Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-08 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду з позовом до [PERSON], треті особи: Виконавчий комітет Лозівської міської ради Харківської області, Відділ з питань реєстрації місця проживання фізичних осіб та ведення реєстру громади Лозівської міської ради Харківської області про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, посилаючись на те, що згідно рішення виконавчого комітету Лозівської міської ради № 799 від 30 жовтня 2008 року [PERSON], як дитині, позбавленої батьківського піклування було надано жиле приміщення в будинку житлового фонду міської ради за адресою: [ADDRESS]. Вказане жиле приміщення перебуває у комунальній власності територіальної громади міста Лозова Харківської області. Будучи зареєстрованим у вказаному жилому приміщенні відповідач оплату за отримані комунальні послуги не здійснював, в результаті чого, станом на 31.03.2018 року, загальний розмір боргу становить 28675,55 гривень. З метою з'ясування обставин виникнення заборгованості за комунальні послуги, для здійснення контролю за використанням і схоронністю житлового фонду Лозівської міської ради, співробітниками КП «ЖУК» 30.05.2017 року, 12.12.2017 року та 19.03.2018 року були здійснені виходи за місцем реєстрації відповідача і було встановлено, що за вказаною адресою, зі слів сусідів, відповідач не проживає більше шести років. КП «ЖУК» Лозівської міської ради зверталося до Лозівського ВП ГУНП в Харківській області щодо встановлення місця проживання [PERSON] Згідно висновку Лозівського ВП ГУНП в Харківській області встановити фактичне місце проживання відповідача не виявилося можливим. Також підприємство зверталося до Лозівського міськрайонного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції в Харківській області відомості щодо підтвердження чи спростування факту смерті [PERSON] Відповідно до довідки Лозівського міськрайонного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції в Харківській області відомості про смерть [PERSON] відсутні. На підставі вищевикладеного просить визнати [PERSON], таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS], та стягнути судові витрати, понесені позивачем при подачі позову до суду у розмірі 1762 гривні. 04 вересня 2018 року було відкрито провадження та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Відповідачу було надано строк для подання відзиву на позов, але [PERSON] відзиву так і не надав. Представник третьої особи-Виконавчого комітету Лозівської міської ради Харківської області, надав клопотання, в якому прохає справу розглядати за його відсутності, позовні вимоги підтримує та не заперечує проти їх задоволення. Зважаючи на вищевикладене, суд вважає за можливе, відповідно до ст.279 ЦПК України, розглянути справу за наявними в матеріалах доказами. Неявка сторін та ненадання відзиву на позов відповідачем не перешкоджає розгляду справи. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, перевіривши докази, представлені сторонами, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Статтями 1, 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно зі ст.ст. 15, 16 ЦК України, ст. 4 ЦПК України кожна особа має право на захист своїх порушених, невизнаних або оспорюваних цивільних прав, свобод чи інтересів, у тому числі й у судовому порядку. Способами захисту цивільних прав та інтересів, можуть зокрема бути: припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення та інші. Судом встановлено, підтверджено наявними у справі доказами, що [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (колишня адреса: [ADDRESS]) (а.с.7). Дане жиле приміщення було надано відповідачу, як дитині позбавленої батьківського піклування на підставі рішення виконавчого комітету Лозівської міської ради «Про надання жилого приміщення в будинку житлового фонду міської ради» за № 799 від 30 жовтня 2008 року (а.с.6). На даний час квартира має статус державної, перебуває у комунальній власності територіальної громади міста Лозова, Харківської області. Згідно рішення Лозівської міської ради № 140 від 31 січня 2011 року, було створене Комунальне підприємство «Житлова управляюча компанія» Лозівської міської ради Харківської області, на базі відокремленої частини комунальної власності міської територіальної громади м. Лозова. Рішенням Лозівської міської ради Харківської області за № 840 від 16 лютого 2018 року Комунальному підприємству «Житлова управляюча компанія» Лозівської міської ради надано повноваження щодо здійснення контролю за належним використанням житлового фонду комунальної власності територіальної громади м. Лозова з правом звернення до суду та інших органів з питань виселення та визнання осіб такими, що втратили право користування жилими приміщеннями (а.с.23). Як зазначив позивач у своєму позові, відповідач не проживає за місцем реєстрації більше гарантованих законодавством строків збереження за тимчасово відсутнім квартиронаймачем та членами його сім'ї права користування житлом. Позивачем докладалися зусилля для розшуку відповідача по справі, про що свідчить висновок Лозівського ВП ГУНП в Харківській області від 30.10.2017 року з якого вбачається, що зі слів сусідів [PERSON] встановлено, що відповідач за місцем реєстрації за адресою: [ADDRESS] не мешкає більше двох років, фактичне місце його знаходження не відоме (а.с.21). Відповідно до довідки Лозівського міськрайонного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області від 15.11.2017 року вбачається, що відносно [PERSON], [INFO] у відділі відсутній актовий запис про смерть (а.с.20). Факт не проживання відповідача по справі за адресою: [ADDRESS] підтверджується актами, складених КП «ЖУК» Лозівської міської ради від 30 травня 2017 року, 12 грудня 2017 року та від 19 березня 2018 року (а.с.17,18,19). Відповідач в квартиру зі слів сусідів не з'являється понад шість років, обов'язки пов'язані з договором найму житлового майна не виконує, в зв'язку з чим виникла заборгованість по сплаті комунальних послуг, загальний розміри боргу станом на 31.03.2018 року складає 28675 гривень 55 копійок (а.с.9-16). Позивач ніяких перешкод у здійсненні права користування жилим приміщенням відповідачу не чинив, за захистом порушеного права на проживання відповідач не звертався. Конституцією (ст. 41) та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року, відповідно до закону №475/97-ВР від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2,4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України). Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Відповідно до ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок, квартиру, користуються нею для особистого проживання, членів їх сімей, мають право розпоряджатися цією власністю на власний розсуд. Згідно ч. 2 ст. 167 ЖК України у разі вибуття наймача та членів його сім'ї на постійне проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункту договір найму житлового приміщення вважається розірваним з дня вибуття. Якщо з жилого приміщення вибуває не вся сім'я, то договір найму жилого приміщення не розривається, а член сім'ї який вибув, втрачає право користування цим жилим приміщенням з дня вибуття. Відповідно до ст. 71 ЖК України у випадку вибуття наймача жилого приміщення та членів його сім'ї без поважних причин понад шість місяців, договір найму житлового приміщення вважається розірваним. Відповідач не проживає у спірній квартирі більш ніж шість місяців, отже з цього моменту він втратив право користування жилим приміщенням. Відповідно до ст. 263 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. За таких обставин суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню. Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як розподілити між сторонами судові витрати. Позивачем при подачі позовної заяви до суду був сплачений судовий збір у розмірі 1762 гривень, а тому суд вважає за необхідне стягнути з відповідача по справі у відповідності до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір у вищезазначеному розмірі на користь позивача.

Outcome: approved