Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-16 00:00:00

Представник позивачів звернувся до суду з позовом до відповідача про усунення перешкод в користуванні жилим приміщенням шляхом вселення посилаючись на те, що [PERSON] з 07 жовтня 1994 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] . 15 лютого 2000 р. рішенням Чернівецького міськвиконкому №101/4 на [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , яка є донькою позивачки, був виданий ордер на право зайняття в порядку обміну жилого приміщення, площею 18,3 кв.м., яке складається із однієї кімнати в ізольованій квартирі за адресою: [ADDRESS] . Отже, позивачі набули право користування вказаним жилим приміщенням на підставі ордеру. У березні 2000 р. позивачі зареєструвались та вселились у вказану квартиру, яка до цього часу є їх постійним місцем проживання. 07 червня 2016 р. у цій квартирі було зареєстровано місце проживання малолітнього сина [PERSON] - [PERSON] , [INFO] . 01 грудня 2015 р. шлюб між [PERSON] та [PERSON] був розірваний, однак після цього позивачі продовжували проживати у цій квартирі. У грудні 2017 р. позивачка [PERSON] була вимушена тимчасово поїхати до своєї матері - [PERSON] за місцем її проживання ( [ADDRESS] ), оскільки остання у зв`язку із хворобою потребувала догляду та сторонньої допомоги. Крім позивачки [PERSON] у с. Снячів, Сторожинецького району Чернівецької області поїхали і її діти, оскільки останні не могли залишатись у квартирі разом із вітчимом - відповідачем [PERSON] у матері приблизно три місяці, позивачі повернулись до місця свого постійного проживання, тобто до кв. [ADDRESS] , однак позивачі не змогли потрапити до неї, оскільки у вхідних дверях квартири були змінені замки. У зв`язку із цим, позивачі повернулись назад у с. Снячів, Сторожинецького району, Чернівецької області до матері [PERSON] , оскільки іншого житла крім даної квартири у них немає. Позивачка неодноразово намагалась зв`язатись з [PERSON] з метою вирішення питання про допуск їх до квартири, проте останній не відповідав на телефонні дзвінки. 15 липня 2019 р. мати [PERSON] була поміщена в Чернівецьку обласну клінічну лікарню з діагнозом «компресійний перелом хребта», а тому відповідачка продовжувала її доглядати, так як її мати не могла рухатись самостійно. Після того, як матері [PERSON] полегшало і вона повторно намагалась вселитись до квартири, відповідач [PERSON] відмовився добровільно надати їй ключі та впустити до квартири. У зв`язку із чим, 27 серпня 2019 р., а в подальшому і 30 серпня 2019 р. позивачі звертались із заявою до поліції щодо неправомірних дій відповідача, який не впускає їх до спільної квартири. Так, своїми діями відповідач [PERSON] перешкоджає позивачам користуватись квартирою [ADDRESS] на яку вони набули право користування у встановленому законом порядку. А тому просив усунути [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] перешкоди в користуванні жилим приміщенням квартирою [ADDRESS] шляхом вселення. Відповідно до ч.4 ст.19 ЦПК України, спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні. Відповідно до ч.1 ст.274 ЦПК України, у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута малозначна справа. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Чернівці від 09 жовтня 2019 року було відкрито провадження по справі, призначено справу до розгляду у порядку спрощеного провадження з викликом сторін та надано відповідачам строк для подання заяви із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного провадження. Окрім того, відповідачам було надано строк для подання відзиву на позовну заяву.\~\~ Позивачі, представник позивачів в судовому засіданні позовні вимоги повністю підтримали, підтвердили обставини викладені в позовній заяві, просили позов задовольнити. Відповідач, представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнали посилаючись на обставини викладені у відзиві на позовну заяву і просили відмовити в задоволенні позову. Представник Служби у справах дітей Чернівецької міської ради в судове засідання не з`явився. Суд, заслухавши пояснення сторін, свідків, дослідивши письмові докази, давши оцінку належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатності і взаємного зв`язку доказів у їх сукупності, застосовуючи до визначених правовідносин норми матеріального та процесуального права, вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Згідно ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Правова позиція Європейського суду з прав людини, відповідно до п.1 ст.8 Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, гарантує кожній особі окрім інших прав, право на повагу до її житла. Воно охоплює насамперед право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла. Це покладає на Україну в особі її державних органів зобов`язання «вживати розумних і адекватних заходів для захисту прав». Такий загальний захист поширюється як на власника квартири, так і на наймача. Згідно з ч. 4 ст. 9 Житлового кодексу Української РСР ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Відповідно до ч.1 ст.58 ЖК Української РСР на підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів видає громадянинові ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення. Частиною 1 ст.61 ЖК Української РСР передбачено, що користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем - житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем - громадянином, на ім`я якого видано ордер (ч.2 ст.61 ЖКУ). Відповідно до вимог\~Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»\~правовою підставою для перебування на реєстраційному обліку є проживання чи перебування в житлі за певною адресою. Втрата житла є найбільш крайньою формою втручання у право на повагу до житла (рішення ЄСПЛ від 13 травня 2008 р. у справі «МакКенн проти Сполученого Королівства», заява №19009/04, п.41 50, Справа «Кривіцька та Кривіцький проти України» (Заява №30856/03) 2 грудня 2010 року). Судом встановлено,\~що квартира\~ [ADDRESS] є\~комунальною власністю\~територіальної громади\~міста та\~перебуває на\~балансі КЖРЕП\~№ 17,в\~спірній квартирі\~зареєстровані позивачі,\~відповідач та\~малолітній [PERSON] що підтверджується\~довідкою КЖРЕП\~№ 17\~№ 1090\~від 22.08.2019\~р.(а.с.10). 15 лютого 2000 р. рішенням Чернівецького міськвиконкому №101/4 на [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , яка є донькою позивачки, був виданий ордер на право зайняття в порядку обміну жилого приміщення на спірну квартиру (а.с.8). Позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбу, який згідно свідоцтва про розірвання шлюбу був розірваний 01.12.2015 р. (а.с.12). Встановлено, що з грудня 2018 року позивачі у спірній квартирі не проживає, оскільки була вимушена тимчасово поїхати до своєї матері - [PERSON] за місцем її проживання ( [ADDRESS] ), так як остання у зв`язку із хворобою потребувала догляду та сторонньої допомоги, що підтверджується поясненнями самої матері [PERSON] та її сусідки [PERSON] (а.с.13-16) та виписки із історії хвороби (а.с.17). Крім того у позивачів та у малолітнього [PERSON] , які зареєстровані в спірній квартирі, іншого житла немає. Свідок [PERSON] в судовому засідання пояснила, що в наприкінці серпня на початку вересня 2019 р. бачила, як за адресою [ADDRESS] приїжджала поліція та в під`їзді складали якісь документи, однак вона не була присутня при цьому, відповідача вона також не бачила, Свідок [PERSON] , в судовому засідання пояснила, що вона наприкінці літа чи на початку осені підходила разом з [PERSON] до дверей спірної квартири і відповідач [PERSON] повідомив їм, що двері не відкриє. Свідок [PERSON] - мати відповідача, в судовому засідання пояснила, що її син проживав в спірній квартирі з позивачем [PERSON] десь до 2014-2015 рр., вона потім сам пішла звідти, зараз він живе з новою дружиною. Свідок [PERSON] - сестра відповідача, в судовому засідання пояснила, що відповідачів в спірній квартирі вона не бачила більше п`яти років, Свідок [PERSON] , в судовому засідання пояснив, що [PERSON] не проживає в спірній квартирі десь з 2016 р. Відповідач в судовому засіданні пояснив суду, що він не бажає, щоб позивачі проживали в спірній квартирі, він замінив серцевину в замку і не хоче давати їм ключі. Суд вважає, що оскільки позивачі в даний час не визнані такими, що втратили право користування житловим приміщенням, відповідно вони мають право проживати в спірній квартирі, де зареєстровані. За таких обставин, суд вважає, що необхідно усунути [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] перешкоди в користуванні жилим приміщенням квартирою [ADDRESS] шляхом вселення. На підставі викладеного та

Outcome: approved