Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-10 00:00:00

Представник позивач звернулася до суду з позовною заявою, в якій просила визначити для позивача додатковий строк тривалістю пять місяців для подання до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини, яка відкрилась після смерті [PERSON]. В якості обґрунтування своїх вимог зазначила, що 18 червня 2014 року померла [PERSON] мати позивача, після її смерті залишилась квартира за адресою: Донецька область, Добропільський район, м. Білозерське, вул. Будівельна, 21/18. Вказала, що протягом шести місяців позивач не звернулася до нотаріуса у звязку з тим, що у неї не було необхідних документів на квартиру і лише нещодавно вона знайшла вказані документи, та 30.09.2016 року звернулася до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини, який їй відмовив. Окрім цього, посилається на те, що позивач мешкає на окупованій території і не могла виїхати для оформлення спадщини, бо боялася за своє життя. Інших спадкоємців, які прийняли спадщину після [PERSON] не має. Вважає, що позивач строк для прийняття спадщини пропустила з поважної причини, суд може визначити їй додатковий строк, достатній для подання нею заяви про прийняття спадщини. Представник позивача просила задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Відповідач надіслав до суду лист, в якому позовні вимоги заявлені позивачем підтримав у повному обсязі. Розглянувши матеріали справи у відповідності з статтями 213,214 Цивільного процесуального кодексу України, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. [PERSON] є матірю [PERSON], що підтверджується долученим до матеріалів справи свідоцтвом про народження останньої, про що 26.10.1969 року зроблено актовий запис за №605. 03 листопада 1979 року [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб, після укладення якого [PERSON] змінила прізвище на «Мудрак», що підтверджене свідоцтвом про укладення шлюбу серії ІV-АН №478741. [PERSON] №00017161847 від 30.09.2016 року з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу [PERSON] після укладення шлюбу, про що 12.02.1983 року зроблено актовий запис №24, змінила прізвище з «Дуюнової» на «Брусенко», а відповідно до [PERSON] №00017161877 від 30.09.2016 року, після укладення шлюбу, про що 02.10.1993 року зроблено актовий запис №165, змінила прізвище «Брусенко» на «Дєєва». Таким чином, матеріалами справи підтверджується, що [PERSON] є матірю [PERSON] (позивача по справі). Відповідно до свідоцтва про смерть серії І-НО №773863 18 червня 2014 року померла [PERSON], про що Виконкомом Білозерської міської ради міста Добропілля Донецької області зроблено актовий запис №130. Постановою №526/02-31 від 30.09.2016 року приватним нотаріусом Добропільського міського нотаріального округу Донецької області [PERSON] відмовлено громадянці [PERSON] в оформленні свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті її матері [PERSON] та рекомендовано їй звернутись до Добропільського міськрайонного суду з позовом до Добропільської міської ради Донецької області про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини. Відмовлено у звязку з тим, що строк подання заяви про прийняття спадщини терміном у шість місяців пропущений. 30 вересня 2016 року заведена спадкова справа №153/2016 щодо майна [PERSON], яка померла 18.06.2014 року, за заявою [PERSON] про прийняття спадщини, що підтверджено Витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі №45273645 від 30.09.2016 року. В свідоцтві про право на спадщину за законом серії ВСК №939340 зазначено, що у особисту власність [PERSON] від [PERSON], який помер 26.07.2004 року, перейшла ? ідеальна частина двокімнатної квартири номер 18 у багатоквартирному будинку номер 21 по вул. Будівельна у місті Білозерському міста Добропілля донецької області, яка належала спадкодавцю на підставі свідоцтва про право власності на житло. Право власності спадкодавиці [PERSON] на вказану нерухомість підтверджене також Витягом №9507308 від 05.01.2006 року про реєстрацію права власності, виданого Добропільським бюро технічної інвентаризації. Відповідно до ч. 1 ст. 1270, ст. 1272 Цивільного кодексу України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. В п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 № 7 зазначено, що особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини. Суди відкривають провадження в такій справі у разі відсутності письмової згоди спадкоємців, які прийняли спадщину, на подання заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини. Вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. [PERSON] зареєстрована та проживає за адресою: [INFO], що вказано у доданій до позовної заяви копії паспорта позивача серії ВС №775660, виданого Моспінським МВМ Пролетарського РВ ГМВС України у Донецькій області від 26.01.2001 року. Відповідно до Розпорядження Кабінету Міністрів України «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та переліку населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення» від 7 листопада 2014 р. № 1085-р місто Донецьк належить до переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження. Отже, м. Моспіне м. Донецька належить до тимчасово окупованої території, а згідно ч. 1 ст. 5 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» Україна вживає всіх необхідних заходів щодо гарантування прав і свобод людини і громадянина, передбачених Конституцією та законами України, міжнародними договорами, усім громадянам України, які проживають на тимчасово окупованій території. Місце проживання позивача є тимчасово окупованою територією як результат негативних наслідків збройного конфлікту, територією на якій здійснюється порушення прав людини та відбуваються прояви насильства, а відповідно до ч. 2 ст. 1 ЗУ «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» від 20.10.2014 № 1706-VII зазначені обставини вважаються загальновідомими і такими, що не потребують доведення, якщо інформація про них міститься в офіційних звітах (повідомленнях) Верховного Комісара Організації Обєднаних Націй з прав людини, Організації з безпеки та співробітництва в Європі, Міжнародного Комітету Червоного Хреста і Червоного Півмісяця, Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, розміщених на веб-сайтах зазначених організацій, або якщо щодо таких обставин уповноваженими державними органами прийнято відповідні рішення. Враховуючи наведене суд дійшов висновку, що позивач пропустив шестимісячний строк для прийняття спадщини; суду не надано письмової згоди відповідача про надання додаткового строку позивачу для прийняття спадщини; в матеріалах справи міститься письмова відмова нотаріуса позивачу у вчиненні нотаріальних дій щодо прийняття спадщини через пропуск встановленого для прийняття спадщини строку; позивач довів, що причина пропуску є поважною, оскільки повязана з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами, так, позивач посилається на те, що мешкає на окупованій території, а тому боялася за своє життя і не могла виїхати для оформлення спадщини, а це є поважною причиною, оскільки дійсно існувала реальна загроза для життя позивача у разі переміщення по окупованій території, яка непідконтрольна державній владі України. З огляду на викладене суд вважає, що вимоги позивача є доведеними та обґрунтованими, однак, такими, що підлягають частковому задоволенню, оскільки суд вважає, що позивачу для прийняття спадщини буде достатнім додатковий строк у три місяці.

Outcome: partial