Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-13 00:00:00

Представник Служби безпеки\~України,\~діючи за\~довіреністю від\~08.06.2018\~№22/157-Д, звернувся до Ямпільського районного суду Сумської області з позовом до [PERSON] про відшкодування витрат, повязаних з утриманням у військовому навчальному підрозділі СБУ вищого навчального закладу, в якому просить суд, стягнути з [PERSON] на користь Служби безпеки\~України грошові кошти в розмірі 37336,95 грн. витрати, повязані з його утриманням в ІПЮК для СБУ НЮУ ім. Ярослава Мудрого, а також понесені судові витрати в сумі 1762,00 гривень. Свій позов представник позивача обґрунтовує тим, що 31.07.2006\~року наказом\~першого заступника\~директора Інституту\~підготовки слідчих\~кадрів для\~Служби безпеки\~України Національної\~юридичної академії\~України імені\~[PERSON]\~№ 138-ос\~громадянин України\~[PERSON],\~[INFO],\~прийнятий на\~військову службу\~за контрактом\~в органи\~Служби безпеки\~України з\~присвоєнням військового\~звання «солдат»\~та з\~31.07.2006\~року зарахований\~в списки\~особового складу\~Інституту підготовки\~слідчих кадрів\~для Служби\~безпеки України\~Національної юридичної\~академії України\~імені [PERSON] і\~поставлений на\~продовольче,\~грошове і\~речове забезпечення. Згідно з наказом начальника Інституту підготовки юридичних кадрів для Служби безпеки України Національної юридичної академії України імені [PERSON] від 08.06.2011 року № 107-сч, у звязку із закінченням навчання .в Інституті [PERSON] виключений зі списків особового складу Інституту з 08.06.2011 року та знятий з усіх видів забезпечення. Під час навчання в Інституті підготовки юридичних кадрів для Служби безпеки України Національної юридичної академії імені [PERSON] у період з 31.07.2006 року до 08.06.2011 року [PERSON] знаходився на державному забезпеченні. Згідно з п.1 Контракту про проходження військової служби (навчання) курсантами (слухачами) вищих військових навчальних закладів Служби безпеки України, укладеним 27.12.2007 року між Службою безпеки України та [PERSON], останній добровільно взяв на себе зобовязання продовжувати військову службу на посадах осіб офіцерського складу після закінчення навчання не менше пяти років. Відповідно до п.1 Контракту про проходження військової служби у Службі безпеки України, укладеним 30.05.2011 року між Службою безпеки України та [PERSON], останній добровільно взяв на себе зобовязання проходити військову службу за контрактом осіб офіцерського складу у Службі безпеки України протягом стоку дії Контракту (5 років) та сумлінно виконувати вимоги військових статутів Збройних Сил України, нормативно- правових актів Служби безпеки України, інших актів законодавства, службові обовязки, накази командирів та начальників. Після закінчення навчання в Інституті [PERSON] наказом Голови Служби безпеки України від 08.06.2011 року № 498-ос був прийнятий на військову службу за контрактом осіб офіцерського складу в Службі безпеки України строком на 5 років із присвоєнням йому першого офіцерського звання «лейтенант» та наказом начальника Інституту від 08.06.2011 року №107-сч направлений для подальшого проходження військової служби до Управління Служби безпеки України в Сумській області. Наказом СБ України від 05.09.2015 року №869-ос [PERSON] звільнено з військової служби у відставку з виключенням з військового обліку за підпунктом «в» пункту 61 та підпунктом «и» пункту 62 (у звязку з систематичним невиконанням умов контракту військовослужбовцем) Положення про проходження військової служби військовослужбовцями Службі безпеки України, затвердженого Указом Президента України від 27.12.2007 року № 1262, та з 09.09.2015 року наказом начальника Управління СБ України в Сумській області від 09.09.2015 № 322-ос виключено зі списків особового складу. Таким чином, після закінчення Інституту, який є військовим навчальним підрозділом СБУ вищого навчального закладу, [PERSON] проходив військову службу в СБУ з 08.06.2011 року по 09.09.2015 року, тобто менше 5 років. Оскільки, в добровільному порядку [PERSON] витрати, повязані з утриманням\~у військовому\~навчальному підрозділі\~СБУ вищого\~навчального закладу не відшкодував, представник позивача вимушений звернутися до суду з наведеним позовом. Ухвалою Ямпілььского районного суду Сумської області від 06.09.2018 року позов прийнято до розгляду та відкрито провадження. Відповідачу було запропоновано надати відзив на позов, але від нього відзиву на позов не надано. Ухвалою Ямпілььского районного суду Сумської області від 20.11.2018 року підготовче провадження закрито та призанчено справу до судового розгляду. Представник Служби безпеки України, діючи за довіреністю від 08.06.2018 №22/157-Д, [PERSON], в судовому\~засіданні позовні\~вимоги підтримав\~з підстав,\~наведених в\~позові та\~просить позов\~задовольнити. Відповідач, [PERSON], в судові засідання, призначені на 11.10.2018 року, на 20.11.2018 року, на 12.12.2018 року, на 28.01.2019 року та на 06.03.2019 року, не зявилась, була повідомлена про дату, час та місце розгляду справи належним чином (а.с.40,42,48,49,54,55,56,57,61,62,63,64), будь-яких клопотань та заперечень до суду не надав. Так, Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 03.04.2008 у справі «Пономарьов проти України» (п.41) (заява N 3236/03) наголошував, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. Відповідно до ст.ст.223, 280-281 ЦПК України суд ухвалив судове засідання провести у відсутності сторін, в порядку заочного розгляду, на підставі наявних в справі доказів. Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог. Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до вимог ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Відповідно до ч.1 ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання чи оспорювання. Відповідно до ч.1 ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст.ст. 12, 81, 82 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини, визнанні сторонами, не підлягають доказуванню. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Судом встановлено, що 31.07.2006 року наказом першого заступника директора Інституту підготовки слідчих кадрів для Служби безпеки України Національної юридичної академії України імені [PERSON] № 138-ос громадянин України [PERSON], [INFO], прийнятий на військову службу за контрактом в органи Служби безпеки України з присвоєнням військового звання «солдат» та з 31.07.2006 року зарахований в списки особового складу Інституту підготовки слідчих кадрів для Служби безпеки України Національної юридичної академії України імені [PERSON] і поставлений на продовольче, грошове і речове забезпечення. Відповідно до ст.22 Закону України «Про Службу безпеки України» підготовка, перепідготовка, підвищення кваліфікації спеціалістів для Служби безпеки України здійснюється відповідно до Закону України «Про освіту» та інших актів законодавства. Для забезпечення професійної освіти кадрів Служба безпеки України створює відповідні навчальні заклади. Інститут підготовки слідчих кадрів для Служби безпеки України Національної юридичної академії України ім. Ярослава Мудрого є військовим навчальним підрозділом СБУ вищого навчального закладу, який відповідно до постанови Кабінету Міністрів України «Про створення єдиної системи військової освіти» від 15.12.1997 №1410 (в редакції від 04.09.2003 року) входить до єдиної системи військової освіти. Згідно з постановою Кабінету Міністрів України «Питання Національної юридичної академії імені [PERSON]» від 26.09.2007 року №1170 факультет підготовки слідчих кадрів для Служби безпеки України Національної юридичної академії імені [PERSON] перетворено в Інститут підготовки юридичних кадрів для Служби безпеки України зазначеної Академії з внесенням відповідних змін до постанови Кабінету Міністрів України «Про створення єдиної системи військової освіти» від 15.12.1997 року №1410. Розпорядженням Кабінету Міністрів України «Про реорганізацію Національної юридичної академії України імені [PERSON]» від 08.12.2010 року № 2213-р Національна юридична академія України імені [PERSON] перетворена в Національний університет «Юридична академія України імені [PERSON]». Згідно з наказом начальника Інституту підготовки юридичних кадрів для Служби безпеки України Національної юридичної академії України імені [PERSON] від 08.06.2011 року № 107-сч, у звязку із закінченням навчання в Інституті [PERSON] виключений зі списків особового складу Інституту з 08.06.2011 року та знятий з усіх видів забезпечення. Під час навчання в Інституті підготовки юридичних кадрів для Служби безпеки України (далі - Інститут) Національної юридичної академії імені [PERSON] у період з 31.07.2006 року до 08.06.2011 року [PERSON] знаходився на державному забезпеченні. Згідно з п.1 Контракту про проходження військової служби (навчання) курсантами (слухачами) вищих військових навчальних закладів Служби безпеки України, укладеним 27.12.2007 року між Службою безпеки України та [PERSON], останній добровільно взяв на себе зобовязання продовжувати військову службу на посадах осіб офіцерського складу після закінчення навчання не менше пяти років. Відповідно до п.1 Контракту про проходження військової служби у Службі безпеки України, укладеним 30.05.2011 року між Службою безпеки України та [PERSON], останній добровільно взяв на себе зобовязання проходити військову службу за контрактом осіб офіцерського складу у Службі безпеки України протягом стоку дії Контракту (5 років) та сумлінно виконувати вимоги військових статутів Збройних Сил України, нормативно- правових актів Служби безпеки України, інших актів законодавства, службові обовязки, накази командирів та начальників. Після закінчення навчання в Інституті [PERSON] наказом Голови Служби безпеки України від 08.06.2011 року № 498-ос був прийнятий на військову службу за контрактом осіб офіцерського складу в Службі безпеки України строком на 5 років із присвоєнням йому першого офіцерського звання «лейтенант» та наказом начальника Інституту від 08.06.2011 року №107-сч направлений для подальшого проходження військової служби до Управління Служби безпеки України в Сумській області. Наказом СБ України від 05.09.2015 року № 869-ос [PERSON] звільнено з військової служби у відставку з виключенням з військового обліку за підпунктом «в» пункту 61 та підпунктом «и» пункту 62 (у звязку з систематичним невиконанням умов контракту військовослужбовцем) Положення про проходження військової служби військовослужбовцями Службі безпеки України, затвердженого Указом Президента України від 27.12.2007 № 1262, та з 09.09.2015 наказом начальника Управління СБ України в Сумській області від 09.09.2015 року № 322-ос виключено зі списків особового складу. Таким чином, після закінчення Інституту, який є військовим навчальним підрозділом СБУ вищого навчального закладу, [PERSON] проходив військову службу в СБУ з 08.06.2011 року по 09.09.2015 року, тобто менше 5 років. Згідно з вимогами ч.10 ст.25 Закону України «Про військовий обов'язок і військову службу» особи офіцерського складу, які звільняються з військової служби протягом п'яти років після закінчення військового навчального підрозділу вищого навчального заклад) відповідно до пункту «и» (у звязку з систематичним невиконанням умов контракту військовослужбовцем) ч.6 ст.26 цього Закону, відшкодовують органам, яким підпорядковані ці навчальні заклади, витрати, пов'язані з їх утриманням у військовому навчальному підрозділі, відповідно до порядку і умов, встановлених Кабінетом Міністрів України. У разі відмови від добровільного відшкодування витрат таке відшкодування здійснюється у судовому порядку. Порядок відшкодування особами офіцерського складу витрат, повязаних з їх утриманням у військовому навчальному підрозділі вищого навчального закладу, затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 12.07.2006 року № 964. Згідно з п.п. 1, 2, 5 Порядку особи офіцерського складу, які звільняються з військової служби в СБУ протягом п'яти років після закінчення військового навчального підрозділу СБУ вищого навчального закладу, зокрема, у звязку з систематичним невиконанням умов контракту військовослужбовцем, відшкодовують СБУ витрати, пов'язані з їх утриманням у військовому навчальному підрозділі, за весь період навчання у вказаному підрозділі. Відшкодування здійснюється у розмірі фактичних витрат, повязаних з: грошовим, продовольчим, речовим, медичним забезпеченням; перевезенням до місця проведення щорічної основної та канікулярної відпустки та у зворотному напрямку; оплатою комунальних послуг і вартості спожитих енергоносіїв. Порядок розрахунку витрат установлюється Міноборони разом з Мінфіном, МВС, Адміністрацією Держприкордонслужби, Управлінням державної охорони, СБУ, Службою зовнішньої розвідки, Держспецтрансслужбою (п.3 Порядку). На виконання п.4 Порядку та відповідно до Порядку розрахунку витрат, повязаних з утриманням курсантів у вищих навчальних закладах, затвердженого спільним наказом Міністерства оборони України, Міністерства фінансів України, Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства транспорту та звязку України, Адміністрації Державної прикордонної служби України, Управління державної охорони України, Служби безпеки України від 16.07.2007 року №419/831/240/605/537/219/534 та зареєстрованого у Міністерстві юстиції України за №863/14130, Інститутом підготовки юридичних кадрів для Служби безпеки України Національного юридичного університету імені [PERSON], здійснено розрахунок фактичних витрат згідно з нормами утримання курсанта [PERSON] за пять років його навчання (наказом Міністерства освіти і науки України від 04.12.2013 року № 1697 Національний університет «Юридична академія України імені [PERSON]» перейменовано в Національний юридичний університет імені [PERSON]). Відповідно до довідки-розрахунку фактичних витрат, пов'язаних з утриманням [PERSON] в Інституті від 25.07.2017 року вих. № 27/2895, сума витрат, що має бути ним відшкодована, становить 37 336 (тридцять сім тисяч триста тридцять шість) грн. 95 коп., виходячи з розрахунку витрат на: -грошове забезпечення - 11383,07 грн.; -продовольче забезпечення (у тому числі компенсація замість норм харчування) - 20024,21 грн.; -речове забезпечення - 2787,82 грн.; -оплату комунальних послуг і вартості енергоносіїв - 3141,85 грн. З метою досудового врегулювання спору [PERSON] Управлінням СБ України в Сумській області направлено листа від 30.08.2017 року вих. № 17705 з пропозицією відшкодувати витрати, повязані з його утриманням у військовому навчальному підрозділі СБУ вищого навчального закладу, у сумі 37336,95 грн.. Згідно з рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення [PERSON] отримав лист УСБУ в Сумській області 11.09.2017 року, однак не вжив жодних заходів з цього приводу. 24.01.2018 року Управлінням СБ України в Сумській області повторно направлено [PERSON] листа вих.№1267 з пропозицією відшкодувати витрати, повязані з його утриманням у військовому навчальному підрозділі СБУ вищого навчального закладу, у сумі 37336,95 грн.. Згідно з рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення [PERSON] отримав лист УСБУ в Сумській області 29.01.2018 року, однак знову не вжив заходів щодо відшкодуванням витрат, повязаних з його утриманням в Інституті, що беззаперечно свідчить про його небажання відшкодовувати такі витрати в добровільному порядку. Відповідно до ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з вимогами ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч.2 ст.77 ЦПК України). У відповідності до ч.3 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч.6 ст.81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст.263 ЦПК України: рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно із ст.129 Конституції України, одним з основних принципів судочинства, є законність. Принцип законності визначається тим, що суд у своїй діяльності при вирішенні справ повинен правильно застосовувати норми матеріального права до взаємовідносин сторін. За таких обставин суд вважає можливим позовні вимоги задовольнити та з відповідача на користь позивача стягнути витрати, повязані з його утриманням у військовому навчальному підрозділі СБУ вищого навчального закладу, в сумі 37336,95 грн. Відповідно до ст.141\~ЦПК України судовий збір слід покласти на відповідача. Враховуючи наведене,

Outcome: approved