Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-09 00:00:00

Представник ТОВ «Лелека Колор» у липні 2020 року звернувся до суду з позовом до [PERSON] , третя особа: Святошинський районний відділ державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м. Київ) про звільнення майна з під арешту, яким просить скасувати арешт з всього майна ТОВ «Лелека Колор» що накладений в рамках виконавчого провадження № 45929567 на підставі постанови державного виконавця органу державної виконавчої служби Святошинського районного управління юстиції Козиревою Т.І. від 05.01.2015 р. про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; скасувати арешт накладений в рамках виконавчого провадження № 45929567 постановою державного виконавця органу державної виконавчої служби Святошинського районного управління юстиції Козиревою Т.І. від 05.01.2015 р. про арешт коштів боржника, якою накладено арешт на кошти, що містяться на рахунках АТ «Державний ощадний банк України», АТ «Райффайзен Банк Аваль» та належать боржнику ТОВ «Лелека Колор». В обґрунтування позову посилається на те, що рішенням Господарського суду м. Києва від 13.10.2014 р. було задоволено позовні вимоги [PERSON] у справі № 9/293 за позовом [PERSON] до ТОВ «Лелека Колор». 08.12.2014 р. Господарським судом м. Києва було видано наказ про примусове виконання рішення Господарського суду м. Києва від 13.10.2014 р. 26.12.2014 р. головним державним виконавцем органу державної виконавчої служби Святошинського РУЮ у м. Києві було відкрито виконавче провадження № 45929567 з виконання наказу № 9/293 виданого 08.12.2014 року Господарським судом м. Києва. Зазначив, що 05.10.2015 р. державним виконавцем було винесено постанову про арешт коштів боржника та про арешт майна боржника з оголошення заборони на його відчуження у виконавчому провадженні № 45929567. 26.06.2015 року державним виконавцем було винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу у зв`язку з відсутністю будь-якого майна на яке можливо звернути стягнення. 28.01.2019 р. заступником начальника Святошинського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м. Київ) було винесено постанову про скасування процесуального документа, а саме постанови головного державного виконавця про повернення виконавчого документа стягувачу від 26.06.2015 р. Не погоджуючись з постановою заступника начальника Святошинського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м. Київ) від 28.01.2019 р. позивачем було подано скаргу. Ухвалою Господарського суду м. Києва від 01.10.2019 року постанову головного державного виконавця від 28.01.2019 року було визнано неправомірною та скасовано. Зазначив, що станом на день звернення до суду з даним позовом виконавче провадження завершено та знищено в зв`язку з закінченням терміну їх зберігання, а тому ВДВС не може скасувати постанову про накладення арешту, оскільки такого виконавчого провадження у них на виконанні більше не перебуває, у зв`язку з чим вимушений звернутися до суду з даним позовом. Ухвалою суду від 18.09.2020 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, яку постановлено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Ухвалою від 24.11.2020 року судовий розгляд по даній справі було призначено за загальними правилами позовного провадження. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав та просив його задовольнити посилаючись на обставини викладені в позові. Відповідач та представник Святошинського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м. Київ) в судове засідання не з`явились, про день, час та місце розгляд справи повідомлялись належним чином. Дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, вислухавши представника позивача, суд вважає, що позовні вимоги підлягають у задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що рішенням Господарського суду м. Києва від 13.10.2014 р. у справі № 9/293 було задоволено позовні вимоги [PERSON] до ТОВ «Лелека Колор». 08.12.2014 р. Господарським судом м. Києва було видано наказ № 9/293 про стягнення з ТОВ «Лелека Колор» на користь [PERSON] боргу у розмірі 270702,00 грн. Постановою від 26.12.2014 р. державним виконавцем органу державної виконавчої служби Святошинського РУЮ у м. Києві було відкрито виконавче провадження № 45929567 з виконання наказу № 9/293 виданого 08.12.2014 року Господарським судом м. Києва. 05.10.2015 р. державним виконавцем було винесено постанову про арешт коштів боржника та про арешт майна боржника з оголошення заборони на його відчуження у виконавчому провадженні № 45929567 (а.с. 8, 9). 26.06.2015 року державним виконавцем було винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу у зв`язку з відсутністю будь-якого майна на яке можливо звернути стягнення у ВП № 45929567 (а.с. 10). 28.01.2019 р. заступником начальника Святошинського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м. Київ) було винесено постанову про скасування процесуального документа, а саме постанови головного державного виконавця про повернення виконавчого документа стягувачу від 26.06.2015 р. (а.с. 11). Ухвалою Господарського суду м. Києва від 01.10.2019 року у справі № 2/293 постанову головного державного виконавця від 28.01.2019 року було визнано неправомірною та скасовано (а.с. 12-14). З матеріалів справи вбачається, що на даний час виконавче провадження № 45929567 завершене та знищено в зв`язку з закінченням терміну їх зберігання. В п. 2 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 3 червня 2016 року №5 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна», позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником майна. Вимоги позивача, що ґрунтуються на його праві власності на арештоване майно, розглядаються за правилами, установленими для розгляду позовів про звільнення майна з-під арешту. Така позиція викладена в постанові Верховного Суду України №6-26цс13 від 15 травня 2013 року, яка відповідно до ст. 360-7ЦПК України є обов`язковою для суду. Згідно ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Статтею 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Європейської конвенції про захист прав та основних свобод людини, кожна сторона має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Згідно ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. На сьогодні позивач має намір розпорядитися належним йому майном та грошовими коштами, проте через наявність арештів позбавлений можливості це зробити. Таким чином, арешт накладений на майно порушує право власності позивача.

Outcome: approved