Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-27 00:00:00

Представник позивачки [PERSON] адвокат Штендер М.В. 01.07.2019року звернувся до суду із зазначеним позовом, покликаючись на те, що [INFO] померла [PERSON] , після смерті якої залишилось спадкове майно, а саме: право на земельну частку (пай) площею 1,69 га на території Раденицької сільської ради Мостиського району Львівської області (правонаступником якої є Мостиська міська рада Львівської області). Стверджує, що за життя спадкодавець [PERSON] , склала заповіт, яким усе своє майно заповіла [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] (позивачці у справі). Позивачка спадщину прийняла, оскільки постійно проживала разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Інші спадкоємці на спадкове майно не претендують. Однак, через відсутність оригіналів правовстановлюючих документів на право на зазначену земельну частку та неможливість отримання їх дублікатів, позивачка не може в позасудовому порядку оформити свої спадкові права у нотаріуса, у зв`язку із чим змушена звертатися до суду із даним позовом. З огляду на наведене, просить суд визнати за позивачкою право на вищевказану земельну частку (пай) площею 1,69 га, що розташована на території Раденицької сільської ради Мостиського району Львівської області (правонаступником якої є Мостиська міська рада Львівської області), в порядку спадкування. Ухвалою судді від 08.07.2019року відкрито провадження у даній справі та постановлено розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження. В підготовче засідання представник позивачки не з`явився, проте у позовній заяві такий просив справу розглядати у його відсутності за наявними у справі матеріалами. Представник відповідача Мостиської міської ради Львівської області у підготовче засідання не з`явився, однак подав заяву, в якій не заперечує проти позову та просить суд розглянути справу без його участі. Представник третьої особи Мостиської державної нотаріальної контори у підготовче засідання не з`явився, проте подав до суду заяву, в якій просить справу розглядати у його відсутності. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.\~ Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, суд вважає, що у відповідності до вимог ст.ст.200, 206 ЦПК України у справі можливо ухвалити рішення про задоволення позову при проведенні підготовчого засідання. Судом встановлено, що [INFO] відкрилась спадщина внаслідок смерті [PERSON] (матері позивачки [PERSON] ). До складу даної спадщини входить право на земельну частку (пай) площею 1,69 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості) на території Раденицької сільської ради Мостиського району Львівської області (правонаступником якої є Мостиська міська рада Львівської області), що належала спадкодавцю [PERSON] на підставі Сертифікату на право приватної власності на землю (середню земельну частку) серії ЛВ №10338 від 29.08.1997року, зареєстрованого в книзі реєстрації сертифікатів на право приватної власності на землю (середню земельну частку) за №938. Як вбачається із матеріалів справи, за життя спадкодавець [PERSON] склала заповіт від 26.02.1994року, яким усе своє майно заповіла в рівній частині дітям: [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . При цьому, [PERSON] (позивачка у справі), у відповідності до ч.3 ст.1268 ЦК України вважається такою, що прийняла спадщину, оскільки постійно проживала разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини та протягом встановленого законодавством строку не заявила про відмову від спадщини. Інші спадкоємці за заповітом, а саме [PERSON] та [PERSON] , спадщину у встановлений законом строк та порядок не прийняли, оскільки проживали окремо від спадкодавця на час відкриття спадщини та у встановлений законом строк не подали до нотаріуса заяву про прийняття спадщини. Із наявної у матеріалах справи копії нотаріально посвідченої заяви [PERSON] від 11.12.2017року слідує, що остання на спадщину після смерті матері не претендує і не заперечує щодо оформлення даної спадщини на користь [PERSON] . Спадкоємець [PERSON] помер [INFO] . Згідно Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) №57992590 від 21.10.2019року вбачається, що спадкова справа після смерті спадкодавця [PERSON] в нотаріальній конторі не заводилася, що свідчить про те, що із заявою про прийняття спадщини та видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті останньої до нотаріальної контори ніхто із спадкоємців не звертався. Тобто, інших спадкоємців після смерті [PERSON] , які б прийняли спадщину чи претендували б на таку, крім позивачки [PERSON] , немає. За таких обставин, у зв`язку із неприйняттям спадщини [PERSON] та [PERSON] , як спадкоємцями за заповітом, то у відповідності до положень ст.1223 ЦК України, право на спадкування їхніх часток у спадщині одержали спадкоємці за законом, а саме: дочка спадкодавця [PERSON] , як спадкоємець за законом першої черги спадкування, що прийняла спадщину. В той же час, через відсутність правовстановлюючих документів на спірну земельну ділянку (оригіналу вищевказаного сертифікату) позивачка не може в позасудовому порядку в повній мірі оформити свої спадкові права та одержати в нотаріальній конторі свідоцтво про право на спадщину на дане спадкове майно, у зв`язку із чим звернулася до суду із зазначеним позовом. Вказані обставини сторонами не оспорюються та підтверджуються наявними у справі письмовими доказами, а саме: копіями свідоцтв про смерть [PERSON] та [PERSON] ; копією заповіту [PERSON] від 26.02.1994року; копії нотаріально посвідченої заяви [PERSON] від 11.12.2017року; копією довідки, виданої виконавчим комітетом Мостиської міської ради №73 від 01.02.2018року; копіями довідок Мостиської міської ради Львівської області №2.17-2208 від 19.12.2017року та №2.15-2708 від 28.12.2017року; інформаційними довідками зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину; заповіти/спадкові договори) щодо спадкодавця [PERSON] та іншими матеріалами справи. Положення ст.ст.81,131\~Земельного кодексу\~України визначають, що громадяни України набувають право власності на земельні ділянки, в тому числі на підставі спадкування. Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до іншої особи (спадкоємця). Відповідно до ст.1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Згідно ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу (спадкоємці за законом). Відповідно до положень ст.1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. У відповідності до статті 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. У відповідності до статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Прийнята спадщина визнається власністю спадкоємця з часу відкриття спадщини. Спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачою йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно (ч. 1 ст. 1297 ЦК України). Оскільки у даному випадку питання про право на спадщину не може бути вирішено в нотаріальному порядку шляхом видачі свідоцтва про право спадщину, у зв`язку з відсутністю оригіналів правовстановлюючих документів на спірну земельну ділянку, тому це питання повинно бути вирішено у судовому порядку шляхом визнання права власності на вищевказане спадкове майно за позивачкою у порядку спадкування. В статті 55 Конституції України закріплено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. У відповідності з ст.41\~Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. Згідно ст.15\~ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способом захисту цивільних прав та інтересів згідно ст.\~16\~цього Кодексу може бути, зокрема, визнання права. Відповідно до ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірне, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. З огляду на наведені положення закону та враховуючи встановлені судом обставини справи, суд вважає, що визнання відповідачем пред`явленого позову не суперечить закону та не порушує права свободи чи інтереси інших осіб, а тому є всі підстави для задоволення позову в повному обсязі. Враховуючи думку сторін та виходячи з вимог ст.141 ЦПК України, суд вважає, що понесені позивачкою судові витрати зі сплати судового збору залишити за нею.

Outcome: approved