Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-08 00:00:00

Представник позивачки [PERSON] - [PERSON] у листопаді 2017 р. звернулася до суду з зазначеним вище позовом про визнання формулювання причини звільнення з роботи неправильними або такими, що не відповідають вимогам закону та фактичним обставинам; змінити формулювання причини звільнення позивачки, вказавши причини її звільнення - за власним бажанням за п. 3 ст. 38 КЗпП України; стягнути судові витрати. В обґрунтування позовних вимог представник позивачки посилається на те, що 02.10.2015 р. на підставі Наказу № 140-к позивачка призначена на посаду ведучої програми відділу підготовки інформаційно-аналітичних програм редакції публіцистичного мовлення, вела програму «У центрі уваги». Наказом відповідача № 152-к від 06.10.2017 позивачка [PERSON] звільнена з посади ведучої за систематичне невиконання працівником без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором і правилами внутрішнього трудового розпорядку, за п. 3 ст. 40 КЗпП України. З вказаним формулюванням її звільнення, позивачка не погоджується, оскільки 25.09.2017 р. нею була подана заява про звільнення за п. 3 ст. 38 КЗпП України, яка була прийнята та зареєстрована відповідачем та повторно подана від 04.10.2017 р. 05.10.2017 р. позивачка подала заяву про повернення їй трудової книжки та проведення остаточного розрахунку. Проте, відповідач своїми листами від 04.10.2017 р. № 874 та від 05.10.2017 р. за вих. № 880 повідомив позивачку про відмову у звільненні її за п. 3 ст. 38 КЗпП України, оскільки не вказані обставини невиконання роботодавцем законодавства про працю, умов колективного чи трудового договору, які б відповідали дійсності і визнавались підприємством. Представник позивачки вважає, що відмова роботодавця у звільненні працівника за власним бажанням є незаконним та порушують конституційні та трудові права останнього, тобто позивачки, у зв'язку з чим формулювання причини звільнення, зазначене у трудовій книжці необхідно визнати неправильним та змінити. Ухвалою суду від 08.12.2017 р. відкрито провадження у справі. У січні 2018 р. представник відповідача подав письмовий відзив (ас. 43-46), відповідно до якого зазначив, що в діях Телекомпанії відсутні будь-які дії які б свідчили про порушення, в тому числі, трудових прав позивачки. Телекомпанія дійсно відмовила позивачці у її звільненні за власним бажанням за п. 3 ст. 38 КЗпП України, оскільки роботодавець не визнає зазначених позивачкою підстав її звільнення, а саме: щодо тиску з боку керівництва, відсутність робочого місця та не допуск виконання посадових обов'язків. При цьому, представник відповідача зазначає, що позивачкою тривалий час були допущенні порушення трудової дисципліни, у зв'язку з чим остання була притягнута до дисциплінарної відповідальності , відповідно до наказів №№ 142-к та 147-к від 29.09.2017 р., тому, позивачку 06.10.2017 р. було звільнено із займаної посади за п. 3 ст. 40 КЗпП України. У травні 2018 р. надійшла відповідь на відзив відповідача, відповідно до якого представник позивача в спростування заперечень представника відповідача зазначила, що позивачка не порушувала трудової дисципліни, оскільки з 03 липня по 06 жовтня 2017 р. в неї взагалі було відсутнє робоче місце. Що стосується посилань представника відповідача щодо притягнення позивачки до дисциплінарної відповідальності, представник позивача зазначає, що з першою доганою її ознайомили лише через тиждень, а з другим наказом про оголошення догани позивачку взагалі не ознайомлювали, у зв'язку з чим, на підставі Типових правил внутрішнього трудового розпорядку для робітників і службовців підприємств, установ, організацій, затверджених постановою Державного комітету СРСР з праці і соціальних питань від 20.07.1984 р. № 213, представник позивачки вважає накази №№ 142-к та 147-к від 22.09.2017 р. та 29.09.2017 р. про оголошення позивачці догани, такими, що анульовані, у зв»язку з пропуском строку їх вручення працівнику, позивачці по справі (ас. 123-132, 152-153). 16.05.2018 р. до суду надійшли заперечення представника відповідача на відповідь на відзив, відповідно до яких зазначив, що жодних істотних змін умов праці позивачки не відбулось, вона не переміщувалсь до іншого відділу, у позивачки завжди було чітко визначене робоче місце, за яким вона працювала з 2015 р. (ас. 154-157). Ухвалою суду від 16.05.2018 р. розпочато підготовче провадження. 06 липня 2018 р. представник позивачки [PERSON] - [PERSON] подала заяву про зміну предмету позову, в якій просила суд визнати незаконним та скасувати Наказ № 152-к від 06.10.2017 р. Про звільнення [PERSON], який винесений на підставі дисциплінарних стягнень: Наказ № 142-К від 22.09.2017 р. Про оголошення догани [PERSON], Наказ № 147-К від 29.09.2017 р. Про оголошення догани [PERSON], посилаючись на те, що зазначені накази не можуть бути підставою для Наказу про звільнення, оскільки вони були вручені з пропущенням триденного строку ознаймолення працівника з такими стягненнями; змінити формулювання причини звільнення позивачки, вказавши формулювання її звільнення - за власним бажанням за п. 3 ст. 38 КЗпП України; стягнути судові витрати. 09 липня 2018 р. представником відповідача Савенко О.І. подано додаткові заперечення на відзив про зміну формулювання причин звільнення, в яких представник відповідача вказала, що Накази № 142-к від 22.09.2017 р. та № 147-К від 29.09.2017 р. про оголошення догани позивачці [PERSON] були доведені до відома останньої 28.09.2017 р. та 04.10.2017 р., у зв»язку з прогулами позивачки, що і стало підставою для її звільнення 06.10.2017 р. В підтвердження своїх доводів представником відповідача надано Табель обліку робочого часу (т. 2 ас. 2). Також, 09.07.2018 р. представником відповідача подана заява про застосування строків позовної даності в порядку ч. 1 ст. 233 КЗпП України щодо позовних вимог про визнання незаконним та скасування Наказу № 152-к від 06.10.2017 р. Про звільнення [PERSON], оскільки про вказаний наказ позивачці було відомо з 06.10.2017 р. (т. 2 а.с. 5). 09 липня 2018 р. за згодою позивача та представників сторін, суд провів підготовче засідання, завершив його, та розпочав розгляд справи по суті. В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити в повному обсязі, з урахуванням поданої заяви про зміну предмету позову. Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнала та просила у його задоволенні відмовити в повному обсязі, Суд, заслухавши пояснення позивачки, представників сторін та дослідивши матеріали справи, вважає, що позов задоволенню не підлягає з таких підстав. В судовому засіданні встановлено, що відповідно до колективного договору між керівництвом та трудовим колективом Комунального підприємства Київської міської ради «Телекомпанія «Київ» на 2016-2018, керівництво зобов'язується розвивати і зміцнювати матеріально-технічну базу телемовлення, формувати і розповсюджувати телепрограми, здійснювати підбір і розстановку кадрів згідно з предметом діяльності телекомпанії. Встановлено, що наказом Комунального підприємства Київської міської ради «Телекомпанія «Київ» №140-к від 02.10.2015 р., [PERSON] з 05.10.2015 р. прийнято на посаду ведучої програми відділу підготовки інформаційно-аналітичних програм редакції публіцистичного мовлення (ас. 173). Відповідно до посадової інструкції ведучого програми редакції публіцистичного мовлення від 05.10.2015, ведуча веде студійні та не студійні телевізійні програми всіх жанрів, вільно та швидко орієнтується у текстових та відеоматеріалах, чітко доносить до глядача зміст тексту, виразно читає в кадрі та за кадром оригінальні та супроводжуючі тексти програм, що йдуть в ефір або запис; виконує творчий задум режисера, діючи як ведучий програм, які не потребують авторського виконання та спеціальних знань; відстежує інформаційні джерела, відбирає за погодженням оперативну інформацію, обробляє тексти повідомлень, продивляється підготовлені до випуску відеосюжети; дотримується вимог з охорони праці, техніки безпеки, пожежної безпеки; дотримується правил внутрішнього трудового розпорядку роботи телекомпанії; виконує окремі службові доручення керівництва (п. 3.1-п.3.6 інструкції). Позивача призначено ведучою інформаційно-аналітичної програми «У центрі уваги». З 16.12.2016 на підставі заяви [PERSON], останній встановлено неповний робочий день. Встановлено, що Наказом відповідача №04/1-к від 01.01.2017 [PERSON] переміщено до відділу підготовки інформаційно-аналітичних програм редакції інформаційного мовлення в межах спеціальності і кваліфікації з дотриманням попереднього графіку та режиму роботи З даним наказом позивач була ознайомлена, про що свідчить власноручний підпис останньої на наказі. Встановлено, що за заявою позивачки з 13.02.2017 їй встановлено повний робочий день. Встановлено, що у період з 24.05.2017 по 01.06.2017 позивач перебувала на амбулаторному лікуванні, 02.06.2017 рекомендовано стати до роботи. Вказані обставини підтверджуються листком непрацездатності від 24.05.2017. Судом встановлено, що Наказом відповідача №44 від 01.06.2017 р., у зв'|язку з виробничою необхідністю та з метою оптимізації виробництва інформаційно-аналітичної програми «У центрі уваги» внесено зміни до наказу №18 від 24.03.2008 «Про виробництво програми «У центрі уваги» зі змінами та доповненнями, зокрема, сформовано нову творчу групу, ведучу програми випусковий відділу підготовки ранкового ефіру редакції публіцистичного мовлення затверджено [PERSON] Також, встановлено, що Наказом відповідача №43 від 01.06.2017 внесено зміни до наказу №108 від 30.12.2010 «Про виробництво та вихід в ефір телевізійної програми власного виробництва «СТН» зі змінами та доповненнями, сформовано творчу групу, в якій [PERSON] затверджено ведучою програми відділу підготовки інформаційно-аналітичних програм редакції інформаційного мовлення. Встановлено, що 29.09.2017 виробництво програми «У центрі уваги» припинено. Судом встановлено, що Наказом № 142-К від 22.09.2017 р. за порушення трудової дисципліни - невиконання своїх посадових обов'язків, [PERSON] оголошено догану. Попереджено, що у разі повторного порушення нею трудової дисципліни до неї будуть застосовані заходи дисциплінарного стягнення згідно з п. 2. ст. 147 КЗпП України. Підстава: службові записки [PERSON], доповідна записка Алісіменко Т.О., Акт про відмову [PERSON] надати письмові пояснення (т. 1 ас. 56). Встановлено, шо Наказом № 147-к від 29.09.2017 р. за порушення трудової дисципліни - прогули (в тому числі відсутність на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причини, [PERSON] оголошено догану. Підстава: доповідна записка Алісіменко Т.О. від 29.09.2017 р., Акти про відсутність на роботі від 22.09.2017., 25.09.2017 р., 26.09.2017 р., 28.09.2017 р.,29.09.2017 р., (т. 1 ас. 58-59). Також, судом встановлено, що відповідно до Актів від 05.10.2017 р. за підписом начальника відділу кадрів Алісіменко Т.О., начальника юридичного відділу Савенка О.І., керівника технічної служби Тарасаова Д.А., позивачка [PERSON] відмовилась від надання пояснень з приводу відсутності на роботі в 02.10.2017 р., 03.10.2017 р., 04.10.2017 р., 05.10.2017 р. та пояснення про невиконання завдань, які вона отримала в період роботи з 02.10.2017 р. по 05.10.2017 р. від свого керівника [PERSON] (т. 1 а.с. 85, 91). Матеріали справи містять й інші відомості порушення позивачкою [PERSON] трудової дисципліни, що в судовому засіданню останньою та її представником не було жодним чином спростовано, а саме: табелем обліку робочого часу за жовтень 2017 р. (т. 2 ас. 3), Актами відсутності на роботі від 02.10.2017 р., 03.10.2017 р., 04.10.2017 р., 05.10.2017 р. та від 06.10.2017 р. (т. 1 ас. 86-90), службовими записками головного редактора редакційних інформаційного мовлення [PERSON] 11.09.2017 р., 29.09.2017 р. та від 05.10.2017 р. щодо невиконання редакційних завдань [PERSON] (т. 1 ас. 92, 93, 95, 96, 99), Доповідною запискою начальника відділів кадрів Алісіменко Т.О. від 29.09.2017 р. (т. 1 ас. 107-108). За таких обставин, суд приходить до висновку, про правомірнісить винесення відповідачем наказів №№ 142-к та 147-к від 22.09.2017 р. та 29.09.2017 р. про оголошення позивачці догани. При цьому, суд приймає до уваги посилання представника відповідача, що вказані вище Накази були вручені позивачці у термін понад три дні, у зв»язку з відсутністю останньої на роботі, про що свідчить табель обліку робочого часу та Акти про відсутність останньої на робочому місці. Посилання представника позивачки, що вказані вище Накази позивачкою в судовому порядку не оскаржувались, оскільки остання вважала, що вони є недійсними через пропуск відповідачем триденного строку їх вручення, відповідно до Типових правил внутрішнього трудового розпорядку для робітників і службовців підприємств, установ, організацій, затверджених постановою Державного комітету СРСР з праці і соціальних питань від 20.07.1984 р. № 213, суд не приймає до уваги, оскільки, враховуючи відсутність спростування позивачкою та її представника, виявлених відповідачем - роботодавцем фактів порушення трудової дисципліни (двічі), таке посилання в розрізі даного спору не має правового значення. Крім того, суд враховує, що питання строку вручення Наказу про догану працівнику законодавчо не закріплено у чинному законодавстві. Судом встановлено, що Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 25.04.2018 р. у справі 759/12787/17 позовні вимоги [PERSON], в тому числі, про визнання незаконним зміну істотних умов праці відмовлено (т. 1 ас. 185-190). Постановою Апеляцінйого суду м. Києва від 21.06.2018 р. вказане вище рішення Святошинського районного суду м. Києва залишено без змін (т. 1 ас. 222-228). Судами було встановлено відсутність порушення відповідачем норм трудового законодавства щодо зміни істотних умов праці позивачки. В даному випадку зміна істотних умов праці не мала місце. Підприємство в межах трудових обов'язків та раціонального розподілу трудових ресурсів, здійснило залучення позивачки як ведучої програми, до формування творчої групи програм, однакових за жанром, що не є переведенням на іншу роботу та не потребує на це згоди працівника, нових умов праці не передбачено, істотних умов праці не змінено. Переведення працівника здійснено в межах спеціальності і кваліфікації з дотриманням попереднього графіку та режиму роботи. У зв'язку з чим суд не приймає до уваги посилання позивачки та її представника щодо не прийняття диних судових рішень до уваги, оскільки вказані вище судові рішення мають преюдиційне значення для вирішення даного спору, якими не було встановлено зміни умов праці позивачки, у зв'язку з чим підстав в порядку ст. 235 КЗпП України для зміни формулювання звільнення позивачки відсутні, а тому позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають. Згідно ч. 1 ст. 233 КЗпП України, працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. Судом встановлено, що представник позивачки [PERSON] - [PERSON] звертаючись 03 листопада 2017 р. до Святошинського раойнного суду м. Києва із даним позовом з первинним позовними вимогами про визнання формулювання причини звільнення з роботи неправильними або такими, що не відповідають вимогам закону та фактичним обставинам; змінити формулювання причини звільнення позивачки, вказавши причини її звільнення - за власним бажанням за п. 3 ст. 38 КЗпП України; стягнути судові витрати, була обізнана про Наказ № 152-к від 06.10.2017 р. Про звільнення, а тому суд вважає, що представник позивачки звертаючись 06.07.2018 р. із заявою про зміну предмету позову щодо визнання незаконним та скасування Наказу № 152-к від 06.10.2017 р. Про звільнення [PERSON], пропустила встановлений ч. 1 ст. 233 КЗпП України строк звернення до суду із вказаним вимогами, що є підставою для відмови у задоволенні позову в цій частині. Згідно з ч.ч. 1,2 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Згідно ч. 1 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно ч. 1 ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. З урахуванням вищенаведеного, оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності та співставленні, суд приходить до висновку, що позивачкою та її представником, всупереч ст. 81 ЦПК України, не надано письмових доказів в підтвердження та обґрунтування своїх позовних вимог, у зв'язку з чим позов задоволенню не підлягає. Згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтвердженні судові витрати. На підставі ст. ст. 21, 23, 36, 40, 41, 47, 233, 235, 2371 КЗпП, ст. ст. 81, 258, 259, 263-265, 268, 352, 354, 355 ЦПК України,

Outcome: dismissed