Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-13 00:00:00

Представник публічного акціонерного товариства «ВТБ Банк» (далі - ПАТ «ВТБ Банк») звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить стягнути з відповідачки на користь ПАТ «ВТБ Банк» заборгованість за кредитним договором № R53700271098В від 19.06.2012 року в розмірі 84195,21 грн. та судові витрати по справі. Свої вимоги мотивує тим, що 19.06.2012 року між ПАТ «ВТБ Банк» та [PERSON] був укладений кредитний договір № R53700271098В, за яким остання отримала кредит у розмірі 60000 грн., строком повернення до 19.06.2016 року з процентною ставкою за користування грошовими коштами 31 % річних. Кредит відповідачці був наданий на споживчі потреби. Уклавши з позивачем вказаний договір та отримавши грошові кошти на умовах повернення, строковості та платності відповідачка систематично порушувала свої договірні зобов'язання, що призвело до виникнення заборгованості. Посилаючись на те, що відповідачка не виконала своє зобов'язання по поверненню кредиту та відсотків просить стягнути з неї вказану заборгованість. Представник позивача в судове засідання не з'явився, але надав заяву про розгляд справи без його участі та підтримав позовні вимоги в повному обсязі. Відповідачка в судовому засіданні позовні вимоги визнала повністю і пояснила, що дійсно вона отримала кредит, але у зв'язку з тяжким матеріальним становищем не має можливості погасити заборгованість, у зв'язку з чим неодноразово зверталась до відділення «ПАТ «ВТБ Банк» з заявами про відстрочку та реструктуризацію боргу, проте Банк жодним чином не відреагував на них. Заслухавши пояснення відповідачки, дослідивши докази по справі, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Згідно з частинами першою, третьою статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, установлених договором, а позичальник - повернути кредит та сплатити відсотки. Судом встановлено, що 19.06.2012 року між ПАТ «ВТБ Банк» та [PERSON] був укладений кредитний договір № R53700271098В, за яким остання отримала кредит у розмірі 60000 грн., строком повернення до 19.06.2016 року з процентною ставкою за користування грошовими коштами 31 % річних (а.с.62-67). Факт отримання відповідачкою кредиту у розмірі 60000 грн. підтверджується меморіальним ордером № 51332 від 19.06.2012 року (а.с.68). Уклавши з позивачем вказаний договір та отримавши грошові кошти на умовах повернення, строковості та платності відповідачка систематично порушувала свої договірні зобов'язання, що призвело до виникнення заборгованості. Заборгованість по поверненню кредиту за договором становить 84195,21 грн., яка складається з наступного: сума заборгованості за кредитом - 32699,41 грн., сума заборгованості за простроченим кредитом - 14415 грн., сума заборгованості за відсотками - 920,34 грн., сума заборгованості за простроченими відсотками - 9830,61 грн., сума штрафних санкцій (0,5% від суми прострочених зобов'язань за кожен день прострочки), нарахованих за несвоєчасну сплату кредиту та процентів за користування кредитом відповідно до п. 7.1 Кредитного договору - 23043,43 грн., 3% річних на прострочені платежі з погашення кредиту та відсотків за користування кредитом - 398,98 грн., інфляційні нарахування на прострочені платежі з погашення кредиту та відсотків за користування кредитом - 288,44 грн. (а.с.53). У зв'язку з чим, відповідачці було направлено лист-вимогу, за якою [PERSON] було попереджено про наявність заборгованості та необхідність її погашення у стислі терміни (а.с.74). Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання повинно виконуватись належним чином згідно умов договору й вимог Цивільного кодексу. За ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно п. п. 1 та 3 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; сплата неустойки. Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій само кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Таким чином, вимога про стягнення заборгованості за кредитом підлягає задоволенню. Разом з тим суд вважає, що вимога про стягнення суми штрафних санкцій (0,5% від суми прострочених зобов'язань за кожен день прострочки), нарахованих за несвоєчасну сплату кредиту та процентів за користування кредитом в розмірі 23043,43 грн. задоволенню не підлягає з наступних підстав. Відповідно до ч. 3 ст. 551 ЦК України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Пленум Вищого Спеціалізованого Суду України в своїй постанові № 5 від 30.03.2012 р. в п.27 передбачив, що положення частини третьої статті 551 ЦК України про зменшення розміру неустойки може бути застосовано судом лише за заявою відповідача до відсотків, які нараховуються як неустойка, і не може бути застосовано до сум, які нараховуються згідно з частиною другою статті 625 ЦК, які мають іншу правову природу. При цьому проценти, які підлягають сплаті згідно з положеннями статей 1054, 1056-1 ЦК, у такому порядку не підлягають зменшенню через неспівмірність із розміром основного боргу, оскільки вони є платою за користування грошима і підлягають сплаті боржником за правилами основного грошового боргу. Істотними обставинами в розумінні частини третьої статті 551 ЦК можна вважати, зокрема, ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу (наприклад, відсутність негативних наслідків для позивача через прострочення виконання зобов'язання). Положення ст. 616 ЦК України передбачають право суду за певних умов зменшити розмір збитків та неустойки, які стягуються з боржника. Зазначене стосується цивільно-правової відповідальності боржника, а не сплати ним основного грошового боргу за кредитним договором, що суд на підставі вказаної норми закону змінити не може. Відповідачка [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що неодноразово зверталась до відділення «ПАТ «ВТБ Банк» з заявами про відстрочку та реструктуризацію боргу, надавши відповідні ксерокопії заяв, проте Банк жодним чином не відреагував на них. Крім цього зазначила, що проживає з матір'ю похилого віку та сином, які знаходяться на їх утриманні. Дані обставини суд вважає істотними, у зв'язку з чим вважаэ можливим не стягувати нараховані відповідачці штрафні санкції в розмірі 23043,43 грн. Таким чином, позов підлягає частковому задоволенню на підставах та у розмірі, зазначених у мотивувальній частині рішення - 61151,78 грн. За змістом ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошових зобов'язань. Оскільки відповідачка не виконує умови договору, вимога позивача є обґрунтованою і підлягає задоволенню у визначеному судом розмірі. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено(а.c.1).

Outcome: partial