Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-11 00:00:00

представник позивача звернувся до суду з позовом про стягнення боргу за кредитним договором, покликаючись на те, що відповідно до укладеного кредитного договору KF52457 від 23 вересня 2008 року відповідач отримала кредит у розмірі 35000,00 доларів США строком до 22 вересня 2023 року, зі сплатою 13,5% річних. У порушення ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України та умов договору відповідач зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконала щодо повернення кредиту та відсотків, а тому згідно п. 5.2.9 зобов`язана повністю повернути кредит та нараховані проценти. Рішенням Франківського районного суду м. Львова від 09 жовтня 2012 року стягнуто з відповідача 191213,23 грн., однак оскільки кредитний договір діє до повного виконання, банк має право нараховувати відсотки та пеню з моменту ухвалення рішення Франківським районним судом м. Львова. Просить стягнути з відповідача борг за кредитним договором KF52457 від 23 вересня 2008 року в сумі 15683,72 долари США, що становить 203115,87 грн. та судовий збір. В судове засідання представник позивача не з`явився, хоча належно був повідомлений про час та місце розгляду справи, подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, просить позов задовольнити, а тому згідно ст. 223 ЦПК України, суд вважає, що справу можна вирішити у його відсутності, на підставі наявних у ній даних та доказів. Представники відповідача у судовому засіданні проти позову заперечили, пояснили, що відповідачем повернуто суму кредиту за договором KF52457 від 23 вересня 2008 року, що також стверджується висновком експерта №3004. Крім того, даним висновком експерта не надано висновок щодо здійснення оплати в сумі 339500,00 грн. відповідачем внаслідок реалізації іпотечного майна, оскільки позивачем не надано витребувані експертом документи. Також, позивачем не надано жодних звітів про розподіл коштів від продажу предмета іпотеки. Вважають позов безпідставним, просять у його задоволенні відмовити. Заслухавши пояснення представників відповідача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що у задоволенні позову слід відмовити за його безпідставністю. Судом встановлено, що згідно кредитного договору KF52457 від 23 вересня 2008 року відповідач [PERSON] отримала у ВАТ «Фольксбанк», правонаступником якого є АТ «Таскомбанк» кредит у розмірі 35000,00 доларів США строком до 22 вересня 2023 року, зі сплатою 13,5% річних. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. У встановлені договором строки відповідач [PERSON] не виконала умови кредитного договору KF52457 від 23 вересня 2008 року щодо повернення заборгованості та відсотків за кредитом. Згідно рішення Франківського районного суду м. Львова від 09 жовтня 2012 року з [PERSON] стягнуто на користь ПАТ «Фольксбанк» заборгованість за кредитним договором KF52457 від 23 вересня 2008 року у розмірі 191213,29 грн. З метою виконання рішення Франківського районного суду м. Львова від 09 жовтня 2012 року ПП «Нива-В.Ш.» згідно протоколу №1414129-2 від 22 квітня 2014 року проведено прилюдні торги з реалізації квартири [ADDRESS] , яке було предметом іпотеки за кредитним договором KF52457 від 23 вересня 2008 року. Квартиру реалізовано за 339500,00 грн. Однак, згідно висновку експерта №3004 від 24 січня 2019 року дати відповідь на питьання чи зарахована сума у розмірі 339500,00 грн. внаслідок продажу іпотечного майна у погашення кредиту по кредитному договору KF52457 від 23 вересня 2008 року не представляється можливим, оскільки документи підтверджуючі здійснення оплати у розмірі 339500,00 грн. відсутні, клопотання експерта щодо надання необхідних документів позивачем не задоволено. Внаслідок наведеного, а також того, що представником позивача не надано жодних документів чи інших доказів, обґрунтованих пояснень щодо зарахування оплати [PERSON] за кредитним договором KF52457 від 23 вересня 2008 року внаслідок продажу іпотечного майна у розмірі 339500,00 грн. та у випадку його зарахування конкретну суму та на оплату якої саме заборгованості таку суму враховано. Крім того, позивач вказує про наявність рішення Франківського районного суду м. Львова від 09 жовтня 2012 року та стягнення таким з відповідача 191213,29 грн. боргу, однак представником позивача не надано жодних обґрунтованих розрахунків щодо зарахування даної суми у погашення боргу та яку саме частину боргу даною сумою погашено. Згідно ст. 534 ЦК України у разі недостатності суми проведеного платежу для виконання грошового зобов`язання у повному обсязі ця сума погашає вимоги кредитора у такій черговості, якщо інше не встановлено договором або законом: у першу чергу відшкодовуються витрати кредитора, пов`язані з одержанням виконання; у другу чергу сплачуються проценти і неустойка; у третю чергу сплачується основна сума боргу. ? У відповідності до правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові № 755/7704/15-ц від 23 січня 2018 року належним чином дослідити поданий стороною доказ (в даному випадку - розрахунок заборгованості за кредитним договором), перевірити його, оцінити в сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, а у випадку незгоди з ним повністю чи частково - зазначити правові аргументи на його спростування і навести у рішенні свій розрахунок - це процесуальний обов`язок суду. Однак, як вбачається із поданого представником позивача розрахунку заборгованості [PERSON] по кредитному договору KF52457 від 23 вересня 2008 року заборгованість [PERSON] становить 15683,72 долари США, з яких 6725,51 долари США заборгованість по тілу кредиту, 5555,67 доларів США проценти, 3402,54 долари США заборгованість по пені, проте представником позивача не надано суду жодних вмотивованих розрахунків боргу та оплати боргу відповідачем, зарахування коштів, у якій сумі, на погашення якої частини боргу, зокрема, тіла кредиту, відсотків, пені, зараховано кошти [PERSON] , а відтак, суд позбавлений можливості перевірити, оцінити розрахунок боргу позивачем, правильність зарахування та черговість зарахування таких коштів. Щодо твердження сторони відповідача про необхідність вжиття судом заходів щодо призначення аудиту позивача та повідомлення про наведені обставини відповідні правоохоронні органи, суд вважає таке необгрунтованим, та стороною відповідача на підтвердження зазначеного не наведено жодних доводів чи посилань на будь-які норми процесуального чи матеріального права, які б давали суду достатні підстави для визнання даких тверджень обгрунтованими. Таким чином, оцінюючи докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити за безпідставністю позовних вимог, оскільки позивачем не представлено, а судом не отримано жодних переконливих доказів у їх підтвердження. А також, відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Отже, суд вважає, що розподіл судових витрат проводити не слід.

Outcome: dismissed