Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-20 00:00:00

Представник позивача у судове засідання повністю підтримав заявлені позовні вимоги та просив їх задовольнити стягнувши з відповідача на користь банку наявну заборгованість за кредитним договором у розмірі 16010,54 грн. Представник відповідача у судовому засіданні надав письмові заперечення у яких просив відмовити у задоволенні позову банку і застосувати термін позовної давності. Вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Встановлено, що 12 вересня 2011 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] укладений договір про надання строкового кредиту у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцем терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Щодо зміни\~ кредитного\~ ліміту Банк керується п.2.1.1.2.3 та п.2.1.1.2.4 Умов та Правил надання\~ банківських послуг, де зазначено, що Клієнт дає свою згоду, що кредитний\~ ліміт\~ встановлюється за рішенням Банку в будь який момент змінити\~ (зменшити\~ або\~ збільшити) кредитний ліміт. Відповідно до умов укладеного договору, Договір складається з Заяви позичальника та Умов і правил надання банківських послуг. У відповідності до умов договору б/н від 12 вересня 2011 року відповідачка зобов`язалася повернути кредит та плату за його користування не пізніше закінчення строку дії Картки, однак [PERSON] в добровільному порядку кредитні кошти не повернула, чим порушила прийняті на себе договірні зобов`язання. Станом на 30 листопада 2017 року розмір заборгованості позичальника по поверненню кредитних коштів за договором про надання кредиту від 12 вересня 2011 року становить 16 010 грн. 54 коп., що складається з заборгованості за кредитом у розмірі 354 грн. 35 коп., заборгованості по процентам за користування кредитом у розмірі 11 217 грн. 59 коп., заборгованості за пенею та комісією у розмірі 3200 грн., а також штраф (фіксована частина) у розмірі 500 грн., штрафу (процентна складова) у розмірі 738 грн. 60 коп. Так, відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 Цивільного кодексу України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, частина 2 статті 258 Цивільного кодексу України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 Цивільного кодексу України ). Стаття 266 Цивільного кодексу України передбачає, що зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо). Згідно першою, п`ятою статті 261 Цивільного кодексу України перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов`язаннями, строку виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання. У відповідності до частини 1 статті 264 Цивільного кодексу України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Проте, як вбачається з матеріалів справи (розрахунок заборгованості за договором №б/н від 12.09.2011 року, укладеного між сторонами), станом на 12.12.2014 року відбулася остання оплата на погашення процентів та внесена сума погашення за наданим кредитом і жодних грошових сум, спрямованих на подальше погашення заборгованості та процентів за договором, відповідачкою [PERSON] зроблено не було і саме з цього часу банку стало відомо про неналежне виконання позичальником умов договору та порушення свого права, і саме з того часу почався перебіг позовної давності. Як встановлено у судовому засіданні та вбачається з матеріалів справи, позивач звернувся до суду із даним позовом лише 16.01.2018 року, тобто за межами строків позовної давності, передбачених статтею 257 ЦК України. Разом з тиv, суду не надано доказів того, що банком, пропущено термін звернення до суду з даним позовом (кінцевий строк якого сплив у 12.12.2017 року) за поважних причин, крім того представник позивача у своїй позовній заяві не просить суд поновити термін звернення до суду з даною позовною заявою Ст. 267 ЦК України передбачає, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Таким чином, вимоги ПАТ «КБ «ПРИВАТБАНК» пред`явлені у позові до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором підлягають залишенню без задоволення у зв`язку зі спливом терміну позовної давності. Судові витрати слід залишити за позивачем, відповідно ст.141 ЦПК України.

Outcome: dismissed