Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-30 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду з позовом в інтересах позивача в якому зазначив, що вироком Хотинського районного суду Чернівецької області від 03 червня 2014 року [PERSON] визнанний винним у скоєні злочину передбаченого ст.122 ч.1 КК України та призначено покарання у виді трьох років позбавлення волі. Відповідно до п.»г» ст.1 Закону «Про амністію» [PERSON] був звільнений від відбування покарання. Потерпілим за даним вироком визнаний [PERSON] якому неправомірними діями засудженого нанесено тілесні ушкодження середнього ступеня важкості, що призвели до довготривалого розладу здоровя. Позивач у позовній заяві просить суд стягнути з відповідача на його користь матеріальні збитки а саме 9600 грн. які він не отримав як заробітну плату будучи вимушеним вісім місяців перебувати на лікарняному. Позивач також вважає, що неправомірними діями відповідача по відношенні до нього нанесено моральну шкоду, оскільки він був вимушений тривалий період часу лікуватися, перенести сильні душевні та моральні страждання у звязку з отриманим тілесним ушкодженням тому вважає, що неправомірними діями відповідача йому нанесено моральну шкоду яку він оцінює в 70000 грн.. В судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали частково та суду додатково пояснили, що він отримав по лікарняним листам 7200 грн. 94 коп., що відповідає довідки наданій відповідачем тому просить суд стягнути з відповідача лише різницю в частині матеріального збитку. В частині стягнення з відповідача моральної шкоди вважає, що оскільки він вісім місяців пролежав в лікарні що підтверджується лікарняними листами, отримав тілесні ушкодження середнього ступеня важкості, на даний час продовжує лікуватися, та отримав третю групу інвалідності доведено нанесення йому моральної шкоди в повному обсязі. Відповідач визнав позов частково, суду пояснив, що погоджується на виплату позивачу різниці в недоотриманої заробітної платі яка у відшкодуванні матеріальної шкоди, щодо моральної шкоди вважає що визначена сума є завеликою для нього. Він ніде не працює, не є власником майна яке можливо би було реалізувати для компенсації позивачу моральної шкоди, постійної роботи немає. Наданими сторонами доказами судом встановлено, що відповідно до вироку Хотинського районного суду Чернівецької області від 03 червня 2014 року [PERSON] визнанний винним у скоєні злочину передбаченого ст.122 ч.1 КК України та призначено покарання у виді трьох років позбавлення волі. Відповідно до п.»г» ст.1 Закону «Про амністію» [PERSON] був звільнений від відбування покарання. Потерпілим за даним вироком визнаний [PERSON] якому неправомірними діями засудженого нанесено тілесні ушкодження середнього ступеня важкості, що призвели до довготривалого розладу здоровя. З довідки про доходи з ТОВ «Ласунька Плюс» на а.с.14 вбачається, що з січня 2102 року по грудень 2012 року позивач отримував середню місячну заробітну плату в розмірі 1200 грн. в місяць. З довідки №22 від 28 квітня 2016 року ТОВ «Ласунька Плюс» вбачається. що з 27 жовтня 2013 року по 17 червня 2014 року [PERSON] було виплачено відповідно до наданих листків непрацездатності 7200 грн. 94 коп.. Згідно з ст..1 ЦПК України, 1. Завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно з ст..3 ЦПК України, 1. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. 2. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси. 3. Відмова від права на звернення до суду за захистом є недійсною. Згідно з ст..4 ЦПК України, 1. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Згідно з ч.1 ст.60 ЦПК України, Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Згідно з ч.4 ст.174 ЦПК України, 4. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Згідно з ч.1 ст.179 ЦПК України, 1. Предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи (причини пропуску строку позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно з ст.1177 ЦК України, шкода завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовуєься відповідно до закону. Суд оцінюючи докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та у безпосередньому дослідженні наявних справі доказів за принципом належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатністю і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, дійшов висновку, що позов в частині стягнення матеріальної шкоди підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивачу за період перебування на лікуванні виплачувалися лікарняні листи та він отримав 7200 грн. 96 коп., що визнав в судовому засіданні залишилось не відшкодованим виходячи з поданого позову 2399 грн. 06 коп. яку визнав відповідач та підтримав позивач а тому суд вважає, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 2399 грн. 06 коп.. Що стосується стягненню з відповідача на користь позивача моральної шкоди суд дійшов висновку, що позов в даній частині підлягає частковому задоволенню з наступних правових підстав. Частиною 5 статті 23 ЦК України встановлено, що моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній, юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб (пункт 3 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування морально (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 року №4.). Пунктом 5 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування морально (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 року №4, розясненно, що Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. ( Абзац пункту 5 в редакції Постанови Пленуму Верховного суду N 5 ( v0005700-01 ) від 25.05.2001 ). Суд аналізуючи у сукупності викладені докази та зазначені правові норми дійшов висновку що неправомірними діями відповідача по відношенню до позивача які перебувають в прямому причинному звязку з наслідками які настали нанесено моральну шкоду, та суд визначаючи розмір моральної шкоди яка підлягає відшкодуванню приймає до уваги ступень вини особи яка завдала моральної шкоди, тривалість періоду фізичних та душевних страждань позивача, погіршення здібностей позивача у звязку отриманими тілесними ушкодження в результаті чого отримав інвалідність та з врахуванням принципу розумності та справедливості та того, що відшкодування моральної шкоди не є засобом збагачення приймаючи до уваги, що відповідач не працює та не має інших джерел доходу дійшов висновку про необхідність та можливість стягнення в рахунок відшкодування нанесеної моральної шкоди [PERSON] з [PERSON] - 10000 грн. (десять тисяч грн..).. Суд враховуючи, що позивач був звільнений від сплати судового збору при подачі позову до суду у відповідності до вимог ст.88 ЦПК України суд вважає, що підлягає стягненню з відповідача в дохід держави судовий збір в сумі 1378 грн. за позовну вимогу про стягнення матеріальної шкоди та 1378 грн. за позовну вимогу про стягнення моральної шкоди.

Outcome: partial