Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-02 00:00:00

Прокурор Бахмацької місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Головного Управління Держгеокадастру у Чернігівській області звернувся до суду з позовами до [PERSON] та Коропської РДА Чернігівської області про визнання недійсними договорів оренди земельних ділянок вказуючи на те, що 26.01.2012 року між Коропською районною державною адміністрацією Чернігівській області та [PERSON] на підставі розпорядження Коропської районної державної адміністрації від 28.09.2011 року № 303: - укладено договір оренди № 3 земельної ділянки сільськогосподарського призначення в тому числі ріллі, площею 97,2050 га, що знаходиться на землях запасу та резерву Атюшівської сільської ради Коропського району, для ведення фермерського господарства; - укладено договір оренди № 2 земельної ділянки сільськогосподарського призначення в тому числі ріллі, площею 185,8833 га, що знаходиться на землях запасу та резерву Атюшівської сільської ради Коропського району, для ведення фермерського господарства; - укладено договір оренди № 1 земельної ділянки сільськогосподарського призначення в тому числі ріллі, площею 92,4272 га, що знаходиться на землях запасу та резерву Атюшівської сільської ради Коропського району, для ведення фермерського господарства; - укладено договір оренди земельної ділянки сільськогосподарського призначення в тому числі ріллі, площею 48,5511 га, що знаходиться на землях запасу та резерву Атюшівської сільської ради Коропського району, для ведення фермерського господарства; - укладено договір оренди земельної ділянки сільськогосподарського призначення в тому числі ріллі, площею 57,2895 га, що знаходиться на землях запасу та резерву Атюшівської сільської ради Коропського району, для ведення фермерського господарства; - укладено договір оренди № 5 земельної ділянки сільськогосподарського призначення в тому числі ріллі, площею 83,5401 га, що знаходиться на землях запасу та резерву Атюшівської сільської ради Коропського району, для ведення фермерського господарства; - укладено договір оренди № 4 земельної ділянки сільськогосподарського призначення в тому числі ріллі, площею 82,0155 га, що знаходиться на землях запасу та резерву Атюшівської сільської ради Коропського району, для ведення фермерського господарства. Вказані договори оренди зареєстровані у Відділі Держкомзему у Коропському районі, про що у Державному реєстрі земель вчинено записи від 09.04.2012 за № 742228054003321, № 742228054003320, № 742228054003319, № 742228054003325, № 742228054003324, № 742228054003323, № 742228054003322. [PERSON] прийняла земельні ділянки: площею 97,2050 га з кадастровим номером 7422280500:06:000:4053; площею 185,8833 га з кадастровим номером 7422280500:06:000:4052; площею 92,4272 га з кадастровим номером 7422280500:06:000:4051; площею 48,5511 га з кадастровим номером 7422280500:06:000:4057; площею 57,2895 га з кадастровим номером 7422280500:06:000:4056; площею 83,5401 га з кадастровим номером 7422280500:06:000:4055; площею 82,0155 га з кадастровим номером 7422280500:06:000:4052, що знаходяться на землях запасу та резерву Атюшівської сільської ради Коропського району для ведення фермерського господарства, про що свідчить акт приймання-передачі земельної ділянки від 26.01.2012 року. Відповідно до п. п. 2.1.1 строк дії Договорів становить 49 років. Позивач посилався на те, що вказані договори оренди землі було укладено з порушенням вимог земельного законодавства, оскільки всупереч вимог та умов договору, приймання-передачі земельної ділянки в оренду відбулася до державної реєстрації договору, технічна документація з нормативної грошової оцінки земельних ділянок не проводилась та не була затверджена Коропською районною радою, що свідчить про невірне визначення розміру орендної плати, яка є істотною умовою договору оренди землі, з порушенням процедури, визначеної Законом України «Про оренду землі», Податкового кодексу України, Закону України «Про оцінку земель», що призвело до ненадходження до бюджету значної суми коштів. В порушення ч. 7 ст.7 Закону України «Про фермерське господарство» земельні ділянки були надані не єдиним масивом. Позивач просив суд визнати недійсним: - договір оренди № 3 земельної ділянки сільськогосподарського призначення площею 97,2050 га, що знаходиться на території Атюшівської сільської ради Коропського району Чернігівської області, укладений 26.01.2012 року між Коропською районною державною адміністрацією Чернігівської області та [PERSON], зареєстрований у Відділі Держкомзему у Коропському районі, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 09.04.2012 за № 742228054003321; - договір оренди № 2 земельної ділянки сільськогосподарського призначення площею 185,8833 га, що знаходиться на території Атюшівської сільської ради Коропського району Чернігівської області, укладений 26.01.2012 року між Коропською районною державною адміністрацією Чернігівської області та [PERSON], зареєстрований у Відділі Держкомзему у Коропському районі, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 09.04.2012 за № 742228054003320; - договір оренди № 1 земельної ділянки сільськогосподарського призначення площею 92,4272 га, що знаходиться на території Атюшівської сільської ради Коропського району Чернігівської області, укладений 26.01.2012 року між Коропською районною державною адміністрацією Чернігівської області та [PERSON], зареєстрований у Відділі Держкомзему у Коропському районі, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 09.04.2012 за № 742228054003319; - договір оренди земельної ділянки сільськогосподарського призначення площею 48,5511 га, що знаходиться на території Атюшівської сільської ради Коропського району Чернігівської області, укладений 26.01.2012 року між Коропською районною державною адміністрацією Чернігівської області та [PERSON], зареєстрований у Відділі Держкомзему у Коропському районі, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 09.04.2012 за № 742228054003325; - договір оренди земельної ділянки сільськогосподарського призначення площею 57,2895 га, що знаходиться на території Атюшівської сільської ради Коропського району Чернігівської області, укладений 26.01.2012 року між Коропською районною державною адміністрацією Чернігівської області та [PERSON], зареєстрований у Відділі Держкомзему у Коропському районі, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 09.04.2012 за № 742228054003324; - договір оренди № 5 земельної ділянки сільськогосподарського призначення площею 83,5401 га, що знаходиться на території Атюшівської сільської ради Коропського району Чернігівської області, укладений 26.01.2012 року між Коропською районною державною адміністрацією Чернігівської області та [PERSON], зареєстрований у Відділі Держкомзему у Коропському районі, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 09.04.2012 за № 742228054003323; - договір оренди № 4 земельної ділянки сільськогосподарського призначення площею 82,0155 га, що знаходиться на території Атюшівської сільської ради Коропського району Чернігівської області, укладений 26.01.2012 року між Коропською районною державною адміністрацією Чернігівської області та [PERSON], зареєстрований у Відділі Держкомзему у Коропському районі, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 09.04.2012 за № 742228054003322, та стягнути з відповідачів в солідарному порядку на користь прокуратури Чернігівської області сплачений судовий збір у розмірі 9646 грн. Рішенням Коропського районного суду Чернігівської області від 25 травня 2017 року позови задоволено, визнано недійсними договори оренди: №1, №2, №3, №4, №5 земельних ділянок, договір оренди земельної ділянки площею 57,2895 га, договір оренди земельної ділянки площею 48,5511 га, укладені 26.01.2012 року між Коропською районною державною адміністрацією та [PERSON], стягнуто з [PERSON] та Коропської районної державної адміністрації на користь прокуратури Чернігівської області судовий збір в розмірі по 4823 грн з кожного. В апеляційній скарзі [PERSON] просить скасувати зазначене рішення суду і ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог. Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що судом неправильно застосовано норми матеріального права та порушено норми процесуального права. Відповідач вказує, що Закон України «Про фермерське господарство» не містить заборони як на передачу кількох земельних ділянок в оренду для ведення фермерського господарства, кожна з яких виділяється єдиним масивом, так і створення фермерського господарства на базі кількох орендованих земельних ділянок. Також [PERSON] посилається, що вона є фізичною особою-підприємцем та керівником фермерського господарства, а відтак провадження в даній справі підлягає закриттю, оскільки вона не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства. Заслухавши доповідача, пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступного висновку. По справі встановлено, що розпорядженням Коропської районної державної адміністрації №303 від 28 вересня 2011 року затверджено проект із землеустрою щодо відведення земельних ділянок в оренду за рахунок земель запасу та резервного фонду загальною площею 646,9117 у межах Атюшівської сільської ради (за межами населеного пункту) для ведення фермерського господарства; надано [PERSON] в оренду терміном на 49 років земельні ділянки за рахунок земель запасу та резервного фонду загальною площею 676,9117 у межах Атюшівської сільської ради (за межами населеного пункту) для створення фермерського господарства; затверджено проект із землеустрою щодо відведення земельних ділянок в оренду за рахунок земель запасу загальною площею 99,2813 у межах Оболонської сільської ради (за межами населеного пункту) для ведення фермерського господарства; надано [PERSON] в оренду терміном на 49 років земельні ділянки за рахунок земель запасу загальною площею 99,2813 у межах Оболонської сільської ради (за межами населеного пункту) для створення фермерського господарства. 26 січня 2012 року між Коропською районною державною адміністрацією (орендодавець) та [PERSON] (орендар) було укладено договори оренди землі: №1, №2, №3, №4, №5, згідно яких орендареві було передано в оренду земельні ділянки із земель запасу та резерву для ведення фермерського господарства площею відповідно 92,4272 га, 185,8833 га, 97,2050 га, 82,0155 га, 83,5401 га, а також договори оренди земельної ділянки площею 57,2895 га та площею 48,5511 га. Умовами договорів нормативна грошова оцінка земельних ділянок станом на 01.01.2012 року визначена у розмірах відповідно 8023063,29 грн, 1879266,93 грн, 865033,63 грн, 786319,94 грн, 620714,32 грн, 456612,82 грн, 456612,82 грн. Також умовами оспорюваних договорів визначено, що орендна плата вноситься орендарем у грошовій формі у розмірі відповідно 13639,1 грн, 31947,59 грн, 14705,51 грн, 13367,44 грн, 10552,07 грн, 7762,37 грн, 5753,82 грн на рік, що становить 17 розмірів земельного податку, та перераховується на рахунок Атюшівської сільської ради щомісячно рівними частками до тридцятого числа місяця наступного за звітним 26 січня 2012 року були складені Акти прийому-передачі земельних ділянок в оренду. Згідно листів відділу Держгеокадастру у Коропському районі Чернігівської області від 07.11.2016 року та 22.11.2016 року нормативна-грошова оцінка земельних ділянок, наданих в оренду [PERSON], не проводилась. Керівником відділу неодноразово проводились бесіди з орендарями земель державної власності, розмір орендної плати по договарх оренди яких менше 3%, та надсилалися письмові звернення. У січні 2016 року на адресу [PERSON] надсилався лист відділом Держгеокадастру у Коропському районі, в якому наголошувалося на необхідності термінового розроблення нормативної грошової оцінки земельних ділянок та подальшого затвердження її на сесії районної ради і заключення додаткових угод з встановленням розміру орендної плати на рівні не менше 8% від нормативної грошової оцінки. Відповідно до інформації Коропської районної ради рішення про затвердження технічної документації з визначення нормативної грошової оцінки земельних ділянок, розташованих за межами населених пунктів, на території Атюшівської, Деснянської (до перейменування Свердловської), Мезинської сільської ради нею не приймалися. Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов висновку, що на день розгляду позову в суді нормативно-грошова оцінка земельних ділянок не розроблена, відповідні зміни до договорів оренди в частині збільшення орендної ставки не внесені. Також судом встановлено, що [PERSON] в своїй заяві про надання земельної ділянки в оренду не вказала мету отримання земельних ділянок, обґрунтування розмірів, можливості обробляти земельну ділянку, що суперечило вимогам ст.7 Закону України «Про фермерське господарство». Висновок суду про наявність підстав для задоволення позову не ґрунтується на матеріалах справи та не відповідає вимогам закону. Відповідно до ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обовязковою підставою для скасування рішення. Відносини, повязані з орендою землі для ведення фермерського господарства регулюються відповідними нормами ЦК України, ЗК України, законами України «Про фермерське господарство», «Про оренду землі» та іншими нормативно-правовими актами. Так, згідно з абзацом 1 частини першої статті 7 Закону України «Про фермерське господарство» для отримання (придбання) у власність або в оренду земельної ділянки державної власності з метою ведення фермерського господарства громадяни звертаються до відповідної районної державної адміністрації. Для отримання у власність або в оренду земельної ділянки із земель комунальної власності з метою ведення фермерського господарства громадяни звертаються до місцевої ради. Згідно з частиною першою статті 15 Закону України «Про оренду землі» однією з істотних умов договору оренди землі є орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату. Орендна плата відповідно до статті 21 Закону України «Про оренду землі» це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою. Частиною першою статті 13 Закону України «Про оцінку земель» передбачено, що для визначення розміру орендної плати для земель державної та комунальної власності обовязково проводиться та використовується нормативна грошова оцінка земельних ділянок, яка являє собою капіталізований рентний дохід (дохід, який можна отримати із землі як фактора виробництва залежно від якості та місця розташування земельної ділянки), визначений за встановленими та затвердженими нормативами (стаття 1 Закону України «Про оцінку земель»). Крім того, за змістом статті 93 ЗК України відповідач набуває право використовувати земельну ділянку та обовязок сплачувати орендну плату не з моменту прийняття рішення компетентним органом про передачу цієї ділянки в оренду, а з моменту укладення договору оренди землі. Отже, нормативна грошова оцінка земель є основою для визначення розміру орендної плати при укладенні договору оренди. Частиною пятою статті 5 цього Закону передбачено, що нормативна грошова оцінка земельних ділянок використовується для визначення розміру земельного податку, державного мита при міні, спадкуванні та даруванні земельних ділянок згідно із законом, орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, втрат сільськогосподарського і лісогосподарського виробництва, вартості земельних ділянок площею понад 50 гектарів для розміщення відкритих спортивних і фізкультурно-оздоровчих споруд, а також при розробці показників та механізмів економічного стимулювання раціонального використання та охорони земель. Також згідно із частиною третьою статті 201 ЗК України нормативна грошова оцінка земельних ділянок використовується для визначення розміру земельного податку, втрат сільськогосподарського і лісогосподарського виробництва, економічного стимулювання раціонального використання та охорони земель тощо. Аналіз наведених правових норм дає підстави для висновку, що нормативна грошова оцінка конкретна вартісна характеристика, яка містить низку етапів, передбачених чинним законодавством. Зокрема, це прийняття уповноваженим органом влади рішення щодо проведення нормативної грошової оцінки земель, розробка технічної документації грошової оцінки спеціальною установою, погодження технічної документації органами влади, прийняття відповідною радою рішення про затвердження технічної документації. У справі, яка переглядається, суд першої інстанції виходив з того, що на момент укладення спірних договорів оренди земельних ділянок не було проведено нормативної грошової оцінки цих земельних ділянок і ця обставина є безумовною підставою для визнання вчинених правочинів недійсними. З 1 січня 2011 року набрав чинності ПК, який відповідно до пункту 1.1 статті 1 регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, і, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обовязки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обовязки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства. За змістом підпункту 9.1.10 пункту 9.1 статті 9 ПК (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) плата за землю належить до загальнодержавних податків і зборів, яка в силу вимог підпункту 14.1.147 пункту 14.1 статті 14 цього ж Кодексу є податком і справляється у формі земельного податку та орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності. Відповідно до пункту 269.1 статті 269 ПК платниками податку є власники земельних ділянок, земельних часток (паїв) та землекористувачі. Останні ж, як визначає зміст підпункту 14.1.73 пункту 14.1 статті 14 цього Кодексу, це особи, яким, зокрема, на умовах оренди надані у користування земельні ділянки державної та комунальної власності. Отже, ПК визначив обовязок й орендаря сплачувати земельний податок у формі орендної плати. Орендна плата за земельні ділянки державної і комунальної власності обовязковий платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою (підпункт 14.1.136 пункту 14.1 статті 14 ПК). Справляння плати за землю, в тому числі й орендної плати, здійснюється відповідно до положень розділу ХIII ПК. Розмір та умови внесення орендної плати встановлюються у договорі оренди між орендодавцем (власником) і орендарем, а підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки (пункт 288.1 статті 288 ПК). Підпунктом 288.5.1 пункту 288.5 статті 288 зазначеного Кодексу встановлено, що розмір орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності встановлюється у договорі оренди, але річна сума платежу не може бути меншою: для земель сільськогосподарського призначення розміру земельного податку, що встановлюється розділом ХIII ПК; для інших категорій земель трикратного розміру земельного податку, що встановлюється цим розділом, та не може перевищувати, зокрема, для інших земельних ділянок, наданих в оренду, 12 відсотків нормативної грошової оцінки (підпункт 288.5.2 зазначеного пункту). Тобто, законодавець визначив нижню граничну межу річної суми платежу з орендної плати за земельні ділянки, незалежно від того, чи співпадає її розмір із визначеним у договорі. Проаналізувавши наведені норми матеріального права, можна дійти висновку, що з набранням чинності ПК річний розмір орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, який підлягає перерахуванню до бюджету, має відповідати вимогам підпункту 288.5.1 пункту 288.5 статті 288 цього Кодексу та є підставою для перегляду встановленого розміру орендної плати. При цьому виходячи із принципу пріоритетності норм ПК над нормами інших актів у разі їх суперечності, який закріплений у пункті 5.2 статті 5 ПК, до моменту внесення до такого договору відповідних змін розмір орендної плати в будь-якому разі не може бути меншим, ніж встановлений підпунктом 288.5.1 пункту 288.5 статті 288 ПК. Аналогічної правової позиції дотримується Верховний суд України у постанові від 14 березня 2017 року № 21-2246а16. За змістом частини першої статті 203, частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 статті 203 цього Кодексу, і, зокрема, коли зміст правочину суперечить ЦК України, іншим актам цивільного законодавства. Згідно із ч. 3 ст.228 Цивільного кодексу України у разі недодержання вимоги щодо відповідності правочину інтересам держави і суспільства, його моральним засадам такий правочин може бути визнаний недійсним. Відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів. У практиці ЄСПЛ напрацьовані три критерії, що їх слід оцінювати з тим, щоб зробити висновок, чи відповідає певний захід втручання у право власності принципу правомірного і допустимого втручання, сумісного з гарантіями ст. 1 Першого протоколу Конвенції, а саме: втручання має бути законним, відповідати суспільним інтересам та бути пропорційним переслідуваним цілям. За змістом рішення Європейського суду з прав людини у справі «Стреч проти Сполученого Королівства» від 24 червня 2003 року самі по собі допущені органами влади порушення при передачі майна у власність особи не можуть бути безумовною підставою для повернення цього майна державі, якщо вони не допущені внаслідок винної, протиправної поведінки самого набувача майна. Виходячи з вище зазначеного, суд приходить до висновку, що втручання у право мирно володіти своїм майном з боку держави має бути законним. Відповідно до частини першої статті 632 ЦК України ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. У випадках, визначених законом, застосовуються ціни (тарифи, ставки тощо), які встановлюються або регулюються уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування. За умовами п.2.2.4 договорів оренди, які укладені між [PERSON] та Коропською районною державною адміністрацією, передбачено перегляд орендної плати, в тому числі і у випадках, передбачених законом. Із метою приведення у відповідність до норм чинного законодавства та п.2.2.4 Договорів оренди, Коропська районна державна адміністрація вправі звернутися, як до [PERSON] з відповідною пропозицією щодо внесення змін до такого договору, так і безпосередньо до суду з відповідним позовом про внесення змін до договору. Звернення прокуратури з позовом до суду на захист порушених економічних інтересів держави у земельній сфері полягає у відновленні надходження до бюджету земельного податку у вигляді орендної плати у розмірі, передбаченому Податковим кодексом України, механізм сплати якого прямо передбачено Податковим кодексом, тобто існує законодавчо врегульоване вирішення спірного питання, а отже застосування такого способу захисту, як визнання правочинів недійсними, не відповідає суспільним інтересам та не є пропорційним переслідуваним цілям, а допущені органами влади порушення при передачі майна у власність особи можуть бути відновлені шляхом укладання додаткової угоди та не є безумовною підставою для повернення цього майна державі. Предметом безпосереднього регулювання статті 1 Першого протоколу до Конвенції є втручання держави в право на мирне володіння майном, зокрема й позбавлення особи права власності на майно шляхом його витребування на користь держави. У контексті цієї норми під майном розуміється ціла низка інтересів економічного характеру, до яких можна віднести й право оренди земельної ділянки для створення фермерського господарства. Можливість реалізації громадянином права на створення фермерського господарства безпосередньо пов'язана з наданням (передачею) йому земельних ділянок для ведення фермерського господарства, що є обов'язковою умовою для державної реєстрації фермерського господарства (стаття 8 Закону N 973-IV). Порядок надання (передачі) земельних ділянок для ведення фермерського господарства передбачений Законом України «Про фермерське господарство» та передбачає певну процедуру. Звертаючись до суду з позовом, прокурор зазначає, як підставу для визнання договорів оренди укладених між Коропською районною державною адміністрацією та [PERSON] недійсним надання в оренду [PERSON] земельних ділянок для ведення фермерського господарства не єдиним масивом. При цьому в позові не зазначається, в чому полягають порушення, допущені органом влади та не висуваються вимоги про оскарження рішення цього органу про передачу землі в оренду для ведення фермерського господарства. При вирішенні позовних вимог про законність рішення органу державної виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок для ведення фермерського господарства застосуванню підлягають правила надання (передачі) земельних ділянок для ведення фермерського господарства згідно зі статтею 7 Закону N 973-IV як спеціального по відношенню до статті 123 ЗК. Отже визнання договорів оренди недійсними не можливе без одночасного оскарження рішення про виділення цієї землі в оренду. Не заслуговують на увагу суду доводи апеляційної скарги про, те що даний спір повинен бути розглянутий господарським судом, оскільки суд першої інстанції вірно визначив юрисдикцію даного спору. Виходячи з вище зазначеного, апеляційна скарга [PERSON] підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції - скасуванню з ухвалення нового рішення про відмову в задоволенні позову. Відповідно до ч.5 ст.88 ЦПК України якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат. В звязку із задоволенням апеляційної скарги [PERSON], на її користь належить стягнути з Прокуратури Чернігівської області судовий збір в розмірі 10610 грн 60 коп. за апеляційний розгляд справи.

Outcome: partial