Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-09 00:00:00

Представник позивача у судове засідання не зявився, але надав заяву в якій підтримав позов та просив його задовольнити у повному обсязі і проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідачка в судове засідання не зявилася, про час та дату розгляду справи була повідомлена належним чином, через оголошення в пресі. За таких обставин, зі згоди представника позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. Встановлено, що 22.11.2007 року між Публічним акціонерним товариством «Всеукраїнський [PERSON]» та [PERSON] був укладений кредитний договір №10/В та правовідносини між ПАТ «ВіЕйБі Банк» і [PERSON] щодо отримання, користування, повернення позичкових коштів регулюються вказаним Кредитним договором та додатковими угодами до нього. Згідно пунктів 1.1.-1.5 Кредитного договору, [PERSON] надав Позичальнику кредит на споживчі потреби в сумі 20 000,00 доларів США, що складає еквівалент 101 000,00 грн. за курсом НБУ на момент укладання договору та кредитні кошти надаються строком до 21 листопада 2017 року. Зокрема, річна ставка за користування кредитними коштами становить - 13%, річних (п. 1.4 Кредитного договору). За обслуговування кредиту встановлюється щомісячна плата в розмірі 70,70, що становить 0,07 процентів річних від суми Кредиту. Відповідно до п. 3.3.3., 3.3.4. Кредитного договору Позичальник зобов'язується повертати кредит та сплачувати відсотки за користування кредитом в строки та на умовах, визначених Кредитним договором. Як встановлено судом, банк зі своєї сторони виконав договірні зобов'язання за Кредитним договором в повному обсязі, а позичальник, у свою чергу, від виконання зобов'язань ухиляється. Зокрема, позичальник порушив свої зобов'язання щодо повернення кредитних коштів, сплати процентів за користування кредитом, а також плату за управління Кредиту, у звязку з чим, загальна сума заборгованості відповідача перед банком відповідно до Розрахунку заборгованості за Кредитним договором станом на 15 серпня 2016 року, становить 1 015 679 (один мільйон п'ятнадцять тисяч шістсот сімдесят дев'ять) грн. 34 коп. що складається з наступного: *заборгованості за кредитом - 19 226,06 доларів США; *сума відсотків за користування кредитом - 19 942,35 доларів США; *комісії за РО - 6 716,52 грн.; *сума плати за пропуск платежів - 28 021,44 грн. Разом з тим, судом встановлено, що 22 листопада 2007 року, з метою забезпечення виконання [PERSON] зобов'язань за Договором, між ВАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» та відповідачкою [PERSON], яка являється майновим поручителем [PERSON], укладено іпотечний договір посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського районного нотаріального округу [PERSON] Відповідно до умов вказаного Іпотечного договору, іпотекодавцем передано в іпотеку Банку: Житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, загальна площа якого 47,8 кв.м, житлова площа - 30,5 кв.м, та знаходиться за адресою: Дніпропетровська область, Дніпропетровський район, смт. Кіровське, вул. Леніна, №311. Так, вищевказаний будинок належить [PERSON] на підставі Свідоцтва про право власності на житловий будинок, виданого 01.03.1989 року виконавчим комітетом Кіровської селищної Ради, на підставі рішення виконавчого комітету Кіровської селищної Ради від 19.10.1988 р. за №69 та зареєстровано в «Новомосковському бюро технічної інвентаризації» 01.03.1989 року, запис в реєстрованій книзі за №ДІ. Згідно п.п. 7.1.,7.3 Іпотечного договору в разі порушення позичальником зобов'язання за кредитним договором чи Іпотекодавцем зобов'язань за цим договором, а також інших обов'язків іпотекодавця/позичальника, Іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання зобов'язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки. Відповідно до п. 6.1., 6.2. Іпотечного договору Іпотекодержатель набуває право на задоволення своїх вимог за рахунок Предмета іпотеки у випадку якщо в момент виконання зобовязань, вони не будуть виконані (виконанні належним чином). Пунктом 7.2. Іпотечного договору передбачено, що звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється зокрема на підставі рішення суду; виконавчого напису нотаріуса; переходу до Іпотекодержателя права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання зобов'язання в порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку» та умовами цього договору. Відповідно до п. 7.3. Іпотечного договору Іпотекодержатель має право на свій розсуд обрати порядок звернення стягнення на предмет іпотеки в межах, передбачених умовами договору. Згідно зі ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) угода (договір) є підставою виникнення цивільних прав і обов'язків, зобов'язання повинні виконуватися належним чином та у встановлений строк відповідно до вказівок закону, умов договору та припиняються виконанням, проведеним належним чином, а одностороння відмова від їх виконання не допускається. Статтею 589 ЦК України передбачено, що у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв'язку із пред'явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - це вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Відповідно до ст. 12. Закону України «Про іпотеку» у разі порушення іпотекодавцем обов'язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов'язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки. Згідно зі ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Статтею 37 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Оскільки згідно з зазначеними умовами договору іпотеки задоволення вимог здійснюється шляхом набуття Іпотекодержателем права на продаж предмету іпотеки в рахунок виконання зобов'язання за кредитним договором, звернення стягнення на предмет іпотеки може здійснюватись зазначеним способом. Отже, наведеними вище нормами законодавства (ст.ст. 36, 37 Закону України «Про іпотеку» виключається можливість звернення стягнення шляхом набуття права продажу предмету іпотеки за рішенням суду. У цих нормах задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття ним права продажу предмету іпотеки ототожнюється передусім із способом звернення стягнення, який, поряд з іншими, може застосовуватися, якщо його передбачено договором. Тому в разі встановлення такого способу звернення стягнення у договорі іпотекодержатель на підставі ч. 2 ст.16 ЦК України право вимагати застосування його судом. Сторони за законом можуть це питання врегулювати в позасудовому порядку, але вони не позбавлені цього права в судовому порядку за рішенням суду, що відповідає положенням ст. ст. 55, 124 Конституції України. Отже, нормами чинного законодавства, а саме ст. ст. 33, 36, 37 ЗУ «Про іпотеку» передбачена можливість набуття Іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки за рішенням суду, як один із способів звернення стягнення на предмет іпотеки. Так, ст. 575 Цивільного кодексу України визначено, що іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи. Статтею 526 Цивільного кодексу України визначено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно ст. 612 Цивільного кодексу Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не виконав зобов'язання у строк встановлений Договором або Законом. Статтею 629 ЦК України передбачено, що Договір є обов'язковим для виконання сторонами. Частиною 1 ст. 530 ЦК передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). У відповідності до ст. 530 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, та якщо у договорі встановлений строк виконання зобов'язання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Основним нормативним актом, який визначає правові підстави взаємовідносин в процесі кредитування є Цивільний кодекс України, стаття 1048 якого встановлює, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлюється договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Положення даної статті застосовуються до кредитних правовідносин на підставі ст. 1054 ЦК України. Статтями 589, 590 ЦК України, закріплені правової наслідки невиконання зобов'язання забезпеченого заставою, а саме уразі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави; за рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення. Відповідно до ст. 39 ЗУ «Про іпотеку» у рішенні суду про звернення стягнення на предмет іпотеки зазначається загальний розмір вимог та всі його складові (розмір заборгованості: кредит проценти, пеня по кредиту, пеня по процентам), що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки, опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя. Частиною 3 ст. 37 ЗУ «Про іпотеку» визначено, що Іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб'єктом оціночної діяльності. Відповідно до п.6 Постанови №5 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішення спорів, що виникають із кредитних правовідносин» вимога заставодержателя про звернення стягнення на предмет застави оплачується судовим збором як вимога немайнового характеру, якщо така вимога пред'явлена після вирішення вимоги про виконання основного зобов'язання (стягнення заборгованості тощо). За таких обставин, з огляду на положення вищевказаних норм чинного законодавства, вимоги позивача про звернення стягнення на предмет іпотеки на суму заборгованості за кредитним договором суд вважає обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до вимог ст.ст.79, 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума судового збору в розмірі 1378,00 грн. сплачена ним при подачі позову.

Outcome: approved