Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-21 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду з позовом до ПАТ «Перший український міжнародний банк» про скасування зміни умов обслуговування, відновлення залишку коштів на картковому рахунку, визнання незаконними та скасування нарахованих відсотків, пені та інших штрафних санкцій, зобов`язання припинити нарахування штрафних санкцій, посилаючись на те, що 15 лютого 2017 року між позивачем та відповідачем було укладено Договір комплексного банківського обслуговування фізичних осіб № 200780966801. За Договором позивачу було видано відповідачем банківську кредитну картку № [NUMBER] , якою Позивач користувався відповідно до умов Договору, пін-код та іншу особову інформацію стосовно зазначеної платіжної картки нікому не передавав. 11 лютого 2020 року невідома особа, шляхом блокування та відновлення сім-карти за номером [NUMBER] (фінансовий номер телефону), таємно викрала гроші в загальній сумі 23012 грн. з банківської карти «ПУМБ» № [NUMBER] , що належала позивачу, чим спричинила останньому матеріальну шкоду на вказану суму, що підтверджується витягом з ЄРДР № 12020170030000291 від 30 березня 2020 року, довідкою Відділення поліції № 2 ПВП ГУНП в Полтавській області № 2092/115/103/02-2020 від 03 квітня 2020 року, випискою по особовому рахунку [NUMBER] за 11 лютого 2020 року, випискою по кредитній карті за період 31 січня 2020 року по 29 лютого 2020 року. Внаслідок дій невстановлених осіб позивачу було спричинено матеріальну шкоду в розмірі 23012 гривень та він визнаний потерпілим у кримінальному провадженні. Дізнавшись, про факт шахрайського списання коштів зі своєї банківської картки, позивач невідкладно повідомив про це відповідача, який ввівши позивача в оману погрозами застосування штрафних санкцій, спонукав позивача 03 квітня 2020 року підписати заяву про зміну умов обслуговування до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб № 200780966801 від 15 лютого 2017 року, згідно якої поклав на позивача обов`язок погасити заборгованість в сумі 23012 гривень, що виникла внаслідок безпідставного списання коштів відповідачем, в розстрочку протягом 6 місяців. Для цього відповідачем було видано позивачу нову кредитну картку № [NUMBER] , на якій відповідачем була сформована заборгованість в сумі 23012 грн. 05 травня 2020 року позивач направив відповідачу заяви про відмову від вказаної заяви, а 14 травня 2020 року - направлено заяви про повернення безпідставно списаних коштів. В той же час відповідей від банку отримано не було, що свідчить про фактичну відмову відповідача задовольнити вказані заяви. Також посилався на те, що грошові кошти з картки позивача були зняті невстановленими особами у м. Києві, в той час як сам позивач того дня перебував у м. Полтаві. Відповідач не має права перекладати на позивача відповідальність за безпідставне списання банком коштів з картки позивача, яке сталося 11 лютого 2020 року. З наведених підстав просив суд задовольнити позов, визнати такою, що не відповідає чинному законодавству, і скасувати зміну умов обслуговування за Договором комплексного банківського обслуговування фізичних осіб № 200780966801 від 15 лютого 2017 року, яка була проведена 03 квітня 2020 року; зобов`язати ПАТ «Перший український міжнародний банк» відновити за рахунок власних коштів залишок коштів на картковому рахунку [PERSON] в ПАТ «Перший український міжнародний банк» № UA. [NUMBER] та всіх додаткових рахунках, відкритих на ім`я [PERSON] згідно Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб № 200780966801 від 15 лютого 2017 року, на суму 23012,00 гривень, списану внаслідок операцій (транзакцій) 11 лютого 2020 року; визнати незаконними і скасувати нараховані за період з 11 лютого 2020 року проценти, пені та інші штрафні санкцій за користування використаним кредитним лімітом, що утворився внаслідок проведення операцій (транзакцій) 11 лютого 2020 року на суму 23012,00 гривень за картковим рахунком позивача в ПАТ «Перший український міжнародний банк» № UA. [NUMBER] та всіма додатковими рахунками, відкритими на ім`я [PERSON] згідно Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб № 200780966801 від 15 лютого 2017 року; зобов`язати ПАТ «Перший український міжнародний банк» припинити нарахування за картковим рахунком Позивача в ПАТ «Перший український міжнародний банк» № UA. [NUMBER] та всіма додатковими рахунками, відкритими на ім`я [PERSON] згідно Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб № 200780966801 від 15 лютого 2017 року процентів, пені та інших штрафних санкцій за користування використаним кредитним лімітом, що утворився внаслідок проведення операцій (транзакцій) 11 лютого 2020 року на суму 23012 гривень. Ухвалою Ленінського районного суду м. Полтави від 15 червня 2020 року позовну заяву залишено без руху, заявнику надано строк для усунення недоліків позовної заяви. 22 червня 2020 року представником позивача подано до суду заяву з доданими до неї документами на виконання ухвали суду від 15 червня 2020 року. Ухвалою Ленінського районного суду м. Полтави від 26 червня 2020 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження. Ухвалою Ленінського районного суду м. Полтави від 11 вересня 2020 року задоволено заяву представника позивача [PERSON] - адвоката Світалки В.П. про забезпечення доказів шляхом витребування у ПАТ «Перший український міжнародний банк» копій документів та шляхом витребування інформації у ПрАТ «ВФ Україна». 28 вересня 2020 року до суду надійшло клопотання представника відповідача про долучення доказів згідно ухвали суду від 11 вересня 2020 року. Ухвалою Ленінського районного суду м. Полтави від 16 листопада 2020 року відмовлено в задоволенні заяви представника позивача [PERSON] - адвоката Світалки В.П. про забезпечення доказів шляхом витребування інформації. 15 грудня 2020 року до суду надійшла апеляційна скарга представника позивача [PERSON] - адвоката Світалки В.П. на ухвалу суду від 16 листопада 2020 року. Постановою Полтавського апеляційного суду від 08 лютого 2021 року скасовано ухвалу Ленінського районного суду м. Полтави від 16 листопада 2020 року та ухвалено нове судове рішення про задоволення повторної заяви представника позивача та витребування ряду відомостей з ПрАТ «ВФ Україна». Ухвалою Ленінського районного суду м. Полтави від 30 березня 2021 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Представник відповідача ПАТ «Перший український міжнародний банк» в судові засідання неодноразово не з`явився, про час та місце судового розгляду відповідач повідомлений належним чином, що підтверджується даними поштових повідомлень. Згідно ч. 1 ст.223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею, а згідно п. 2 ч. 3 ст. 223 ЦПК України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі: повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника), крім відповідача, незалежно від причин неявки. Враховуючи викладене, суд вважає можливим проведення судового розгляду у відсутність представника відповідача ПАТ «Перший український міжнародний банк». Позивач [PERSON] та його представник - адвокат Світалко В.П. в судовому засіданні позовну заяву підтримали з викладених в ній підстав та просили її задовольнити. Крім того, допитаний в судовому засіданні у якості свідка позивач [PERSON] пояснив суду, що 11 лютого 2020 року в його телефоні зник мобільний зв`язок. Через деякий час він за допомогою телефону свого товариша [PERSON] заблокував свої банківські картки. При цьому блокування картки ПАТ «Перший український міжнародний банк» він не здійснював оскільки вона була вже неактивною через закінчення строку дії ще в листопаді 2019 року. В двадцятих числах березня 2020 року йому прийшло смс-повідомлення про необхідність покласти кошти на рахунок в ПАТ «Перший український міжнародний банк». Коли він звернувся до відділення банку відповідача йому повідомили про те, що з його рахунку були списані кошти, та що він може або написати заяву про сплати заборгованості, що утворилась, в розстрочку, або виплачувати весь борг разом з відсотками. Коли він прийшов до банку, то перебував у шоковому стані оскільки за часом це збіглось з крадіжкою з його квартири, він не читав та не звернув уваги в підписаній заяві про зміну умов обслуговування на застереження про те, що заборгованість нібито утворилась з його вини. 29 березня 2020 року він звернувся до поліції з повідомлення про вчинення щодо нього шахрайських дій та заволодіння його коштами, розміщеними на картковому рахунку. Наполягав на тому, що нікому не розголошував номер картки, або інші відомості, які б могли дозволити зняти кошти з його картки, свідками чого були його друзі та дружина. В судове засідання, призначене на 23 червня 2021 року, позивач та його представник не з`явились. Представником позивача подана до суду заява, з проханням про закінчення судового розгляду без участі сторони позивача, у зв`язку з чим суд вважає можливим закінчити судовий розгляд у відсутність представника та позивача. Суд, заслухавши пояснення позивача та його представника, вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 15 лютого 2017 року [PERSON] заповнено заяву про приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб. Окрім споживчого кредиту заявнику видано також платіжну картку (том 1, а.с. 85). Згідно наявних в матеріалах справи виписок по рахунку № [NUMBER] , з карткового рахунку 11 лютого 2020 року було вчинено дві операції «переказ» на суми 3 012,00 гривень та 20 000,00 гривень (том 1, а.с. 7-8, 29-30). Таким чином, судом встановлено, що 11 лютого 2020 року з карткового рахунку позивача № [NUMBER] було здійснено перерахування грошових коштів у загальному розмірі 23012,00 грн. Позивач наполягав на тому, що строк дії картки, з якої невідомими особами було здійснено перерахування належних йому грошових коштів у загальному розмірі 23012,00 гривень закінчився у листопаді 2019 року, у зв`язку з чим банк не мав правових підстав для списання грошових коштів з неї. Крім того, підтвердження закінчення строку дії картки до відкритої на ім`я [PERSON] рахунку наведено у листі заступника начальника управління «ПУМБ» від 27 травня 2020 року (том 1, а.с. 57). Також, згідно наданої позивачем ксерокопії платіжної картки «ПУМБ» № [NUMBER] , строк її дії дійсно закінчився у листопаді 2019 року (том 2, а.с. 15). Суд визнає доведеним вказаний факт, оскільки будь-яких протилежних доказів на спростування вказаної інформації з боку відповідача суду не надано, в той час як позивачем вказані доводи обґрунтовані шляхом надання письмових доказів. Згідно відповіді ПрАТ «ВФ Україна» від 25 вересня 2020 року, 11 лютого 2020 року о 16-44 годині за абонентським номером [NUMBER] здійснено відділену заміну Сім-карти (том 1, а.с. 118). За змістом листа заступника начальника управління «ПУМБ» банком зафіксовано 11 лютого 2020 року вхід до системи «Інтернет-банкінг» та проведення операції з переведення коштів об 17-24 годині на суму 20 000,00 грн. на картку [NUMBER] АТ «Райффайзен Банк Аваль» та об 17-27 годині на суму 3 012,00 грн. на картку [NUMBER] АТ «Райффайзен Банк Аваль» (том 1, а.с. 58). Таким чином, судом встановлено, що вказані операції з переведення грошових коштів були вчинені одразу після здійснення заміни сім картки за номером телефону, який є фінансовим номером позивача згідно договору. Крім того, 12 лютого 2020 року було здійснено заміну Сім-картки за вказаним номером телефону вже в магазині, з максимальною ідентифікацією абонента, що підтверджується копією відповідного листа ПрАТ «ВФ Україна» (том 1, а.с. 232). Також судом встановлено, що 03 квітня 2020 року позивачем [PERSON] було підписано заяву про зміну умов обслуговування за Договором комплексного банківського обслуговування фізичних осіб (том 1, а.с. 9, 31). Згідно витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань у кримінальному провадженні № 12020170030000291 від 30 березня 2020 року 11 лютого 2020 року невідома особа, шляхом блокування та відновлення сім-карти № [NUMBER] , таємно викрала гроші в загальному розмірі 23 012 гривень з банківської карти «ПУМБ» № [NUMBER] , що належить [PERSON] , чим спричинено матеріальну шкоду на вказану суму (том 1, а.с. 5, 27). 03 квітня 2020 року повідомлення про початок досудового розслідування направлено слідчим потерпілому [PERSON] (том 1, а.с. 6, 28). Згідно листа дізнавача СД ВП № 1 Полтавського районного управління поліції ГУ НП в Полтавській області від 09 квітня 2021 року наразі триває розслідування кримінального провадження № 12020170030000291 та жодній особі про підозру повідомлено не було (том 2, ас. 16), 05 травня 2020 року позивач звернувся із заявою до ПАТ «Перший український міжнародний банк», а також до відділення банку про відмову від заяви від 15 лютого 2017 року про зміну умов обслуговування та з вимогами про відновлення залишку кредитних коштів (том 1, а.с. 10-17, 32-39, 53-56). Згідно ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення. Відповідно до ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Суд може захистити цивільне право або інтерес способами, передбаченими цим Кодексом та іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з частиною першою статті 1066 ЦК України за договором банківського рахунку банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Стаття 1073 ЦК України визначає, що у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом. Згідно зі статтею 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» платіжною картою є електронний платіжний засіб у вигляді емітованої в установленому законодавством порядку пластикової чи іншого виду карти, що використовується для ініціювання переказу коштів з рахунка платника або з відповідного рахунка банку з метою оплати вартості товарів і послуг, перерахування коштів зі своїх рахунків на рахунки інших осіб, отримання коштів у готівковій формі в касах банків через банківські автомати, а також здійснення інших операцій, передбачених відповідним договором. Держателем такого платіжного засобу є фізична особа, яка на законних підставах використовує спеціальний платіжний засіб для ініціювання переказу коштів з відповідного рахунку в банку або здійснює інші операції із застосуванням зазначеного спеціального платіжного засобу. Неналежним переказом для цілей цього Закону вважається рух певної суми коштів, внаслідок якого з вини ініціатора переказу, який не є платником, відбувається її списання з рахунка неналежного платника та/або зарахування на рахунок неналежного отримувача чи видача йому суми переказу в готівковій чи майновій формі. Неналежним платником є особа, з рахунка якої помилково або неправомірно переказана сума коштів, а неналежним отримувачем - особа, якій без законних підстав зарахована сума переказу на її рахунок або видана їй у готівковій формі. Відповідно до статті 14 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» користувач спеціального платіжного засобу зобов`язаний використовувати його відповідно до вимог законодавства України і умов договору, укладеного з емітентом, та не допускати використання спеціального платіжного засобу особами, які не мають на це права або повноважень. Згідно з пунктом 2 розділу VI Положення про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 05 листопада 2014 року № 705 (тут і далі в редакції Положення на час виникнення спірних правовідносин), емітент зобов`язаний не розкривати іншим особам, крім користувача, ПІН або іншу інформацію, яка дає змогу виконувати платіжні операції з використанням електронного платіжного засобу. Відповідно до пункту 3 розділу VI Положення банк зобов`язаний у спосіб, передбачений договором, повідомляти користувача про здійснення операцій з використанням електронного платіжного засобу. Банк у разі невиконання обов`язку з інформування користувача про здійснені операції з використанням електронного платіжного засобу несе ризик збитків від здійснення таких операцій. Згідно з пунктом 5 розділу VI Положення користувач зобов`язаний контролювати рух коштів за своїм рахунком та повідомляти емітента про операції, які ним не виконувалися. Пунктами 7, 8 розділу VI Положення визначено, що емітент після надходження повідомлення та/або заяви про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем, зобов`язаний негайно зупинити здійснення операцій з використанням цього електронного платіжного засобу. Емітент у разі здійснення помилкового або неналежного переказу, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися, після виявлення помилки негайно відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції. Відповідно до пункту 9 розділу VI Положення користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо електронний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем та/або електронної ідентифікації самого електронного платіжного засобу і його користувача, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність користувача призвели до втрати, незаконного використання ПІН або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Банк зобов`язаний розглядати заяви (повідомлення) користувача, що стосуються використання електронного платіжного засобу або незавершеного переказу, ініційованого з його допомогою, надати користувачу можливість одержувати інформацію про хід розгляду заяви (повідомлення) і повідомляти в письмовій формі про результати розгляду заяви (повідомлення) у строк, установлений договором, але не більше строку, передбаченого Законом України «Про звернення громадян» (пункт 10 розділу VI Положення). Відповідно до частини третьої статі 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з положеннями частини другої статті 77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Частинами 1, 5 статті 81 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. В той же час, відповідачем, незважаючи на належне неодноразове повідомлення про судові засідання та наявність об`єктивної можливості подати відзив на позов та докази на спростування позиції позивача, не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження вчинення позивачем дій чи бездіяльності, які сприяли втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера (коду) або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції за кредитною карткою. Вказане свідчить про відсутність вини позивача, а тому відмова банку у відновлення залишку кредитних коштів та зупинення по нарахуванню відсотків, що були списані з його рахунку, є неправомірною, та вказані кошти підлягають стягненню на користь позивача. Сама по собі відсутність вироку у кримінальній справі за фактом незаконного заволодіння невстановленими особами грошовими коштами із використанням карткового рахунку, відкритих на ім`я [PERSON] , не є підставою для відмови у задоволенні позову. Аналогічна правова позиція викладена у зокрема постанові Верховного Суду України від 13 травня 2015 року у справі № 6-71цс15 та постановах Верховного Суду від 23 січня 2018 року у справі № 202/10128/14-ц (провадження № 61-1856св17), від 13 вересня 2019 року у справі № 501/4443/14-ц (провадження № 61-10469св18), від 02 жовтня 2019 року у справі № 182/3171/16 (провадження № 61-24548св18), від 23 січня 2020 року у справі № 179/1688/17 (провадження № 61-12707св19). На підставі викладеного, суд визнає заявлені позовні вимоги законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору в силу вимог Закону України «Про захист прав споживачів», то відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 3363,20 грн. На підставі викладеного, ст. ст. 12-13, 12-13, 76, 81, 141, 247, 263-265, 526, 527, 530, 536, 546, 549, 610-611, 625, 629, 638, 1048, 1049, 1054, 1055, 1071, 1073 ЦК України, Законом України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», Постановою правління НБУ від 05 листопада 2014 року № 705, ст. ст. 4, 5, 10-13, 81, 263-265, 268 ЦПК України,

Outcome: approved