Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-09 00:00:00

Публічне акціонерне товариство [PERSON] банк «Приватбанк» (далі ПАТ КБ «Приватбанк») звернулися до Тульчинського районного суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості, мотивуючи свої вимоги тим, що відповідно до укладеного договору VIH0GA00001211 від 22.02.2007 року, [PERSON] отримала кредит у розмірі 47328,00 доларів США на термін до 20.02.2017 року. ПАТ КБ «Приватбанк» свої зобовязання за договором та угодою виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі 47328,00 доларів США. Відповідно до кредитного договору відповідач зобовязаний сплачувати проценти. Однак відповідач порушив свої зобовязання, не сплачував плату за користування кредитом (процентів). Неодноразові звернення до відповідача з вимогою добровільно провести розрахунок по заборгованості, яка з кожним днем зростає, не принесли жодного результату. Згідно договору поруки у відповідача був поручитель [PERSON], який поручився перед банком за виконання відповідачем зобовязань в повному обсязі за кредитним договором № VIH0GA00001211 від 22.02.2007 року, а отже несуть солідарну відповідальність перед кредитором. У звязку з зазначеними порушеннями зобовязань за кредитним договором відповідач станом на 25.11.2015 року має заборгованість 198831,47 доларів США, яка складається з наступного: - 30993,08 доларів США - заборгованість за кредитом; - 57588,08 доларів США- заборгованість по процентам за користування кредитом; - 7482,00 доларів США - заборгованість по комісії за користуванням кредитом; -102768,31 доларів США- пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань договором. На даний час відповідачі ухиляються від виконання зобовязання і заборгованість за договором не погашають. В зв'язку з наведеними обставинами банк, просить стягнути солідарно з відповідачів заборгованість за кредитним договором в розмірі 125063,16 доларів США, що за курсом 23,94 відповідно до службового розпорядження НБУ від 25.11.2015 року складає 2994012,05 грн. та понесені по справі судові витрати та кошти за публікацію в пресі оголошення про виклик відповідачів В судове засідання представник позивача не зявився. Надав суду заяву, в якій просить справу розглянути в його відсутність. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Проти постановлення заочного рішення не заперечує. Відповідачі в судове засідання не зявилися, хоча належним чином були повідомлені про час і місце розгляду справи через оголошення в газеті «Урядовий курєр» від 16 квітня 2016 року і не повідомили суд про причини своєї неявки. За таких обставин, суд вважає можливим розглянути справу у відсутність відповідачів на підставі наявних в матеріалах справи доказах з постановленням заочного рішення, так як проти цього не заперечує представник позивача. Дослідивши матеріали справи, суд встановив, що згідно договору VIH0GA00001211 від 22.02.2007 року відповідач [PERSON] отримала кредит в розмірі 47328,00 доларів США на термін до 20.02.2017 року (а.с. 13-15). Відповідач [PERSON] умови договору не виконувала. ПАТ КБ «Приватбанк» свої зобовязання за договором та угодою виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі 47328,00 доларів США. Відповідно до кредитного договору відповідач зобовязаний сплачувати проценти. Однак відповідач порушив свої зобовязання, не сплачував плату за користування кредитом (процентів). Банк неодноразово звертався до відповідача з вимогою добровільно провести розрахунок по заборгованості, що підтверджується повідомленнями (а.с.9,10). Згідно договору поруки у відповідача був поручитель [PERSON], який поручився перед банком за виконання відповідачем зобовязань в повному обсязі за кредитним договором № VIH0GA00001211 від 22.02.2007 року (а.с.16). Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором кредитодавець зобов'язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а і позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки. Відповідно до ст. ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Пунктом 1 ст. 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених кредитним договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки. Згідно із ч.1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Як вбачається з розрахунку заборгованості (а.с. 4,7) за договором VIH0GA00001211, 22.02.2007 року станом на 25.11.2015 відповідачі [PERSON] та [PERSON] мають заборгованість 198831,47 доларів США, яка складається з наступного: - 30993,08 доларів США - заборгованість за кредитом; - 57588,08 доларів США- заборгованість по процентам за користування кредитом; - 7482,00 доларів США - заборгованість по комісії за користуванням кредитом; -102768,31 доларів США- пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань договором. Відповідно до п.12 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» від 30.03.2012 року №5 «У разі якщо кредит правомірно виданий в іноземній валюті та кредитодавець (позивач) просить стягнути кошти в іноземній валюті, суд у резолютивній частині рішення зазначає про стягнення таких коштів саме в іноземній валюті, що відповідає вимогам частини 3 ст. 533 ЦК». Разом з тим, судом відповідно до вимог ст. 360-7 ч.2 ЦПК України, враховано правовий висновок Верховного Суду України, викладений в постанові судової палати у цивільних справах від 24.09.2014, у справі за № 6-145 цс 14, відповідно до якого грошове зобовязання має бути виконане у гривнях. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобовязаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. У силу положень статей 192, 533 ЦК України та статті 5 Декрету Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю», вирішуючи спір про стягнення боргу за кредитним договором в іноземній валюті, суд повинен установити наявність в банку ліцензії на здійснення операцій з валютними цінностями, а встановивши вказані обставини, стягнути грошову суму в іноземній валюті. Якщо в зобовязанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті в гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Із копії банківської ліцензії, наданої позивачем, вбачається, що банку надано право надання банківський послуг визначених частиною третьою статті 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність». (а.с. 21). В свою чергу, вказаною правовою нормою Закону, передбачено, що банк має право надавати банківські та інші фінансові послуги (крім послуг у сфері страхування), а також здійснювати іншу діяльність, визначену в цій статті. Банк має право здійснювати банківську діяльність на підставі банківської ліцензії шляхом надання банківських послуг. До банківських послуг належать: 1) залучення у вклади (депозити) коштів та банківських металів від необмеженого кола юридичних і фізичних осіб; 2) відкриття та ведення поточних (кореспондентських) рахунків клієнтів, у тому числі у банківських металах; 3) розміщення залучених у вклади (депозити), у тому числі на поточні рахунки, коштів та банківських металів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик. Виходячи з вищенаведеного, суд приходить до висновку, що з відповідачів підлягають стягненню кошти в 2994012,05 грн., що відповідно до службового розпорядження НБУ від 25.11.2015, за курсом 23,94, складає 125063,16 доларів США. Також, судом враховано вимоги ст. 554 ЦК України, якою встановлено, що в разі порушення боржником зобовязання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки. За змістом договору поруки поручитель та боржник відповідають перед банком як солідарні боржники. Судом встановлено, що відповідно до п.2 договору поруки від 22.02.2007 (а.с. 16), поручитель [PERSON] поручився відповідати перед кредитором разом за виконання зобовязань за кредитним договором в тому ж розмірі, що і боржник , включаючи сплату кредиту, відсотків за користування кредитом, комісій, винагород, штрафів, пені та інших платежів, відшкодування збитків, тобто як солідарний боржник. Відповідно до вимог ст. 10 ч. 3 (якою визначено принцип змагальності сторін), ст. 61 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 61 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Згідно ч.1\~ст. 212 ЦПК України,\~суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1\~ст. 57 ЦПК). Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь в справі, що відображено в ст. 11 ЦПК України. Відповідачі в судове засідання не з'явилися, і так само не представили суду належних та допустимих доказів на спростування посилань позивача щодо безпідставності чи неправомірності нарахування заборгованості за кредитним договором. За таких обставин суд дійшов до висновку, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими, обставини викладені в позовній заяві знайшли своє підтвердження в ході розгляду справи, а тому позов про стягнення заборгованості за кредитним договором підлягає задоволенню. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України на користь позивача ПАТ КБ «Приватбанк», з відповідачів необхідно стягнути понесені ними судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 44910,18 грн., в рівних частках по 22455,09 грн., а також по 315 грн. з кожного за публікацію в пресі оголошення про виклик відповідачів. На підставі викладеного,

Outcome: approved