Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-20 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду з позовом про стягнення боргу, посилаючись на той факт, що 18 січня 2013 року між позивачем та відповідачем було укладено договір позики №Ф-1. На виконання п.1.1, 3.1 та п.4.1 Договору позивач надав відповідачу безвідсоткову позику в розмірі 10178 гривень на строк до 30 листопада 2013 року, яку на час подачі відповідач добровільно не відшкодував, що стало підставою для подачі позову. Представник позивача в судове засідання не з'явився, подав заяву про розгляд справи у його відсутність, позов підтримав з підстав зазначених в ньому. Відповідач в судове засідання не з'явився. Про день, час і місце розгляду справи повідомлений у встановленому порядку. У разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, судом були встановлені наступні факти. Судом встановлено, що 18 січня 2013 року між товариством з обмеженою відповідальністю «Житомирський м'ясокомбінат» до [PERSON] укладено договір позики №Ф-1. На виконання п.1.1, 3.1 та п.4.1 Договору позикодавець (ТОВ «Житомирський м'ясокомбінат») надав позичальнику ([PERSON].) безвідсоткову позику в розмірі 10178 гривень на строк до 30 листопада 2013 року (а.с.5). Факт отримання відповідачем коштів підтверджується касовим ордером №87 від 18 січня 2013 року (а.с.6). У відповідності до п.6.2 договору: «В разі звільнення позивальника з ТОВ «Житомирський м'ясокомбінат» до закінчення строку зазначеного в п.5.1 даного договору, він зобов'язується та гарантує провести в день звільнення повернення позики у повному обсязі, якщо інше не обумовлене письмовою домовленістю сторін». 23 квітня 2013 року [PERSON] звільнено з ТОВ «Житомирський м'ясокомбінат» за прогул без поважних причин за п.4 ст.40 КЗпП України, що підтверджується наказом №538-к від 23 квітня 2013 року (а.с.8) Станом на 23 квітня 2013 року [PERSON] має заборгованість в сумі 9160 гривень. За вимогами ч.1 ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися сторонами належним чином відповідно до умов договору. Встановленим фактам відповідають цивільні правовідносини. Згідно положень ст.536 Цивільного кодексу України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Згідно положень п.2 ст.625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно п.8.1 договору проценти за користування чужими грошовими коштами встановлено у розмірі 3% річних, що складає 560,14 гривень. Загальна сума інфляційних нарахувань обчислена як сума інфляційних нарахувань за кожним простроченим платежем і становить 2311,86 гривень (сума заборгованості 9160 грн. х на індекс інфляції 1,252). Наявність факту не виконання відповідачем [PERSON] зобов'язання сплатити кошти за договором №Ф-1 від 18 січня 2013 року є підставою для повного задоволення позову. Крім цього, при подачі позову до суду позивачем були понесені витрати зі сплатою судового збору в розмірі 243,60 гривень, які суд стягує з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved