Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-04 00:00:00

представник позивача звернулася до суду з позовом, в якому просить визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме: будинком [ADDRESS] та примусово зняти його з реєстраційного обліку в даному будинку. В обґрунтовування позову вказує на те, що позивач [PERSON] , є власником 13/20 житлового будинку [ADDRESS] , в якому зареєстровані її дочка із чоловіком та діти: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , та [PERSON] - відповідно, а також [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , які не є члена сім`ї. Відповідач по справі не проживає у спірному будинку з часу його реєстрації у нього фактично, з дня прописки по час звернення до суду із позовом не проживав. Згідно Актів перевірки особи по місцю проживання зі слів власника будинку [PERSON] її квартиронаймач [PERSON] з 2016 року у даному будинку не проживає. Поважності причин відсутності відповідача у даному будинку не встановлено. Оскільки, за вищевказаною адресою відповідач не проживає, виникають проблеми з вирішення питання щодо розподілу особових рахунків між власниками будинку та сплатою комунальних платежів, чим об`єктивно порушуються права [PERSON] , тому вона змушена звернутися за захистом до суду. Ухвалою від 08.11.2019 року відкрито провадження у справі. 09.06.2020 року залучено до участі у справі в якості третьої особи [PERSON] . 09.06.2020 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Представник позивача в судовому позов підтримала в повному обсязі. Представник відповідача в судовому засіданні позов заперечив. В обґрунтування зазначає, що відповідач є рідним братом зятя позивачки, яка є співлвсником житлового будинку. Зазначив, що відповідачу чинились перешкоди у користування житловим приміщення, в якому він зареєстрований зі сторони власниці, однак такі факти не допуску до житла не зафіксовані. Його не повідомляли про обстеження житлових умов. В судовому засіданні третя особа [PERSON] , позов підтримала. Суду пояснила, що вона є дочкою позивача у справі та співвласником житлового будинку, в якому зареєстрований відповідач, який є рідний братом її чоловіка. [PERSON] на момент реєстрації відповідача була співвласником будинку та по довіреності прописала у ньому відповідача, який у зв`язку із війною у Сирії у 2014 році потребував житлового приміщення. На момент реєстрації відповідач не був членом сім`ї власника. Свідок [PERSON] , який є зятем позивачки та рідним братом відповідача суду пояснив, що протягом трьох років брат не приїжджає до місця його реєстрації. Такий був зареєстрований за адресою їхнього проживання тимчасово. Його реєстрація створює непорозуміння між позивачкою та зятем. Де зараз знаходиться відповідач свідку не відомо. Його контактного номера зв`язку свідок не має. Заслухавши пояснення сторін, їх представник та третьої особи, пояснення свідка, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. З наявної в матеріалах справи інформаційної довідки № 210734227 від 269.05.2020 року на підставі Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 1948234246236: житлового будинку за адресою: [ADDRESS] такий на праві спільної часткової власності належить [PERSON] - позивачці у справі у розмірі 13/20 часток та [PERSON] - третій особі у справі - у розмірі 7/20 часток. Стаття 41 Конституції України встановлює, що кожен має право володіти, користуватись та розпоряджатись своєю власністю, а ч.4 даної статті зазначає, що право приватної власності є непорушним, що також закріплено і в ч. 1 ст. 321 ЦК України, яка вказує, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути позбавлений його чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Статтею 405 ЦК України визначені права членів сім`ї власника житлового приміщення на користування цим приміщенням. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Згідно з Довідкою про склад сім`ї, виданої Зимноводівською сільською радою Пустомитівського району Львівської області від 31.10.2019 р. № 4691 вбачається, що в житловому будинки [ADDRESS] , зареєстровані громадяни: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , та [PERSON] - відповідно дочка, зять та діти позивачки у справі [PERSON] , а також [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , які не є члена сім`ї. З актів перевірки особи по місцю проживання від комісії Зимноводівської сільської ради від 12.02.2019 року, 11.03.2019 року, 12.04.2019 року, 14.05.2019 року12.06.2019 року вбачається, що відповідач [PERSON] за адресою реєстрації в будинку [ADDRESS] не проживає з 2016 року, місце проживання такого невідоме. Судом встановлено, що позивач та третя особа є власниками жилого приміщення. Протягом більше трьох років, відповідач який не є членом сім`ї власника, вказаним житловим приміщенням не користується. Місце проживання відповідача не відоме, оскільки він покинув місце реєстрації більше не появляється, не проживає у ньому, своїх речей не зберігає, поштової кореспонденції не отримує, не здійснює оплату комунальних послуг, не несе обов`язку по утриманню житла в належному технічному стані. З`ясовуючи причини відсутності відповідача понад встановлені строки у спірному житловому будинку, суд не встановив, що такі є поважними. За положеннями частини першої статті 71, статті 72 ЖК Української РСР при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що дослідженими в судовому засіданні доказами повністю доведено, що відповідач, який правомірно набув право користування вказаним житловим приміщенням та був у ньому зареєстрований, протягом тривалого часу не проживає у спірному будинку, добровільно забрав особисті речі, не несе витрат, пов`язаних з утриманням житла, виїхав в невідоме місце проживання, будь-яких договорів щодо користування будинком не існує, як і не встановлено прояви відповідачем інтересу до вказаного житла понад 1 рік, а тому реєстрація відповідача порушує права позивача та створює останній незручності та додаткові витрати на утримання житла. Отже, вимоги позивача є підставними та підлягають до задоволення у повному обсязі. Водночас, позовна вимога про примусове заняття відповідача з реєстраційного обліку задоволенню не підлягає з огляду на наступне. Закон України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов`язані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення ст. 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов`язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Статтею 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачено, що зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Вирішення питання про зняття з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства. У зв`язку з цим достатнім та дієвим способом захисту права власності позивача є усунення перешкод у користуванні власністю шляхом визнання відповідача таким, що втратив право користування житлом. Оскільки, наявність судового рішення про визнання [PERSON] таким, що втратив право користування житловими приміщеннями є підставою для вчинення відповідними особами дії щодо зняття з реєстрації відповідача у спірному будинку. Враховуючи вищевикладене, позов підлягає до часткового задоволення. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача слід стягнути понесені позивачем судові витрати, а саме судовий збір в розмірі 768,40 грн.

Outcome: approved