Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-20 00:00:00

Прокурор Надвірнянського району звернувся в суд з позовом в інтересах держави в особі Волосівської сільської рада Надвірнянського району Івано-Франківської області, третя особа на стороні позивача - Державна інспекція сільського господарства в Івано-Франківській області, до [PERSON] про звільнення та повернення самовільно зайнятої земельної ділянки. Свої вимоги мотивує тим, що в ході проведеної перевірки додержання вимог земельного законодавства в с. Волосів Надвірнянського району було встановлено, що відповідач [PERSON] самовільно захопила земельну ділянку площею 0,0044 га по [ADDRESS], яка згідно генерального плану села є частиною проїжджої дороги, встановивши на ній бетонний фундамент для огорожі, за що Державною інспекцією сільського господарства в Івано-Франківській області 22.08.2012 року була притягнута до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ст. 53-1 КУпАП. Державним інспектором у сфері державного контролю за використанням та охороною земель Державної інспекції сільського господарства в області також зобов'язало [PERSON] звільнити самовільно захоплену земельну ділянку, чого вона не зробила. Зайняття відповідачкою частини громадської дороги та встановлення на ній бетонної огорожі створює перешкоди іншим мешканцям села в користуванні дорогою. Оскільки добровільно звільнити самовільно захоплену земельну ділянку та знести огорожу [PERSON] відмовляється, сільська рада звернулася в органи прокуратури для захисту прав територіальної громади села, а в подальношосу в зв'язку з цим подано даний позов в суд. В судовому засіданні прокурор та представник позивача заявлений позов підтримали в повному об'ємі з підстав, наведених в позовній заяві, суду пояснили, що даний земельний спір вже триває не перший рік, відповідачка свідомо ігнорує будь які заперечення сільської ради з приводу пригородження до своєї земельної ділянки частини громадської дороги, тому просять суд постановити рішення, яким зобов'язати [PERSON] усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою територіальної громади села Волосів площею 0,0044 га по [ADDRESS] шляхом знесення самовільно встановленої бетонної огорожі вказаної земельної ділянки з боку [ADDRESS] та повернути територіальній громаді с.Волосів Надвірнянського району самовільно заняту за рахунок цієї огорожі частину дороги, яка прилягає до присадибної ділянки [PERSON] та зобов'язати відповідачку відновити межі земельної ділянки та проїжджої частини вулиці, яку вона самовільно захопила, а також стягнути судові витрати по справі. Відповідачка [PERSON] в судовому засіданні заявлений позов не визнала, суду пояснила, що жодної частини дороги вона самовільно не займала, а бетонною огорожею огородила належну їй на праві власності земельну ділянку по [ADDRESS], жодним чином не порушуючи її межі, нікому перешкод в користуванні громадською дорогою вона не створює. Окрім того вважає, Державна інспекція сільського господарства в Івано-Франківській області неправомірно притягнула її до адмінвідповідальності за захоплення нею земельної ділянки площею 0,0044 га., тому вважає заявлений до неї позов безпідставним і просить в його задоволенні відмовити. Представник третьої особи на стороні позивача - Державної інспекції сільського господарства в Івано-Франківській області - в судове засідання не з'явився, однак подав суду заяву, в якій підтримує заявлені прокурором позовні вимоги та просить справу розглянути в їх відсутність. Вислухавши пояснення сторін, свідків, дослідивши докази, представлені сторонами на виконання вимог ст.60 ЦПК України і які сторони вважають достатніми для обґрунтування і заперечення позовних вимог та з'ясувавши фактичні обставини справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. Відповідно до вимог ст. 14 Конституції України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до Закону. У відповідності до ст.83 Земельного кодексу України у комунальній власності перебувають усі земельні ділянки в межах населених пунктів, крім земель приватної та державної власності, а також земельні ділянки за їх межами, на яких розташовані об'єкти комунальної власності. Згідно ст. 125 ЗК України право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації. Приступати до використання земельної ділянки до встановлення її меж у натурі (на місцевості), одержання документа, що посвідчує право на неї, та державної реєстрації забороняється. В свою чергу, відповідно до вимог ч.1 ст.1 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель», самовільним зайняттям земельної ділянки є будь-які дії, які свідчать про фактичне використання земельної ділянки за відсутності відповідного рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про її передачу у власність або надання у користування (оренду) або за відсутності вчиненого правочину щодо такої земельної ділянки, за винятком дій, які відповідно до закону є правомірними. Самовільне, без оформлення права власності або користування, користування земельною ділянкою порушує інтереси держави в особі Волосівської сільської ради у вигляді обмеження повноважень щодо можливості розпорядження відповідною земельною ділянкою як громадською дорогою. В судовому засіданні достовірно встановлено, що земельна ділянка площею 0,0044 га по [ADDRESS] належить до земель громадського користування та відповідно до Генплану забудови села є громадською дорогою. Також судом встановлено, що відповідачка [PERSON] самовільно зайняла дану земельну ділянку, встановивши на ній бетонну огорожу. Факт самовільного захоплення відповідачкою [PERSON] земельної ділянки площею 0.0044 га по [ADDRESS] підтверджується актом перевірки дотримання вимог земельного законодавства від 20.08.2012 року, складеним Державною інспекцією сільського господарства в Івано-Франківській області, протоколом про адміністративне правопорушення та постановою про накладення адміністративного стягнення від 22.08.2012 року за вчинення правопорушення, передбаченого ст. 53-1 КУпАП, з яких чітко вбачається, що відповідачка самовільно зайняла земельну ділянку (частину дороги) площею 0,0044 га в [ADDRESS], шляхом встановлення бетонного фундаменту для огорожі. Дані обставини підтвердила допитана в судовому засіданні як свідок державний інспектор у сфері державного контролю за використанням та охороною земель Держінспекції сільського господарства в Івано-Франківській області [PERSON] Окрім того, з протоколу засідання земельної комісії Волосівської сільської ради від 05.06.2013 року також вбачається, що [PERSON] самовільно збільшила площу своєї земельної ділянки, захопивши проїжджу частину дороги по [ADDRESS], ширина якою згідно генплану становить 12 м., звівши бетонну огорожу, чим перешкоджає громаді села користуватися громадською дорогою. Посилання відповідача на те, що спірна земельна ділянка належить їй, входить до належної їй на праві власності земельної ділянки, наданої для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд і встановлення огорожі нікому не перешкоджає користуватися вулицею, належним чином не доведена і спростовується зібраними доказами в їх сукупності, оскільки будь-яких правовстановлюючих документів на спірну земельну ділянку сторона відповідача суду не представила. Оскільки Волосівською сільською радою рішення про надання відповідачці [PERSON] у власність або в користування спірної земельної ділянки не приймалося та дозвіл на встановлення огорожі на спірній ділянці не надавався, а отже земельна ділянка є самовільно зайнятою та підлягає звільненню та приведенню у первинний стан за рахунок відповідача. Відповідно до ст.152 Земельного кодексу України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав. Так як спірна земельна ділянка зайнята відповідачем самовільно, то відповідно до ст. 212 Земельного кодексу України, самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню власнику землі. Приведення земельних ділянок у придатний для використання стан, включаючи знесення будинків, будівель і споруд, здійснюється за рахунок громадян або юридичних осіб, які самовільно зайняли земельні ділянки. Повернення самовільно зайнятих земельних ділянок провадиться за рішенням суду. Суд відхиляє доводи сторони відповідача про те, що спірна земельна ділянка нею не захоплена, оскільки будучи допитаною в судовому засіданні як свідок спеціаліст землевпорядник Волосівської сільської ради [PERSON] ствердила, що комісією неодноразово здійснювалися виміри земельної ділянки (дороги) по [ADDRESS], яку пригородила [PERSON] та достовірно визначено площу захопленої земельної ділянки 0,0044 га. З цих же підстав суд не може взяти до уваги пояснення допитаного свідка [PERSON] про те, що межі [ADDRESS] не є конкретно встановленими, дана дорога є польовою і не може бути шириною 12 м., так як вони повністю спростовуються Генпланом села, іншими письмовими доказами, де чітко зазначено ширину дороги 12м. Разом з тим суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог в частині зобов'язання відповідача відновити межі присадибної ділянки та проїжджої частини дороги по [ADDRESS], оскільки відповідно до Інструкції про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, затв. наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України 03.07.2013 року, дане питання не входить до компетенції конкретної фізичної особи, а до компетенції територіальних органів Держземагентства України. За таких обставин суд приходить до висновку, що позовні вимоги знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, а тому, з врахуванням всіх наявних в суді доказів, підлягають частковому задоволенню. Судові витрати підлягають стягненню з відповідача на підставі ст.88 ЦПК України. На підставі навденого, ст. ст. 116,125, 152, 212 ЗК України,

Outcome: approved