Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-07 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду із зазначеним позовом, покликаючись на те, що відповідачі - [PERSON] та [PERSON], перебувають у зареєстрованому шлюбі, від якого у них народилося двоє дітей: син [PERSON], [INFO], та донька [PERSON], [INFO]. Вказував, що місце знаходження відповідачів у справі невідоме, більш як півроку вони не приїжджають до дітей. З народження дітей вони періодично «пропадали», залишаючи таких без нагляду та повністю на утримання дідуся та бабусі, а тому з народження діти проживають переважно без батьків. Батьки не цікавляться дітьми, в основному усі витрати щодо утримання та виховання дітей були та є на даний час лише зі сторони дідуся й бабусі. Батьки на даний час не проживають з дітьми, не цікавляться ними, не приймають жодної участі у вихованні дітей, не дбають про них, не надають жодної матеріальної допомоги. Відповідачів не цікавить стан здоров'я їхніх дітей, не цікавляться їхніми досягненнями в навчанні, не готують таких до самостійного життя. Тобто відповідачі повністю самоусунулися від виховання та утримання своїх малолітніх дітей. З огляду на вищенаведене, просив суд позбавити батьківських прав [PERSON] та [PERSON] відносно їхніх малолітніх дітей - [PERSON] та [PERSON], а також стягнути з [PERSON] та [PERSON] аліменти на утримання їхніх дітей - [PERSON] та [PERSON] в твердій грошовій сумі в розмірі по 385 грн. на кожну дитину щомісячно до досягнення дітьми повноліття, починаючи з дня пред'явлення даного позову до суду. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив суд їх задоволити. Відповідачі були своєчасно і належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи, в тому числі і через засоби масової інформації (газета «Львівська пошта» № 57-58 (1668-1669) за 30.05.2015 року), однак в суд не з'явилися і не повідомили про причини своєї неявки, а також від них не надходило клопотання про відкладення розгляду справи. Представник третьої особи - Крукеницької сільської ради як органу опіки та піклування в судовому засіданні позов підтримав. Ст. прокурор прокуратури Мостиського району Демчук Г.В. в судовому засіданні позов підтримала. Враховуючи наведене, суд вважає, що у справі є в наявності достатньо матеріалів про права і взаємовідносини сторін для розгляду справи за відсутності відповідача і постановлення заочного рішення, оскільки прийняття такого рішення не суперечить закону та відповідає вимогам ст.224 ЦПК України. Відповідно до ст.51 Конституції України та ст.5 СК України держава охороняє сім'ю, дитинство, материнство, батьківство, забезпечує охорону прав матері та батька, створює умови для зміцнення сім'ї. Ніхто не може зазнавати втручання в його сімейне життя, крім випадків, встановлених Конституцією України. Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини. Відповідно до ч.2 ст.8 Закону України «Про охорону дитинства», батьки або особи, що їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України. Статтею 11 цього ж Закону передбачено, що сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на піклування батьків. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Згідно ст.ст.12, 15 вказаного Закону виховання в сім'ї є першоосновою розвитку дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов'язані брати участь у її вихованні. Пріоритет інтересів дитини над інтересами батьків закріплений також в Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року (ратифіковано Україною 27.02.1991 року), відповідно до якої в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Статтею 150 СК України встановлені обов'язки батьків щодо виховання та розвитку дитини. Зокрема, батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї. Згідно ч.4 ст.155 СК України, ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до п.2 ч.1 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Пленум Верховного Суду України в п.15 постанови «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30.03.2007 року № 3, роз'яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Відповідно до п.16 цієї ж Постанови ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен зокрема, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїх обов'язків. Судом встановлено, що відповідачі - [PERSON] та [PERSON], перебувають у зареєстрованому шлюбі, від якого у них народилося двоє дітей: син [PERSON], [INFO], та донька [PERSON], [INFO]. Відповідачі, як батьки, свідомо ухиляються від виконання своїх батьківських обов'язків, оскільки залишаючи власних дітей без нагляду та повністю на утриманні дідуся та бабусі, такі більш як півроку не приїжджають до дітей, жодним чином не цікавляться ними, не приймають участі у їх вихованні, не надають жодної матеріальної допомоги, не піклуються про їхній фізичний та духовний розвиток, не займаються їхнім вихованням та підготовкою до самостійного життя. На даний час місце знаходження відповідачів невідоме, однак згідно листа Служби в справах дітей Миколаївської РДА Львівської області № 01-12/117 від 04.03.2015 року, встановлено, що такі проживають у м. Львові. Вказані обставини підтверджуються поясненнями учасників судового розгляду та свідків; копіями свідоцтв про народження серії [NUMBER] від 15.05.2006 року та серії [NUMBER] від 14.12.2009 року; копією витягу з протоколу № 3 засідання Комісії з питань захисту прав дитини Мостиської РДА від 16.03.2015 року; висновком органу опіки та піклування про доцільність позбавлення батьківських прав № 02-29/905 від 03.04.2015 року; заявою [PERSON] від 10.02.2015 року, а також іншими матеріалами справи. Вищенаведені обставини в сукупності, на думку суду, свідчать про те, що відповідачі свідомо ухиляються від виконання своїх батьківських обов'язків щодо виховання власних малолітніх дітей та свідомо нехтують такими. Згідно висновку органу опіки та піклування Мостиської РДА Львівської області № 02-29/905 від 03.04.2015 року є доцільним позбавлення батьківських прав [PERSON] та [PERSON] відносно їхніх малолітніх дітей: сина [PERSON], [INFO], та доньки [PERSON], [INFO]. Суд погоджується із даним висновком органу опіки та піклування, оскільки такий є обґрунтований, повністю узгоджується з іншими матеріалами справи та відповідає інтересам дітей. У відповідності до п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Оскільки в судовому засіданні доведено, що відповідачі у справі ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню власних дітей, суд вважає, що у відповідності до вимог ст.164 СК України є всі підстави для позбавлення обох батьків їхніх батьківських прав відносно малолітніх дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], та передати даних дітей на опікування Мостиській РДА як органу опіки та піклування. Також суд звертає увагу відповідачів на положення ч.2 ст.166 Сімейного кодексу України, де вбачається, особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. Відтак, суд вважає, що факт позбавлення відповідачів їхніх батьківських прав не позбавляє таких обов'язку утримувати власних дітей, а тому дійшов висновку стягнути з обох батьків на утримання малолітніх дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], аліменти у твердій грошовій сумі згідно позовних вимог, а саме - по 385 грн. на кожну дитину, щомісячно до досягнення дітьми повноліття. Виходячи з вимог ст.367 ЦПК України, слід допустити негайне виконання рішення в межах суми платежу за один місяць. На підставі викладеного,

Outcome: approved