Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-31 00:00:00

Представник позивачки звернувся до суду з вищевказаною позовною заявою та позовні вимоги мотивує тим, що в 1999 р. АТ «Сумський завод «Насосенергомаш» (в подальшому ПАТ «Насосенергомаш») надав згоду на вселення [PERSON] до кімнати [NUMBER] в гуртожитку №2, що розташований за адресою: [ADDRESS]. З того часу [PERSON] постійно проживає у кімнаті [NUMBER] гуртожитку № 2, що розташований за адресою: [ADDRESS]. На даний час гуртожиток, що розташований за адресою: [ADDRESS], переданий у комунальну власність територіальної громади м. Суми. Весь цей час [PERSON] постійно проживала у кімнаті [NUMBER] площею 17,4 кв.м., зазначеного гуртожитку, утримувала цю кімнату, сплачувала усі необхідні платежі. Зараз [PERSON] не може визнати за собою право власності на зазначену кімнату, у позасудовому порядку, оскільки, за повідомленням Сумської міської ради, вона не надала до Сумської міської ради ордера на вселення до цієї кімнати, та має інше житло у власності. Тому представник позивача просить визнати за [PERSON], проживаючою за адресою: [ADDRESS], РНОКПП [NUMBER], право власності на кімнату [NUMBER] площею 17,4 кв.м., що розташована у житловому будинку [ADDRESS], в порядку набувальної давності. Представник позивача - адвокат Друченко Т.В. в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, заперечував проти них, просив відмовити в позові, про що надав письмовий відзив. Третя особа, ТОВ «КК «Коменерго-Суми», повідомлене належним чином про час та місце розгляду справи, не забезпечило явку свого представника в судове засідання, надало листа в якому просить справу розглянути без участі його представника за наявними матеріалами у справі. Перевіривши матеріали справи та дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що в 1999 р. АТ «Сумський завод «Насосенергомаш» (в подальшому ПАТ «Насосенергомаш») надав згоду на вселення [PERSON] до кімнати [NUMBER] в гуртожитку №2, що розташований за адресою: [ADDRESS]. З того часу [PERSON] постійно проживає у кімнаті [NUMBER] гуртожитку № 2, що розташований за адресою: [ADDRESS]. Рішенням 13 сесії 24 скликання Сумської міської ради № 549 МР від 24.03.2003 року надано згоду на прийняття до комунальної власності територіальної громади м. Суми від АТ «Сумський завод «Насосенергомаш» гуртожитку, розташованого за адресою: [ADDRESS]. Угодою від 22.02.2006 року, укладеною між ВАТ «Насосенергомаш» та Сумською міською радою, затверджено акт приймання-передачі гуртожитку, розташованого за адресою: [ADDRESS], у комунальну власність. Рішенням виконавчого комітету Сумської міської ради № 167 від 21.03.2006 також затверджено акт приймання-передачі у комунальну власність гуртожитку, що розташований за адресою: [ADDRESS]. Весь цей час [PERSON] постійно проживала у кімнаті [NUMBER] площею 17,4 кв.м., зазначеного вище гуртожитку, утримувала цю кімнату, сплачувала усі необхідні платежі, володіла майном за волею власника та знала хто є власником даного майна. Вказані обставини зазначені в позові та не заперечувалися сторонами під час розгляду справи. Відповідно до ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ч.1 ст.344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду (ч.4 ст.344 ЦК України). У пункті 9 постанови пленуму Вищого спеціалізовано суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» роз'яснено, що при вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні; володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. Отже, давність володіння є добросовісною, якщо особа при заволодінні майном не знала і не повинна була знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності. За набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено. Аналізуючи вищезазначене суд зазначає, що позов про право власності за давністю володіння не може заявляти особа, яка володіє майном за волею власника і завжди знала, хто є власником. Виходячи в викладеного суд вважає, що позов [PERSON] про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю задоволенню не підлягає. На підставі наведеного та

Outcome: dismissed