Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-20 00:00:00

Представник позивача звернулась до суду з позовною заявою до відповідача, в якій просить: визнати [PERSON] право приватної особистої власності та припинити спільне сумісне право на садівничий будинок [ADDRESS] та на земельну ділянку [ADDRESS] ; визнати за [PERSON] право приватної особистої власності та припинити спільне сумісне право на автомобіль марки Subaru моделі Legacy, тип кузову - загальний легковий седан-B, сірого кольору. Свої вимоги позивач мотивує тим, що з 13.08.2005 року [PERSON] перебувала у шлюбі із відповідачем - [PERSON] . Спільне життя не склалось. Під час шлюбу сторонами було придбано майно, що належить їм праві спільної власності, у зв`язку з можливим подальшим порушенням прав позивача, як співвласника спільного нажитого майна у шлюбі, вважає за необхідне поставити питання про поділ майна подружжя. У шлюбі сторони купили: 1) садівничий будинок [ADDRESS] ; 2) земельну ділянку [ADDRESS] ; 3) автомобіль марки Subaru моделі Legacy, тип кузову - загальний легковий седан-B, сірого кольору. З огляду на те, що сторони разом мали спільний бізнес, який вони не ділять, та який залишається повністю зареєстрованим за відповідачем, тому на даному етапі позивач залишається у важкому матеріальному становищі та без жодних засобів для існування, тому для захисту інтересів позивача, просить суд відступити від принципу рівності часток подружжя, та вважає за справедливе визнати за позивачем зазначений садівничий будинок з земельною ділянкою, а за відповідачем визнати право власності на зазначений автомобіль. Ухвалою судді від 19 червня 2020 року позовна заява прийнята до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. 15.09.2020 року до суду надійшов Відзив, в якому відповідач зазначив, що позов визнає. У встановлений судом строк відповідач клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін не подав, в зв`язку з чим згідно ч. 5 ст. 279 ЦПК України, справа розглянута у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Дослідивши обставини справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі зареєстрованому 13 серпня 2005 року виконкомом Волинківської сільської ради Сосницького району Чернігівської області, актовий запис - № 04 /а.с.9/. Позивачу належить садовий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться в обслуговуючому кооперативі «Перемога садівниче товариство», Старобілоуська сільська рада Чернігівського району Чернігівської області, будинок 64, згідно договору купівлі-продажу садового будинку від 15.10.2013 року за реєстровим 1-1669, та земельна ділянка площею 0,0315 га, кадастровий номер 7425588600:05:000:0277, що розташована на території Старобілоуської сільської ради Чернігівського району Чернігівської області в обслуговуючому кооперативі «Перемога садівниче товариство», № 64, згідно договору купівлі-продажу земельної ділянки від 15.10.2013 року за реєстровим № 1-1672. З представлених копій витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 15.10.2013 року, вбачається, що в реєстрі містяться записи про право власності № 2883775 від 15.10.2013 року та № 2885017 від 15.10.2013 року, за якими зазначене нерухоме майно належить позивачу /а.с.10-11,12,13-14,15/. Відповідачу належить транспортний засіб марки «SUBARU LEGACY», VIN « [NUMBER] », р.н. [NUMBER] , згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] від 07.05.2019 року. Зі змісту нормативних положень глав 7 та 8 СК України власність у сім`ї існує у двох правових режимах: спільна сумісна власність подружжя та особиста приватна власність кожного з подружжя, залежно від якого регулюється питання розпорядження таким майном. Статтею 60 СК України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Відповідно до пунктів 1, 3 частини першої статті 57 СК України особистою приватною власністю чоловіка, дружини є майно, набуте нею, ним до шлюбу; набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Відповідно до статті 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Статтею 69 СК України передбачено право подружжя на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Відповідно до частини першої статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Отже, за загальним правилом застосування презумпції спільності майна подружжя згідно зі статтею 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, і позивач не зобов`язаний доводити належність набутого за час шлюбу майна до майна подружжя. Той із подружжя, який порушує питання про спростування зазначеної презумпції, зобов`язаний довести обставини, що її спростовують. Таким чином, набуте сторонами майно в період шлюбу є спільною сумісною власністю подружжя, і частка кожного з них становить Ѕ. Зважаючи на те, що подружжям набуто за час шлюбу зазначене майно, з врахуванням визнання позову відповідачем, суд прийшов до висновку, про розподіл майна відповідно до заявлених вимог позивача. Враховуючи, що позовні вимоги підлягають задоволенню, судовий збір в сумі 840,80 грн. слід стягнути з [PERSON] на користь позивача, як того вимагає ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved