Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-13 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором та судових витрат, мотивуючи свої вимоги тим, що між АТ КБ «Приватбанк» та відповідачем 13.02.2007 був укладений кредитний договір №б/н, відповідно до якого він отримав кредит у розмірі 21600,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 22,8 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач зобов`язання за договором належним чином не виконав, у зв`язку з чим має заборгованість станом на 30.06.2018 в розмірі 291353,55 грн. Від цієї суми заборгованості віднімається сума, яка була задоволена рішенням Южного міського суду Одеської області від 17.03.2015 про стягнення з відповідача на користь позивача АТ КБ «Приватбанк» заборгованості в розмірі 14251,35 грн. Позичальник належним чином свої зобов`язання не виконує, що є порушенням Закону України «Про банки та банківську діяльність» та умов кредитного договору. Також позивачем разом з позовом були надані документи про зміну найменування юридичної особи на АТ КБ «Приватбанк». Ухвалою Южного міського суду Одеської області від 02.10.2018 відкрито провадження та справа призначена до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Представник позивача в судове засідання не з`явився, надав заяву, згідно якої позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти заочного рішення не заперечує, просить розглядати справу у його відсутність. Відповідач в судове засідання не з`явився, про день та час слухання справи був повідомлений належним чином, причини неявка суду не відома, заява про розгляд справи у його відсутність до суду не надходила. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи суд приходить до висновку, що у задоволенні позову необхідно відмовити з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що 13.02.2007 був укладений кредитний договір №б/н, який складається із заяви, умов та правил надання банківських послуг та тарифів, відповідно до якого він отримав кредит у розмірі 21600,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 22,8 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Заочним рішенням Южного міського суду Одеської області від 17.03.2015 по цивільній справі №519/11/15-ц з відповідача на користь позивача АТ КБ «Приватбанк», стягнута станом на 31.10.2014 заборгованість за кредитом в розмірі 14251,35 грн. Дане рішення набрало законної сили. Відомості або докази про виконання або не виконання [PERSON] заочного рішення Южного міського суду Одеської області від 17.03.2015 по цивільній справі №519/11/15-ц позивачем не надані. Відповідно до п.17 Постанови від 30.03.2012 № 5 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин, зобов`язання припиняється з підстав, передбачених договором або законом (частина перша статті 598 ЦК). Такі підстави, зокрема, зазначені у статтях 599 - 601, 604 - 609 ЦК. Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК, оскільки зобов`язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог статей 526, 599 ЦК. Відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Із ухваленням судового рішення про задоволення вимог кредитора, яким є й заочне рішення, припиняються правовідносини сторін, що ґрунтуються на кредитному договорі, зокрема, сплата чергових платежів, сплата нарахування відсотків, разом із тим виникає грошове зобов`язання із поверненням кредитних коштів в повному обсязі та нарахованих на цей час відсотків, невиконання якого тягне відповідальність, встановлену ст. 625 ЦК України. Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної в постанові від 14.02.2018 року по справі №564/21/99/15-ц, що посилання позивача на те, що чинне законодавство не пов`язує припинення зобов`язання з прийняттям судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання є безпідставними, оскільки наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора надає кредитору право лише на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК України. Вимоги про стягнення коштів на підставі ч.2 ст. 625 ЦК України позивачем не заявлено. Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За таких\~обставин суд\~приходить до\~висновку,\~що у\~задоволенні позову\~представника АТ КБ «Приватбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості необхідно відмовити.

Outcome: dismissed