Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-11 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду з позовом до Акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання» про стягнення невиплаченої заробітної плати при звільненні та середнього заробітку за період затримки розрахунку при звільненні. Представник позивача позовні вимоги мотивує тим, що з 23.03.1981 року по 07.04.2020 року позивач перебував у трудових відносинах з АТ «СМНВО». 07.04.2020 року позивач звільнився з роботи у зв`язку з переведенням працівника за його згодою в AT «СМНВО-Інжиніринг». Будучи ще працівником AT «СМНВО» нарахувало позивачу заборгованість із заробітної плати у сумі 52494 грн., але не виплатило. Тому позивач був змушений звернутися до суду за захистом своїх прав. 03.10.2018 року Ковпаківським районним судом було ухвалено Рішення, яким позовні вимоги [PERSON] задоволено. Стягнуто з AT «СМНВО» на користь [PERSON] заборгованість по заробітній платі за грудень 2017 року - червень 2018 року у розмірі 52494 грн. Рішення набрало законної сили і позивач 05.11.2019 року звернувся до Відділу примусового виконання рішень УДВС ГТУЮ у Сумській області з виконавчим листом, однак по цей час позивач кошти не отримав. На день звільнення з роботи AT «СМНВО» нарахувало позивачу заборгованість з заробітної плати відповідно розрахункового корінця у сумі 77724 грн., однак частина цієї заборгованості у сумі 52494 грн. вже стягнута раніше рішенням Ковпаківського райсуду м. Суми від 03.10.2018 р. Заборгованість за березень 2018 рік (яка врахована в вищевказаному рішенні) була виплачена відповідачем уже після ухвалення рішення судом у сумі 8142 грн. Тому заборгованість, яка підлягає стягненню складає - 52 494 грн. - 8142 грн. = 44352 грн. Тобто 77724 грн. (сума за розрахунковим корінцем) - 44352 грн. (сума, яка підлягає стягненню по рішенню суду) = 33372 грн. Згідно зі ст.116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення, але відповідач цього не зробив. Стаття 117 КЗпП України передбачає, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Тому представник позивача просить стягнути з відповідача на користь позивача 33372 грн. нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, середній заробіток за період затримки розрахунку по день подачі позову до суду в розмірі 213716,28 грн. Позивач, повідомлений належним чином про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився. Представник позивача надав суду письмову заяву в якій справу просить розглядати в його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити. Додатково надав розрахунок середнього заробітку за період розрахунку при звільненні який станом на 12.04.2021 р. становить 234070,54 грн. з розрахунку 253 робочих дні * 925,18 грн. середньоденну заробітну плату. Представник відповідача, належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив, відзив на позов чи заперечення проти позову суду не надав. Перевіривши матеріали справи та дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлено, що з 23.03.1981 року по 07.04.2020 року позивач перебував у трудових відносинах з АТ «СМНВО». 07.04.2020 року позивач звільнився з роботи у зв`язку з переведенням працівника за його згодою в AT «СМНВО-Інжиніринг». Приписами ст.43 Конституції України встановлено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає; право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Згідно ч.1ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Судом встановлено, що в день звільнення позивачу в порушення ст.116 КЗпП України не виплачені належні суми заробітної плати, що є підставою для стягнення на користь позивача заборгованості по заробітній платі та, з урахуванням вимог ст. 117 КЗпП України, є підстави для стягнення середнього заробітку за весь час затримки. Будучи ще працівником AT «СМНВО» нарахувало позивачу заборгованість із заробітної плати у сумі 52494 грн., але не виплатило. Тому позивач був змушений звернутися до суду за захистом своїх прав. 03.10.2018 року Ковпаківським районним судом було ухвалено Рішення, яким позовні вимоги [PERSON] задоволено. Стягнуто з AT «СМНВО» на користь [PERSON] заборгованість по заробітній платі за грудень 2017 року - червень 2018 року у розмірі 52494 грн. Рішення набрало законної сили і позивач 05.11.2019 року звернувся до Відділу примусового виконання рішень УДВС ГТУЮ у Сумській області з виконавчим листом, однак по цей час позивач кошти не отримав. На день звільнення з роботи AT «СМНВО» нарахувало позивачу заборгованість з заробітної плати відповідно розрахункового корінця у сумі 77724 грн., однак частина цієї заборгованості у сумі 52494 грн. вже стягнута раніше рішенням Ковпаківського райсуду м. Суми від 03.10.2018 р. Заборгованість за березень 2018 рік (яка врахована в вищевказаному рішенні) була виплачена відповідачем уже після ухвалення рішення судом у сумі 8142 грн. Тому заборгованість, яка підлягає стягненню складає - 52 494 грн. - 8142 грн. = 44352 грн. Тобто 77724 грн. (сума за розрахунковим корінцем) - 44352 грн. (сума, яка підлягає стягненню по рішенню суду) = 33372 грн. Відповідно до ч.1ст.117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При цьому, суд не знаходить підстав для звільнення відповідача від сплати середнього заробітку за час затримки розрахунку, оскільки відповідач не надав суду належних та допустимих доказів на підтвердження відсутності його вини у невиплаті належних позивачці сум в день звільнення. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Відповідно до розрахунку, наданого представником позивача в письмовій заяві, розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні станом на 12.04.2021 р. становить 234070,54 грн. з розрахунку 253 робочих дні * 925,18 грн. (середньоденна заробітна плата). Згідно зі ст.ст.12-13 та 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У відповідності до вимог ч.2 ст.229 ЦПК України, докази, що не були предметом дослідження в судовому засіданні, не можуть бути покладені судом в основу ухваленого судового рішення. Статтею 83 ЦПК України передбачено, що позивач … повинен подати докази разом з поданням позовної заяви. Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються… Тому докази не надані сторонами суду першої інстанції не можуть в подальшому подаватись судам інших інстанцій і такі докази не можуть бути покладені в основу їхніх рішень. Отже, вирішуючи позов у межах заявлених вимог суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення невиплаченої заробітної плати при звільненні, середнього заробітку за період затримки розрахунку при звільненні підлягають задоволенню. Враховуючи наведене, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивачки заборгованість по заробітній платі в розмірі 33372 грн. та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні станом на 12.04.2021 р. в розмірі 234070,54 грн. з послідуючим утриманням з цієї суми податків і загальнообов`язкових платежів. Згідно вимог ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 3045,17 грн.

Outcome: approved