Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-22 00:00:00

Прокурор м.Сєвєродонецька в інтересах держави в особі КУ «Сєвєродонецька міська багатопрофільна лікарня» звернувся до Сєвєродонецького міського суду з позовом до [PERSON] про відшкодування витрат на стаціонерне лікування потерпілого від кримінального правопорушення. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що під час розгляду кримінального провадження №12013030370004112 за обвинуваченням [PERSON] у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України встановлено, що [PERSON] 18.11.2013, приблизно о 12:00 год., керуючи автомобілем [NUMBER], діючи всупереч вимогам пунктів 12.3, 12.4, 12.9 Правил дорожнього руху України, рухаючись зі швидкістю приблизно 65,3-68,2 км/год., по лівій смузі руху проїзної частини пр.Хіміків, в районі буд.№3, перевищуючи встановлену на даній ділянці руху швидкість, своєчасно не вжив заходів для зменшення швидкості, внаслідок чого завдав [PERSON] тілесні ушкодження. Згідно висновку судово-медичної експертизи №28 від 05.02.2014 завдані тілесні ушкодження у вигляді: садна кистей, закрита черепно-мозкова травма, струс головного мозку, забійна рана лівого колінного суглобу, які за ступенем тяжкості кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження, що потягли за собою короткочасний розлад здоров'я; відкритий чрезмищєлковий перелом лівого плеча зі зміщенням, перелом лівого ліктьового відростку, закритий перелом лонної та сідаліщної кістки ліворуч, закритий трьохлодижечний перелом лівої гомілки зі зміщенням, які кваліфікуються за ступенем тяжкості як тілесні ушкодження середньої тяжкості за ознакою тривалості розладу здоровя. Ухвалою Сєвєродонецького міського суду від 01.04.2014 №428/1729/14-к вказане кримінальне провадження закрито у зв'язку з примиренням потерпілої з обвинуваченим. Питання про відшкодування шкоди, завданої закладу охорони здоров'я, на вирішення суду під час розгляду кримінального провадження не було поставлено. Незважаючи на те, що кримінальне провадження щодо відповідача закрито у зв'язку з примиренням потерпілої з обвинуваченим, він не звільняється від обов'язку відшкодувати завдану ним шкоду лікувальному закладу, оскільки [PERSON] з отриманими тілесними ушкодженнями перебувала на стаціонарному лікуванні в травматологічному відділенні Комунальної установи «Сєвєродонецької міської багатопрофільної лікарні» в період з 18.11.2013 року по 30.11.2013 року, та з 01.12.2013 року по 21.12.2013 року та вартість її перебування на стаціонарному лікуванні не відшкодована. Згідно довідки КУ «Сєвєродонецької міської багатопрофільної лікарні» вартість стаціонарного лікування потерпілої [PERSON] за зазначений період становить 9006 грн. 77 коп. (33 ліжко-дня); харчування, придбання лікарських препаратів та виробів медичного призначення відбувалось за кошти потерпілої. Таким чином, несплата [PERSON] вартості стаціонарного лікування потерпілої [PERSON] завдає шкоди економічним інтересам держави та перешкоджає належному виконанню КУ «Сєвєродонецької міської багатопрофільної лікарні» своїх функцій з надання медичної допомоги населенню. У зв'язку з цим виникла необхідність у здійсненні прокурором міста представництва інтересів держави в особі КУ «Сєвєродонецька міська багатопрофільна лікарня» як розпорядника бюджетних коштів. У звязку з чим прокурор звернувся з даним позовом до суду і просить стягнути з [PERSON] вартість стаціонарного лікування потерпілої [PERSON] в сумі 9006,77 грн. на користь фінансового управління Сєвєродонецької міської ради (отримувач коштів - КУ «Сєвєродонецька міська багатопрофільна лікарня», р/р 35425201030271 в ГУДКСУ в Луганській області, МФО 804013, код ЄДРПОУ 26447320 з посиланням на ШБ особи, яка знаходилась на стаціонарному лікуванні). Прокурор Саклакова Б.В. в судовому засіданні заявлені вимоги підтримав, просив позов задовольнити, проти винечення заочного рішення не заперечував. Представник КУ «СМБЛ» в судове засідання не зявився, причини неявки суду не повідомив, надав заяву про розгляд справи за відсутності повноважного представника, заявлені вимоги підтримує. Відповідач у судове засідання не з'явився, про місце та час розгляду справи повідомлений належним чином, клопотань про відкладення розгляду справи не надіслав, про причину неявки суд не повідомив, тому суд зі згоди представника позивача ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України. Вислухавши прокурора, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. Статтею 121 Конституції України на органи прокуратури покладається Представництво інтересів держави в суді у випадках, визначених законом. Відповідно до ст.36-1 Закону України «Про прокуратуру» представництво прокуратурою інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні прокурорами від імені держави процесуальних та інших дій, спрямованих на захист у суді інтересів громадянина або держави у випадках, передбачених законом. За наявності підстав з метою представництва громадянина або держави прокурор має право в порядку, передбаченому процесуальним законом, звертатися до суду з позовами. Підставою представництва в суді інтересів держави є наявність порушень або загрози порушень інтересів держави. Прокурор визначає, у чому полягає порушення або загроза порушення інтересів держави чи громадянина, обґрунтовує необхідність їх захисту. Відповідно до ст.10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 7 ст.128 КПК України особа, яка не пред'явила цивільного позову в кримінальному провадженні, а також особа, цивільний позов якої залишено без розгляду, має право пред'явити його в порядку цивільного судочинства. Відповідно до ч.1 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Частиною 2 статті 1187 ЦК України передбачено, що шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до ст. 1187 ЦК джерелом підвищеної небезпеки належить визнавати будь-яку діяльність , пов'язану з використанням або утриманням транспортних засобів. Згідно п.6 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» №4 від 01.03.2013 особою, яка зобов'язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання шкоди (п. 2.2 Правил дорожнього руху України). Відповідно до статей 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно до ст.1206 ЦК України особа, яка вчинила злочин, зобов'язана відшкодувати витрати закладові охорони здоров'я на лікування потерпілого від цього злочину. Якщо лікування проводилося закладом охорони здоров'я, що є у державній власності або власності територіальної громади, кошти на відшкодування витрат на лікування зараховуються до відповідного бюджету. Відповідно до ухвали Сєвєродонецького міського суду від 01.04.2014 №428/1729/14-к кримінальне провадження №12013030370004112 за обвинуваченням [PERSON] у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України закрито у зв'язку з примиренням потерпілої з обвинуваченим. Ухвалою встановлено, що [PERSON] 18.11.2013, приблизно о 12:00 год., керуючи автомобілем [NUMBER], діючи всупереч вимогам пунктів 12.3, 12.4, 12.9 Правил дорожнього руху України, рухаючись зі швидкістю приблизно 65,3-68,2 км/год., по лівій смузі руху проїзної частини пр. Хіміків, в районі буд. №3, перевищуючи встановлену на даній ділянці руху швидкість, своєчасно не вжив заходів для зменшення швидкості, внаслідок чого завдав [PERSON] тілесні ушкодження. Згідно висновку судово-медичної експертизи №28 від 05.02.2014 завдані тілесні ушкодження у вигляді:садна кистей, закрита черепно-мозкова травма, струс головного мозку, забійна рана лівого колінного суглобу, які за ступенем тяжкості кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження, що потягли за собою короткочасний розлад здоров'я; відкритий чрезмищєлковий перелом лівого плеча зі зміщенням, перелом лівого ліктьового відростку, закритий перелом лонної та сідаліщної кістки ліворуч, закритий трьохлодижечний перелом лівої гомілки зі зміщенням, які кваліфікуються за ступенем тяжкості як тілесні ушкодження середньої тяжкості за ознакою тривалості розладу здоров'я. Питання про відшкодування шкоди, завданої закладу охорони здоров'я, на вирішення суду під час розгляду кримінального провадження поставлено не було. Згідно довідки КУ «Сєвєродонецької міської багатопрофільної лікарні» [PERSON] з отриманими тілесними ушкодженнями перебувала на стаціонарному лікуванні в травматологічному відділенні Комунальної установи «Сєвєродонецької міської багатопрофільної лікарні» в період з 18.11.2013 року по 30.11.2013 року, та з 01.12.2013 року по 21.12.2013 року та вартість її перебування на стаціонарному лікуванні не відшкодована та за зазначений період становить 9006 грн. 77 коп. (33 ліжко-дня); харчування, придбання лікарських препаратів та виробів медичного призначення відбувалось за кошти потерпілої. Відповідно до ч.2 ст.1191 ЦК України держава, [PERSON] Крим, територіальні громади, юридичні особи мають право зворотної вимоги до фізичної особи, винної у вчиненні злочину, у розмірі коштів, витрачених на лікування особи, яка потерпіла від цього злочину. Відповідно до підпункту а) пункту 3 ч.1 ст.89 Бюджетного кодексу України, до видатків, які здійснюються з районних бюджетів та бюджетів міст обласного значення та враховуються при визначенні обсягу міжбюджетних трансфертів, належать видатки на первинну медико- санітарну, амбулаторно-поліклінічну та стаціонарну допомогу (лікарні широкого профілю, пологові будинки, станції швидкої та невідкладної медичної допомоги, поліклініки і амбулаторії, загальні стоматологічні поліклініки). Відповідно до п.5 ч.1 ст.2 Бюджетного кодексу України, бюджетна система України - це сукупність державного бюджету та місцевих бюджетів, побудована з урахуванням економічних відносин, державного і адміністративно-територіальних устроїв і врегульована нормами права. Так, КУ «Сєвєродонецька міська багатопрофільна лікарня» фінансується з місцевого бюджету, розпорядником коштів якого є фінансове управління Сєвєродонецької міської ради. У зв'язку з цим, кошти на відшкодування витрат на лікування потерпілої від злочину, згідно вимог ст.1206 Цивільного кодексу України, мають бути стягнуті до місцевого бюджету. Тобто, несплата [PERSON] вартості стаціонарного лікування потерпілої [PERSON] завдає шкоди економічним інтересам держави та перешкоджає належному виконанню КУ «Сєвєродонецької міської багатопрофільної лікарні» своїх функцій з надання медичної допомоги населенню, у зв'язку з чим суд вважає заявлені вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі. Крім того аналогічна правова позиція міститься у рішенні Європейського суд з прав людини від 11.02.2003 по справі «Хаммерн (Hammern) проти Норвегії» (скарга №30287/96) яким встановлено, що тягар фінансових збитків, завданих порушенням і розглядом кримінальної справи, що закрита чи закінчилась виправданням обвинуваченого, несе обвинувачений, якщо він не зможе довести, що вірогідна відсутність факту вчинення ним постановленого йому у вину діяння. Положення пункту 2 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не порушено. Крім того у справі «Вулах та інші проти Росії» (скарга №33468/03, рішення від 10.01.2012) Європейський суд з прав людини також зазначив, що виправдання у кримінальному судочинстві чи припинення кримінального переслідування не повинні перешкоджати цивільній відповідальності у виді виплати компенсації, що виникає на підставі менш тяжкого тягаря доказування тих же фактів. Відповідно до ч.3 ст.88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Outcome: approved