Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-28 00:00:00

Представник ТОВ «Агрофірма «Оршівська» звернувся до суду із позовом до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики, посилаючись на те, що 14.09.2017 року між ТОВ «Агрофірма «Оршівська» та відповідачем [PERSON] було укладено договір позики №14/09/17, у відповідності до якого представник позивача передав відповідачу грошову позику в розмірі 37500,00 грн. Вказує, що згідно п. 4.1 вказаного договору позика надавалась до 14.09.2018 року. Вказує, що після спливу данного терміну відповідач свої зобов`язання не виконав, борг не повернув. Таким чином заборгованість відповідача станом на 05.03.2019 року становить 40648,79 грн., з яких: 37500 грн. сума позики, 530,14 грн. 3% річних, та 2618,65 грн. інфляційне збільшення боргу. Просить стягнути з відповідача зазначену суму заборгованості за договором позики, а також, сплачений судовий збір в розмірі 1921 грн. та 3000 грн. понесених витрат на правничу допомогу. Представник позивача Вознюк [PERSON] . [PERSON] в судове засідання не з`явився, однак подав заяву в якій позов підтримав в повному обсязі та просив справу розглянути за його відсутності. Не заперечував проти заочного розгляду спрви. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з`явився, хоча належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи через оголошення на офіційному веб-порталі судової влади. Зяв чи клопотань від нього не надходило. Відзиву на позов [PERSON] не подав. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 223 ЦПК України. Статтею 280 ЦПК України передбачається, що у разі неявки у судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, а також якщо відповідач не подав відзив, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані і добуті докази, суд приходить до наступного висновку. Згідно з\~ст. 4 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до вимог\~ст.5 ЦПК України\~здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до\~статті 1046 ЦК України\~за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із частиною другою\~статті 1047 ЦК України\~на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Судом\~\~встановлено,\~\~що\~\~14.09.2017 року між ТОВ «Агрофірма «Оршівська» та [PERSON] укладено договір позики №14/09-17, відповідно до п. 4.1 якого [PERSON] отримав позику у розмірі 37500,00 грн. (а.с.8) Як вбачається з платіжного доручення №277 від 14.09.2017 року ТОВ «Агрофірма «Оршівська» передала 37500,00 грн. [PERSON] (а.с.13) Статтею 202 ЦК України\~визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до положень \~статті 207 ЦК України\~ правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно із статтею 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до частини першої статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. За змістом статей 525, 526 ЦК України зобов`язання мають виконуватися належним чином згідно з умовами договору та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається. У відповідності до ст.1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві. Відпововідно до п. 6.2 Договору позика вважається повернутою коли сума грошових коштів внесених в касу позикодавця становить 37500,00 грн. Станом на момент звернення до суду із даним позовом, відповідач свої зобов`язання належним чином не виконав грошові кошти у визначений строк не повернув. Як роз`яснив Верховний суд України у постанові від 13 грудня 2017 року у справі №309/3458/14-ц від 13 грудня 2017 року, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Отже, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів - робити відповідні правові висновки. Таким чином, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача слід стягнути заборгованість за договором позики №14/09/17 від 14.09.2017 року в сумі 37500,00 грн. Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Частина 1\~ст.612 ЦК України\~визначає, що боржник, у даному випадку відповідач, вважається таким, що прострочив виконання зобов`язання, якщо він не виконав зобов`язання у строк, який встановлений договором чи законом. Відповідно до п. 7.1 у випадку порушення договору сторона несе відповідальність, визначену цим договором та або відповідно до ст. 625 ЦК України. Відповідно до ч.1.\~ст.625 ЦК України\~боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. За положеннями ст.1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст.625 цього Кодексу. Відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином, три проценти річних від суми боргу за період прострочення Біблюком В.В. виконання зобов`язання з 15.09.2018 року по 05.03.2019 року складає 530,14 грн. (37500/100*3*172 (кількість днів прострочення). Крім того, інфляційне збільшення суми боргу за період прострочення Біблюком В.В. виконання зобов`язання з 15.09.2018 року по 05.03.2019 року становить 2618,65 грн. З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку про те, що з відповідача на рахунок позивача належить стягнути заборгованість зо договором позики в розмірі 40648,79 грн., а тому позов підлягає задоволенню. У відповідності до\~ст. 141 ЦПК України\~з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені позивачем судові витрати, пов`язані із розглядом справи1921 грн. судового збору, що сплачені позивачем відповідо до платіжного доручення №101 від 12.03.2019 року (а.с.1) Позивачем у позовній заяві також заявлено вимогу про стягнення з відповідача на його користь понесені судові витрати на оплату правничої допомоги в розмірі 3000 грн., що обґрунтовується попереднім розрахунком витрат. Разом з тим, як роз`яснено в постанові Великої Палати Верховного Суду у справі № 826/1216/16 від 27.06.2018 року, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Таким чином, суд приходить до висновку, що вимога позивача про стягнення з відповідача судових витрат, не пов`язаних із оплатою судового збору, не підлягає до задовлення. На підставі наведеного, ст.ст.\~15, 202, 207, 525, 526, 533, 536, 599, 625,\~1046-1050 ЦК України,

Outcome: partial