Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-26 00:00:00

Представник позивача Сидоренко В.І. звернулася до суду з позовною заявою, в якій просить стягнути з [PERSON], [PERSON], [PERSON] суму заборгованості за надані послуги з централізованого водопостачання за період з 01.09.2004 року по 28.02.2014 року у розмірі 1332,03 грн., за надані послуги з централізованого водовідведення за період з 01.01.2000 року по 28.02.2014 року у розмірі 949,33 суму інфляційних витрат у розмірі 26,96 грн., три відсотки річних від простроченої суми у розмірі 45,00 грн. та судовий збір. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що відповідачі не в повному обсязі сплачували вартість наданих послуг за зазначений період, у зв'язку з чим виникла заборгованість. Також просила суд поновити строк позовної давності, починаючи з моменту подачі до суду заяви про видачу судового наказу щодо вимог про стягнення з відповідачів заборгованості. В судовому засіданні відповідач [PERSON] позовні вимоги не визнала у повному обсязі, зазначаючи, що позивачем надаються послуги неналежної якості, каналізація під її квартирою була у занедбаному стані. Також зазначила, що вона сплачує за надані їй послуги. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином, причини неявки суду не повідомив. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. У відповідності до ст.ст. 11,60 ЦПК України суд розглядає справу не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін чи інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.ст. 13, 14 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24.06.2004 року № 1875-ІV послуги з централізованого водопостачання та водовідведення віднесено до комунальних послуг. Стаття 11 Цивільного кодексу України передбачає різні підстави виникнення цивільних прав і обов'язків. Крім договорів і інших угод цивільні права та обов'язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. Так, згідно Правил надання населенню послуг з водо-теплопостачання та водовідведення», затверджених постановою КМУ від 30.12.1997 року №1497 позивач надає послуги з централізованого водопостачання та водовідведення. Відповідачі є наймачами жилого приміщення - квартири за адресою: [ADDRESS] та користуються наданими позивачем послугами з централізованого водопостачання та водовідведення, у зв'язку з чим сторони перебувають у зобов'язальних відносинах та у них виникають відповідні цивільні права та обов'язки. Відповідно до розрахунків, які надані позивачем, заборгованість відповідачів за споживання послуг з централізованого водопостачання за період з 01.09.2004 року по 28.02.2014 року складає 1332,03 грн., за надані послуги з централізованого водовідведення за період з 01.01.2000 року по 28.02.2014 року складає 949,33. Згідно ст. 67 ЖК України плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Згідно ст. 68 ЖК України наймач зобов'язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги. Відповідно до ст. 64 ЖК України члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договорів найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім'ї несуть солідарну відповідальність за зобов'язаннями. Відповідно до ст. 162 ЖК України плата за комунальні послуги у жилому приміщенні, що належить громадянинові, береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами, у строки, визначені угодою сторін. Наймач зобов'язаний своєчасно вносити плату за комунальні послуги. Згідно до п.10 Правил надання населенню послуг з водо- теплопостачання та водовідведення», затверджених постановою КМУ від 30.12.1997 року №1497, плата за надані послуги вноситься щомісячно за нормами і тарифами з розрахунку на 1 кв.метр житла на одного мешканця та за нормами на ведення особистого підсобного господарства або за показаннями засобів обліку води і теплової енергії. Пунктом 23 Правил передбачено, що розрахунковим періодом для встановлення розміру оплати послуг є календарний місяць, плата за який вноситься не пізніше 10 числа наступного за розрахунковим місяця. Згідно до п.18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води, плата за житлово-комунальні послуги вноситься власником квартир, наймачами та орендарями щомісяця, не пізніше 20 числа, що настає за розрахунковим. Плата за надані послуги вноситься споживачем відповідно до показань засобів обліку води та теплової енергії або до затверджених нормативів (норм) споживання. Відповідно до п.29 Правил споживач має право на зменшення розміру плати у разі надання послуг не в повному обсязі, зменшення їх якості, зокрема, відхилення їх кількісних та/або якісних показників від затверджених нормативів (норм) споживання. Відповідачем не надано суду доказів, які б свідчили про отримання права на здійснення перерахунку щодо вартості наданих послуг, тому суд дійшов висновку про надання позивачем послуг належної якості, які не підлягають перерахунку. Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або зміна його умов не допускаються, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ч.1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченної суми. Разом з тим, у ст. 256 ЦК України вказано, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до вимог ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Позивач звернувся з позовом 28.03.2014 року, в якому просить стягнути з відповідача заборгованість за надані послуги за період з 01.01.2000 року по 28.02.2014 року, тобто включаючи період з 01.01.2000 року по 27.02.2011 року після спливу позовної давності. Представник позивача просив суд перервати строк позовної давності у зв'язку з ухваленням судового наказу за вимогою про стягнення з відповідачів заборгованості у розмірі 539,57 грн. У ч. 1 ст. 261 ЦК України зазначено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася, або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Відповідно до ч.1 ст.264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. У позовній заяві та у судовому засіданні представник позивача не довів наявність поважних причин, з яких пропущено строк звернення до суду з позовом, а підстав для переривання строку позовної давності судом не вбачається. Згідно з вимогами ч. 3 ст. 267 ЦК України та ч. 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленої до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Відтак, вимога позивача про стягнення заборгованості за період з 01.01.2000 року по 27.02.2011 року заявлена поза межами строку позовної давності, в зв'язку із чим сума заборгованості за цей період, не підлягає стягненню, оскільки як вбачається із заяви, поданої відповідачами, вони просять суд застосувати строк позовної даності у три роки з моменту подання позову до суду. Відтак, зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують на наявність законних підстав для стягнення з відповідача на користь позивача суми заборгованості за надані послуги з централізованого водопостачання та водовідведення в період з 01.03.2011 року по 28.02.2014 року, з урахуванням інфляційних витрат та 3% річних, у загальному розмірі 1110,94 грн. Відповідно до вимог ч.1 ст. 88 ЦПК України при частковому задоволенні позову, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial