Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-10 00:00:00

Представник позивачки звернулась до суду із вказаним позовом в якому просить визнати незаконним та скасувати п. 12, п.п. 12.1, п.п. 12.2. рішення № 297 від 20 квітня 2018 року Чаплинської селищної ради Чаплинського району Херсонської області шістнадцятої сесії VII скликання та стягнути з відповідачів солідарно судові витрати на користь позивачки в загальній сумі 4768,40 гривень. Позовна заява мотивована тим, що [PERSON] та [PERSON] з листопада 2007 року по грудень 2015 року перебували у шлюбі. За час шлюбу ним було набуто у спільну сумісну власність будинок, який розташовано по [ADDRESS] . Вказаний будинок було набуто у власність на підставі договору купівлі-продажу від 30 березня 2011 року, який визнано дійсним рішенням Чаплинського районного суду Херсонської області від 23 серпня 2011 року. Після розірвання шлюбу [PERSON] звернулася до суду із позовною заявою про визнання права власності на 1/2 частину житлового будинку з господарськими спорудами та побудовами. Рішенням Чаплинського районного суду від 02 червня 2016 року за [PERSON] визнано право власності на 1/2 частину житлового будинку загальною площею 52,2 кв.м по [ADDRESS] та припинено право власності на житловий будинок з господарськими спорудами та побудовами в цілому за [PERSON] . Право власності було зареєстровано в Єдиному державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. В серпні 2019 року позивачка вирішила здійснити виділ частки з нерухомого майна в натурі. З цією метою нею було здійснено заходи щодо збору доказів з метою звернення до суду, в тому числі встановлювався правовий статус земельної ділянки. З цією метою в електронній формі було отримано витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та виявлено що земельна ділянка під домоволодінням належить на праві особистої приватної власності [PERSON] на підставі рішення Чаплинської селищної ради № 297 від 20 квітня 2018 року. Вважає, що вказана земельна ділянка передана у особисту приватну власність відповідачу без повідомлення та погодження з співвласником нерухомого майна позивачкою по справі, яка має також право на отримання 1/2 частини земельної ділянки у власність. Відтак вважає, що оскаржуване рішення Чаплинської селищної ради № 297 порушує права співвласника житлового будинку, а саме позивачки [PERSON] та є незаконним. Від Відповідача Чаплинської селищної ради надійшов відзив на позовну заяву, яким просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог позивача в повному обсязі, мотивуючи тим, що підставою звернення до суду є наявність порушеного права, і таке звернення здійснюється особою, котрій це право належить, і саме з метою його захисту. Відсутність обставин, які б підтверджували наявність порушення права особи, за захистом якого вона звернулася, є підставою для відмови у задоволенні такого позову. Вказує, що позивач помилково вважає незаконним п. 12 п.п. 12.1 п.п. 12.2 рішення №297 від 20 квітня 2018 року Чаплинської селищної ради Чаплинського району Херсонської області шістнадцятої сесії VII скликання та не вірно визначив спосіб захисту свої прав та законних інтересів. Позивачем не зазначено у позовній заяви жодного правового обґрунтування про порушення Чаплинською селищною радою як органом місцевого самоврядування норм Конституції України чи законів України під час прийняття оскаржуваного п. 12 п.п. 12.1 п.п. 12.2 рішення №297 від 20 квітня 2018 року, оскільки рішення органів місцевого самоврядування та їх посадових осіб з мотивів невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними з ініціативи заінтересованих осіб судом загальної юрисдикції. Оскаржуваним п. 12 п.п. 12.1 п.п. 12.2 рішення №297 від 20 квітня 2018 року Чаплинською селищною радою затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність гр. [PERSON] площею 0,1117 по [ADDRESS] , яке прийнято на підставі погодженого проекту землеустрою, згідно поданої заяви гр. [PERSON] .. Правових підстав для відмови у його затвердженні, згідно норм статті 118 Земельного кодексу України, у Чаплинської селищної ради не було. Про обставини спільної сумісної власності з позивачкою, на житловий будинок, гр. [PERSON] Чаплинську селищну раду не інформував. Відтак, позивачем обрано не вірний спосіб захисту своїх прав, адже позивач не позбавлений можливості визнання за ним права власності на 1/2 частину земельної ділянки площею 0,1117 по [ADDRESS] , як співвласник 1/2 частини житлового будинку. Інших правових підстав для визнання незаконним та скасування п. 12 п.п. 12.1 п.п. 12.2 рішення №297 від 20 квітня 2018 року позивач не зазначив у позовній заяві. Крім того, відповідач Чаплинська селищна рада не погоджується з доводами позивача щодо стягнення за рахунок бюджетних асигнувань з Чаплинської селищної ради витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 4000,00 грн Позивач в судове засідання не з`явився, від адвоката Кушнеренко Т.В. надійшла заява про розгляд справи без її участі, в якій позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. В судове засідання представник відповідача Чаплинської селищної ради не з`явився, надавши вищевказаний відзив. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, від нього надійшла заява про розгляд справи без його участі. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, в зв`язку з неявкою сторін, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові матеріали справи, оцінивши надані сторонами докази та надавши їм належну правову оцінку, суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити в повному обсязі з наступних підстав. Судом встановлено, що позивачка [PERSON] та відповідач [PERSON] з листопада 2007 року по грудень 2015 року перебували у зареєстрованому шлюбі. За час шлюбу ним було набуто у спільну сумісну власність будинок, який розташовано по [ADDRESS] , який було набуто у власність на підставі договору купівлі-продажу від 30 березня 2011 року та який визнано дійсним рішенням Чаплинського районного суду Херсонської області від 23 серпня 2011 року. Після розірвання шлюбу [PERSON] звернулася до суду із позовом про визнання за нею права власності на 1/2 частину житлового будинку з господарськими спорудами та побудовами. Рішенням Чаплинського районного суду від 02 червня 2016 року за [PERSON] визнано право власності на 1/2 частину житлового будинку загальною площею 52,2 кв.м. по [ADDRESS] та припинено право власності на житловий будинок з господарськими спорудами та побудовами в цілому за [PERSON] .. Право власності позивачкою було зареєстровано в Єдиному державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, що підтверджується витягом від 07 грудня 2016 року №75021137. Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 27.08.2019 №178763655 встановлено, що за відповідачем [PERSON] зареєстровано право власності на земельну ділянку площею 0,1117 га., за адресою [ADDRESS] , тобто на якій розташований вищевказаний житловий будинок, який перебуває у спільній частковій власності за позивачкою та відповідачем [PERSON] .. Право власності на вказану земельну ділянку зареєстроване з відповідачем [PERSON] на підставі спірного рішення Чаплинської селищної ради №297 від 20.04.2018, яким у п.12 п.п. 12.1 та 12.2 затверджено технічну документацію із землеустрою та надано останньому у власність зазначену земельну ділянку. Із відповіді Чаплинської селищної ради від 04.09.2019 №1540/02-19 наданої на адвокатський запит від 28.08.2019 слідує, що дозвіл на виготовлення технічної документації відповідачем [PERSON] отримувався у 2014 році. Крім того вказано, що заяви громадян зберігаються лише рік, а тому надати інформацію з приводжу чи отримувалася згода співвласника будинку позивачкою [PERSON] на отримання у одноособову власність відповідачем земельної ділянки не має можливості. Відмовляючи у задоволенні позову суд виходить з наступного обґрунтування. Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Наведені положення частини другої статті 19 Конституції України кореспондуються з нормами частини третьої статті 24 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», у якій зазначено, що органи місцевого самоврядування та їх посадові особи діють лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією і законами України, та керуються у своїй діяльності Конституцією і законами України, актами Президента України, Кабінету Міністрів України, а в Автономній Республіці Крим - також нормативно-правовими актами Верховної Ради і Ради міністрів Автономної Республіки Крим, прийнятими у межах їхньої компетенції. Частиною шостою ст. 118 Земельного кодексу України визначено, що громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). Частина сьома вказаної статті визначає, що відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку. З наведеного слідує, що відповідач [PERSON] у 2014 році отримав дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, що підтверджується вищенаведеною відповіддю Чаплинської селищної ради на адвокатський запит, та підстав для відмови у наданні такого дозволу, які є вичерпними, у Чаплинської селищної ради не було. Крім того вказаний дозвіл відповідачем [PERSON] отримано під час перебування з позивачкою у шлюбу, який, як встановлено, розірвано у грудні 2015 року. Підстав для відмови Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян суб`єктами господарювання, що є виконавцями робіт із землеустрою згідно із законом, у строки, що обумовлюються угодою сторін. Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки погоджується в порядку, встановленому статтею 186-1 Земельного кодексу України (ч.8 ст. 118 ЗКУ). Відповідно до частини дев`ятої статті 118 Земельного кодексу України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а в разі необхідності здійснення обов`язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи) приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність. Як вбачається з оскаржуваних п. 12 п.п. 12.1 п.п. 12.2 рішення №297, 20 квітня 2018 року Чаплинською селищною радою затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність відповідачу [PERSON] , площею 0,1117 га., що по [ADDRESS] , яке прийнято на підставі погодженого проекту землеустрою, згідно поданої заяви відповідача [PERSON] .. Зі ст. 118 Земельного кодексу Україною, яка передбачає порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами, суд не вбачає та таким чином погоджується з позицією відповідача Чаплинської селищної ради викладеної у відзиві, а саме, щодо відсутності у останніх правових підстав для відмови відповідачу [PERSON] у затвердженні проекту землеустрою, який ним погоджено, та винесенні відповідного рішення. Суд також погоджується з позицією відповідача Чаплинської селищної ради викладеної у відзиві стосовно того, що представником позивачки в позові не наведено жодного правового обґрунтування з приводу незаконності прийняття Чаплинською селищною радою оскаржуваного п. 12 п.п. 12.1 п.п. 12.2 рішення №297 від 20 квітня 2018 року. Натомість лише наведено посилання на статті Земельного кодексу України які визначають поняття спільної та спільної сумісної власності на земельну ділянку. Частина третя ст. 368 ЦК визначає майно, яке набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісно власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 89 Земельного кодексу України, земельна ділянка може належати на праві спільної сумісної власності лише громадянам, якщо інше не встановлено законом. У спільній сумісній власності перебувають земельні ділянки: а) подружжя; б) членів фермерського господарства, якщо інше не передбачено угодою між ними; в) співвласників жилого будинку; г) співвласників багатоквартирного будинку. Володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою спільної сумісної власності здійснюються за договором або законом. Співвласники земельної ділянки, що перебуває у спільній сумісній власності, мають право на її поділ або на виділення з неї окремої частки, крім випадків, установлених законом. Поділ земельної ділянки, яка є у спільній сумісній власності, з виділенням частки співвласника, може бути здійснено за умови попереднього визначення розміру земельних часток, які є рівними, якщо інше не передбачено законом або не встановлено судом. У разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення (ч.1 ст. 120 ЗКУ). У разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди (ч. 4 ст. 120 ЗКУ). Таким чином, земельна ділянка площею 0,1117 га., яка розташована по [ADDRESS] та право власності на яку зареєстровано за відповідачем [PERSON] , є спільною сумісною власністю позивачки та відповідача [PERSON] , оскільки придбаний ними за час шлюбу житловий будинок, який розташований на цій ділянці, визнано за ними рішенням суду об`єктом спільної сумісної власності, з якої виділено частку в розмірі 1/2 та визнано на неї право власності за позивачкою. Відповідно до ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст.77 ЦПУ України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до вищевикладеного, суд не вбачає підстав для скасування п. 12 п.п. 12.1 п.п. 12.2 рішення Чаплинської селищної ради №297 від 20 квітня 2018 року та доходить до висновку, що позивачкою обрано не вірний спосіб захисту своїх прав, адже остання має право на виділ з частки майна, яке перебуває у спільній сумісній власності, та відповідно визнання за нею права власності на 1/2 частину спірної земельної ділянки. Витрати, пов`язані з розглядом справи, у вигляді судового збору відповідно до вимог ст..141 ЦПК України покласти на позивача. З урахуванням викладеного та

Outcome: dismissed