Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-28 00:00:00

Представник Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» звернувся до суду з позовом до [PERSON], в якому просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором №б/н від 13.02.2012 в сумі 34 501 грн. 84 коп. Також, просив стягнути сплачений позивачем судовий збір в розмірі 1600 грн. 00 коп. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що відповідно до укладеного договору №б/н від 13.02.2012 [PERSON] отримала кредит в розмірі 2000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Підписання даного договору є прямою і безумовною згодою позичальника щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну відповідно до п.п.2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана Заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Тарифами банку», які викладені на банківському сайті, складає між відповідачем та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Відповідач не виконує взяті на себе зобовязання, у звязку з чим станом на 31.07.2017 має заборгованість в сумі 34 501 грн. 84 коп., яка складається з наступного: 1099 грн. 25 коп. заборгованість за кредитом; 27 383 грн. 45 коп. заборгованість по процентам за користування кредитом; 3900 грн. 00 коп. заборгованість за пенею та комісією; 500 грн.00 коп. - штраф (фіксована частина), 1619 грн. 14 коп. штраф (процентна складова). Представник позивача в судове засідання не зявився, до суду надав заяву про розгляд справи за його відсутності, просив позов задовольнити в повному обсязі. До суду надано також письмове пояснення, в якому зазначено, що по даному кредитному договору відкрито картковий рахунок, встановлено кредитний ліміт на картку, видано картку, а сума обовязкового мінімального щомісячного платежу залежить від суми використаного кредиту. Кредитна картка є поновлюваною кредитною лінією, тобто це кредит, що надається банком клієнту в межах встановленого ліміту заборгованості, який використовується повністю або частинами і поновлюється в міру погашення раніше виданого кредиту, клієнт використавши та погасивши заборгованість за кредитною лінією, може знову користуватися нею у межах строку дії картки. Відповідно до Правил користування карткою строк дії картки вказано на лицевій стороні Картки. Картка діє до останнього дня 11.2015 року. Тобто позивачем дотримано строк позовної давності при зверненні до суду. \~\~\~\~Крім того, позивач у письмових поясненнях звертає увагу суду на те, що відповідно до п.1.1.7.31 Умов і Правил, строк позовної давності за кредитним договором щодо вимог про повернення кредиту, відсотків, винагороди, неустойки (пені та штрафів) був збільшений до 50 років, оскільки згідно ч.1\~ст.259 ЦК України\~позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Відповідач в судове засідання, призначене на 30.01.2018, не зявилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, відповідно до раніше поданої заяви проти задоволення позову заперечує. В письмових заперечення просить суд застосувати строки позовної давності до позовних вимог ПАТ КБ «Приватбанк» та відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. У відповідності до ст.223 ЦПК України суд вважає за можливе розглянути справу без участі сторін. У відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання\~ всіх учасників\~ справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу\~ розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового\~ процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч.1 п.9 Розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України в редакції Закону №2147-VIII від 03.10.2017, який набрав чинності 15.12.2017, справи у судах першої інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцію Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Дослідивши матеріали справи, судом було встановлено наступне. З матеріалів справи вбачається, що 13 лютого 2012 року [PERSON] заповнено та підписано Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в Приватбанку № б/н, згідно якої вона виявила бажання отримати у ПАТ КБ «ПриватБанк» кредитний ліміт за платіжною карткою «Універсальна». У Анкеті-заяві зазначено, що позичальник ознайомлена і згодна з Пам'яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, що разом із цією заявою становлять договір про надання банківських послуг. 13 грудня 2017 року ПАТ КБ «ПриватБанк» видано довідку про те, що клієнт [PERSON] отримала картки: SAMD№50000057868349, 5211537303184738, СRPL, УНІВЕРСАЛЬНА 55 ДНІВ, остання з яких мала термін дії до останнього дня 11.2015 року. Останній платіж за вказаним кредитним зобов'язанням відповідачем здійснено 28 січня 2014 року, шляхом поповнення її карткового рахунку на суму 360,00 грн., що підтверджується випискою по цьому рахунку. Згідно із наданим позивачем розрахунком заборгованості відповідача за цим кредитним зобов'язанням станом на 31 липня 2017 року у відповідача перед банком виникла заборгованість у загальному розмірі 34 501 грн. 83 коп., з яких: 1099 грн. 25 коп. заборгованість за кредитом; 27 383 грн. 45 коп. заборгованість по процентам за користування кредитом; 3900 грн. 00 коп. заборгованість за пенею та комісією; 500 грн.00 коп. - штраф (фіксована частина), 1619 грн. 14 коп. штраф (процентна складова). Відповідач\~заявила про застосування позовної давності, мотивуючи тим, що останній платіж за вказаним кредитним зобов'язанням нею здійснено 28 січня 2014 року, а з цим позовом банк звернувся до суду вже у серпні 2017 року, чим порушив загальний строк позовної давності. Позиція позивача щодо досягнення, згідно п. 1.1.7.31 Умов і Правил, за домовленістю сторін умов про збільшення строку позовної давності по кредитному Договору щодо вимог про повернення кредиту, відсотків, винагороди, неустойки (пені та штрафів) до 50 років, судом не береться до уваги, зважаючи на наступне. Пунктом 1.1.7.31 Умов і Правил передбачено, що термін позовної давності щодо вимог Банку щодо повернення кредиту, сплати відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки - пені, штрафів, витрат Банку становить 50 років. Водночас, позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі (частина перша\~статті 259 ЦК України). Судом вбачається, що Умови і Правила, пунктом 1.1.7.31 яких установлено позовну давність тривалістю в пятдесят років, не містять підпису відповідача. При цьому, у матеріалах справи відсутні належні і допустимі докази, які б підтверджували, що саме ці Умови розумів відповідач, підписуючи анкету-заяву позичальника, а також те, що Умови містили збільшений строк позовної давності в момент підписання анкети-заяви позичальника, або в подальшому такі Умови, зокрема щодо збільшення строку позовної давності, не змінювались. Крім того, в анкеті-заяві позичальника від 13 лютого 2012 року домовленості сторін щодо збільшення строку позовної давності немає. Згідно із ч.ч.1, 2 ст.207\~ЦК України\~правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Зміст правовідносин учасників договору повинен оцінюватись виходячи із дійсних намірів учасників договору та відповідно до всіх документів, підписаних сторонами при укладенні або виконанні цього договору. Такий висновок щодо необхідності доведення позивачем вказаних обставин викладено Верховним Судом України у постановах від 11 березня 2015 року у справі № 6-16цс15, від 14 грудня 2016 року у справі № 6-2462цс16, від 22 березня 2017 року у справі № 6-2320цс16 та від 09 серпня 2017 року у справі № 6-2322цс16. Відповідно до Витягу з тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» по договору №б/н від 13.02.2012, свідчать про ознайомлення відповідача саме з цими умовами, сторони узгодили, що заборгованість за договором сплачується щомісячними платежами у розмірі 7% від заборгованості, але не менше 50 грн. і не більше залишку заборгованості, строк внесення щомісячних платежів - до 25 числа місяця, наступного за звітним. За змістом ч.3\~ст.254 ЦК України\~строк, що визначений місяцями, спливає у відповідне число останнього місяця строку. Відповідно до\~ст.256 ЦК України\~позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутись до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч.4\~ст.267 ЦК України). Цивільне законодавство України передбачає два види позовної давності: загальну та спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст.257 України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, ч.2\~ст.258 ЦК України\~передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Згідно зі\~ст.266 ЦК України\~зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги. Відповідно до\~статті 253 ЦК України\~перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша\~статті 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Отже, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначене періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Такий правовий висновок викладено Верховним Судом України у постановах цього суду від 14 грудня 2016 року у справі № 6-2462цс16 та від 09 серпня 2017 року у справі № 6-2322цс16. Установивши, що останній платіж за договором про надання банківський послуг відповідач здійснила 28 січня 2014 року, а з позовом банк звернувся до суду у серпні 2017 року, суд дійшов висновку про сплив строку позовної давності. Між банком та відповідачем погоджено, що кредитна картка «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» є відновлювальною. Разом із тим, виготовлення на ім'я позичальника карток із новим строком дії не дає підстав для висновку, що початком строку позовної давності у таких правовідносинах є саме закінчення строку дії картки, які, з огляду на вказаний тип кредитної лінії, можуть перевидаватись банком необмежену кількість раз. Кредитор, у свою чергу, зобов'язаний цікавитись своїми майновими правами та, у випадку їх порушення, звертатись до суду за їх захистом. Враховуючи компетенцію та повноваження банку щодо моніторингу стану рахунків своїх клієнтів-позичальників, позивач міг довідатись та довідався про порушення своїх прав, як кредитора, ще у лютому 2014 року, однак не здійснив жодних дій, спрямованих на їх відновлення. Порівняльний аналіз термінів «довідався» та «міг довідатися», що містяться в\~ст.261 ЦК України, дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов'язку особи знати про стан своїх майнових прав. Початок перебігу строку позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення) договору, як з певними подіями (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст.261 ЦК України). Особа повинна знати про стан своїх майнових прав, що узгоджується з правовим висновком Верховного Суду України, викладеним у постанові цього суду від 16 листопада 2016 року у справі № 6-2469цс16. Пунктом 1\~статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~передбачено, що кожен має право на розгляд його справи судом. Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (п.1 ст.32 Конвенції), наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»; пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою\~\~у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»). Таким чином, позивачем пропущено строк позовної давності, оскільки про фактичне порушення своїх прав відповідачем він знав ще починаючи з лютого 2014 року, однак з позовом звернувся лише у серпні 2017 року, що є підставою для відмови у позові. Згідно з ч.4 ст.267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір не відшкодовується. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed