Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-28 00:00:00

Представник позивачки за довіреністю [PERSON] [PERSON] 06 липня 2018 року звернулась до [PERSON] з позовом, у якому просить визнати відповідача [PERSON], [INFO], РНОКПП [NUMBER], таким, що втратив право користування житловим приміщенням квартирою № 84 у будинку № 46 по вул. Шахтарській в м. Дніпрорудне Василівського району Запорізької області, внаслідок відсутності у займаному житловому приміщенні (квартирі) без поважних причин понад встановлені строки. Позивачка мотивує вимоги наступним. Відповідно до Договору дарування квартири від 08 грудня 2011 року позивачка [PERSON] є власником квартири [ADDRESS]. Місце проживання відповідача [PERSON] зареєстровано у [INFO]. Відповідач не проживає у належній позивачці квартирі без поважних причин з 10 вересня 2014 року, шлюбні відносини зі своєю дружиною припинив. Тобто, на день подачі позовної заяви відповідач більше ніж три роки не проживає у належній позивачці на праві власності квартирі, комунальних послуг не сплачує, житлове приміщення не утримує в належному стані, своїх обовязків за договором найму житлового приміщення не виконує. В судове засідання позивачка [PERSON] і її представник [PERSON] не зявились, надали заяву про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримали, просили задовольнити повністю, згодні на постановлення заочного рішення. Відповідач у судове засідання не зявився, про час, дату та місце судового засідання повідомлений у встановленому законом порядку через оголошення на офіційному інтернет-сайті судової влади, про поважність причин не явки суд не повідомив. Представник третьої особи виконавчого комітету Дніпрорудненської міської ради Василівського району Запорізької області у судове засідання не зявився, але до суду надійшов лист з проханням розглянути справу без його участі. Проти викладених у заяві вимог не заперечують. Згідно ст. 281 ЦПК України суд, враховуючи відсутність відомостей про причину неявки відповідача, повідомленого належним чином про дату судового засідання, вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів в заочному порядку. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] (дошлюбне прізвище Овчарук) Я.М. (а.с. 10) є власником квартири [ADDRESS], що підтверджується копією договору дарування від 08.12.2011 року, який посвідчений приватним нотаріусом Василівського районного нотаріального округу Запорізької області [PERSON] реєстр. № 616 (а.с. 11-13). Згідно копії довідки про склад сімї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб № 5457 від 03.07.2018 р., на вищевказаній житловій площі зареєстровані: [PERSON] наймач, [PERSON] дружина, [PERSON] дочка (а.с. 16). Шлюб [PERSON] і [PERSON] було укладено 31.12.2002 року та розірвано 16.07.2015 року рішенням Василівського районного суду Запорізької області № 311/2449/15-ц (а.с. 17). [PERSON] не мешкає у квартирі позивачки з 10.09.2014 року, що підтверджується відповідним актом, складеним сусідами позивачки від 20.06.2018 року. Будь-які особисті речі відповідача відсутні в квартирі позивачки. При цьому, [PERSON], який не проживає у вказаній квартирі з вересня 2014 року, залишаючись зареєстрованим по вказаній житловій площі, створює для позивачки перешкоди у користуванні своєю власністю, так як вона вимушена нести додаткові витрати на оплату комунальних послуг. Відповідно до ч. 1 ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися розпоряджатися своєю власністю. Згідно ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за свою волею, незалежно від волі інших осіб. Положення ст. 317 ЦК України передбачають, що власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном; на зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна.\~ Відповідно до ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд; власник має право вчиняти щодо свого майна будь які дії, які не суперечать закону. Згідно ст. 150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності квартиру, користуються нею для особистого проживання та проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь яких осіб будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. Суд встановив, що реєстрація відповідача у квартирі, яка є приватною власністю позивачки, створює перешкоди у користуванні останньою своїм майном, що є прямим порушенням ст. 319 ЦК України. Таким чином, оскільки відповідач на момент звернення позивачки до суду та станом на теперішній час у спірній квартирі не проживає більше одного року, вселитися у квартиру не намагався, особистих речей в квартирі не має, суд доходить висновку, що [PERSON] втратив право на користування житловим приміщенням, а саме квартирою № 84 у будинку № 46 по вул. Шахтарській в м. Дніпрорудне Василівського району Запорізької області. На підставі викладеного та

Outcome: approved