Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-08 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду з позовом, який згодом уточнив та в якому просить стягнути з [PERSON] та [PERSON] на його користь заборгованість за кредитним договором б/н від 02.08.2006 року у розмірі 7906,62 грн. та судові витрати по справі. Свої вимоги мотивує тим, що 02.08.2006 року [PERSON] була заповнення заява з метою отримання банківських послуг, відповідно якої за рішенням банку йому було надано кредит у розмірі 2900,00 грн. у вигляді встановлено кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана ним заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами Банку складає між ним та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Проте, відповідач протягом тривалого часу та до дня смерті ухилявся від виконання умов зазначеного кредитного договору, зокрема не сплачував банку кредитні кошти та інші передбачені кредитним договором платежі, у зв`язку з чим перед банком станом на дату смерті боржника виникла заборгованість у розмірі 7906,62 грн., яка до теперішнього часу не погашена, що і стало підставою для звернення АТ КБ «ПРИВАТБАНК» з даним позовом до його спадкоємців. Представник відповідачів у судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог представника позивача та просила суд прийняти її заяву про застосування строків позовної давності. Обґрунтовує свої вимоги тим, що останній платіж в рахунок погашення заборгованості відповідачем [PERSON] був здійснений 26.10.2016 року, а право на позов у позивача разом з цим виникло 26.11.2016 року, однак позивач з позовом до суду звернувся 21.12.2017 року, тобто після спливу позовної давності щодо вимог про стягнення пені. Окрім того, оскільки боржник помер і у нього є спадкоємці, то належним способом захисту кредитора спадкодавця є звернення до суду у відповідності ст. 1282 ЦК України з позовом до спадкоємців, які прийняли спадщину про накладання стягнення на спадкове майно, й лише за умови якщо спадкоємець відмовився від задоволення вимог кредитора шляхом сплати одноразового платежу (а.с. 85-91). Представник позивача у судове засідання не з`явився, але в матеріалах справи наявна заява про розгляд справи за його відсутності (а.с. 34). Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, суд вважає, що позовна заява підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. В судовому засіданні встановлено, що 02.08.2006 року між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та [PERSON] був укладений кредитний договір б/н, згідно умов якого за рішенням банку йому було надано кредит у розмірі 2900,00 грн. у вигляді встановлено кредитного ліміту на картковий рахунок (а.с.10-26). Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана ним заява про приєднання до умов і правил надання банківських послуг, разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами Банку складає між ним та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві позичальника (а.с. 10). При укладенні договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України, згідно якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору, а ч. 2 вказаної статті передбачено, що договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Згідно положень ч. 2 ст. 639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. З матеріалів справи вбачається, що позивач свої зобов`язання за кредитним договором б/н від 02.08.2006 року виконав у повному обсязі, надавши відповідачу кредит у розмірі, встановленому зазначеним кредитним договором. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, а ч. 1 ст. 1049 вказаного Кодексу встановлено, що позичальник зобов`язаний повернути кредитору кредит у строк та в порядку, встановлених договором. Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Однак у встановлений кредитним договором термін [PERSON] свої зобов`язання не виконував - не погашав кредит, що призвело до виникнення перед установою банку заборгованості у тому числі нарахування неустойки. Судом встановлено, що [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується актовим записом про смерть № 42 виданий Біляївським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області від 12.01.2017 (а.с. 43). Розмір заборгованості позичальника перед позивачем станом на день його смерті складає 7906,62 грн., з яких: заборгованість за тілом кредиту 2148,35 грн., заборгованість за відсотками за користування кредитом 1360,64 грн., пені 4397,63 грн. Відповідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. ст. 608, 1218, 1219 ЦК України у зв`язку зі смертю боржника припиняються лише ті зобов`язання, які нерозривно пов`язані і його особою і не можуть бути виконані іншою особою, у той час як у результаті спадкування до спадкоємця переходять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцю на час відкриття спадщини й не припинилися у наслідок його смерті. Згідно ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. У відповідності ч. 2, 4 ст. 1269 ЦК України спадкоємці мають право подати заяву про прийняття спадщини. Згідно копії спадкової справи заведеної після смерті [PERSON] померлого [INFO] , спадщину після чоловіка отримала його жінка [PERSON] , та як законний представник малолітньої доньки після смерті її батька, також спадщину прийняв син померлого [PERSON] (а.с. 46-61). Ухвалою суду від 16.04.2018 року у відповідності ч. ст. 55 ЦПК України суд залучив до участі у справі правонаступників померлого [PERSON] , а саме [PERSON] та [PERSON] (а.с. 62). Оскільки, позичальник [PERSON] помер, то відповідати перед позивачем на підставі ст.ст. 1281,1282 ЦК України за борги спадкодавця має спадкоємець у межах вартості майна одержаного у спадщину. Аналогічні роз`яснення надані в абз.2 пункту 32 Постанови Пленуму «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» № 5 від 30 березня 2012 року, де зазначено, що з урахуванням положення ст. 1282 ЦК спадкоємці боржника за умови прийняття спадщини є боржниками перед кредитором у межах вартості майна, одержаного у спадщину. Як вбачається з матеріалів справи, кредитор дотримався вимог ч. 2 ст. 1281 ЦК України, строки вимоги до спадкоємців боржника не порушено. Представник відповідачів у відзиві та в судовому засіданні просила застосувати строки позовної давності до суми основного боргу та пені. Відповідно до ч. 1 ст. 549, ч. 1 ст. 550 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання. Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, ч. 2 ст. 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч. ч. 1, 5 ст. 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та відсотків за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Так, згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості за договором б/н від 02.08.2006 року, останній платіж відповідачем був здійснений 26.10.2016 року, таким чином наступним платежем погашення заборгованості є листопад місяць 2016 року, а з позовом представник позивача звернувся до суду 15.01.2018 року (а.с. 2), тобто більш ніж через рік після останнього платежу. Згідно ст. 256 ЦК України - позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Таким чином, враховуючи те, що з моменту останнього платежу боржника не минуло трьох річного терміну, який спливає в листопаді місяці 2019 році, позовна заява подана в межах загальної позовної давності, що встановлюється тривалістю у три роки. Але у відповідності п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України позивачем пропущено строк звернення до суду на вимогу в частині стягнення неустойки (штрафу, пені), позовна давність якого складає один рік. За змістом п.7 ч.13 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів», кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. Згідно п.31 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ №5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» також звертається увага на те, що враховуючи положення п.7 ч.13 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» суди мають виходити з того, що у спорах щодо споживчого кредитування кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. Враховуючи вищенаведене, суд дійшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог та стягнути з відповідачів заборгованість за кредитним договором б/н від 02.08.2006 року у сумі яка складає - 3508 грн. 99 коп., з яких тіло кредиту - 2148 грн. 35 коп. та нараховані відсотки за користування кредитом - 1360 грн. 64 коп. В частині стягнення нарахованої пені у сумі 4397 грн. 63 коп. відмовити у зв`язку зі спливом позовної давності. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, тому виходячи із змісту вище зазначеної норми з відповідачів на користь позивача необхідно стягнути судові витрати у розмірі 1762 грн. в рівних частках по 881 грн. 00 коп.

Outcome: partial