Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-06 00:00:00

Представник позивача звернулася до суду з позовом, в якому просила визнати відповідачів такими, що втратили право користування квартирою, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , зняти останніх з реєстраційного обліку в указаній квартирі та зобов`язати останніх звільнити цю квартиру. На обґрунтування позову послалася на те, що позивачем оформлено право власності на зазначену вище квартиру, що належала [PERSON] . Правовою підставою для реєстрації права власності АТ «Альфа Банк» на нерухоме майно є відповідне застереження в п.п. 4.5.3 Договору іпотеки від 28.08.2007 року, що передбачає передачу іпотеко держателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання. З наведенного слідує, що позивач є власником указаної квартири, в якій зареєстровані відповідачі. Вказує, що реєстрація відповідачів у вказаній вище квартирі порушує законні права позивача. Ухвалою Червоноградського міського суду Львівської області від 05.02.2020 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та розпочато підготовче провадження у справі. 24.04.2020 року [PERSON] , [PERSON] подали до суду відзиви на позовну заяву, в якому просили відмовити позивачу у повному обсязі. Ухвалою Червоноградського міського суду Львівської області від 27.04.2020 року відкладено підготовче судове засідання. Ухвалою Червоноградського міського суду Львівської області від 23.06.2020 року підготовче провадження закрито, призначено справу до розгляду справи по суті. Сторони у судове засідання не з`явилися. Представник позивача подала до суду клопотання про розгляд справи у відсутності представника банку, позов підтримує, просить такий задовольнити. Представник відповідачів подав до суду заяву про розгляд справи у їх відсутності, позов не визнають, тому просять в задооленнеі такого відмовити. Представник третьої особи в судове засідання не з`явилася, подала заяву з проханням розглядати справу у її відсутності, рішення виконавчого комітету Червоноградської міської ради від 12.05.2020 року № 58 п.26 підтримує. Відповідно до реч. 2 ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Судом установлено, що 28.08.2007 року між ЗАТ Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк та [PERSON] укладено іпотечний договір, згідно з яким предметом іпотеки є квартира [ADDRESS] . Позивач є власником квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 03.10.2019 року), у якій зареєстровані відповідачі (копія довідки про склад сім`ї Відділу реєстрації Червоноградської міської ради Львівської області № 18405 від 09.12.2019 року). Позивачем надсилалися відповідачам вимоги про добровільне виселення за вих.. № 1527 від 17.12.2019 року, які залишилися останніми поза увагою, тому представник позивача звернувся до суду із цим позовом. Крім цього, відповідно до витягу з рішення виконавчого комітету Червоноградської міської ради Львівської області № 58 від 12.05.2020 року визнання неповнолітнього [PERSON] , 2003 р.н., таким, що втратив право користування квартирою, що за адресою: [ADDRESS] та зняття з реєстраційного обліку є недоцільним. Суд вправі визнати особу такою, що втратила право на користування житлом лише з підстав визначених Законом. Такі підстави визначені ст. 71-72, 107 ЖК, та ст. 405 ЦК і пов`язані з не проживанням у житлі без поважних причин понад встановлені строки, або вибуття на постійне місце проживання в інше житло/місцевість. Усупереч вимозі ч.1 ст.81 ЦПК України позивач не обґрунтував свій позов такими вимогами. Вказана вище квартира належала [PERSON] на праві власності задовго до передачі її в іпотеку іншому банку, позивачу не було відступлено у встановленому порядку права ПАТ «Промінвестбанк» по укладеному з останнім іпотечному договору, предметом якого була ця квартира. Квартира не була придбана за рахунок кредиту для забезпечення повернення якого вона передавалась в іпотеку ПАТ «Промінвестбанк». Таким чином, виходячи з цього, відповідно до ст. 109 ЖК відповідачі не підлягають виселенню з цього житла без надання іншого житла, а тим більше, що діяв і діє мораторій на відчуження, без згоди власника, предмету іпотеки, відповідно до ЗУ «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», а тим більше, що названа квартира є [PERSON] єдиним житлом і в цій квартирі постійно проживала і проживає його сім`я. Водночас навіть за умови збереження за банком права власності на квартиру, відповідачів не могли виселити із займаного житла без надання іншого, при викладених обставинах, свідчать і правові висновки Верховного Суду, які є обов`язковими для врахування судами нижчих інстанцій при застосуванні норм права (ч.3 ст. 263 ЦПК), зокрема, викладені в постанові КЦС В від 10.01.2018р. у справі № 307/1023/16 (витяг додається). Крім цього, відповідно до ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Згідно статті 7 цього Закону зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: заяви особи або її представника, що подається до органу реєстрації; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою; свідоцтва про смерть; паспорта або паспортного документа, що надійшов з органу державної реєстрації актів цивільного стану, або документа про смерть, виданого компетентним органом іноземної держави, легалізованого в установленому порядку; інших документів, які свідчать про припинення: підстав для перебування на території України іноземців та осіб без громадянства; підстав для проживання або перебування особи у спеціалізованій соціальній установі, закладі соціального обслуговування та соціального захисту; підстав на право користування житловим приміщенням. Отже, вимога про зняття з реєстраційного обліку у квартирі не є способом захисту цивільного права, оскільки зняття особи з такого обліку у цих правовідносинах залежить, зокрема, від остаточного судового рішення про визнання особи такою що втратила право на користування житлом, або виселення її з житла та здійснюється реєстраційним органом на підставі такого рішення ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні. Щодо вимоги про зобов`язання відповідачів звільнити квартиру, суд виходить з наступного. Вимога про зобов`язання звільнити квартиру може бути подана лише в контексті усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном. Водночас, така вимога про усунення перешкод у користуванні майном по справі не заявляється, а також відповідно до ст. 391 ЦК таку вимогу може заявляти лише власник майна, яким банк, з врахуванням зазначеного рішення Червоноградського міського суду від 02.04.2020р. банк, - не є. З приводу тверджень позивача, що неповнолітній відповідач був зареєстрований у спірному житлі після укладення договору іпотеки слід звернути увагу на правовий висновок Верховного Суду, який є обов`язковим до застування при розгляді цієї справи, викладений в постанові КЦС ВС від 04.07.2018 по справі № 711/4431/17. Відповідно цього висновку згідно ст. 18 ЗУ «Про охорону дитинства» діти-члени сім`ї наймача або власника житлового приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем, і таке право користування житлом пов`язується для дитини не з фактом реєстрації у цьому житлі, а з фактом народження, оскільки відповідно до ст. 29 ЦК, місцем проживання неповнолітньої особи, є місце проживання її батьків. Таким чином, оцінивши доводи у їх сукупності, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, встановивши фактичні обставини справи, суд приходить до переконання про необґрунтованість позовних вимог, а тому у задоволенні позову слід відмовити. Щодо розподілу витрат на правову допомогу, суд виходить з наступного. Відповідач [PERSON] понесла витрати на правову допомогу у сумі 1 000,00 грн. (квитанція № 26387978 від 24.04.2020 року). Відповідно до ч.1, п.1 ч.3 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Розмір таких витрат підтверджується: договором № 20/02/21-1 від 21.02.2020 року про представництво інтересів (надання професійної правничої допомоги), детальним описом виконаних робіт (наданих послуг) по справі, довідкою ТзОВ «Юридичний центр захисту прав власників» від 07.08.2020 року, відомостями з Єдиного державного реєстру підприємців та організацій України. Такі документи є належними та допустимими доказами, які підтверджують факт понесення позивачем витрат на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч.4-6 ст. 137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Згідно з ч.1, п.п.2 ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача. Враховуючи вищенаведене, виходячи з принципу обґрунтованості та пропорційності розміру судових витрат до предмета спору, співмірності розміру судових витрат зі складністю справи та наданих адвокатом послуг, часом, витраченим адвокатом на надання відповідних послуг, обсягом наданих послуг, значенням справи для сторони, суд дійшов висновку про стягнення з позивача на корить [PERSON] 1 000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу. Наведене узгоджується із постановою Верховного Суду України у справі №826/2689/15 від 09.04.2019 року.

Outcome: approved