Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-07 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду із позовом, в якому просить стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання малолітнього сина - [PERSON], [INFO], у розмірі 1/3 частини усіх видів його доходу щомісячно, починаючи від дня розірвання шлюбу - з 08 квітня 2016 року і до досягнення дитиною повноліття. Обґрунтовуючи свої вимоги тим, що сторони з 15.11.2013 року перебували у зареєстрованому шлюбі. Від даного шлюбу у них народилась дитина - [PERSON], [INFO]. Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 08 квітня 2016 року шлюб між позивачем та відповідачем розірвано. [PERSON]разом з дитиною залишилась проживати окремо. Відповідач матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, хоча за законом зобов'язаний утримувати сина, що змушує звернутись з даним позовом до суду. У судовому засіданні представник позивача Кравченко О.М. позов підтримав у повному обсязі та просив суд його задовольнити, виходячи з доводів, якими він обґрунтовується. Проти ухвалення заочного рішення суду не заперечував. Крім того просив стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати пов'язані з наданням правової допомоги під час розгляду справи у розмірі 4480,00 грн. Відповідач у судове засідання не з'явився, хоча про день, час та місце судового розгляду повідомлявся належним чином за зареєстрованим місцем проживання, про причини неявки суд не повідомив, процесуальним правом надати письмові пояснення по суті предмету спору не скористався. Документів, що підтверджують поважність причин його відсутності суду не надано. Клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надійшло. Із заявою про розгляд справи у його відсутність відповідач не звертався. Згідно зі ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За таких обставин, суд вважає за можливе розглядати і вирішувати справу відповідно до вимог ст.ст. 224, 225 ЦПК України. Суд, заслухавши думку представника позивача, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони з 15 листопада 2013 року перебували у зареєстрованому Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві шлюбі, який було розірвано рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 08 квітня 2016 року (а.с. 4). Від шлюбу сторони мають спільну малолітню дитину - [PERSON], [INFO], що підтверджується відповідним свідоцтвом про народження, виданими 15.05.2014 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції в м. Києві (а.с. 5). Спільна дитина сторін після розірвання шлюбу проживає разом із матір'ю - позивачем [PERSON]. Відповідач проживає окремо. Відповідно до ст. 150 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї. Згідно зі ст. 180 Сімейного Кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 3 ст. 181 Сімейного Кодексу України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. [PERSON] офіційно працевлаштований та має постійне джерело доходів, що підтверджується відомостями з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків ДФС України за період з 01.01.2016 року по 31.03.2017 року. За положенням ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Частиною 1 ст. 183 СК України передбачено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ч. 8 ст. 7 СК України, регулювання сімейних відносин має здійснюватись із максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім'ї. За ч. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Визначаючи розмір аліментів, який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача на утримання сина [PERSON], [INFO], суд враховує положення ст.ст. 182, 183 Сімейного кодексу України та виходить з того, що [PERSON] офіційно працевлаштований, має регулярний щомісячний дохід та може надавати матеріальну допомогу. Крім спільної дитини із позивачем, інших дітей не має, непрацездатних осіб, які б перебували на утриманні відповідача - судом не встановлено. А відтак, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача на утримання сина - [PERSON], [INFO] необхідно стягнути аліменти у розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення сином повноліття. Відповідно до ст. 191 Сімейного Кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв'язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за три роки. Із даним позовом до суду в позивач, через представника, звернулась 16.02.2017 року. Позивачем або її представником не надано суду доказів того, що [PERSON] вживала заходів щодо одержання аліментів з відповідача починаючи з 08.04.2016 року, а останній ухилявся від їх спалти. А тому, вимоги щодо стягнення аліментів на утримання дитини з моменту розірвання шлюбу - 08 квітня 2016 року задоволенню не підлягають та слід присудити аліменти від дня пред'явлення позову, тобто з 16 лютого 2017 року. Вирішуючи питання розподілу судових витрат суд виходить з положень ст. 88 ЦПК України. Як убачається із матеріалів справи між позивачем і її представником - адвокатом [PERSON], укладено договір про надання правової допомоги від 27.01.2017 року, предметом якого, зокрема є складання процесуальних документів та здійснення представництва інтересів у справі в суді. За даними підписаного між [PERSON] та адвокатом Кравченко О.М. акту про обсяг наданої правової допомоги від 29.06.2017 року за договором про надання правової допомоги, вартість наданих адвокатом послуг пов'язаних з розглядом даної справи становить 4 480,00 грн. Факт оплати яких позивачем підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордеру № 1 від 29.06.2017 року. А відтак, із відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати на правову допомогу пропорційно до розміру задоволених позовних вимог - у розмірі 3360,00 грн. Крім того, із відповідача підлягає стягненню в дохід держави судовий збір в сумі 640,00 грн.

Outcome: partial