Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-03 00:00:00

Представник публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» [PERSON], який діє на підставі довіреності №3734-К-Н-О від 04.09.2015 року, звернувся в суд з вказаним вище позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Посилався на те, що згідно заяви б/н від 19.05.2006 року [PERSON] отримала в публічному акціонерному товаристві комерційний банк «ПриватБанк» кредит у розмірі 8600 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті www./privatbank.ua, складає між нею та Банком договір, що підтверджується підписом у заяві. При укладенні договору сторони керувались ч.1 ст.634 ЦК України, згідно якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Позивач свої зобовязання за договором про надання банківських послуг виконав у повному обсязі, а саме надав відповідачу можливість розпорядитися кредитними коштами на умовах передбачених договору та в межах встановленого кредитного ліміту. Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту Банк керувався п.п. 2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 «Умов та правил надання банківських послуг», на підставі яких відповідач при укладенні договору про надання банківських послуг дала свою згоду, щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою Банку. Відповідно до п.2.1.1.5.5 «Умов та правил надання банківських послуг», позичальник зобовязується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, по перевитраті платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених договором. Відповідно до п.2.1.1.7.6 «Умов надання банківських послуг» при порушенні позичальником строків платежів по якомусь з грошових зобовязань, передбачених цим договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобовязаний сплатити Банку судовий штраф в розмірі 500 грн. + 5% від суми позову. У звязку з порушенням відповідачем умов кредитного договору, а також ст.ст.526, 527, 530, 1054 ЦК України станом на 02.08.2016 року виникла заборгованість в сумі 17204,10 грн., яка складається з: 8539,71 грн. тіло кредиту; 3031,36 грн. нараховано відсотків за користування кредитом; 7101,03 грн. нараховано пеню за прострочене зобовязання; 1200 грн. нараховано пеню за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн., а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 «Умов та правил надання банківських послуг»: 500,00 грн. штраф (фіксована складова) та 795,43 грн. штраф (процентна складова), з них 3963,43 грн. внесено коштів на погашення заборгованості з 01.06.2015 року (дата зміни облікових правил банка). Крім того, зазначив, що відповідно до п. 1.1.7.11 «Умов та правил надання банківських послуг» договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього терміну жодна зі сторін не проінформує іншу сторону про розірвання даного договору, він автоматично лонгується на той самий строк. Пунктом 1.1.7.43 «Умов та правил надання банківських послуг» сторони погодили, що дія закінчується в момент закриття останнього рахунку/депозиту Клієнта, відкритого в рамках Договору або підпадаючого під дію Договору, а також при закінченні використання послуг Банка, передбачених договором. За наявності у Клієнта в момент закриття останнього рахунку Клієнта непогашеної заборгованості перед Банком по Договору, в ому числі по овердрафту, а також заборгованості по сплаті комісії перед Банком, дія договору закінчується після повного погашення заборгованості. На даний час відповідач продовжує ухилятись від виконання своїх зобовязань і не погашає заборгованість за Договором про надання банківських послуг, що порушенням законних прав та інтересів позивача. Просив стягнути з відповідача на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором б/н від 19.05.2006 року в розмірі 17204,10 грн., а також стягнути судові витрати у розмірі 1378 грн. Представник позивача в судове засідання не зявився, однак представник позивача [PERSON] подав до суду письмове клопотання, в якому позовні вимоги підтримав у повному обємі та просив розглянути справу без його участі. Не заперечив щодо винесення заочного рішення у справі. Відповідач [PERSON], будучи належним чином повідомленою про день, час та місце розгляду справи, в судове засідання не зявилася повторно та не повідомила про причини своєї неявки, заяв про розгляд справи за її відсутності суду не подала. У звязку із неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, у відповідності до вимог ст.197 ч.2 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Відповідно до ст.224 ч.1 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи наведені вище норми закону, суд вважає за можливе розглянути справу без присутності сторін і ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі письмових доказів, оскільки проти цього не заперечує представник позивача. На підставі досліджених у судовому засіданні письмових доказів судом встановлені наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Так, судом встановлено, що 19.05.2006 року між закритим акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк», правонаступником якого є публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» та [PERSON] укладено договір (заява від 19.05.2016 року), згідно якого Банком останній було надано фінансовий фіксований кредит у розмірі 2000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 3 % на місяць з розрахунку 360 днів в році, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Погашення заборгованості здійснюється щомісячними платежами в розмірі 7% від суми заборгованості, шляхом внесення коштів на картку Клієнтом, або списанням Банком коштів з Дебетом карти. Згідно змісту заяви від 19.05.2006 року відповідач підтвердила, що згідна з тим, що дана заява разом з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою і Тарифами банку складає між нею та банком договір про надання банківських послуг. Таким чином, між сторонами існують цивільні права і обовязки відповідно до кредитного договору, та вимог ст.ст.11, 509 ЦК України, тобто зобовязання у правовідносинах, в яких одна сторона має вчинити на користь другої сторони певну дію або утриматися від певної дії, а друга сторона має право вимагати виконання його обовязку. Згідно ч.1 ст.526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Відповідно до ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). На підставі ст.536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобовязаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншими актами цивільного законодавства. Згідно ст.611 ЦК України у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема відшкодування збитків. Відповідно до ч.ч. 1,2 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязуються надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення ст.ст.1046-1053 цього Кодексу, якщо інше не встановлено параграфом 2 Глави 71 і не випливає із суті кредитного договору. Як встановлено судом, взяті на себе зобовязання перед позивачем, відповідач [PERSON] належним чином не виконала, що призвело до виникнення у неї кредитної заборгованості. Відповідно до розрахунку заборгованості за кредитним договором б/н від 19.05.2006 року наданого позивачем вбачається, що відповідач [PERSON] станом на 02.08.2016 року має заборгованість перед Банком в розмірі 17204,10 грн., яка складається з: 8539,71 грн. - заборгованість за кредитом; 3031,36 грн. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 7101,03 грн. - заборгованість за пенею за прострочене зобовязання та 1200,00 грн. заборгованість за пенею за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн., а також заборгованість по судових штрафах 1295,43 грн., та з якої 3963,43 грн. - внесено коштів на погашення заборгованості з 01.06.2015 року (дата зміни облікових правил банка). За таких обставин, суд дійшов висновку, що позовні вимоги щодо стягнення з відповідача заборгованості в розмірі 15908,67 грн., а саме: 8539,71 грн. - заборгованість за кредитом; 3031,36 грн. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 7101,03 грн. - заборгованість за пенею за прострочене зобовязання та 1200,00 грн. заборгованість за пенею за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн., з урахуванням 3963,43 грн. - внесено коштів на погашення заборгованості з 01.06.2015 року (дата зміни облікових правил банка), є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Щодо позовних вимог про стягнення штрафів, судом встановлено наступні правовідносини. Відповідно до п. 2.1.1.7.6 «Умов та правил надання банківських послуг» при порушенні позичальником строків платежів по кожному з грошових зобовязань, передбачених цим договором, більш ніж на 30 днів Клієнт зобовязаний сплатити Банку штраф, розмір якого встановлено тарифами договору. Штраф нараховується на окремий рахунок і підлягає оплаті в зазначені банком терміни. Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобовязання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, яка обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день просторочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України). Статтею 61 Конституції України встановлено, що ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Враховуючи вищевикладене та відповідно до статі 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобовязань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Вищезазначений висновок, викладений у постанові Верховного Суду України по справі №6-2003цс від 21.10.2015 року та відповідно до ч.1 ст. 360-7 ЦПК України повинен враховуватися судами загальної юрисдикції при застосуванні норм права. Таким чином, представником позивача в порушення ст.61 Конституції України неправомірно застосовано два види однієї цивільно-правової відповідальності за порушення умов кредитного договору у звязку з порушенням строків виконання грошових зобовязань, відповідно суд приходить до висновку, що у задоволенні позовних вимог щодо стягнення штрафів відповідно до п.2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг (фіксованої складової та процентної складової), окрім заборгованості за пенею, слід відмовити. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. За таких обставин та враховуючи розяснення, викладені в п.36 Постанови Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 року №10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», згідно яких пропорційність присудження судових витрат при частковому задоволенні позову (частина перша ст. 88 ЦПК України) застосовується незалежно від того, за якою ставкою сплачено судовий збір, з відповідача підлягають стягненню на користь позивача понесені ним судові витрати по сплаті судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог у сумі 1274,24 грн. На підставі ст. 61 Конституції України, ст. ст. 509, 512, 526, 530, 536, 549, 611, 634, 1050, 1054, 1055 ЦК України, та

Outcome: partial