Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-31 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення боргу по кредитному договору на загальну суму 22319,42 гривень, посилаючись на те, що між позивачем та відповідачем був укладений кредитний договір, по якому виникла заборгованість у звязку із невиконанням відповідачем його умов. В судове засідання представник позивача не зявився, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи, подав заяву про розгляд справи без його участі. Відповідач та його представник в судовому засіданні позов не визнали та просили суд відмовити в задоволенні позовних вимог позивача у звязку із пропуском строку позовної давності. Крім того, зазначили про те, що [PERSON] самого кредитного договору не укладав, в м.Івано-Франківську в той час не перебував, коштів не отримував, жодного погашення не здійснював та взагалі із даним банком жодних договорів не укладав. 26.06.2015 року він був на заробітках в Одеській області і платежу в розмірі 1 гривня не міг здійснювати, оскільки не знав про борг, не знав жодних реквізитів куди платити та цілий робочий день був на роботі. Просять застосувати позовну давність. Свідок [PERSON] в суді дав покази, що він разом із [PERSON] та [PERSON] з березня по жовтень 2015 року перебували на заробітках в смт.Котовськ Одеської області. Вони здійснювали оздоблювальні роботи в одному житловому будинку, де відповідно і спали та їли. В місто вони ходили лише по вихідних разом, а тому йому відомо що відповідач в червні жодних платежів через банк в робочі дні не здійснював. Суд, вислухавши пояснення сторін, свідка, дослідивши письмові докази, вважає, що позов задоволенню не підлягає. Судом встановлено, що згідно укладеного кредитного договору №А54.102.71536 від 25.11.2008 року ВАТ «Плюс Банк» правонаступником якого є ПАТ «Ідея Банк» зобовязався надати на поточні потреби відповідачу кредит в сумі 5994 гривні, втому числі 269,74 гривні витрати на страховий платіж. Згідно п.п.1.2, 1.3 договору банк мав надати кредит шляхом видачі готівки через касу банку, однак в матеріалах справи відсутні жодні видаткові касові ордери в підтвердження виконання банком свого обовязку, а у звязку із запереченням відповідачем як факту укладення договору, так і отримання жодних коштів, суд вважає недоведеним факт виконання банком свого обовязку щодо видачі кредиту на суму 5724,26 гривень,а тому в цій частині позовних вимог слід відмовити у звязку із недоведеністю. Наявний в справі ордер-розпорядження №1 від 25.11.2008 року є неналежним доказом виконання банком своїх зобовязань, оскільки не свідчить про видачу чи перерахування кредиту. Щодо сплати страхового платежу, то суду надано доказ перерахування 269,74 гривень позивачем на користь страховика згідно меморіального ордеру №А54.102.71536 від 25.11.2008 року, а тому дана обставина вважається судом доведеною. Згідно ст.ст. 257, 261 ЦК України загальна позовна давність встановлюється у три роки та починає свій перебіг із часу коли особа взнала або могла взнати про порушення свого права. Згідно вказаного в п.2.1 договору порядку розрахунків відповідач зобовязаний був сплачувати отриманий кредит впродовж 15 місяців, зокрема 14 місяців по 549,66 гривень та останній платіж до 25.02.2010 року в сумі 580,99 гривень, а згідно п.2.2. договору конкретні суми погашення кредиту зазначаються в графіку щомісячних платежів, який є невідємною частиною вказаного договору, однак він суду наданий не був. Враховуючи вищевикладене суд вважає, що право позивача щодо повернення кредиту в сумі 269,74 гривень було порушено в перший місяць, а саме 01.12.2008 року і з цього часу слід відраховувати перебіг давності, який закінчується 01.12.2011 року. Відповідач заперечував здійснення ним 26.06.2015 року платежу в розмір 1 гривні в рахунок погашення кредиту, що підтверджено показами свідка, а тому виписка з рахунку №29091410271536.980 за період з 25.11.2008 року по 20.06.2015 року ( а фактично з 23.01.2012 року по 26.06.2015 року) судом оцінюється критично, оскільки не зазначено яким чином і де цей платіж був здійснений. На підставі викладеного суд приходить до висновку, що в задоволенні інших вимог слід відмовити, оскільки не наступило юридичного факту переривання давності. Оскільки представником відповідача було заявлено про застосування позовної давності по вищезазначеному кредиту, то згідно ч.4 ст.267 ЦК України в задоволенні даних вимог слід також відмовити у звязку із спливом давності. На підставі наведеного,

Outcome: dismissed