Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-07 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду із позовом до відповідача про стягнення суми боргу за кредитним договором, посилаючись на те, що КБ «Приватбанк» уклав із відповідачем кредитний договір 19 грудня 2018 року, за яким відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок до 200000 грн., зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірах, визначених умовами кредитування. Відповідач підтвердив свою згоду на прийняття Умов надання банківських послуг, Правил користування платіжною карткою та Тарифів банку, відповідно до яких кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку, який може у будь-який момент змінити його, на що погоджується клієнт банку. Порядок нарахування та умови погашення кредиту, відсотків та відповідальність за порушення кредитного договору передбачена положеннями такого договору, за якими банк може змінити відсоткову ставку шляхом повідомлення позичальника у передбачений умовами спосіб. Однак відповідач не виконав своїх зобов`язань, на підставі чого заборгував банку суми з повернення кредиту, відсотків на загальний розмір 35262,63 грн., з яких борг за тілом кредиту 31839,47 грн., борг з відсотків 3423,16 грн. Враховуючи, що добровільно сплатити суму боргу відповідач не бажає, представник позивача просив стягнути з відповідача заборгованість у вказаному загальному розмірі разом із судовими витратами на користь банку. Представник позивача, який діє на підставі довіреності, Гребенюк О. С., у судове засідання не з`явився, надавши суду заяву з проханням вирішити спір за його відсутності, наполягаючи при цьому на задоволені позову та не заперечуючи проти ухвалення заочного рішення по справі. Відповідач, [PERSON] , у судове засідання не з`явився за невідомих суду причин повторно, будучи повідомленим про час та місце слухання справи належним чином, не надавши суду заяв з проханням вирішити спір у його відсутність. Представник відповідача, адвокат Білозьоров О. Б., у судове засідання не з`явився також повторно, будучи повідомленим про час та місце слухання справи належним чином, не надавши суду заяв з проханням вирішити спір у його відсутність. Натомість, від представника відповідача до суду надійшло втретє клопотання з проханням відкласти розгляд даної справи. Суд зауважує, що заява адвоката Білозьорова О. Б. про відкладення розгляду справи, призначеного на 8 квітня 2021 року, була вмотивована тим, що представник відповідача контактував із хворим на COVID-19. При цьому попереднє клопотання адвоката Білозьорова О. Б. про відкладення розгляду справи, призначеного на 22 березня 2021 року, було зумовлене хворобою самого представника відповідача. Також суд зазначає, що розгляд справи, призначений ще на 23 лютого 2021 року, було судом також відкладено за клопотанням представника відповідача, адвоката Білозьоров О. Б., для надання йому часу для ознайомлення зі справою. Однак, суд зазначає, що, отримавши 26 лютого 2021 року копії позову та доданих до нього документів, представник відповідача відзиву на позовну заяву не подавав. При цьому жодних доказів на підтвердження своєї хвороби 22 березня 2021 року адвокат Білозьоров О. Б. суду також не надав, як й доказів щодо захворювання на COVID-19 особи, з якою представник відповідача контактував напередодні 8 квітня 2021 року. За ч. 1 ст. 223 ЦПК неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Так на підставі ч. 2 ст. 223 ЦПК суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку, зокрема, з підстав першої неявки в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними. В той же час згідно із ч. 3 ст. 223 ЦПК, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі: неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки; а також повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника), крім відповідача, незалежно від причин неявки. При цьому за ч. 4 ст. 223 ЦПК у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). З огляду на викладене суд зазначає, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. При цьому суд зазначає, що у даному випадку підстави для відкладення розгляду справи відсутні, оскільки суд відкладає розгляд справи лише через першу неявку учасника справи, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними, а в разі повторної неявки такого учасника справи (його представника), належним чином повідомленого про судове засідання, суд розглядає справу за його відсутності незалежно від причин його неявки. Процесуальний закон не вказує на необхідність врахування судом поважності причин повторної неявки відповідача до суду. Такі положення пов`язані із принципом диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до змісту якого особа, яка бере участь у справі, самостійно розпоряджається наданими їй законом процесуальними правами. Аналогічна правова позиція була викладена неодноразово Верховним Судом, зокрема, у постанові від 22 травня 2019 року по справі № 310/12817/13. Таким чином з огляду на викладене обґрунтування суд дійшов висновку, що підстави для відкладення розгляду справи через неявку відповідача та його представника, які були належним чином повідомленими про час та місце розгляду справи, призначеного на 23 лютого 2021 року, на 22 березня 2021 року та на 8 квітня 2021 року, в суду наразі відсутні. Отже, згідно із положеннями ч. 4 ст. 223 ЦПК, суд ухвалив заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає поданий позов таким, що підлягає задоволенню, виходячи з наступних міркувань. Згідно із ст. 526 Цивільного кодексу України (далі за текстом рішення - ЦК) зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). За змістом ст. 634 ЦК договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. На підставі ст. 1054 ЦК за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. За ст. 1048 ЦК позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Згідно із ст. 1049 ЦК позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику в строк та в порядку, що встановлені договором. На підставі ст. 610 ЦК порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Відповідно до ст. 625 ЦК боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Факт укладення договору кредитування 19 грудня 2018 року між сторонами по справі підтверджується копією анкети-заяви позичальника від 19 грудня 2018 року про приєднання до умов та правил надання банківських послуг, за якою [PERSON] в КБ «Приватбанк» було надано кредитний ліміт на банківську картку в передбаченому умовами кредитування розмірі зі сплатою відсотків за використання грошових коштів у передбаченому Тарифами банку розмірі, підписаними позичальником 19 грудня 2018 року, - 0,00001 % на рік у пільговий період, а поза межами пільгового періоду - 37,2 % на рік (3,1 % на місяць), з обов`язком повернення 7% від суми боргу щомісячно та із застосуванням подвійної відсоткової ставки в разі порушення зобов`язань щодо повернення кредиту, що також підтверджується розрахунком заборгованості позичальника та випискою з банківського рахунку [PERSON] . При цьому своїм підписом відповідач підтвердив своє ознайомлення та згоду на Умови надання банківських послуг, Правила користування платіжною карткою та Тарифи банку, що є разом із заявою позичальника договором кредитування, екземпляр якого отримав, зі змінами у якому зобов`язався ознайомлюватися та погоджувався із тим, що банк має право вносити зміни до такого договору, на які він повністю погоджується в разі продовження користування послугами банку (а. с. 12-13, 14-19, 22-23, 24-25). Факт встановлення кредитного ліміту банком відповідачу 24 вересня 2019 року в розмірі 35000 грн. підтверджується наданими представниками ПАТ «КБ «Приватбанк» відомостями (а. с. 20). Видача позичальнику кредитної картки 26 квітня 2019 року строком дії до квітня 2022 року також підтверджується інформацією банку (а. с. 21). Відповідно до п. 2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 Умов та правил надання банківських послуг, оглянутих судом з веб-сайту позивача за клопотанням представника АТ «КБ «Приватбанк», вбачається, що підписання кредитного договору позичальником підтверджує його згоду на визначення банком кредитного ліміту, який може бути в будь-який момент змінений банком (а. с. 65-66, 102). Суд зауважує, що за п. 1.1.6.1, 1.1.6.2 таких Умов банк може проводити зміни Тарифів за договором кредитування шляхом сповіщення позичальника про зміни договору через оголошення на сайті банку чи іншими каналами зв`язку (а. с. 49). Зміна назви юридичної особи позивача на Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» підтверджується випискою з єдиного державного реєстру юридичних осіб та статутом АТ «КБ «Приватбанк» (а. с. 82, 83-84). На підставі ст. 599 ЦК зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином, тому, враховуючи умови договору від 19 грудня 2018 року, суд дійшов висновку, що угода між сторонами про надання кредиту є чинною, тому повинна виконуватись згідно діючого законодавства та умов укладеного між сторонами договору. За довідкою-розрахунком позивача вбачається, що у відповідача мається заборгованість перед КБ «Приватбанк» за кредитним договором від 19 грудня 2018 року станом на 28 жовтня 2020 року в загальному розмірі 35262,63 грн., з яких заборгованість з кредиту 31839,47 грн., заборгованість по відсотках 3423,16 грн., що також підтверджується випискою з банківського рахунку [PERSON] (а. с. 12-13, 14-19). Таким чином факт наявності заборгованості у позичальника у встановленому судом розмірі з кредиту та відсотків повною мірою підтверджується умовами договору кредитування від 19 грудня 2018 року. Підсумовуючи, суд дійшов висновку, що через відсутність доказів проведення відповідачем погашення існуючого боргу, заявлені позовні вимоги АТ «КБ «Приватбанк» до [PERSON] підлягають задоволенню у повному обсязі шляхом стягнення на користь банку з позичальника заборгованості за кредитним договором від 19 грудня 2018 року в загальній сумі 35262,63 грн. Відповідно до ст. 141 ЦПК на користь позивача з відповідача підлягають стягненню також витрати банку по сплаті судового збору в сумі 2102 грн.

Outcome: approved