене майно в порядку примусового виконання допускається за виконавчими документами для задоволення вимог стягувача - заставодержателя. Згідно із ч. 4 цієї норми заставодержатель має право на звернення до суду з позовом про зняття арешту із заставленого майна у разі звернення стягнення на це майно для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями. При цьому встановлено, що для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, стягнення на заставлене майно боржника може бути звернуто у разі: 1) виникнення права застави після винесення судом рішення про стягнення з боржника коштів; 2) якщо вартість предмета застави перевищує розмір заборгованості боржника заставодержателю (ч. 3 ст. 54 цього самого Закону). Указані норми безпосередньо стосуються арешту як складової виконання рішення суду про задоволення вимог стягувачів, які не є іпотекодержателями. Таким чином, виходячи із суті іпотеки, відповідно до якого іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника в порядку, установленому цим Законом, позов про зняття арешту, накладеного державним виконавцем, підлягає задоволенню, крім випадків, визначених ч. 3 ст. 54 Закону. Наявність безпідставного накладеного обтяження нерухомого майна, належного позивачеві, порушує його права, що дає підстави для їх судового захисту. Оскільки позивач позбавлений можливості розпоряджатися іпотечним майном через накладення арешту, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню. Питання по судовому збору вирішити відповідно до ст.88 ЦПК України. \~ \~ \~ \~ На підставі викладеного,

Outcome: approved