Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-13 00:00:00

Представник позивача просить суд ухвалити рішення про стягнення з відповідача інфляційні втрати за невиконання грошового зобов`язання за період з 21.06.2011 р. по 16.12.2020 р. в сумі 38 754 грн. 76 коп., та 3% річних за невиконання грошового зобов`язання за період з 16.12.2017 р. по 16.12.2020 р. за Кредитним договором № 014/53-05/63950 від 21.08.2007р. у розмірі 674 доларів США 82 центів, та судові витрати. Зазначають, що відповідно до рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 21.06.2011р. № 2-1275/11 позов АТ «Райффайзен Банк Аваль» було задоволено та стягнуто з [PERSON] заборгованість за договором № 014/53-05/63950 від 21.08.2007 р. у сумі 291859,62 грн. Виконання рішення суду відбулося не відразу, через що банк скористався своїм правом пред`явити позов на зазначену суму. Представник позивача позов підтримала та пояснила суду про обставини, що о описані вище. Відповідач у судове засідання не з`явився. Представник відповідача позов визнав частково. Пояснив суду, що банк правильно зазначив періоди погашення заборгованості, але позов був заявлений зі спливом строків позовної давності. Тому вони визнають суму 1200 грн. 51 коп., на підтвердження чого подали власний розрахунок. Заслухавши пояснення учасників процесу та дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення. Як встановлено при розгляді справи, 21 серпня 2007 року між Відкритим акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником якого за всіма юридичними правами та обов`язками є Акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль», що підтверджується витягом зі Статуту (надалі по тексту «Позивач», «Банк», Кредитор», «АТ «Райффайзен Банк Аваль») та громадянином України [PERSON] (надалі по тексту «Боржник», «Позичальник») було укладено Кредитний договір № 014/53-05/63950 (надалі по тексту «Кредитний договір»), згідно умов якого Банк зобов`язався надати Позичальнику кредит у сумі - 40 000 доларів США строком до 20.08.2027 р., а Позичальник зобов`язався належним чином використати та повернути Банку суму отриманого кредиту, а також сплатити відсотки за користування кредитними коштами у розмірі: 13,00 % річних, комісії згідно умов договору та тарифів кредитора, та виконати всі інші зобов`язання в порядку та строки, визначені Кредитним договором. Своїм підписом під відповідним документом Позичальник засвідчив, що з умовами надання та повернення кредиту, а також з діючим законодавством України, що регламентує відношення Банку та клієнта ознайомлений. Відповідно до умов п. 1.1., 1.2., 1.4., 3.1. Кредитного договору Кредитор надав Позичальнику Кредит на умовах його забезпечення, строковості, повернення та сплати за користування. Надання кредитних коштів проводилося, згідно вимог п. 3.2. Кредитного договору, у безготівковій формі шляхом переказу (зарахування) всієї суми Кредиту на Поточний рахунок Позичальника, копія виписки з рахунку додається. Відповідно до висновку Вищого господарського суду України, наведеному в постанові Вищого господарського суду України від 06.04.2017р. у справі № 905/2009/15, висновку Верховного суду України у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду, наведеному у Постанові від 30.08.2019р. № 353/614/15-ц - банківські виписки - є належними доказами на підтвердження видачі кредиту. Таким чином, Банк виконав свої зобов`язання перед Позичальником за кредитним договором, надавши останньому кредит в сумі, строки та на умовах, передбачених цим договором, що підтверджується випискою. Відповідно до умов п. 8.3. Кредитного договору Позичальник гарантував, що у разі зміни курсу іноземної валюти (валюти кредиту) відносно національної грошової одиниці України, всі валютні ризики несе він. Крім того, позичальник засвідчив що йому розтлумачено (зрозуміло) та він згоден, що зміна курсу іноземної валюти відносно національної грошової одинці України може призвести до значних збитків та погіршення його фінансового стану. Відповідно до п. 9.1. Кредитний договір набуває чинності з часу його підписання Сторонами та скріплення печаткою Кредитора та діє до повного погашення кредитної заборгованості Позичальника за Договором (суми кредиту, процентів за користування, штрафів та пені). Отже, з укладенням Кредитного договору, у Позичальника виник обов`язок повернути Банку кредит та відсотки за Кредитним договором у строки та в розмірах чітко встановлених Графіком погашення кредитної заборгованості. Згідно ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася та сплатити відсотки. Проте, всупереч вимогам п. 5.1. Кредитного договору Позичальник не виконав взяті на себе договірні зобов`язання, не здійснював щомісячно погашення кредитної заборгованості згідно Графіку погашення кредиту та відсотків за кредитом. Так, в силу зазначених вище правових норм, та у зв`язку з невиконанням Позичальником умов Кредитного договору: несплатою періодичних платежів на погашення кредиту та відсотків за користування кредитними коштами Банк був змушений звернутися з позовною заявою до суду про стягнення боргу за вищезазначеним кредитним договором. Відповідно до рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 21.06.2011 р. № 2-1275/11 позов АТ «Райффайзен Банк Аваль» було задоволено: стягнуто з [PERSON] заборгованість за договором № 014/53-05/63950 від 21.08.2007р. у розмірі 291859,62 грн. Рішення суду від 21.06.2011р. не оскаржувалось та набрало законної сили. З дати ухвалення вищезазначеного рішення суду першої інстанції по сьогоднішній час заборгованість за Кредитним договором в повному обсязі погашена не була. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Виконання рішення суду є невід`ємною частиною права на справедливий суд. Судові рішення є обов`язковими до виконання на всій території України (стаття 124 Конституції України). Ці положення також відображені у статтях 1, 11 Закону України «Про судоустрій України», із уточненням по колу осіб, а саме: судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання усіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими особами, об`єднаннями громадян та іншими організаціями, громадянами та юридичними особами на всій території України. Виконання судових рішень у контексті принципу верховенства права повинно забезпечувати належний захист прав особи, оскільки є завершальною стадією судового процесу. Європейський суд з прав людини неодноразово зауважував у своїх рішеннях, що право на судовий розгляд, гарантоване статтею 6 Конвенції, також захищає і виконання остаточних та обов`язкових судових рішень, які у державі, яка поважає верховенство права, не можуть залишатися невиконаними, завдаючи шкоди одній із сторін (наприклад, справа «Жовнер проти України» від 29 червня 2004 року, заява № 56848/00, § 33). Право на звернення до суду, закріплене у статті 6 Конвенції, було б ілюзорним, якби правова система держав-учасниць Конвенції допускала, що судове рішення, яке набрало законної сили та є обов`язковим для виконання, залишалося би невиконаним по відношенню до однієї зі сторін всупереч її інтересам. Ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок. У зв`язку з неналежним виконанням рішення суду та умов Кредитного договору несплатою періодичних платежів на погашення кредиту та відсотків за користування кредитними коштами, АТ «Райффайзен Банк Аваль»,

Outcome: approved