Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-11 00:00:00

Прокурор звернувся до суду з позовом до Виконавчого комітету Чернівецької міської ради, [PERSON] житло-комунального господарства Чернівецької міської ради, [PERSON] економіки Чернівецької міської ради, [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] про визнання незаконним та скасування рішення Виконавчого комітету Чернівецької міської ради, розпорядження органу приватизації та свідоцтва про право власності. Посилався на те, що рішенням Виконавчого комітету Чернівецької міської ради №248/6 від 18.07.2006 року територіальній громаді м. Чернівці було видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно по вул. Українській,22 м.Чернівці, а саме: адміністративну будівлю літ.А, загальною площею 832,4 кв.м., будівлю гаражу літ. «Б», площею 111,6 кв.м., огорожу №1,№2, погріб. Згодом приміщення мансарди літ.Б відповідно до рішення Виконавчого комітету Чернівецької міської ради №849/19 від 08.11.2015 року були закріплені за Чернівецьким міським центром соціальних служб для сімї, дітей та молоді для розміщення спеціалізованої служби цього центру. В подальшому, рішенням Виконавчого комітету Чернівецької міської ради №555/20 від 13.10.2015 року нежитлові приміщення будівлі літ.Б по вул.Українській,22 м.Чернівці, загальною площею 99,22 кв.м. було передано [PERSON] економіки міської ради для відновлення під житло та зобовязано замовити проектно-кошторисну документацію, погодити її та завершити роботи щодо реконструкції впродовж двох років. Також вказував на те, що рішенням виконавчого комітету ЧМР №72/3 від 09.02.2016 року приміщення в будинку №22, що по вул. Українській м. Чернівці, які були відновлені під житло, було поновлено на балансі житлового фонду комунальної власності територіальної громади м. Чернівці та присвоєно квартирі №5; дозволено внести зміни у реєстраційні зміни у звязку з зміною статусу частини нежитлових приміщень; зараховано квартиру на баланс. 22.03.2016 року на підставі рішення №144/5 від 15.03.2016 року відповідачам [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] було видано ордер на двохкімнатну квартиру №5, що по вул. Українській м. Чернівці. Розпорядженням [PERSON] житлово-комунального господарства ЧМР №50038 від 05.04.2016 року передано [PERSON] у спільну сумісну власність квартиру №5, що по вул. Українській, 22 м. Чернівці, на підставі якого видано [PERSON] та [PERSON] свідоцтво про право спільної сумісної власності серії СТА 620727 від 05.04.2016 року на зазначену квартиру. Із вказаними рішеннями та діями відповідачів позивач не погоджується, оскільки у відповідності до Закону України «Про місцеве самоврядування» прийняття рішень щодо відчуження комунального майна вирішується виключно на пленарних засіданнях міської ради. Окрім того, позивач вважає, що [PERSON] економіки ЧМР, перевищуючи свої повноваження, вирішив безкоштовно передати спірні приміщення одному із своїх працівників [PERSON], незаконно уповноваживши її за власні кошти замовити проектно-кошторисну документацію та провести роботи з переобладнання житлових приміщень. Також, прокурор посилався на те, що [PERSON] перебувала на квартирному обліку при виконавчому комітеті Шевченківської ради м.Чернівці з 28.09.2005 року в загальній черзі за №2910 та в пільговій черзі за №1072, а тому у даному випадку у [PERSON] були відсутні підстави позачергового переважного права на отримання безоплатного житла. Одночасно позивач вказував на те, що остання вже використовувала своє право на безкоштовну приватизацію житла та спільно з членами сімї отримала право власності на квартиру №3, що по вул.Толстого, 7 м.Чернівці. Просив визнати незаконним та скасувати п.1 та п.2 рішення Виконавчого комітету Чернівецької міської ради №555/20 від 13.10.2015 року «Про передачу нежитлових приміщень для відновлення під житло»; визнати незаконним та скасувати рішення Виконавчого комітету Чернівецької міської ради №72/3 від 09.02.2016 року «Про поновлення приміщень на балансі житлового фонду»; визнати незаконним та скасувати п.3 рішення Виконавчого комітету Чернівецької міської ради №144/5 від 15.03.2016 року «Про видачу ордерів на житлову площу» в частині затвердження протоколу №1/2016 спільного засідання адміністрації і профспілкового комітету [PERSON] економіки ЧМР від 29.02.2016 року та видачі ордеру [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] на двохкімнатну квартиру №5, що по вул. Українській, 22 м. Чернівці. Визнати недійсним ордер на житлове приміщення №9 серії МВК від 22.03.2016 року на квартиру [ADDRESS], виданого [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] Визнати незаконним та скасувати розпорядження [PERSON] житло-комунального господарства Чернівецької міської ради №50038 від 05.04.2016 року, яким передано [PERSON] у спільну сумісну власність квартиру №5, що по вул. Українській, 22 м.Чернівці. Визнати недійсним та скасувати свідоцтво про право спільної сумісної власності, видане [PERSON] житло-комунального господарства Чернівецької міської ради серії СТА 620727 від 05.04.2016 року на квартиру №5, що по вул. Українській, 22 м.Чернівці на імя [PERSON] та [PERSON]. Прокурор у судовому засіданні позовну заяву підтримав та підтвердив, викладені в ній обставини. Просив позов задовольнити. Представник відповідача ВК ЧМР у судовому засіданні позов не визнала. Пояснила, що рішення комітету відповідають вимогам Закону, а тому підстави для визнання їх незаконними відсутні. Просила відмовити в задоволенні позову. Представник відповідача [PERSON] економіки ЧМР у судовому засіданні позов не визнала. Пояснив, що [PERSON] перебувала в списку черговиків [PERSON] і їй було запропоновано за власні кошти переобладнати зазначені приміщення під житло. Тому, з урахуванням того, що [PERSON] самостійно за власні кошти відремонтувала приміщення на її імя було видано ордер та в подальшому передано у власність спірну квартиру. Просив відмовити в задоволенні позову. Представник відповідача [PERSON] ЖКГ ЧМР у судовому засіданні також позов не визнав. Пояснив, що розпорядження органу приватизації було видано на підставі рішення ВК ЧМР про видачу [PERSON] ордеру на спірне приміщення, а тому вважає, що дії органу були правомірними. Просив відмовити в задоволенні позову. Представник відповідачів [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] [PERSON] у судовому засіданні позов не визнала з підстав, викладених у поданих до суду письмових запереченнях. Пояснила, що прокурор є неналежним позивачем у справі, оскільки інтереси територіальної громади м. Чернівці уповноважена представляти Чернівецька міська рада. Просила відмовити в задоволенні позову. Відповідач [PERSON], яка була також допитана судом у якості свідка, позов не визнала. Пояснила суду, що приміщення по вул. Українській, 22 м.Чернівці використовувались безоплатно, кошти від цього майна до місцевого бюджету не надходили. Іншого нерухомого майна у її власності не має. Відповідачі [PERSON], [PERSON] у судове засідання не зявились. Звернулись до суду з заявою, в якій просили розглянути справу у їх відсутності, позов не визнали, просили відмовити в задоволенні позову. Заслухавши пояснення представників сторін, покази свідка, дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до висновку, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню з наступних підстав. Так, судом встановлено, що Територіальній громаді м. Чернівці на праві комунальної власності належала адміністративна будівля літ.А, загальною площею 832,4 кв.м., будівля гаражу літ.Б, площею 111,6 кв.м., огорожа №1,2, погріб, що по вул.Українській 22 м.Чернівці. Зазначена обставина підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 18.01.2008 року (а.с.24). Однак, рішенням Виконавчого комітету Чернівецької міської ради №555/20 від 13.10.2015 року нежитлові приміщення будівлі літ.Б, загальною площею 99,20 кв.м., приміщення підвалу І, площею 27,70 кв.м., першого поверху, площею 15 кв.м., мансардного приміщення, площею 56,50 кв.м. по вул. Українській, 22 м. Чернівці були передані [PERSON] економіки міської ради для відновлення під житло. Одночасно [PERSON] економіки було зобовязано замовити проектно-кошторисну документацію на вказані нежитлові приміщення, погодити її в установленому порядку, завершити роботи щодо їх реконструкції та переобладнання впродовж двох років (а.с.15). Зазначене рішення було прийнято у звязку з поданим клопотанням [PERSON] економіки Чернівецької міської ради від 27.08.2015 року, з якого вбачається, що [PERSON] у звязку з відсутністю житла в міській раді та наявністю в контрольному списку осіб, які потребують покращення житлових умов просив виділити зазначені приміщення для відновлення під житло із залучення коштів черговиків (а.с.16). У подальшому, рішенням виконавчого комітету ЧМР №72/3 від 09.02.2016 року приміщення, загальною площею 71,50 кв.м. в будинку №22, що по вул. Українській м.Чернівці, які були відновлені під житло, було поновлено на балансі житлового фонду комунальної власності територіальної громади м. Чернівці та присвоєно квартирі №5; дозволено внести зміни у реєстраційні зміни у звязку з зміною статусу частини нежитлових приміщень; зараховано квартиру на баланс (а.с.26). 15.03.2016 року рішенням Виконавчого комітету ЧМР №144/5 від 15.03.2016 року було затверджено протокол №1/2016 спільного засідання адміністрації і профспілкового комітету [PERSON] економіки ЧМР від 29.02.2016 року та вирішено видати ордер [PERSON], яка перебуває на квартирному обліку за місцем проживання з 28.09.2005 року в загальній черзі та з 17.12.2008 року в списку першочерговиків, в контрольному списку за місцем роботи за №1, склад сімї шість осіб, на двокімнатну квартиру №5, житловою площею 31,50 кв.м. на вул. Українській,22. Двокімнатна квартира №3 на вул.Л.Толстого,7 належить їм на праві власності. З квартирного обліку знімається. Вказану квартиру було відновлено під житло [PERSON] за власні кошти (а.с.48). 22.03.2016 року Виконавчим комітетом Чернівецької міської ради було видано ордер на житлове приміщення №9 на імя [PERSON] на склад сімї з шести осіб на право зайняття жилого приміщення, житловою площею 31,50 кв.м., яке складається з двох кімнат в квартирі №5, що по вул. Українській, 22 м.Чернівці (а.с.65). 31.03.2016 року [PERSON] звернулася до керівника органу приватизації м.Чернівці з заявою про приватизацію та оформлення у спільну сумісну власність зазначеної квартири (а.с.63) На підставі зазначених документів та Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» органом приватизації: [PERSON] ЖКГ ЧМР було видано розпорядження №50038 від 05.04.2016 року, яким прохання наймача [PERSON] було задоволено та вирішено передати у спільну сумісну власність квартиру №5, що по вул.Українській, 55 м.Чернівці (а.с.62). Того ж дня [PERSON] ЖКГ ЧМР було видано свідоцтво про право власності серії СТА 620727 від 05.04.2016 року, яким посвідчено, що квартира №5, що по вул. Українській, 22 м. Чернівці належить на праві спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] (а.с.61). Таким чином, між сторонами виникли правовідносини, які регулюються положеннями Цивільного кодексу України, Житловим законодавством, Законом України «Про місцеве самоврядування» та Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду». Так, у відповідності до ст.327 ЖК України у комунальній власності є майно, у тому числі грошові кошти, яке належить територіальній громаді. Управління майном, що є у комунальній власності, здійснюють безпосередньо територіальна громада та утворені нею органи місцевого самоврядування. Міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами (Стаття 10 Закону України «Про місцеве самоврядування»). Згідно зі статтею 16 Закону матеріальною та фінансовою основою місцевого самоврядування є рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, позабюджетні цільові (у тому числі валютні) та інші кошти, земля, природні ресурси, що є у комунальній власності територіальних громад сіл, селищ, міст, районів у містах, а також об'єкти їхньої спільної власності, що перебувають в управлінні районних і обласних рад. Від імені та в інтересах територіальних громад права суб'єкта комунальної власності здійснюють відповідні ради. За змістом п.30 ч.1 ст.26 Закону України «Про місцеве самоврядування» виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються питання прийняття рішень щодо відчуження відповідно до закону комунального майна; затвердження місцевих програм приватизації, а також переліку об'єктів комунальної власності, які не підлягають приватизації; визначення доцільності, порядку та умов приватизації об'єктів права комунальної власності, тощо. Повноваження виконавчих органів рад визначені, зокрема, ст.ст. 27,29 Закону. Так, виконавчі комітети місцевих рад здійснюють управління в межах, визначених радою, майном, що належить до комунальної власності відповідних територіальних громад; підготовка і внесення на розгляд ради пропозицій щодо порядку та умов відчуження комунального майна, проектів місцевих програм приватизації та переліку об'єктів комунальної власності, які не підлягають приватизації; організація виконання цих програм; підготовки і внесення на розгляд ради пропозицій щодо визначення сфер господарської діяльності та переліку об'єктів, які можуть надаватися у концесію;\~ подання раді письмових звітів про хід та результати відчуження комунального майна. Аналізуючи наведені положення Закону, суд зауважує, що Виконавчий комітет Чернівецької міської ради наділений повноваженнями виключно щодо управління майном, яке перебуває у комунальній власності. У разі виникнення необхідності відчуження комунального майна Виконавчий комітет Чернівецької міської ради зобовязаний винести зазначене питання на розгляд пленарного засідання Чернівецької міської ради. Однак Виконавчий комітет Чернівецької міської ради, приймаючи оскаржувані рішення, фактично самостійно, перевищуючи свої повноваження, не виносячи на розгляд пленарного засідання Чернівецької міської ради питання щодо відчуження комунального майна, яке знаходиться на адресою м. Чернівці по вул. Українській, 22, розпорядився зазначеним нерухомим майном, внаслідок чого воно вибуло з комунальної власності, що безумовно свідчить про незаконність прийнятих рішень. Окрім наведеного, суд, розглядаючи даний спір, вважає за необхідне зазначити таке: Згідно ст.31 ЖК України громадяни, які потребують поліпшення житлових умов, мають право на одержання у користування жилого приміщення в будинках державного або громадського житлового фонду в порядку, передбаченому законодавством Союзу РСР, цим Кодексом та іншими актами законодавства Української РСР. Жилі приміщення надаються зазначеним громадянам, які постійно проживають у даному населеному пункті (якщо інше не встановлено законодавством Союзу РСР і Української РСР), як правило, у вигляді окремої квартири на сім'ю Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 34 ЖК УРСР та п. 13 Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській РСР, затверджених Радою Міністрів Української РСР і Української республіканської ради професійних спілок» № 470 від 11 грудня 1984 року (далі - Правила), потребуючими поліпшення житлових умов визнаються громадяни забезпечені жилою площею нижче за рівень, що визначається в порядку, встановлюваному Радою Міністрів Української РСР і Українською республіканською радою професійних спілок. Згідно ч. 1 ст. 37 ЖК України облік потребуючих поліпшення житлових умов громадян, які працюють на підприємствах, в установах, організаціях, що мають житловий фонд і ведуть житлове будівництво або беруть пайову участь у житловому будівництві, здійснюється за місцем роботи, а за їх бажанням - також і за місцем проживання . Нарівні з ними беруться на облік громадяни, які залишили роботу на цих підприємствах, в установах, організаціях у зв'язку з виходом на пенсію. Як було встановлено судом, відповідач [PERSON], на імя якої було видано ордер, працює в Чернівецькій міській раді з 19.04.1999 року, а з 01.07.2015 року на посаді начальника відділу обліку та приватизації майна [PERSON] економіки Чернівецької міської ради (а.с.58). Остання перебувала на квартирному обліку при виконавчому комітеті Шевченківської ради м.Чернівці з 28.09.2005 року в загальній черзі за №2910 та в пільговій черзі за №1072. Також [PERSON] перебувала в контрольному списку черговиків під №1 за місцем роботи в [PERSON] економіки ЧМР (а.с.52 зв). При цьому суд враховує, що приміщення за адресою м. Чернівці вул. Українська,22 не належало до житлового фонду Чернівецької міської ради та перебувало у власності територіальної громади м. Чернівці, а тому положення ст.37 ЖК України у даному випадку під час визначення черговості права громадян на отримання жилих приміщень не підлягали застосуванню. Натомість, відповідно до положень ст. 43 ЖК Української РСР та п. 38 Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській РСР, затверджених постановою Ради Міністрів УРСР і Укрпрофради від 11 грудня 1984 року № 470, громадянам, які перебувають на квартирному обліку потребуючих поліпшення житлових умов, жилі приміщення надаються в порядку черговості. Порядок визначення черговості надання громадянам жилих приміщень встановлюється законодавством Союзу РСР, вищевказаним кодексом та правилами, а також іншими актами законодавства Української РСР. Черговість надання жилих приміщень визначається часом взяття на облік (включення до списків осіб, які користуються правом першочергового одержання жилих приміщень). Статтею 46 ЖК Української PCP визначено перелік осіб, яким жилі приміщення можуть бути надані поза чергою. Відповідач [PERSON] до таких осіб не належала та у списку поза черговиків не перебувала. Відповідно до ст. 24 Конституції України громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Проте, як було встановлено судом, права інших осіб (понад 1000 громадян) були порушені наданням необґрунтованого переважного права на отримання житла [PERSON], яка в 1997 року в порядку приватизації вже отримала у спільну власність квартиру, хоча й не використала при цьому повністю своє право на безкоштовну приватизацію в частині наданої площі. Докази на спростовування зазначеної обставини, зокрема надсилання уповноваженим органом черговикам пропозиції відновлення спірних приміщень із залученням власних коштів з метою подальшої передачі їм приміщень, суду надано не було. Згідно із ст. 59 ЖК України ордер на жиле приміщення може бути визнано недійсним у судовому порядку у випадках подання громадянами не відповідаючих дійсності відомостей про потребу в поліпшенні житлових умов, порушення прав інших громадян або організацій на зазначене в ордері жиле приміщення, неправомірних дій службових осіб при вирішенні питання про надання жилого приміщення, а також в інших випадках порушення порядку і умов надання жилих приміщень. Відповідно до п. 3 ст. 24 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» органи місцевого самоврядування та їх посадові особи діють лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією і законами України, та керуються у своїй діяльності Конституцією і законами України, актами Президента України, Кабінету Міністрів України. Відповідно до роз'яснень, викладених у пунктах 2, 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року № 14, обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи. Враховуючи принцип безпосередності судового розгляду (ст. 159 ЦПК України), рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в тому судовому засіданні, в якому ухвалюється рішення. Доказування, а відтак і рішення суду, не може ґрунтуватися на припущеннях. За змістом ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доводи представника відповідачів [PERSON] щодо відсутності повноважень у прокурора на звернення до суду з даним позовом, внаслідок чого він є неналежним позивачем у справі, суд відхиляє з огляду на положення ч.3 ст.23 Закону України «Про прокуратуру» та вважає, що прокурором достатньо було обґрунтовано наявність підстав для представництва, з урахуванням того, що орган місцевого самоврядування, який у даному випадку повинен захищати інтереси держави, фактично є відповідачем у справі. На підставі наведеного суд приходить до висновку, що позов Чернівецької місцевої прокуратури обґрунтований та підлягає задоволенню.

Outcome: approved