Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-02 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду з позовом до [PERSON] . Посилався на те, що осінню 2019 року до нього звернувся знайомий [PERSON] з проханням позичити йому 10 000 доларів США, які йому були потрібні терміново. Грош позичив, оскільки добре знав батька відповідача та не сумнівався, що останній віддасть позичені гроші. Так, 24.10.2019 року при особистій зустрічі в автомобілі позивача відповідач отримав кошти та написав розписку та пообіцяв повернути гроші до кінця 2020 року. Вказував, що за рік відповідач не віддав позиченої суми грошових коштів. Беручи гроші відповідач вказував, що якщо не зможе повернути гроші, то продасть автомобіль і віддасть гроші, однак на пропозиції позивача продати автомобіль та повернути кошти, відповів, що автомобіль не його та їздить по дорученню. На останніх зустрічах в 2021 році не спілкувався з позивачем. З приводу даної ситуації звернувся з заявою до поліції, однак отримав відповідь, що дані відносини мають характер цивільно-правових. Оскільки на момент звернення до суду грошові кошти не повернуті, просить стягнути борг за договором позики та стягнути судові витрати. Представник позивача подав до заяву про розгляд справи у його відсутність. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі і просить їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, будь-яких клопотань, відзиву не надав. Відповідно до ст.280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. З урахуванням положень ст. 280 ЦПК України та думки позивача щодо заочного розгляду справи, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного. Судом встановлено, що 24.10.2019 року між позивачем і відповідачем укладено договір позики, за умовами якого позивач передав відповідачу 10 000 доларів США, а останній зобов`язався повернути вказану суму до 31.12.2020 року, що підтверджується складеною та підписаною [PERSON] розпискою (а. с.9) Приписами ч. 1 ст. 1046 ЦК України встановлено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до ч. 1ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов, відповідно до ч. 2 ст. 1047 ЦК України, може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду України від 2 липня 2014 року у справі № 6-79цс14, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, і може не співпадати з датою складання розписки, яка посвідчує цей факт, однак у будь-якому разі складанню розписки має передувати факт передачі коштів у борг. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Така ж правова позиція викладена в постанові Верховного суду України від 18 вересня 2013 року за наслідками розгляду цивільної справи № 6-63цс13. Отже, у разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. Для цього, з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов. Для правильного застосування вищевказаних положень законодавства необхідно встановити реальну природу правовідносин між сторонами, факт укладення договору позики із зазначенням істотних умов для такого виду правовідносин, на виконання якого було видано борговий документ, що підтверджує фактичну передачу коштів, а також встановити інші обставини зокрема щодо виконання договору позики позичальником. Відповідно до положень ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За змістом письмової розписки, що знаходиться в матеріалах справи, вбачається, що відповідач [PERSON] , паспорт [NUMBER] , проживаючий в [ADDRESS] позичив у [PERSON] 10 000 доларів США та зобов`язується повернути 31.12.2020 року, про що відповідач [PERSON] власноручно написав і передав [PERSON] , письмову розписку. Зазначена розписка містить час отримання позики, її розмір та строк повернення. Наявність у позивача боргової розписки підтверджує укладення договору позики між сторонами та прийняття кожним із них відповідних зобов`язань, а також факт передачі грошової суми позичальнику. У відповідності до ч.ч.1, 2, 3 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Згідно ст. 533 ЦК України, якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. На день подачі заяви офіційний курс НБУ за 1 долар США становить 27,79 грн., таким чином сума боргу на день подачі позову становить 277900 гривень. Дослідивши розписку, суд, виявивши її справжню правову природу, доходить висновку, що у даній справі, між сторонами укладався договір позики, в розумінні викладених вище вимог Закону на вказану у розписці суму 10 000 доларів США, що в гривневому еквіваленті становить 277 900 гривень. В зв`язку з чим суд вважає за необхідне стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] борг по договору позики у сумі 10 000 доларів США. Суд, також вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача понесені ним судові витрати по сплаті судового збору у сумі 908 грн.

Outcome: approved