Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-12 00:00:00

Представник позивача, ПАТ «УкрСиббанк» - Бондар О.Б., звернувся до суду із позовною заявою, де просить суд ухвалити рішення, яким в рахунок погашення заборгованості відповідача [PERSON] за договором про надання споживчого кредиту № 11361053000 від 17 червня 2008 року за основним боргом і процентам в 96 586 , 70 доларів США та пені за порушення термінів повернення кредиту та процентів за кредит в розмірі 438 588 грн. 73 коп., - звернути стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки 17 червня 2008 року, укладений між АТ «УкрСиббанк» та [PERSON] , що посвідчений приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу Веселовським А.Г. та зареєстрований в реєстрі за № 9411, а саме: 2-х кімнатну квартиру № 48 , загальною площею 74,4 квадратних метри, житловою площею 31,8 квадратних метрів, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , що належить [PERSON] на праві власності на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого Управлінням житлово-комунального господарства виконкому Кременчуцької міської Ради 11 червня 2008 року та зареєстрованого КП «Кременчуцьке МБТІ» 13 червня 2008 року в реєстровій книзі номер В-3 за реєстровим номером 289; встановити спосіб реалізації предмету іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів у межах процедури виконавчого провадження, з дотриманням вимог Закону України «Про іпотеку» за початковою ціною на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна на підставі оцінки майна, здійсненої суб`єктом оціночної діяльності /незалежним експертом; виселити з квартири 48 , що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , [PERSON] , [PERSON] та всіх інших мешканців, які зареєстровані та проживають у переданій в іпотеку квартирі ; зняти з реєстраційного обліку в органах Державної міграційної служби осіб, які зареєстровані та проживають за адресою: [ADDRESS] ; судові витрати покласти на відповідачів. Свої вимоги позивач мотивував тим, що 27 червня 2008 року між АКІБ «Укрсиббанк», правонаступником якого з 21 грудня 2009 року є ПАТ «Укрсиббанк», та [PERSON] було укладено договір про надання споживчого кредиту №11361053000, відповідно до умов якого банк надав позичальнику кредит в іноземній валюті в сумі 67 000, 00 дол. США, а позичальник зобов`язався повернути кредит у повному обсязі не пізніше 16 червня 2023 року та сплачувати протягом 30 календарних днів, рахуючи з дати видачі кредиту, проценти за користування кредитом в розмірі 15,00 % річних; за користування кредитними коштами понад встановлений термін банк нараховує проценти на прострочену суму основного боргу за процентною ставкою в розмірі, збільшеному вдвічі від ставки, встановленої умовами договору. З метою забезпечення своєчасного і повного виконання зобов`язань за Кредитним договором, зазначеним вище, між банком і відповідачем [PERSON] 17 червня 2008 року укладено Договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу Веселовським А.Г., та зареєстрований в реєстрі за номером 9411. За цим договором відповідач передав в іпотеку нерухоме майно у виді двокімнатної квартири [ADDRESS] , що належить відповідачу [PERSON] на підставі Свідоцтва про право власності на житло, виданого Упралінням ЖКГ виконкому Кременчуцької міської Ради 11 червня 2008 року, та зареєстрованого КП «Кременчуцьке МБТІ» 13 червня 2008 року в реєстровій книзі номер В-3 за реєстровим номером 289. Предмет іпотеки забезпечує в повному обсязі виконання усіх грошових зобов`язань відповідача [PERSON] перед позивачем за Кредитним договором. Згідно змісту позову, в порушення пункту 2.4.6 Договору іпотеки, яким передбачено зобов`язання відповідача не надавати дозвіл на реєстрацію в житлових приміщеннях, що складають предмет іпотеки, фізичних та юридичних осіб без згоди іпотекодержателя, у спірній квартирі окрім [PERSON] був зареєстрований малолітній [PERSON] . Представник позивача зазначає, що у зв`язку із невиконанням кредитних зобов`язань щодо своєчасності сплати кредиту і процентів виникла заборгованість за кредитним договором, у зв`язку із чим позивач звернувся до суду із позовом про стягнення з [PERSON] заборгованості по кредитному договору, що існувала на день звернення до суду у розмірі 63 822 грн. 08 дол. США, що за курсом НБУ становило 592 415 грн. 70 коп., та судові витрати в розмірі 3 654 грн. 00 коп. Рішенням Крюківського районного суду міста Кременчука Полтавської області від 16 червня 2014 року по справі №537/1617/14-ц позов задоволено в повному обсязі. Після набрання рішенням законної сили було отримано виконавчий лист та передано його на виконання до Крюківського відділу ДВС міста Кременчук. Станом на 19 жовтня 2017 року зазначене вище рішення суду залишається невиконаним, заборгованість по кредиту не погашена та становить 96 586, 70 дол. США. Окрім того, за порушення термінів повернення кредиту та сплати процентів відповідачу нараховано пеню в розмірі 438 588 грн. 73 коп. За викладених вище обставин, представник відповідача вважає, що ПАТ «Укрсиббанк» має право звернутися до суду з вимогою про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом продажу з прилюдних торгів, а також про виселення зі спірної квартири зареєстрованих в ній осіб. Ухвалою Крюківського районного суду міста Кременчука Полтавської області від 25 жовтня 2017 року позовну заяву було залишено без руху та надано позивачу час на усунення зазначених в ній недоліків. Ухвалою Крюківського районного суду міста Кременчука Полтавської області від 14 листопада 2017 року позовну заяву повернуто у зв`язку із невиконанням вказаної вище ухвали суду, а саме неусуненням позивачем недоліків позову. Постановою Апеляційного суду Полтавської області від 14 лютого 2018 року апеляційну скаргу ПАТ «Укрсиббанк» ухвалу Крюківського районного суду міста Кременчука Полтавської області від 14 листопада 2017 року скасовано, матеріали позовної заяви ПАТ «Укрсиббанк» до [PERSON] , [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення мешканців направлено до суду першої інстанції для вирішення питання про відкриття провадження. Ухвалою Крюківського районного суду міста Кременчука Полтавської області від 24 квітня 2018 року провадження у справі відкрито. Ухвалою Крюківського районного суду міста Кременчука Полтавської області від 09 жовтня 2018 року в задоволенні клопотання представника відповідача, [PERSON] - [PERSON] , про витребування доказів відмовлено. Ухвалою Крюківського районного суду міста Кременчука Полтавської області від 09 жовтня 2018 року в задоволенні клопотання представника позивача, ПАТ «Укрсиббанк» - Гордієнка Ю.Ю., про проведення оцінки предмету іпотеки відмовлено. 09 жовтня 2018 року підготовче провадження по справі закрито та призначено справу до судового розгляду по суті, про що постановлена відповідна ухвала. Ухвалою Крюківського районного суду міста Кременчука Полтавської області від 18 грудня 2018 року в задоволенні клопотання представника позивача, ПАТ «Укрсиббанк» - Гордієнка Ю.Ю., про призначення по справі судової оціночно - будівельної експертизи відмовлено. Ухвалою Крюківського районного суду міста Кременчука Полтавської області від 25 березня 2019 року клопотання представника відповідача, [PERSON] - [PERSON] , про витребування доказів задоволено, витребувано у Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби ГТУЮ у Полтавській області інформацію щодо стану виконання рішення Крюківського районного суду міста Кременчука Полтавської області по справі №537/1617/14-ц від 16 червня 2014 року про стягнення з [PERSON] , [INFO] , на користь ПАТ«Укрсиббанк» заборгованості за кредитним договором №11361053000 від 17 червня 2008 року, в розмірі 63 822, 08 дол. США, що за курсом НБУ станом на 13 березня 2014 року становить 592 415 грн. 70 коп. Ухвалами Крюківського районного суду міста Кременчука Полтавської області від 24 травня 2018 року, 18 липня 2018 року, 06 вересня 2018 року, 24 вересня 2018 року, 05 листопада 2018 року, 09 листопада 2018 року, 21 січня 2019 року, 25 лютого 2019 року, 25 березня 2019 року та від 25 квітня 2019 року визначено проводити судові засідання в режимі відеоконференції. Представник позивача ПАТ «Укрсиббанк» в судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, його представник [PERSON] 07 червня 2019 року звернулась до суду із письмовим клопотанням, згідно якого просила суд розглянути справу без участі представника позивача та зазначила, що позивач позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач [PERSON] , який також є законним представником відповідача [PERSON] , в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, хоча був належним чином повідомлений про дату, час та місце слухання справи. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог ПАТ «Укрсиббанк» в повному обсязі з тих підстав, що, на її думку, обраний позивачем спосіб захисту його прав у вигляді звернення стягнення на предмет іпотеки не відповідає передбаченим законодавством способам захисту порушених прав, оскільки на даний час відкрито виконавче провадження зі стягнення боргу за договором кредиту у спірних правовідносинах , та у даному випадку у разі звернення судом стягнення на предмет іпотеки буде змінено спосіб виконання рішення суду про стягнення боргу. Також, в обґрунтування заперечення проти позову в частині виселення мешканців з квартири, що є предметом іпотеки, представник позивача зазначила, що оскільки дана вимога є похідною від вимоги про звернення стягнення на предмет іпотеки, то вона до задоволення не підлягає. Окрім того, представник позивача наголосила на відсутності в позовних вимогах ПАТ «Укрсиббанк» зазначення початкової ціни предмету іпотеки, що підлягає продажу на прилюдних торгах, що, на її думку, суперечить вимогам чинного законодавства. Представник третьої особи, Служби у справах дітей Крюківської районної адміністрації виконавчого комітету Кременчуцької міської ради, в судове засідання не з`явився, хоча повідомлявся належним чином про дату, час та місце розгляду справи, згідно наданого клопотання представника служби у справах дітей - Данько А.О., остання просила суд розглянути справу без участі представника третьої особи та в задоволенні позовних вимог в частині виселення малолітньої дитини відмовити, в частині інших позовних вимог просила суд ухвалити рішення на власний розсуд. Суд, приймаючи до уваги думку представника позивача, ПАТ «Укрсиббанк» - Шерстюк А.О., представника відповідача [PERSON] - адвоката Маслову О.С., приймаючи до уваги думку представника третьої особи, Служби у справах дітей Крюківської районної адміністрації виконавчого комітету Кременчуцької міської ради - Данько А.О., дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, приходить до наступних висновків. 17 червня 2008 року між акціонерним комерційним інноваційним банком «Укрсиббанк», правонаступником якого є публічне акціонерне товариство «Укрсиббанк» на підставі рішення Загальних зборів акціонерів від 27 жовтня 2009 року, з однієї сторони та [PERSON] з іншої було укладено Договір про надання споживчого кредиту №11361053000, за умовами пункту 1.1 якого банк зобов`язався надати позичальнику кредитні кошти в іноземній валюті в сумі 67 000, 00 дол. США, що дорівнює еквіваленту 325 238 грн. 10 коп. за курсом НБУ станом на день укладання Договору, а позичальник зобов`язався прийняти, належним чином використовувати і повернути банку кредит (грошові кошти) та сплатити плату за кредит у порядку та на умовах, зазначених у даному Договорі лише в разі надання Банком кредиту в іноземній валюті. На умовах пункту 1.2.2 кредитного договору відповідач зобов`язався повернути кредит у повному обсязі в терміни та розмірах, що встановлені графіком погашення кредиту згідно Додатку №1 до Договору, але в будь - якому випадку не пізніше 16 червня 2023 року, якщо тільки не застосовується інший термін повернення кредиту відповідно до умов цього Договору та/або згідно умов відповідної угоди Сторін. Пунктом 1.3.1 кредитного договору встановлено, що за користування кредитними коштами протягом перших 30 календарних днів, рахуючи з дати видачі кредиту, процентна ставка встановлюється в розмірі 15,00 % річних; після закінчення цього строку та кожного наступного місяця кредитування процентна ставка підлягає перегляду відповідно до умов Договору. Згідно положень пункту 1.3.3 Кредитного договору, проценти нараховуються на суму кредитних коштів, що фактично надані банком позичальнику, і які не повернуті останнім у власність банку відповідно до умов договору. Пунктом 1.3.5 Кредитного договору передбачена сплата позичальником комісії на умовах, визначених цим Договором. За змістом пункту 3.3 Кредитного договору Банк зобов`язався належним чином виконувати свої зобов`язання за цим договором, а згідно із пунктом 3.4 договору позичальник зобов`язався використовувати кредит на зазначені у цьому Договорі цілі, а також повернути суму кредиту, і сплатити плату за кредит й інші грошові платежі на рахунок банку в порядку та на умовах, передбачених цим договором; кредит вважається повернутим в момент зарахування грошової суми в повному обсязі Згідно із пунктом 3.4.3 договору, відповідач зобов`язався достроково повернути Банку в повному розмірі всю суму кредиту та повністю сплатити плату за кредит у разі застосування Банком права вимоги дострокового повернення кредиту в порядку, визначеному розділом 6 Договору. Додатком №1 до Договору про надання споживчого кредиту №11361053000 від 17 червня 2008 року, який є його невід`ємною частиною, є Графік погашення кредиту. Відповідно до статті 546 Цивільного кодексу України, виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком; договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов`язання. Так, пунктом 2.1 кредитного договору зазначено, з метою забезпечення виконання зобов`язань позичальником Банком приймається застава нерухомості, а саме двокімнатна квартира загальною площею 74,4 кв.м, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , та є власністю [PERSON] . В забезпечення виконання зобов`язань за Договором про надання споживчого кредиту №11361053000 від 17 червня 2008 року, укладеного між АКІБ «Укрсиббанк» та [PERSON] , 17 червня 2008 року між АКІБ «Укрсиббанк» та [PERSON] було укладено договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу Веселовським А.Г., та зареєстрований в реєстрі за номером 9412, відповідно до якого іпотекодавець ( [PERSON] ) з метою забезпечення своїх зобов`язань за кредитним договором передає в іпотеку Іпотекодержателю (АКІБ «Укрсиббанк») нерухоме майно, а саме: двокімнатну квартиру [ADDRESS] . Згідно змісту пункту 1.1 договору іпотеки, вказана вище квартира є власністю іпотекодавця на підставі Свідоцтва про право власності на житло, виданого Управлінням житлово-комунального господарства виконкому Кременчуцької міської Ради 11 червня 2008 року та зареєстрованого КП «Кременчуцьке МБТІ» 13 червня 2008 року в реєстровій книзі номер В-3 за реєстровим номером 289. Факт реєстрації квартири [ADDRESS] за [PERSON] підтверджується наявною в матеріалах справи копією Свідоцтва про право власності на житло, виданого 11 червня 2008 року Управлінням житлово-комунального господарства виконкому Кременчуцької міської Ради, а також Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта №100870672 від 19 жовтня 2017 року. Згідно змісту пункту 1.2 вказаного Договору іпотеки, ринкова вартість предмету іпотеки згідно звіту суб`єкта оціночної діяльності, становить 436 887 грн. 00 коп. Відповідно до пункту 1.6 договору іпотеки, предмет іпотеки залишається у володінні та користування іпотекодавця. Пунктом 4.1 Договору іпотеки передбачено, що іпотекодержатель має право звернення стягнення на предмет іпотеки у разі порушення іпотекодацем будь - якого зобов`язання за цим договором або будь - якого зобов`язання, що забезпечено іпотекою за цим договором. Згідно із пунктом 4.2 Договору іпотеки, звернення стягнення здійснюється на підставі: рішення суду; виконавчого напису нотаріуса; позасудового врегулювання; з інших, передбачених законодавством України, підстав. Відповідно до пункту 4.3 Договору іпотеки, право визначення підстави та способу звернення стягнення належить іпотекодержателю. Як вбачається з матеріалів справи, позичальник [PERSON] належним чином не виконав свої зобов`язання за Договором про надання споживчого кредиту №11361053000 від 17 червня 2008 року щодо повернення коштів та процентів, у зв`язку із чим ПАТ «Укрсиббанк» звернувся до суду із позовом про стягнення заборгованості за договором кредиту, в результаті чого рішенням Крюківського районного суду міста Кременчука Полтавської області від 16 червня 2014 року по справі №537/1617/14-ц позовні вимоги ПАТ «Укрсиббанк» до [PERSON] задоволено в повному обсязі; стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ «Укрсиббанк» заборгованість за кредитним договором №11361053000 від 17 червня 2008 року, розмір якої станом на 13 березня 2014 року становив 63 822, 08 дол. США, що за курсом НБУ станом на 13 березня 2014 року становить 592 415 грн. 70 коп.; стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ «Укрсиббанк» судові витрати в розмірі 3 654 грн. 00 коп. На виконання зазначеного вище рішення суду та на підставі виконавчого листа №537/1617/14-ц, виданого 05 серпня 2014 року Крюківським районним судом міста Кременчука Полтавської області, державним виконавцем Крюківського ВДВС Кременчуцького МУЮ Землянухіним Є.М. 14 серпня 2014 року винесено постанову ВП №44377972 про відкриття виконавчого провадження. В судовому засіданні встановлено, що свої зобов`язання за Договором про надання споживчого кредиту №11361053000 від 17 червня 2008 року відповідач [PERSON] не виконав, заборгованість зі сплати основного боргу, процентів та нарахованої пені ним не сплачено, в порядку виконавчого провадження кошти не стягнуто, зазначений розмір заборгованості сторонами не заперечується, а тому відповідно до положень частини 1 статті 82 Цивільного процесуального кодексу України, зазначений факт не підлягає доказуванню. За приписами статті 598 Цивільного кодексу України, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом; чинне законодавство, а саме частина 1 статті 598, статті 599 - 604, 604 - 609 Цивільного кодексу України) не пов`язує припинення зобов`язання з прийняттям судового рішення. Тобто, дострокове присудження до виконання основного зобов`язання в натурі не тягне його припинення з дня набрання законної сили рішення суду і не виключає стягнення відсотків, пені, збитків та інших штрафних санкцій, передбачених договором, до дня повного розрахунку. В судовому засіданні встановлено та підтверджується довідкою - розрахунком за кредитним договором №11361053000 від 17 червня 2008 року, що станом на 19 жовтня 2017 року сума заборгованості [PERSON] становить: за кредитом - 48 481, 58 дол. США, за відсотками - 48 105, 12 коп. дол. США, а всього 96 586, 70 дол. США, що станом на 19 жовтня 2017 року еквівалентно 2 552 348 грн. 56 коп., нарахована пеня за несвоєчасне погашення заборгованості - 438 588 грн. 73 коп. Згідно змісту повідомлення Головного територіального управління юстиції у Полтавській області за вих.№07-15/2694 від 18 квітня 2019 року, на даний час виконавче провадження перебуває на виконанні у Відділі примусового виконання рішення управління державної виконавчої служби ГТУЮ у Полтавській області. Відповідно до вимог статті 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства. Згідно статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до статті 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Частиною 1 статті 1049 Цивільного кодексу України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно із частиною 1 статті 546 Цивільного кодексу України, виконання зобов`язання може забезпечуватися заставою. Згідно із положеннями статті 575 Цивільного кодексу України, іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи. Згідно статті 1 Закону України «Про іпотеку» № 898-IV від 05 червня 2003 року, іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Відповідно до частини 5 статті 3 Закону України «Про іпотеку» № 898-IV від 05 червня 2003 року, Іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору. Згідно статті 7 Закону України «Про іпотеку» № 898-IV від 05 червня 2003 року, за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання. Згідно положень статті 33 Закону України «Про іпотеку» № 898-IV від 05 червня 2003 року, у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. За змістом цієї статті, звернення стягнення на предмет іпотеки повинне задовольнити вимоги кредитора за основним зобов`язанням, і тільки ця обставина може бути підставою для припинення зобов`язання, що вважається виконаним згідно зі статтею 599 ЦК України. Відповідно до частини 1 статті 593 Цивільного кодексу України, право застави припиняється у разі: 1) припинення зобов`язання, забезпеченого заставою; 2) втрати предмета застави, якщо заставодавець не замінив предмет застави; 3) реалізації предмета застави; 4) набуття заставодержателем права власності на предмет застави. Право застави припиняється також в інших випадках, встановлених законом. Суд не погоджується із твердженням представника відповідача, наданих у письмових поясненнях та у судовому засіданні, що при наявності судового рішення про стягнення з відповідача грошових коштів за договором кредиту при одних й тих самих спірних правовідносинах, позивачем обрано невірний спосіб захисту його прав, та у даному випадку у разі звернення судом стягнення на предмет іпотеки буде змінено спосіб виконання рішення суду, та суд виходить з того, що наявність судового рішення про стягнення з боржника на користь кредитора заборгованості за кредитним договором за наведеними вище положеннями чинного законодавства не є підставою для припинення грошового зобов`язання боржника і припинення іпотеки та не позбавляє кредитора права задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки у спосіб, передбачений законодавством. Наявність судового рішення про стягнення з боржника на користь кредитора заборгованості за кредитним договором не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум шляхом звернення стягнення на передане боржником в іпотеку нерухоме майно; стягнення заборгованості за основним зобов`язанням не виключає можливості задоволення вимог кредитора за рахунок забезпечувального зобов`язання. Окрім того, незважаючи на існуюче судове рішення, заборгованість за кредитним договором не погашена, що у свою чергу надає банку право на задоволення вимог за рахунок предмета іпотеки. Забезпечувальне зобов`язання має похідний характер, а не альтернативний основному. Звернення стягнення на предмет іпотеки не призводить до заміни основного зобов`язання на забезпечувальне. Тому задоволення вимог за дійсним основним зобов`язанням одночасно чи за наявності рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки не може мати наслідком подвійного стягнення за основним зобов`язанням, оскільки домовленість сторін про його заміну забезпечувальним зобов`язанням в даних правовідносинах відсутня. Зазначена вище правова позиція висловлена в Постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 вересня 2018 року у справі № 921/107/15-г/16, у постановах Верховного Суду України від 09 вересня 2014 року у справі №3-71гс14, від 03 лютого 2016 року у справі №6-1080цс15. Приймаючи до уваги вищевикладене, встановлені обставини, той факт, що відповідачем, всупереч умов кредитного договору, не виконано обов`язок щодо повернення суми кредитних коштів з нарахованими відсотками та іншими платежами, приймаючи до уваги, що стягнення заборгованості за основним зобов`язанням не виключає можливості задоволення вимог кредитора за рахунок забезпечувального зобов`язання, суд приходить до висновку про правомірність заявлених ПАТ «Укрсиббанк» вимог щодо звернення стягнення на майно, передане [PERSON] в іпотеку. Відповідно до частин 1, 2 статті 39 Закону України «Про іпотеку» № 898-IV від 05 червня 2003 року, у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки в рішенні суду зазначаються, зокрема, спосіб реалізації предмета іпотеки; у разі визначення судом способу реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів ціна предмета іпотеки у рішенні суду не зазначається та визначається при його примусовому виконанні на рівні, не нижчому за звичайні ціни на такий вид майна на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності або незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій. За викладених обставин, на підставі зазначеної вище норми чинного законодавства, суд визначає спосіб реалізації предмета іпотеки - двокімнатної квартиру [ADDRESS] , шляхом проведення прилюдних торгів у межах процедури виконавчого провадження, з дотриманням вимог Закону України «Про іпотеку», за початковою ціною на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки майна, здійсненої суб`єктом оціночної діяльності або незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій. Щодо позовних вимог ПАТ «Укрсиббанк» в частині виселення мешканців квартири [ADDRESS] ) та зобов`язання Державної міграційної служби України зняти цих осіб з реєстраційного обліку, суд виходить з наступного. Згідно положень статті 47 Конституції України, ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Частиною 3 статті 39 Закону України «Про іпотеку» № 898-IV від 05 червня 2003 року передбачено, що одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя виносить рішення про виселення мешканців за наявності підстав, передбачених законом, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення. Відповідно до частини 1 статті 40 зазначеного вище Закону, звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом. Водночас, порядок виселення регулюється статтею 109 Житлового кодексу УРСР, яка вказує, що громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. У постанові від 31 жовтня 2018 року у справі №753/12729/15-ц Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що правовий висновок Верховного Суду України про належне застосування статті 40 Закону України «Про іпотеку» та статті 109 ЖК УРСР, а саме, неможливість виселення без надання іншого жилого приміщення, викладений у постановах від 22 червня 2016 року у справі № 6-197цс16 та від 21 грудня 2016 року у справі № 6-1731цс16, є законним та обґрунтованим, враховує вимоги як вітчизняного, так і міжнародного законодавства про дотримання положень статті 1 Першого протоколу до Конвенції та практики ЄСПЛ, а також ураховує, що такі обмеження неволодіючого власника встановлені законом, вони є необхідними в демократичному суспільстві та застосовуються з дотриманням балансу інтересів сторін спірних правовідносин, оскільки наявні інші ефективні способи захисту прав неволодіючого власника. Держава цілеспрямовано вносила законодавчі обмеження, направлені на захист прав громадян України, щодо виселення, які пов`язані з виконанням зобов`язань за кредитами, наданими в іноземній валюті та забезпеченими іпотекою. При цьому, відповідно до частини 2 статті 109 Житлового кодексу УРСР громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду. Таким чином, частина друга статті 109 ЖК УРСР установлює загальне правило про неможливість виселення громадян без надання іншого жилого приміщення. Як виняток, допускається виселення громадян без надання іншого жилого приміщення при зверненні стягнення на жиле приміщення, що було придбане громадянином за рахунок кредиту, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Законом України від 22 вересня 2011 року № 3795-VI «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо врегулювання відносин між кредиторами та споживачами фінансових послуг» внесено зміни до статті 109 ЖК Української РСР, згідно з якими виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку. Громадянам, яких виселяють із жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду. Таким чином, під час виселення в судовому порядку з іпотечного майна, придбаного не за рахунок кредиту та забезпеченого іпотекою цього житла, незазначення позивачем іншого постійного жилого приміщення, яке має бути надане особі одночасно з виселенням, є підставою для відмови в задоволенні позову про виселення. Як достовірно встановлено в судовому засіданні та підтверджується письмовими матеріалами справи, квартира [ADDRESS] не була придбана [PERSON] за рахунок кредиту, наданого йому 17 червня 2008 року, оскільки: - по-перше, відповідач набув право власності на зазначене майно не шляхом купівлі - продажу майна, а шляхом видачі свідоцтва про право власності на житло державним органом на підставі Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», що підтверджується відповідним свідоцтвом (а.с. 10); - по - друге, відповідач набув право власності на квартиру раніше, ніж отримав в кредит грошові кошти, а саме 11 червня 2008 року; - по - третє, у пункті 1.4 договору про надання споживчого кредиту №11361053000 від 17 червня 2008 року, укладеного між ПАТ «Укрсиббанк» та [PERSON] , чітко визначено цільове призначення (мета) кредиту - кредит надається позичальнику для його особистих потреб, а саме: споживчі потреби. З урахуванням викладеного, оскільки спірна квартира, що є предметом іпотеки, придбана іпотекодавцем не за рахунок кредитних коштів, а шляхом приватизації житла 11 червня 2008 року, що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло виданого 11 червня 2008 року Управлінням житлово - комунального господарства виконкому Кременчуцької міської Ради (а.с. 10), тобто придбання житла відбулося до укладання кредитного договору, договору іпотеки, а також до фактичного отримання позичальником кредитних коштів, суд приходить до висновку про відсутність законних підстав для задоволення позову ПАТ «Укрсиббанк» в частині виселення мешканців та зняття їх з реєстраційного обліку. Оскільки, статтею 141 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, та враховуючи ту обставину, що позовні вимоги ПАТ «Укрсиббанк» задоволено лише в частині звернення стягнення на предмет іпотеки, суд вважає за необхідне стягнути з [PERSON] на користь ПАТ «Укрсиббанк» судовий збір в розмірі 1 600 грн. 00 коп., який було сплачено позивачем при подачі позову до суду за вимогу майнового характеру.

Outcome: partial