Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-12 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача на його користь заборгованість за кредитним договором б/н від 20.04.2007 року та судові витрати по справі. Свої вимоги мотивує тим, що 20.04.2007 року до АТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернувся відповідач з метою отримання банківських послуг у зв`язку із чим відповідачем було підписано заяву, згідно якої боржник підтвердив свою згоду на те, що підписана ним заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, а також правилами користування платіжною карткою складає між ним та банком договір, що підтверджується підписом у заяві. Згідно умов даного договору відповідачем було отримано кредит у розмірі 7\~000 грн. у вигляді встановлено кредитного ліміту на платіжну карту зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36.00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Станом на 31.05.2013 року у відповідача перед банком виникла заборгованість у розмірі 22267,62 грн., яка до теперішнього часу не погашена, що і стало підставою для звернення АТ КБ «ПРИВАТБАНК» з даним позовом до суду. Заочним рішення суду від 25.09.2013 року позов було задоволено повністю. Не погоджуючись із заочним рішенням суду, представник відповідача звернувся до суду із заявою про перегляд заочного рішення. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, вищевказана справа була розподілена на суддю Біляївського районного суду Одеської області Буран В.М. Ухвалою суду від 01.06.2021 року було задоволено заяву про перегляд заочного рішення, та призначено слухання справи. В матеріалах справи міститься клопотання представника позивача про розгляд справи без участі представника позивача, та про заочний розгляд справи, однак враховуючи новий розгляд справи, суд здійснив виклик позивача шляхом надіслання судової повістки та ухвали на електронну адресу. Відповідач та його представник у судове засідання не з`явилась, але до матеріалів справи надано відзив на позов, згідно якого представник відповідача просить відмовити у задоволенні позовних вимог АТ «Приват банк» оскільки, копія заяви позичальника не є лише пропозицією укласти договір кредитування. Заява не містить істотні умови кредитування: строк дії договору, відрізняється сума кредитного ліміту, яка визначена в заяві та в позові, різні процентні ставки. Також згідно заяви, [PERSON] вона була підписана 20.04.2007 р., проте про видачу йому картки відповідач підписався 24.05.2007 р., що не відповідає позовній вимозі про те, що боржник отримав кредит саме 20.04.2007 р. Рахунок заборгованості не може підтверджувати існування боргу, оскільки він не є первинним обліковим бухгалтерським документом, не відповідає ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні». Представник відповідача вважає, що позивач пропустив строк звернення до суду, оскільки прострочення заборгованості виникло 31.07.2007 р., а з позовом АТ «Приват банк» звернувся 27.06.2013 р., при цьому остаточну суму боргу визначено 30.09.2009 р. Посилаючись на постанову ВПВС № 342/180/17 від 03.07.2019 року, зазначає є Умови та правила надання банківських послуг без підпису відповідача не можу бути частиною кредитного договору. Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України - неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню. В судовому засіданні встановлено, що до АТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернувся відповідач з метою отримання банківських послуг у зв`язку із чим відповідачем було підписано заяву б/н від 20.04.2007 року, згідно умов якої рішенням банку відповідачу було надано кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Статтею 1055 ЦК України, встановлено, що кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. Частинами 1,\~2\~ст.\~207\~ЦК України\~встановлено,\~що правочин\~вважається таким,\~що вчинений\~у письмовій\~формі,\~якщо його\~зміст зафіксований\~в одному\~або кількох\~документах (у\~тому числі\~електронних),\~у листах,\~телеграмах,\~якими обмінялися\~сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана ним заява разом з Умовами надання банківських послуг, а також правилами користування платіжною карткою складає між ним та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Згідно ст.\~633\~ЦК України\~-\~публічним є\~договір,\~в якому\~одна сторона\~-\~підприємець взяв\~на себе\~обов`язок\~здійснювати продаж\~товарів,\~виконання робіт\~або надання\~послуг кожному,\~хто до\~неї звернеться\~(роздрібна\~торгівля,\~перевезення транспортом\~загального користування,\~послуги зв`язку,\~медичне,\~готельне,\~банківське обслуговування\~тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. При укладенні договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України, згідно якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору, а ч. 2 вказаної статті передбачено, що договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Згідно положень ч. 2 ст. 639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. З матеріалів справи вбачається, що позивач свої зобов`язання за кредитним договором б/н від 20.04.2007 року виконав у повному обсязі, надавши відповідачу кредит. Однак у встановлений кредитним договором термін відповідач свої зобов`язання не виконував не погасив кредит, що призвело до виникнення перед установою банку заборгованості. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. З розрахунку\~заборгованості,\~складеного позивачем,\~вбачається,\~що станом\~на 31.05.2013\~року у\~відповідача виникла\~заборгованість у\~розмірі 22\~267,62 грн., яка складається із заборгованості за кредитом 6970,61 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом 12296,55 грн., заборгованості по комісії за користування кредитом 1463,91 грн., а також штраф (фіксована частина) 500,00 грн., штраф (процентна складова) 1036,55 грн. Відповідно до ч. 3 ст. 12 та ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. З огляду на викладене позивач зобов`язаний довести ті обставини, на які він посилається як на правову підставу своїх вимог, зокрема щодо виникнення кредитних договірних правовідносин між сторонами на підставі кредитного договору та невиконання відповідачем взятих на себе за договором грошових зобов`язань, розмір заборгованості, подавши до суду належні та допустимі докази. Доказуванню підлягають обставини, що мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір, тому подання позивачем доказів на підтвердження наведених вище обставин є обов`язковим, оскільки в цій частині між позивачем та відповідачем виник спір про право, і такі докази матимуть значення для ухвалення рішення у справі. На підтвердження своїх позовних вимог АТ КБ «Приватбанк» надало суду для дослідження анкету заяву б/н від 20.04.2007 року, розрахунок заборгованості за договором б/н від 20.04.2007 року, укладеного між ПриватБанком та [PERSON] станом на 31.01.2013 року, Умови та правила надання банківських послуг. Дослідивши матеріали\~справи,\~суд встановив,\~що в\~заяві позичальника\~від 20.04.2007\~року відсутні\~істотні умови\~укладення кредитного\~договору,\~а саме заява не містить будь-яких даних про строк дії кредитної картки, строку повернення кредиту, відсутні умови договору щодо визначеного розміру комісії за користування кредитом та неустойки у формі штрафу (фіксованої та процентної складової), у разі порушення умов користування кредитом, що в свою чергу є порушенням ст. 628 ЦК України, відповідно якої зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Позивач, при визначенні із сумою боргу, посилається на те, що зазначений договір є договором приєднання і відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана ним заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, а також тарифами банку, які були наданні йому в письмовому вигляді, складає між ним та банком договір про надання банківських послуг. При цьому, 03 липня 2019 року Великою Палатою Верховного Суду було ухвалено постанову в аналогічній справі за позовом ПАТ «КБ «Приватбанк» до фізичної особи про стягнення заборгованості за картковим кредитом (справа №342/180/17). У вказаній постанові Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про те, що Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку, які не містять підпису позичальника, не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами шляхом підписання заяви-анкети. У вказаній постанові Велика Палата Верховного Суду також вказала, що АТ КБ «Приватбанк» має право вимагати захисту своїх прав шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів. Всупереч вищевказаному, позивачем не надано до суду копії витягу з умов та правил надання банківських послуг, а також витягу з Тарифів обслуговування кредитної картки, які б містили особистий підпис боржника станом на момент підписання заяви. Таким чином\~суд не\~вбачає підстав\~для стягнення\~з відповідача\~на користь\~АТ «КБ\~«Приватбанк»заборгованості по комісії за користування кредитом 1463,91 грн., а також штрафу (фіксована частина) 500,00 грн., штрафу (процентна складова) 1036,55 грн., оскільки позивачем не доведено погодження їх розміру із відповідачем за користування кредитними коштами. Щодо заборгованості\~по процентам\~за користування\~кредитом у\~сумі 12296,55\~грн.,\~то у даному випадку відповідач є споживачем банківських послуг. Згідно з пунктом 22 ч. 1 ст. 1 ЗУ Про захист прав споживачів - споживач є фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. У пункті 19 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів», прийняті 09 квітня 1985 року №39/248 на 106-му пленарному засіданні Генеральної Асамблеї ООН зазначено, що споживачі повинні бути захищені від таких контрактних зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав в контрактах і незаконні умови кредитування продавцями. Основними засадами (принципами) цивільного судочинства є зокрема - верховенство права. Згідно ст. 42 Конституції України - Держава захищає права споживачів, здійснює контроль за якістю і безпечністю продукції та усіх видів послуг і робіт. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, які не містять підпису боржника, відсутність у заяві домовленості сторін про сплату комісії, штрафів за несвоєчасне погашення кредиту та строків повернення (погашення) кредиту, надані банком Умови та Правила не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Відповідно до ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Відповідно до ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у свої сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмету доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Наявність або\~відсутність обставин\~та фактів\~встановлюється на\~підставі доказів\~сторін,\~якими відповідно\~до ч.\~2\~ст.\~76\~ЦПК України\~є письмові,\~речові і\~електронні докази, висновки експертів, показаннями свідків. Положеннями ст.\~89\~ЦПК України\~встановлено,\~що суд\~оцінює докази\~за своїм\~внутрішнім переконанням,\~що ґрунтується\~на всебічному,\~повному,\~об`єктивному та\~безпосередньому дослідженні\~наявних у\~справі доказів. Жодні\~докази не\~мають для\~суду заздалегідь\~встановленої сили.\~Суд оцінює\~належність,\~допустимість,\~достовірність кожного\~доказу окремо,\~а також\~достатність і\~взаємний зв`язок\~доказів у\~їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Так, відповідно до ч. 3, ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст.\~13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.\~Збирання доказів у цивільних справах\~не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. У суду відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з відповідачем, позивач дотримав вимоги, передбачені ч. 2 ст. 11 Закону України «Про споживче кредитування», про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, які вважав узгодженими позивач. Своїми діями позивач поклав на відповідача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року № 14-131цс19. У відповідності ч. 6 ст. 13 ЗУ Про судоустрій і статус суддів, висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права. Правовий висновок Верховного Суду у постанові 28.03.2019 р. у справі 428/2873/17 визначає, що саме по собі посилання на не ознайомлення з умовами та правилами надання банківських послуг не може бути підставою для визнання неукладеним кредитних правовідносин, з чим також погоджується суд першої інстанції при винесенні рішення по справі. Враховуючи, що факт укладання кредитного договору підтверджено підписом відповідача в заяві, до матеріалів справи також надано відзив у якому відповідач визнав користування кредитними коштами, шляхом визнання боргу станом на 31.07.2007 р., суд вважає за необхідне стягнути з відповідача суму фактично отриманих кредитних коштів у розмірі 6970,61 грн., які визначені позивачем, як тіло кредиту, в межах кредитного ліміту 7\~000 грн., який [PERSON] особисто визначив про, що розписався в заяві, а в решті позовних вимог слід відмовити оскільки позивачем не доведено законність їх нарахування. Згідно ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Також слід зазначити, що встановлення строків звернення до суду законом передбачено з метою дисциплінування учасників цивільного судочинства та своєчасної реалізації ними права на судовий захист. Інститут строків в цивільному процесі стимулює учасників цивільного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини набувають ознаки стабільності. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, ч. 2 ст. 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). Так, за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п`ята статті 261 ЦК України). Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у статтях 252-255 ЦК України. При цьому початок перебігу позовної давності пов`язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, скільки з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України). Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Згідно з розрахунку заборгованості за договором №б/н від 20.04.2007 р., 05.05.2013 року позивач визнав останню дату сплати комісії за користування кредитом, тобто боржник міг користуватись сумою боргу 6970,61 грн. в межах наданого йому кредиту та яку суд визнав, як суму отриману боржником фактично, тому строк пред`явлення вимог до відповідача закінчується 05.05.2016 р., а звернувся з позовною заявою до суду представник позивача 27.06.2013 р., тобто без порушенням трирічного строку звернення до суду. Як вбачається з наданого платіжного доручення від 18.06.2013 року, позивач за подання даного позову сплатив судовий збір в розмірі 229,40 грн., а тому, у зв`язку з частковим задоволенням позову, відповідачем підлягає відшкодуванню сума судового збору пропорційна до розміру задоволених вимог, а саме 71,81 грн. (розмір задоволених позовних вимог помножено на розмір сплаченого судового збору та поділено на розмір заявлених позовних вимог: 6970,61 грн. х 229,40 грн. : 22267,62 грн.). При цьому суд враховує роз`яснення, надані Пленумом Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. №36 постанови №10 від 17.10.2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах». Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 71,81 грн.

Outcome: partial