Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-12 00:00:00

Представник позивача звернулася до Жовтневого районного суду м. Запоріжжя з вказаним позовом, в якому просить стягнути в солідарному порядку з [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] заборгованість за послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання в розмірі 51 287,98 грн. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що предметом діяльності підприємства є виробництво теплової енергії, розподілення теплової енергії для обігріву житла, а також побутових потреб населення та підприємств, установ, організацій та її збут та інше. За період з 01.04.2014 р. по 31.03.2021 року позивач надав відповідачам послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання на суму 51 287,98 грн. Божники не належним чином виконували свої зобов`язання по оплаті наданих послуг, в зв`язку з чим Концерн «МТМ» змушений звернутися до суду. Заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 31.05.2021 року позов було задоволено, стягнуто з [PERSON] на користь Концерну «Міські теплові мережі» суму заборгованості за послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання за період з квітня 2014 року по липень 2017 року в розмірі 14 715, 11 грн.; стягнуто солідарно з [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на користь Концерну «Міські теплові мережі» суму заборгованості за послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання за період з серпня 2017 року по березень 2021 року в розмірі 36 572, 87 грн. та стягнуто з [PERSON] на користь Концерну «Міські теплові мережі» судові витрати по сплаті судового збору в сумі 651,29 грн.; стягнуто з з [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] судові витрати зі сплати судового збору по 539, 57 грн. з кожного. 29.07.2021 року ухвалою суду заяву [PERSON] про перегляд заочного рішення було задоволено, скасовано заочне рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 31.05.2021 року по цивільній справі за позовом Концерну «Міські теплові мережі» до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за комунальні послуги та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. Представник позивача в судове засідання не з`явилася, надала суду заяву про розгляд справи без її участі, на позовних вимогах наполягає, проти застосування строків позовної давності заперечує. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги не визнає в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи без його участі, просив відмовити в задоволенні позову. Представник відповідача [PERSON] в судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи без участі відповідача та його представника, просив застосувати позовну давність до спірних відносин. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали цивільної справи, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню у зв`язку з наступним. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У відповідності до вимог ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 81, 83 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. На підставі ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Судом встановлено, що позивач Концерн «Міські теплові мережі» зареєстрований у Єдиному державному реєстрі підприємств, установ, організацій і є виробником теплової енергії, яка, в тому числі, надається населенню для побутових потреб. Як вбачається з матеріалів справи, відповідач [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , та є споживачем послуг з централізованого опалення і централізованого постачання гарячої води, що постачається Концерном «Міські теплові мережі» за вищевказаною адресою. Крім того, відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 253670716 від 21.04.2021 року, [PERSON] , [PERSON] на праві спільної часткової власності належить квартира [ADDRESS] , дата державної реєстрації - 01.08.2017 року. Таким чином, між сторонами виникли правовідносини з приводу постачання теплової енергії, які регулюються Законами України «Про теплопостачання» і «Про житлово-комунальні послуги», а також Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 630 від 21 липня 2005 року. За розрахунком позивача за період з квітня 2014 року по березень 2021 року включно за адресою [ADDRESS] надавались послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води, які не оплачувались, внаслідок чого утворилась заборгованість в сумі 51 287,98 гривень. Статтею 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що індивідуальним споживачем є фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги. Відповідно до ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до ст. 67, 68 ЖК України плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги. За правилами ст.19 Закону України «Про теплопостачання» споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію. Згідно п.18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 р. № 630 (далі - Правила), розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено інший строк. Згідно п. 20 Правил плата за надані послуги вноситься споживачем відповідно до показань засобів обліку води і теплової енергії або затверджених нормативів (норм) споживання на підставі платіжного документа (розрахункової книжки, платіжної квитанції тощо) або відповідно до умов договору на встановлення засобів обліку. Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором чи законом. Відповідачі, як споживачі комунальних послуг в порушення вищевказаних норм діючого законодавства неналежним чином не виконували свої зобов`язання щодо оплати послуг за спожиту теплову енергію, у зв`язку з чим утворилась заборгованість в сумі 51 287,98 грн. Водночас, суд враховує заяву відповідача [PERSON] про застосування позовної давності, з таких підстав. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1ст. 261 ЦК України). Початок позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Згідно з ч. 2 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Позивач звернувся до суду з позовом 28.04.2021 року, шляхом направлення його засобами поштового зв`язку, тому з урахуванням трирічного строку позовної давності підлягає стягненню борг за надані послуги згідно розрахунків позивача за період з квітня 2018 року по березень 2021 року в розмірі 30 677,61 грн. За таких обставин, суд не вбачає законних підстав для стягнення заборгованості за послуги, надані за період часу з 01.04.2014 року по 31.03.2018 року. З`ясувавши повно, всебічно та об`єктивно обставини справи, оцінивши сукупність наданих сторонами доказів в їх взаємозв`язку і достатності, їх належність та допустимість, суд вважає, що відповідачі як споживачі житлово-комунальних послуг в порушення вищевказаних норм діючого законодавства неналежним чином виконували свої зобов`язання щодо оплати послуг за спожиту теплову енергію, у зв`язку з чим утворилась заборгованість, з урахуванням застосованого строку позовної давності, за період з квітня 2018 року по березень 2021 року, яка підлягає солідарному стягненню з відповідачів судовому порядку. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача понесені ним та документально підтверджені судові витрати, пропорційно до задоволених позовних вимог. З матеріалів справи вбачається, що позивач при зверненні до суду сплатив судовий збір у розмірі 2270,00 грн. На підставі ст.141, 142 ЦПК України з відповідачів на користь позивача підлягають стягненню понесені ним судові витрати зі сплати судового збору, пропорційно частці задоволених позовних вимог, а саме з [PERSON] в сумі 452,60 грн., [PERSON] в сумі 452,60 грн., [PERSON] в сумі 452,60 грн.

Outcome: partial