Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-01 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду із зазначеним позовом, в якому просить стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором № б/н від 27 січня 2006 року у розмірі 36500 грн. 94 коп. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що відповідно до укладеного договору № б/н від 27 січня 2006 року [PERSON] отримала кредит у розмірі 4600,00 грн., у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконує, тому позивач вимушений звернутися до суду з відповідною позовною заявою. У зв`язку з чим АТ КБ «Приватбанк» просить стягнути з відповідача заборгованість по зазначеному договору в розмірі 36500 грн. 94 коп., що утворилася станом на 18 лютого 2019 року, а також просить стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати у розмірі 1921,00 грн. Відповідач надала до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначила, що позовні вимоги позивача не визнає повністю, оскільки 27 січня 2006 року вона дійсно отримала кредит, але у розмірі 2000 грн., у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, а не 4600 грн., як зазначено у позовній заяві. У відповідності до розрахунку, позивач застосовує штрафи, тобто подвійну відповідальність за одне і теж порушення, що забороняється ст. 61 Конституції України. Крім того, вважає, що позивач звернувся до суду з позовом після спливу строку позовної давності, що є підставою для відмови в задоволенні позову. Також, у позовній заяві не наведені обставини з приводу перевипуску банківської картки. У зв`язку з чим, просить суд відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. Позивач надав до суду відповідь на відзив, в якій зазначив, що [PERSON] з метою отримання банківських послуг, на підставі заяви № б/н від 27 січня 2006 року отримала кредит у розмірі 4600 грн., у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач зверталася в банк з заявою про перевипуск карти, тобто надання карти з новим строком дії та здійснювала погашення заборгованості вже на перевипущену карту. Заперечення відповідача, про незаконність нарахування одночасно пені та штрафу, яке ґрунтується на ст. 61 Конституції України, є помилковим, оскільки згідно зі ст. 549 ЦК України пеня і штраф є формами неустойки, але не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності. Строк позовної давності позивачем не пропущено, оскільки картка діє до останнього календарного дня вказаного місяця, а строк картки до останнього дня березня 2019 року. Крім того, відповідач надала до суду заперечення на відповідь на відзив, в якому зазначила, що 27 січня 2006 року вона отримала кредит у розмірі 2000 грн., у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. У відповідності до розрахунку, позивач застосовує штрафи, тобто подвійну відповідальність за одне і теж порушення, що забороняється ст. 61 Конституції України. Позивач звернувся до суду з позовом після спливу строку позовної давності, передбачений ст. 257 ЦК України, що є підставою для відмови в задоволенні позову. Розрахунок заборгованості у межах позовної давності позивачем не наданий, також не наведений розрахунок заборгованості відносно кожного окремого платежу та у межах строків позовної давності. У зв`язку з чим, просить суд відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. Представник позивача надав до суду письмову заяву, згідно якої позов підтримав, просив позовні вимоги задовольнити в повному обсязі та розглядати справу за його відсутності, не заперечував проти ухвалення рішення при заочному розгляді справи. Відповідач в судове засідання не з`явилася, надала суду письмову заяву, в якій просила розглянути справу без її участі на підставі поданого нею відзиву на позовну заяву. У зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників судового процесу, які належним чином повідомлені про день та час розгляду справи та подали заяви про розгляд справи за їх відсутності, згідно вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позовна заява підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Як вбачається із матеріалів справи, 27 січня 2006 року відповідач підписала заяву, відповідно до якої отримала кредит в розмірі 4600 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок (що підтверджується заявою). Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту банк керувався п. 2.1.1.2.3 та п. 2.1.1.2.4 договору, на підставі яких відповідач при укладанні договору дав свою згоду, щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою банку. Згідно п.п. 1.1.6.1, 1.1.6.2 договору зміни в «Умови та правила надання банківських послуг» вносяться банком щомісячно в односторонньому порядку, а у випадках, коли в односторонньому порядку внесення змін неможливо, банк повідомляє клієнтів про внесені зміни шляхом використання різних каналів зв`язку. У разі незгоди зі змінами «Умов та правил надання банківських послуг» або «Тарифів банку» клієнт має право надати банку заяву про розірвання договору виконавши умови п 2.1.1.5.4 договору. З розрахунку заборгованості за договором № б/н від 21 січня 2006 року, укладеного між АТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] вбачається, що відповідач користувалася кредитними коштами та станом на 18 лютого 2019 року має заборгованість за кредитом в сумі 36500 грн. 94 коп. До договору кредиту згідно ст. 1054 ЦК України застосовуються загальні положення про договір позики. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором кредитодавець зобов`язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки. Відповідно до ч. 2 ст. 1054 та ч. 2 ст. 1050 ЦК України наслідками порушення відповідачем зобов`язання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право позивача достроково вимагати повернення всієї суми кредиту. Згідно з п. 1.1.7.11 Умов та правил надання банківських послуг, договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо на протязі цього строку жодна зі сторін не проінформує другу сторону про розірвання даного договору, він автоматично лонгується на той самий строк. Пунктом 1.1.7.43 договору сторони визнали, що дія договору припиняється у момент закриття останнього рахунку/депозиту клієнта, відкритого в рамках договору або підпадаючого під дію договору, а також при закінченні використання послуг банка, передбачених договором. За наявної у клієнта в момент закриття останнього рахунку клієнта непогашеної заборгованості перед банком по договору, в тому числі по овердрафту, а також заборгованості по сплаті комісії перед банком, дія договору закінчується після повного погашення заборгованості. Згідно з ст. 629 ЦПК договір є обов`язковим для виконання. Відповідно до ст. ст. 526-527, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Пунктом 2.1.1.5.5 Умов та правил надання банківських послуг, відповідач зобов`язаний погашати заборгованість за кредитом, процентами за його використання, по перевитраті платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених договором. Згідно п. 2.1.1.5.7 договору, власник картрахунку зобов`язаний слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання виникнення овердрафту, а у разі невиконання зобов`язань за договором, у відповідності до п. 2.1.1.5.6, на вимогу банку виконати зобов`язання з повернення кредиту, оплати винагороди банку. Відповідно до п. 2.1.1.3.3. договору відповідач доручив банку списувати з карткового рахунку суму грошових коштів у розмірі здійснених ним операцій, а також вартість послуг, визначену тарифами банку при настанні термінів платежу, а при виникненні боргових зобов`язань згідно п.п. 2.1.1.3.5, 2.1.1.12.9 договору, списувати з будь-якого рахунку відкритого в банку (у т.ч. з карткового рахунку) грошові кошти для здійснення платежу з метою повного або часткового погашення боргових зобов`язань, у тому числі мінімального обов`язкового платежу. Списання коштів здійснюється відповідно до встановленого законодавством порядку. Згідно з п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг, при порушенні позичальником строків платежів по кожному з грошових зобов`язань, передбачених договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобов`язаний сплатити банку штраф в розмірі 500 грн. + 5 % від суми позову. В порушення умов договору відповідач зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконує, у зв`язку з чим станом на 18 лютого 2019 року виникла заборгованість відповідача перед позивачем у розмірі 36500 грн. 94 коп., яка складається з: 14079 грн. 68 коп. - заборгованості за тілом кредиту; 8566 грн. 25 коп. - заборгованості за простроченим тілом кредиту; 10790 грн. 68 коп. - нарахованої пені за прострочене зобов`язання; 850 грн. 00 коп. - нарахованої пені за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн.; 500 грн. 00 коп. - штрафу (фіксована частина); 1714 грн. 33 коп. - штрафу (процентна складова). Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли всіх істотних умов договору. За правилами ст. 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Частиною першою статті 634 ЦК України визначено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. АТ КБ «ПриватБанк» свої зобов`язання за договором та угодою виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором. Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. У відповідності до ст. ст. 526, 610 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Порушенням зобов`язання визнаються його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). За положеннями ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки. При вирішенні позовних вимог про стягнення суми пені суд керується наступним. Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов`язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов`язку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обов`язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України). За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Умовами спірного договору передбачено нарахування, як пені так і штрафу, як вид цивільно-правової відповідальності за несвоєчасне або неналежне виконання грошових зобов`язань по кредитному договору. Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 11 жовтня 2017 року № 6-1374цс17 та від 21 жовтня 2015 року у справі № 6-2003 цс 15. На підставі викладеного, суд вважає за необхідне позов задовольнити частково та стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором № б/н від 21 січня 2006 року, станом на 18 лютого 2019 року у розмірі 24860 грн. 26 коп., яка складається з: 14079 грн. 68 коп. - заборгованості за тілом кредиту; 8566 грн. 25 коп. - заборгованості за простроченим тілом кредиту; 500 грн. 00 коп. - штрафу (фіксована частина); 1714 грн. 33 коп. - штрафу (процентна складова). В задоволенні позовних вимог щодо стягнення з відповідача суми пені - відмовити, оскільки це суперечить нормам ст. 61 Конституції України. Також, судом встановлено, що відповідач зверталася до банку з заявою про надання карти з новим строком дії, отримала карти № [NUMBER] , [NUMBER] , остання з них мала термін дії до березня 2019 року, що підтверджується листом АТ КБ «Приват Банк» від 04 червня 2019 року № 30.1.0.0/2-20190321В0000000054. Доводи відповідача з приводу того, що позивачем пропущено строк позовної давності звернення до суду з даним позовом, передбачений ст. 257 ЦК України, суд не може взяти до уваги, оскільки відповідач отримувала нові карти з новим строком дії та періодично здійснювала операції по погашенню заборгованості, останній платіж 08 травня 2018 року, а з позовом позивач звернувся 27 березня 2019 року, тобто в межах строків позовної давності. За змістом ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Європейський суд з прав людини вказав, що відповідно до п. 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод суди зобов`язані давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи, до чого також зводиться позиція Європейського суду з прав людини у рішенні «Проніна проти України» № 63566/00 від 18 липня 2006 року. Таким чином, суд на основі всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього з`ясування фактичних обставин справи, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог і заперечень, оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, з огляду на те, що цивільне судочинство не може ґрунтуватись на припущеннях, приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог. Задовольняючи позов частково, суд вважає, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог, у відповідності до п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, у розмірі 1308 грн. 37 коп. На підставі викладеного,

Outcome: partial