Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-22 00:00:00

Представник ТОВ\~«Кей-Колект»\~звернувся до суду із позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, в якому просив усунути перешкоди в праві розпорядження майном шляхом визнання відповідача таким, що втратив право користування квартирою [ADDRESS] . Позов обґрунтований наступними обставинами. 27.04.2007 року між АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON] був укладений договір про надання споживчого кредиту № 11149584000, за умовами якого [PERSON] отримав кредит в іноземні \~ \~ \~ \~ валюті у сумі 30\~000,00 доларів США. В забезпечення виконання зобов`язань за договором кредиту 27.04.2007 року було укладено договір іпотеки, за умовами якого в іпотеку було передано нерухоме майно - квартира [ADDRESS] . 12.12.2011 року між АТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Кей-Колект» були укладені договір факторингу № 1 та договір про відступлення права вимоги за договорами іпотеки, згідно яких право вимоги за кредитним та іпотечним договорами перейшло до ТОВ «Кей-Колект». У зв`язку з невиконанням [PERSON] умов кредитного договору іпотекодержатель в позасудовому порядку здійснив звернення стягнення на предмет іпотеки, що було передбачено умовами договору іпотеки, зокрема, 16.09.2019 року іпотекодержателем було звернено стягнення шляхом набуття права власності на предмет іпотеки відповідно до ст. ст. 35-37 Закону України «Про іпотеку». Таким чином, квартира [ADDRESS] вибула із власності [PERSON] . Відповідно до п. 2.4.9. договору іпотеки [PERSON] , як іпотекодавець зобов`язався не надавати дозвіл на реєстрацію в житлових приміщеннях, що складають предмет іпотеки фізичних та юридичних осіб без згоди іпотекодержателя. Відповідно до довідки № 218/01-02 від 25.02.2020 року в спірній квартирі з 26.11.2007 року, після укладення договору іпотеки, без згоди іпотекодержателя був зареєстрований відповідач [PERSON] , 1991 року народження. Реєстрація [PERSON] в спірній квартирі, яка належить на праві власності ТОВ «Кей Колект» позбавляє позивача можливості розпоряджатися своїм майном у повному обсязі, в тому числі відчужити майно, оскільки, на думку позивача, для потенційного покупця є пріоритетним фактор відсутності зареєстрованих осіб у майні, яке відчужується. Представник позивача подав до канцелярії суду заяву, в якій позов підтримав в повному обсязі та просив його задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Просив розгляд справи проводити у його відсутність. Відповідач про дату, час та місце судового засідання повідомлявся відповідно до ст. 128 ЦПК України, шляхом надсилання судових ухвал та повісток на адресу місця перебування та адресу місця реєстрації, згідно довідки Відділу адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в Одеській області, про причину неявки не повідомив, заяви про розгляд справи у його відсутність та відзив на позовну заяву не подав. Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч. 2\~ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. У зв`язку з тим, що відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, та відповідачем не подано відзив у встановлений судом термін, в порядку ст. 280 ЦПК України, зі згоди представника позивача, викладеної в\~письмовій заяві,\~суд ухвалює\~заочне рішення\~на підставі\~наявних у\~матеріалах справи\~доказів,\~що відповідає\~вимогам ст. 223 ЦПК України. Суд, вивчивши позовну заяву, дослідивши матеріали справи, вивчивши нормативно-правові акти, які регулюють спірні правовідносини, проаналізувавши і оцінивши докази в їх сукупності вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, та підтверджено матеріалами справи, що 27 квітня 2007 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та [PERSON] укладено договір про надання споживчого кредиту № 11149584000, відповідно до якого АКІБ «УкрСиббанк» надав [PERSON] кредит в іноземній валюті в сумі 30\~000,00 доларів США (а. с. 11). 27 квітня 2007 року між [PERSON] , яка виступає майновим поручителем за [PERSON] та Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» укладено договір іпотеки, відповідно до умов якого [PERSON] в забезпечення зобов`язань позичальника передала в іпотеку нерухоме майно - квартиру [ADDRESS] . Вказаний договір посвідчено приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Савченко С.В., та зареєстровано в реєстрі за № 1767 (а. с. 16). 12 грудня 2011 року між Публічним акціонерним товариством «УкрСиббанк» та ТОВ «Кей-Колект» укладено договір факторингу № 1, відповідно до умов якого до ТОВ «Кей-Колект» перейшло право вимоги, в тому числі і за договором кредиту, укладеним із [PERSON] (а. с. 18). 12 грудня 2011 року між Публічним акціонерним товариством «УкрСиббанк» та ТОВ «Кей-Колект» укладено договір відступлення прав вимоги за договорами іпотеки, в тому числі і за договором іпотеки, укладеним із [PERSON] (а. с. 22). Із витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, сформованого 17.09.2019 року вбачається, що ТОВ «Кей-Колект» є власником квартири [ADDRESS] , на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 48711162 від 17.09.2019 (а. с. 25). Відповідно до листа Департаменту надання адміністративних послуг Одеської міської ради від 25 лютого 2020 року за № 218/01-02 в квартирі [ADDRESS] значиться зареєстрованим [PERSON] , [INFO] , дата реєстрації 26.11.2007 року (а. с. 10). Надаючи правову кваліфікацію спірним правовідносинам, суд вважає, що вони виникли в зв`язку із користуванням чужим майном, а тому регулюються Розділом І Книги третьої ЦК України. Відповідно до ст. ст. 316, 317, 319 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Згідно ст. ст. 321, 328 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. За змістом ст. 334 ЦК України, права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону. Згідно ст. ст. 386, 391 ЦК України, держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом виселення, однак, виселення є категорією житлового законодавства, а тому при розгляді справи предметом доказування є втрата житлового права або взагалі його відсутність. Відповідно до п. 4) ч. 1 ст. 406 ЦК України сервітут припиняється у разі припинення обставини, яка була підставою для встановлення сервітуту. Із матеріалів справи вбачається, що відповідач [PERSON] , будучи неповнолітнім, був зареєстрований у спірній квартирі своєю матір`ю [PERSON] після укладення договору іпотеки без погодження із іпотекодержателем, яке не передбачалося Законом України «Про іпотеку» в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин. Таким чином, після набуття ТОВ «Кей-Колект» права власності на квартиру [ADDRESS] , у відповідача [PERSON] припинилися підстави для користування квартирою, яка перебувала до 16 вересня 2019 року у власності [PERSON] . Відповідно до ч. ч. 1,2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Відповідно до\~ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно зі статтями\~12,\~13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до\~ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених\~ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Згідно зі\~статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд вважає доведеним той факт, що ТОВ «Кей-Колект» є власником квартири [ADDRESS] ,\~а відповідач\~ [PERSON] ,\~ будучи зареєстрованим в спірній квартирі, порушує право власності позивача, що надає позивачу право звертатися до суду з позовом про усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном та визнання відповідача таким, що втратив право користування вказаною квартирою. Разом із цим, з боку відповідача не надано жодного належного та допустимого доказу на підтвердження того, що спірна квартира є єдиним житлом відповідача та відсутності у [PERSON] на праві власності іншого житлового приміщення. Таким чином, позовні вимоги ТОВ «Кей-Колект» є законними, обґрунтованими, та такими, що знайшли своє підтвердження в ході розгляду справи. Задовольняючи позов про визнання [PERSON] таким, що втратив право користування жилим приміщенням, суд зауважує на тому, що зняття з реєстрації місця проживання, в силу ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» проводиться відповідними органами реєстрації на підставі рішення суду, \~яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Таким чином, зняття з реєстрації місця проживання є дискреційними повноваженнями відповідних органів реєстрації, а рішення суду про позбавлення права користування житловим приміщенням є безумовною підставою для цих органів щодо зняття відповідача з реєстрації місця проживання. Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, витрати по сплаті судового збору у розмірі 2102,00 гривень підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved