Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-21 00:00:00

Представник позивачки [PERSON]- адвокат [PERSON] вказує, що відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯП № 607200 позивачка являється власником земельної ділянки площею 2,3052 га, яка знаходиться на території Дружелюбівської сільської ради Калинівського району Вінницької області. 01.01.2012 року між [PERSON] та ПОСП «Дружелюбівське» с. Дружелюбівка Калинівського району Вінницької області було укладено договір оренди землі, відповідно до якого [PERSON] передала вищезазначену земельну ділянку, що належить їй на праві власності, в оренду строком до 01.01.2014 року. Вищевказаний договір не передбачає його продовження. По закінченні строку дії договору відповідач продовжує незаконно використовувати та не повертає належну позивачці на праві власності земельну ділянку. На неодноразові звернення позивачки до директора ПОСП «Дружелюбівське» [PERSON] про те, що вона не бажає більше здавати земельну ділянку в оренду та хоче розпорядитись нею самостійно, останній не реагує, земельну ділянку не передає та засіяв її сільськогосподарськими культурами. Так, 09.11.2012 року [PERSON] звернулась з письмовою заявою до відповідача з проханням не обробляти належну їй земельну ділянку, оскільки договір оренди продовжувати не буде та буде обробляти землю самостійно. Крім того, 01.01.2014 року між [PERSON] та ТОВ «Моноліт» було укладено договір оренди землі, який не може бути виконаний у зв'язку із незаконним заволодінням земельною ділянкою відповідачем. Внаслідок неможливості розпорядження своєю власністю, позивачка не отримує кошти, які б могла отримати при укладенні договору з ТОВ «Моноліт». Тому представник позивачки [PERSON] звернувся до суду з позовом про стягнення матеріальної, моральної шкоди та повернення земельної ділянки. В судовому засіданні представник позивачки [PERSON]-адвокат [PERSON] позовні вимоги підтримав, з мотивів наведених у позові. Представник ПОСП «Дружелюбівське» с.Дружелюбівка Тупчієнко Д.М., що діє на підставі довіреності, позовні вимоги не визнала . Суду пояснила, що дійсно 01.01.2012 року було укладено договір оренди землі з [PERSON], відповідно до якого остання передала вищезазначену земельну ділянку в оренду строком на 2 роки, тобто до 01.01.2014 року. Земельна ділянка позивачки знаходиться в єдиному масиві поля №3 та відповідно до сівозміни, структури посівних площ на даному полі, а також беручи до уваги найбільш короткі строки дозрівання сільськогосподарських культур, ще в серпні 2013 року було засіяне озимою пшеницею. Дана культура була обрана з урахуванням терміну визрівання та збору, що найменше продовжує дію договору оренди та користування земельною ділянкою відповідачем до часу її збирання. Так, ПОСП «Дружелюбівське» не сіяло нову культуру вже перед закінченням договору оренди, а планує зібрати врожай засіяний у 2013 році, орендна плата за який була здійснена у повному обсязі. Жодних письмових заперечень з боку позивачки щодо даних дій відповідача вчинено не було, а враховуючи те, що Договір оренди містить пункти 29 та 31, якими передбачено, що сторони погоджуються, що у зв'язку з закінченням дії договору він може бути продовжено до закінчення збирання врожаю та вивезення його з поля, урожай та прибутки одержані від сільськогосподарського використання належать виключно орендарю, навмисних дій по затягуванню використання землі позивачки не було, так як існують науково обґрунтовані сівозміни, орендар має право використовувати землю після спливу терміну оренди землі, договором такі випадки передбачено. В тому числі, після спливу строку оренди земельного ділянки постало питання виділення земельного паю в натурі на місцевості, з метою попередньої підготовки та подальшого повернення останнього його власнику, тобто позивачці [PERSON] Жодних дій позивачки, спрямованих на виставлення межових знаків та виділення належної земельної ділянки на місцевості не було здійснено. Земельну ділянку в оренду ТОВ « Моноліт» позивачка не передавала, є письмова довідка, орендна плата в розмірі 3836,34 грн. є надуманою, як і вимоги про відшкодування моральної шкоди. Заслухавши пояснення представника позивачки та представника відповідача, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд вважає необхідним в задоволенні позову відмовити, виходячи з наступного. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. В судовому засіданні встановлено, що позивачка [PERSON], відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯП № 607200, являється власником земельної ділянки площею 2,3052 га, яка знаходиться на території Дружелюбівської сільської ради Калинівського району Вінницької області, цільове призначення земельної ділянки-для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. 01.01.2012 року між [PERSON] та ПОСП «Дружелюбівське» с.Дружелюбівка Калинівського району Вінницької області було укладено договір оренди землі, відповідно до якого позивачка передала вищезазначену земельну ділянку в оренду строком до 01.01.2014 року. Вищевказаний договір не передбачає його продовження. По закінченні строку дії договору відповідач продовжує незаконно використовувати та не повертає належну позивачці на праві власності земельну ділянку. 09.11.2012 року [PERSON] звернулась з письмовою заявою до директора ПОСП «Дружелюбівське» с.Дружелюбівка [PERSON] з проханням не обробляти належну їй земельну ділянку, оскільки договір оренди продовжувати не буде та буде обробляти землю самостійно. Крім того, 01.01.2014 року між [PERSON] та ТОВ «Моноліт» було укладено договір оренди землі, який не може бути виконаний у зв'язку із незаконним заволодінням земельною ділянкою відповідачем. Внаслідок неможливості розпорядження своєю власністю, позивачка не отримує кошти, які б могла отримати при укладенні договору з ТОВ «Моноліт». Відповідно ч.ч .1,4 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно ст.10 ЦПК України цивільне законодавство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно довідки №48 від 23.06.2014 року, виданої ПОСП «Дружелюбівське» с.Дружелюбівка Калинівського району Вінницької області земельна ділянка [PERSON] розміром 2,3052 га. знаходиться в єдиному масиві поля №3, загальною площею 136,2 га. Згідно сівозміни і структури посівних площ на даному полі проводилась підготовка грунту і посів озимої пшениці в серпні-вересні 2013 року. Орієнтований збір урожаю даної культури липень-серпень 2014 року. Відповідно до п. 29 договору оренди землі від 01.01.2012 року сторони погодилися , що у зв'язку із закінченням строку договору оренди земельної ділянки договір може бути продовжений до закінчення збирання врожаю і вивезення його з поля . Відповідно до п. 31 договору оренди землі урожай і прибутки одержані від сільськогосподарського використання орендованої земельної ділянки, належать виключно Орендарю. Пунктом 28 «б» даного договору оренди землі визначені обов'язки Орендодавця, а саме : не втручатися у виробничу діяльність Орендаря. Згідно ст.373 ЦК України власник земельної ділянки має право використовувати її на власний розсуд відповідно до її цільового призначення. 17.07.2014 року директором ПОСП «Дружелюбівське» с.Дружелюбівка було направлено відповідачці [PERSON] лист, згідно якого запрошено останню в контору ПОСП «Дружелюбівське» для вирішення питання про продовження терміну дії оренди земельного паю або отримання земельної ділянки по акту приймання передачі в зв'язку із закінченням польових робіт в полі в якому знаходиться її пай. Даний лист позивачка отримала, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення, однак в контору ПОСП «Дружелюбівське» для вирішення питання продовження терміну дії оренди земельного паю або отримання земельної ділянки по акту приймання передачі в зв'язку із закінченням польових робіт в полі в якому знаходиться її пай, не прибула. Таким чином, враховуючи те, що позивачка [PERSON] проігнорувала лист директора ПОСП «Дружелюбівське» с.Дружелюбівка та не з'явилась для вирішення питання про продовження терміну дії договору оренди, або отримання земельної ділянки по акту приймання передачі в зв'язку із закінченням польових робіт в полі в якому знаходиться її пай, тому суд вважає, що дії відповідача не є протиправними, а були цілком направлені на задоволення потреб позивачки. Крім того, як було встановлено в судовому засіданні та вбачається з пояснень представника відповідача після збору урожаю відповідачем, земельна ділянка, яку орендувало ПОСП «Дружелюбівське», була засіяна позивачкою та нею використовується. Вимоги позивачки щодо відшкодування матеріальної шкоди в сумі 3836,34 грн., як упущеної вигоди, отриманої внаслідок укладення в 2014 році договору оренди землі з ТОВ «Моноліт» с. Котюжинці задоволенню не підлягають, оскільки ґрунтуються на припущені позивачки про її отримання. Так, згідно довідки ТОВ « Моноліт» вих. № 94 від 21.05.2014 року договір оренди земельної ділянки з [PERSON] не укладався, орендна плата не нараховувалася. У відповідності до п.2 ч.1 ст.22 ЦК України доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода)-є збитками. А згідно ч.2 ст.157 ЗК України порядок визначення та відшкодування збитків власникам землі і землекористувачам встановлюється Кабінетом міністрів України. Такий порядок затверджено Постановою Кабінету Міністрів України від 19.04.1993 року №284. Згідно з п.2 цього Порядку розміри збитків визначаються комісіями, створеними відповідними районними державними адміністраціями, виконавчими комітетами міських (міст обласного значення) рад. До складу комісії включаються представники відповідних державних адміністрацій, виконавчих комітетів міських (міст обласного значення) рад (голови комісій), власники землі або землекористувачі (орендарі), яким заподіяні збитки, представники підприємств, установ, організацій та громадяни, які будуть їх відшкодовувати, представники державних органів земельних ресурсів і фінансових органів, органів у справах містобудування і архітектури та виконавчих комітетів сільських, селищних, міських (міст районного значення) рад, на території яких знаходяться земельні ділянки. Результати роботи комісій оформляються відповідними актами, що затверджуються органами , які створили ці комісії. У відповідності до п.3 зазначеного Порядку відшкодуванню підлягають, зокрема, інші збитки власників землі і землекористувачів, у тому числі орендарів, включаючи і неодержані доходи, якщо вони обґрунтовані. Неодержаний доход-це дохід, який міг би одержати власник землі, землекористувач, у тому числі орендар, із земельної ділянки і який він не одержав внаслідок її вилучення (викупу) або тимчасового зайняття, обмеження прав, погіршення якості землі або приведення її у непридатність для використання за цільовим призначенням у результаті негативного впливу, спричиненого діяльністю підприємств, установ, організацій та громадян. Отже, у даному випадку допустимим доказом заподіяння власнику земельної ділянки збитків, у тому числі у вигляді неодержаного доходу та їх розміру міг би бути лише встановлений п.2 «Порядку визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам» акт комісії Калинівської районної державної адміністрації Вінницької області, затверджений її головою. Такий акт позивачкою наданий не був, тому не підлягають задоволенню вимоги позивачки про стягнення з ПОСП «Дружелюбівське» с.Дружелюбівка Калинівського району Вінницької області 3836,34 грн. матеріальної шкоди. Не підлягають задоволенню і вимоги позивачки про відшкодування її моральної шкоди, оскільки правовідносини сторін регулюються договірними зобов'язаннями, крім того, не підтверджені будь-якими доказами. Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 79 ЦПК України до витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать витрати на правову допомогу. Статтею 84 ЦПК України визначено, що витрати на правову допомогу це витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Згідно ч. 1 ст. 40 ЦПК України, «представником в суді може бути адвокат або інша особа, яка досягла вісімнадцятирічного віку, має цивільну процесуальну дієздатність і належним чином засвідчені повноваження на здійснення представництва в суді». Відповідно до ч. 1 ст. 56 ЦПК України правову допомогу може надавати особа, яка є фахівцем у галузі права і за законом має право на надання правової допомоги. Особа, яка має право на надання правової допомоги та є фахівцем у галузі права і за законом має право на надання правової допомоги, допускається ухвалою суду за заявою особи, яка бере участь у справі. Таким чином, необхідною умовою допуску особи, яка надає правову допомогу для участі у справі, є волевиявлення особи, яка бере участь у справі та прийнята з цього питання ухвала суду. Відшкодування витрат на правову допомогу може мати місце лише за наявності цих умов. Адвокат [PERSON] був допущений до судового провадження в даній справі як представник позивачки [PERSON] Відповідно до вимог ст. 56 ЦПК України позивачка не подавала жодної заяви про допуск адвоката [PERSON] як фахівця у галузі права та такого, що за законом має право на надання правової допомоги. Представник особи, яка бере участь у справі, за дорученням має процесуальний статус саме представника цієї особи, що передбачено ст. ст. 26, 42 ЦПК України і не може одночасно мати процесуальний статус особи, яка надає правову допомогу. ЦПК не відносить до судових витрат витрати за послуги представника у суді. За таких умов, вимоги позивачки про стягнення з ПОСП «Дружелюбівське» с.Дружелюбівка витрат на правову допомогу задоволенню не підлягають. Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, встановивши правовий характер спірних правовідносин, шляхом дослідження всебічно, повно, безпосередньо та об'єктивно наявних у справі доказів, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв'язок у сукупності, з'ясувавши усі обставини у справі, які складають правову підставу позову, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову. Оскільки в задоволенні вимог судом було відмовлено, тому відповідно до ст. 88 ЦПК України понесені позивачкою судові витрати, пов'язані з розглядом справи, відшкодуванню не підлягають. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed