Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-01 00:00:00

представник позивачки звернулась в суду із позовною заявою до відповідачів, у якій просить визначити, що частка позивачки в праві спільної сумісної власності на квартиру [ADDRESS] становить ј частки. В обґрунтування позову покликається на те, що на праві спільної сумісної власності належала спірна квартира чотирьом співвласникам по 1/1. Після смерті одного із них відповідача [PERSON] успадкував його частку ј. Відтак трьом іншим співвласникам належить ѕ частки з яких позивачка просить виділити 1/4 . У відповідності до ст. 368, 369, 372 ЦК України просить позов задовольнити. Відповідачем [PERSON] подано до суду відзив, однак такий не містить заперечення на позов, а навпаки, відповідач визнає позов та просить такий задовольнити. Просить розглядати справу у його відсутності. Відтак, такий відзив суд оцінює як заяву про визнання позову, а не відзив на позов. Відповідачем [PERSON] не подано відзив, який би містив заперечення на позов. 30 березня 2020 року ухвалою судді прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. 02 червня 2020 року представником позивача подано до суду заяву про розгляду справи у відсутності сторони позивача. Позовні вимоги підтримує повністю. Не заперечує проти заочного вирішення справи. У судове засідання сторони не з`явились, хоча належним чином повідомлявся про дату час і місце судового засідання, що підтверджено матеріалами справи; від відповідачів не надійшли відзиви, а тому суд, враховуючи думку представника позивачки, який не заперечує проти заочного розгляду справи, постановив ухвалу, яка внесена до протоколу судового засідання, про заочний розгляд справи з дотриманням вимог, встановлених ст.281 Цивільного процесуального кодексу України. Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши дійсні обставини справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов наступного. Суд установив, що [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на праві спільної сумісної власності належить квартира [ADDRESS] , що підтверджено свідоцтвом про право власності на квартиру та витягом з реєстру прав власності на нерухоме майно /арк. спр. 5, 6/. Після смерті співвласника спірної квартири [PERSON] на спадкове майно відкрилась спадщина на ј частину спірної квартири, яку прийняв [PERSON] . Відтак, сторонам належить на праві спільної сумісної власності по ѕ у спірній квартирі. Дані обставини підтверджено свідоцтвом про право на спадщину за законом та реєстру прав власності на нерухоме майно /арк. спр. 7, 9/. Таким чином, між сторонами виникли спірні правовідносини, які регулюються нормами права, що містяться у Главі 26 та ст. 392 Цивільного кодексу України. Відповідно до ч.1 ст.368 Цивільного кодексу України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Згідно з ч.2 ст.369 цього Кодексу розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ч.2 ст. 370, ч.2 ст. 372 цього Кодексу виділ частки та поділ майна, що є у спільній сумісній власності здійснюється за домовленістю учасників права спільної власності. Враховуючи наведене вище, суд виходить з рівності часток кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності по 3/4, адже, не встановлено що частки із такої спільної сумісної власності були виділені іншим чином, відсутні будь-які заперечень із сторони відповідачів щодо рівності часток, не встановлено домовленості між сторонами з цього питання, а відтак, такі в силу ч. 2 ст. 372 ЦК України, вважаються рівними, а тому, при виділі часток із ѕ між співвласниками такі є рівними та складають по 1/4 ідеальній частці зазначеної вище квартири за кожним, а відтак, необхідно визначити, що ідеальна частка позивачки [PERSON] становить ј частки у цій квартирі. Разом із тим, суд при вирішенні відповідного питання, застосовує спеціальні норми на які посилалась представник позивача у позовній заяві та містяться у статтях 368, 369 Цивільного кодексу України та поряд з ними застосовує ще ч. 2 ст. 372 цього Кодексу. Аргументи представника позивача щодо відповідної позовної вимоги суд приймає до уваги, адже такі підтверджені належними і допустимими доказами, яким суд надав оцінку та враховував при прийнятті рішення. Таким чином, суд прийшов висновку, що позов підставний та підлягає до задоволення. У відповідності до ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Суд установив, що позивачем при поданні позову до суду сплачено судовий збір у сумі 840,80 грн. Таким чином, з відповідачів на користь позивачки необхідно стягнути судовий збір у розмірі по 420,40 грн з кожного.

Outcome: approved