Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-08 00:00:00

Представник позивача звернулася до Новопсковського районного суду Луганської області з позовом до відповідача, в якому просить зменшити розмір аліментів, що стягуються за судовим наказом Новопсковського районного суду Луганської області з [PERSON] на користь стягувача [PERSON] на утримання доньки [PERSON], [INFO], у розмірі 1/4 частки його заробітку, до 1/6 частки його заробітку (доходу), але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, тобто до [INFO]. В обґрунтування свого позову позивач посилається на те, що судовим наказом Новопсковського районного суду Луганської області з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання доньки [PERSON], [INFO], у розмірі 1/4 частки його заробітку (доходу), але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, з 09.10.2017 до досягнення дитиною повноліття, тобто до [INFO]. [INFO] у [PERSON] народилась донька - [PERSON]. Таким чином, на час винесення вищевказаного наказу, обов'язок позивача надавати матеріальну допомогу розповсюджується на двох неповнолітніх дітей. Враховуючи наявність у позивача двох неповнолітніх дітей, беручи до уваги розмір аліментів, визначений ч. 5 ст. 183 СК України, а саме: на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку на кожну дитину, позивач повинен сплачувати на утримання неповнолітньої [PERSON], [INFO], 1/6 частину заробітку (доходу). 05.12.2017 від відповідача [PERSON] до суду надійшло заперечення на позовну заяву, в якому вона просить відмовити позивачу [PERSON] у задоволенні заявлених вимог. Обґрунтовує свої заперечення тим, що сама по собі зміна сімейного стану не може бути єдиною підставою для зменшення розміру аліментів, якщо така зміна не потягла за собою зміну здатності платника аліментів сплачувати їх у визначеному судом розмірі. До того ж, [PERSON] народилась за одинадцять місяців до винесення вищевказаного судового наказу, а тому про зміну сімейного стану в даному випадку говорити недоречно. Відповідач вважає, що позивач спроможний сплачувати ? частину заробітку (доходу) на утримання своєї дитини [PERSON], та не надав доказів, які свідчать про протилежне. Сума аліментів стягнута на утримання доньки не є завищеною в нинішніх умовах проживання, з урахуванням її віку, вартості життя та необхідності здійснення витрат для забезпечення соціально-побутових потреб, розвитку, навчання, здоров'я дитини, та не є такою, що створює позивачу додаткові труднощі матеріального характеру. В свою чергу, представником позивача у справі не надано доказів, що матеріальне становище позивача змінилося в бік погіршення, у зв'язку з чим він не має можливості надавати таку допомогу. В обгрунтування позовних вимог, а саме зменшення розміру аліментів, представник позивача посилається також на ст.183 СК України. Вказана норма регулює звернення до суду стягувача аліментів, що має на утриманні одного, двох або трьох дітей, та звертається з заявою про видачу судового наказу, тобто якщо звернулась мати двох дітей із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів, на двох дітей судовим наказом буде стягнута одна третина заробітку (доходу) платника аліментів. Враховуючи викладене, відповідач вважає, що зменшення розміру аліментів, стягнутих судовим наказом суду від 01.11.2007 з 1/4 частки до 1/6 частки, призведе до значного погіршення законних прав та інтересів самої неповнолітньої дитини щодо її належного матеріального забезпечення зі сторони батька, а тому підстави для задоволення позову відсутні. Позивач в судовому засіданні наполягав на задоволенні позовних вимог з підстав викладених в позовній заяві. Відповідач до судового засідання не з'явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, надала заяву, в якій просить відкласти розгляд справи на іншу дату у зв'язку з поганим самопочуттям. Суд визнає причини неявки відповідача не поважними, оскільки нею не було надано належних доказів її неявки в судове засідання, а тому відповідно до ст. 223 ЦПК України суд вважає за можливе розглянути справу без участі відповідача, яка була належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення позивача, повно і всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази у сукупності з нормами чинного законодавства України, суд приходить до наступного. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно ч. 2 ст. 51 Конституції України батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ч.3 ст. 51 Конституції України). Статтею 180 СК України передбачено, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» передбачено, що відповідно до ст.192 СК України розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Отже, за змістом даної норми зміна розміру аліментів у бік зменшення можлива у випадку зміни матеріального стану платника, в результаті якого у нього погіршився матеріальний стан, наприклад, зменшився дохід чи у його розпорядженні залишається менша сума грошових коштів тощо, або змінився сімейний стан платника, в результаті чого у нього з'явилися нові утриманці, або погіршився стан здоров'я, що потягло додаткові грошові витрати. Вказані обставини мають виникнути після ухвалення судового рішення про стягнення аліментів. Судом встановлено, що судовим наказом Новопсковського районного суду Луганської області від 01.11.2017 з позивача на користь відповідача стягнуто аліменти на утримання неповнолітньої доньки [PERSON], [INFO], у розмірі 1/4 частки його заробітку (доходу), але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, з 09.10.2017 до досягнення дитиною повноліття, тобто до [INFO]. Вказаний судовий наказ набрав законної сили та звернуто до виконання, про що свідчить постанова про відкриття виконавчого провадження №55267278 від 23.11.2017. Позивач, звертаючись до суду з даним позовом, посилався на те, що має ще одну неповнолітню доньку, а тому на час винесення судового наказу його обов'язок надавати матеріальну допомогу розповсюджувався на двох неповнолітніх дітей, у зв'язку з чим просив переглянути розмір стягнутих аліментів. Судом встановлено, що у позивача є донька [PERSON], [INFO], мати якої [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER], виданим повторно 06.09.2017 Старобільським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Луганській області. Отже, враховуючи, що спільна дитина у [PERSON] та [PERSON] народилася вже до стягнення з позивача аліментів на утримання доньки [PERSON], то на підставі ст.192 Сімейного кодексу України, підстав для зменшення розміру аліментів на утримання спільної з відповідачем дитини суд не вбачає, оскільки з моменту їх стягнення жодні обставини не змінилися, а розмір стягнутих аліментів відповідає статтям 182 та 183 Сімейного кодексу України. Крім того, позивачем до суду не надано належних доказів з приводу зміни інших обставин у позивача (майнового, сімейного, стану здоров'я тощо), що впливають на розмір визначених судом аліментів. Відповідно до ст. 81 ЦПК України та змісту положень ст. 192 СК України, позивач повинен довести наявність обставин щодо зміни його матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я (чи інших обставин), що настали після ухвалення судового рішення, яким визначено розмір аліментів. Аналізуючи зібрані у справі докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що в межах даного спору позивачем не доведено обставин, які мали підтвердити той факт, що після ухвалення судового рішення про стягнення з позивача аліментів на утримання неповнолітньої дитини, погіршився стан здоров'я позивача, змінився його сімейний або матеріальний стан, виникли інші обставини, які відіграють суттєву роль в житті позивача, та у відповідності із ст.192 Сімейного кодексу України, є підставою для зменшення розміру аліментів, визначених за рішенням суду. На підставі викладеного, суд вважає, що позов є необґрунтованим, а тому у його задоволенні слід відмовити повністю. Суд не приймає доводи позивача про те, що у нього є дві неповнолітніх дитини, а за законом на дві дитини частка аліментів становить 1/3, то слід сплачувати аліменти у розмірі 1/6 частки на кожну дитину, так як такі доводи не відповідають нормам СК України. Крім того, сплата аліментів у розмірі 1/6 частки від заробітку не є достатнім розміром для належного утримання дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позивачу відмовлено в задоволенні позовних вимог, то судовий збір покладається на позивача.

Outcome: dismissed