Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-24 00:00:00

Представник позивача ПАТ «Банк «Траст» 14.01.2015 року звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 39\~778,23 грн. та судового збору у розмірі 397,78 грн. В обґрунтування своїх позовних вимог представник позивача зазначив, що 12.03.2013 року між ПАТ «Банк «Траст» та [PERSON] було укладено кредитний договір № R051.007-TEK.0023853, згідно з умовами якого Банк надав [PERSON] кредитні кошти у розмірі 16\~596 грн., зі сплатою відсоткової ставки за користування кредитом в розмірі 16,99 річних та 1,47 % комісії за обслуговування кредиту, строком на 48 місяців з щомісячною оплатою кредиту, відсотків та комісії за користування кредитом. За весь час дії кредитного договору відповідачем було внесено кошти у розмірі 600 грн. Відповідач [PERSON] свої зобовязання за договором належним чином не виконує протягом тривалого часу. У звязку з чим, станом на 12.12.2014 року, за ним перед Банком утворилася заборгованість за зазначеним договором у розмірі 39\~778 грн. На адресу відповідача була направлена вимога про дострокове погашення кредиту, однак станом на дату подання позовної заяви відповідачем не було виконанні умови, викладені у вимозі. В судове засідання 25.03.2015 року представник позивача ПАТ «Банк «Траст» -[PERSON] (діє на підставі довіреності від 28.11.2014р.) не зявилася, але 18.03.2015 року надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутністю в якій також зазначила, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі та проти винесення заочного рішення не заперечує. В судове засідання відповідач [PERSON] не зявилася, була повідомлена у встановленому порядку про час, дату та місце судового засідання, поважних причин щодо неявки не надавала, чим позбавила суд можливості вислухати її думку по суті. Суд, у звязку з неявкою відповідача та неповідомленням про поважні причини неявки в судове засідання, ухвалив слухати справу у його відсутність, згідно ч.4 ст.169 ЦПК України, у порядку ст.ст. 224-225 ЦПК України при заочному розгляді на підставі наявних у справі доказів. Згідно ст.197 ЦПК України у разі неявки всіх осіб, які беруть участь у справі фіксування судового процесу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи приходить до висновку, що даний позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 12.03.2013 року між Публічним акціонерним товариством «Банк «Траст» (надалі позивач, кредитор) та [PERSON] (надалі відповідач, позичальник) було укладено кредитний договір № R051.007-TEK.0023853, згідно з умовами якого Банк надав [PERSON] кредитні кошти у розмірі 16\~596 грн., на умовах забезпеченості, строковості і платності, строком з на 48 місяців, зі сплатою процентної ставки в розмірі 16,99 % річних та 1,47 % комісії за обслуговування кредиту. Зі змістом, умовами та правовими наслідками зазначеного кредитного договору відповідач [PERSON] була ознайомлена та згодна, про що свідчать її підписи на кожній сторінці договору. (а.с. 6-9) Кредит було отримано відповідачем 12.03.2013 року, що підтверджується меморіальним ордером № Loan-27829 від 12.03.2013 року . (а.с. 14) Також, відповідачем [PERSON] 12.03.2013 року була підписано додаткова угода № 1 до кредитного договору № R051.007-TEK.0023853 від 12.03.2013 року., згідно якої відповідач,який є позичальником зобовязався своєчасно та у повному обсязі сплачувати позивачу відсотки за користування кредитом, комісії, повертати кредит частинами у сумах та терміни , визначені у графіку платежів. (а.с. 10). З позову вбачається, що позивач умови кредитного договору виконав та надав відповідачу [PERSON] кошти, які зазначені у кредитному договорі. Проте відповідач свої зобовязання за кредитним договором належним чином не виконує протягом тривалого часу, не здійснює відповідні платежі щодо погашення кредиту, не зявляється до позивача у звязку з вирішенням питання щодо його заборгованості за кредитним договором, внаслідок чого у нього перед позивачем утворилася заборгованість за кредитним договором. Частиною 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч.2 ст.1050 ЦК України в разі прострочення повернення чергової частини кредиту кредитор (Банк) має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати відсотків. У звязку з неналежним виконанням зобовязань за кредитним договором № R051.007-TEK.0023853 від 12.03.2013 року. у відповідача [PERSON] перед позивачем ПАТ «Банк «Траст» станом на 12.12.2014 року виникла заборгованість, загальна сума якої складає 39 778 (тридцять девять тисяч сімсот сімдесят вісім) грн. 23 коп., з яких: - сума заборгованості за кредитом 16\~533,51 грн.; - прострочена сума заборгованості по відсоткам 2\~791,29 грн.; - комісія за обслуговування кредиту 3\~415, 44 грн.; - пеня за прострочення платежів - 17\~037,99 грн. Розрахунок заборгованості доданий до матеріалів справи (а.с. 13). З матеріалів справи вбачається, що Банк направляв Відповідачу письмову вимогу за Вих. №№ 5608/1-2.41, 8330/1-2.8 від 08.08.2014 року та 03.11.2014 року відповідно, б/н від 20.10.2014 року про дострокове погашення кредиту та інших нарахувань за ним, про що в матеріалах справи є відповідні відомості та підтверджуючі документи (а.с.17-19). Однак заборгованість так і не була погашена. Отже, допустивши прострочення кредиту, Відповідач порушила не тільки свої договірні зобовязання, а й вимоги законодавства України. Жодних доказів щодо сплати коштів за кредитним договором, та які б спростовували зазначений розрахунок заборгованості, відповідач суду не надав. Таким чином, на момент розгляду справи доказів погашення кредиту та сплати комісій, відсотків, пені, комісії, тощо у суду не має. За таких обставин суд вважає, що вимоги позивача про стягнення з відповідача всієї суми заборгованості є обґрунтованими та такими, що відповідають умовам кредитного договору. Згідно ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязаний повернути кредит та сплатити проценти. В разі прострочення повернення чергової частини кредиту позикодавець (Банк) відповідно до ч.2 ст.1050 ЦК України має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати відсотків, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України. Частиною 2 ст. 1054 ЦК України передбачено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Отже, згідно з ч. 2 ст. 1050 Цивільного кодексу України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому. Відповідно до ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобовязання мають виконуватися належним чином відповідно до умов кредитного договору та Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства. Одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається. Частиною 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, передбачено, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно з положеннями статей 530, 612, 625, 1050, 1054 ЦК України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у термін, встановлений договором або законом. На підставі вищенаведеного суд вважає, що вимоги позивача про стягнення з відповідача всієї суми заборгованості за вищезазначеним кредитним договором є обґрунтованими та такими, що відповідають умовам кредитного договору та ст.1050 ЦК України. Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі представлених сторонами доказами. Відповідно до змісту ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Судом встановлено, що внаслідок невиконання відповідачем умов кредитного договору № R051.007-TEK.0023853 від 12.03.2013 року, позивач поніс додаткові витрати по сплаті судового збору в розмірі\~397,78 грн., що підтверджується наявним у матеріалах справи платіжним дорученням № 51268 від 24.12.2014 року, на зазначену суму (а.с.4). Після всебічного, повного дослідження, оцінки наявних матеріалів та обставин справи суд дійшов висновку, щодо необхідності повного задоволення позовних вимог, вважає їх обґрунтованими і доведеними, а також такими, що знайшли своє підтвердження в судовому засіданні. На підставі викладеного,

Outcome: approved