Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-10 00:00:00

Прокуратура Малиновського району м.Одеси, діюча в інтересах Одеської міської ради звернулися до Малиновського районного суду м.Одеси з позовом до [PERSON], третя особа: Приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу, [PERSON] та просять визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири №70, у будинку №2/1 по вулиці 25-ї Чапаївської дивізії, у місті Одесі, вартістю 75 000гривень від 25.11.2013року, укладений між [PERSON] та [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу, [PERSON], зареєстрований в реєстрі за №557. Визнати квартиру №70, у будинку №2/1 по вулиці 25-ї Чапаївської дивізії, у місті Одесі - відумерлою спадщиною. Визнати за територіальною громадою м.Одеси в особі Одеської міської ради право власності на квартиру №70, у будинку №2/1 по вулиці 25-ї Чапаївської дивізії, у місті Одесі. Усунути перешкоди у реалізації права власності територіальній громаді в особі Одеської міської ради на квартиру №70, у будинку №2/1 по вулиці 25-ї Чапаївської дивізії, у місті Одесі, шляхом виселення [PERSON] з вказаної квартири. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що в ході розгляду матеріалів досудового розслідування за ознаками ст. 190 ч. 3 КК України встановлено, що згідно листа КП «БТІ» ОМР №5431-04/480 від 21.10.2014, з 08.06.1999року по 31.12.2012року право власності на квартиру №70, у будинку №2/1 по вулиці 25-ї Чапаївської дивізії, у місті Одесі зареєстровано за [PERSON]. Інші документи щодо переходу права власності на вказану квартиру відсутні. Згідно відповіді КП ЖКС «Черьомушки» №1000-722 від 22.10.2014 в вказаній квартирі з 23.11.1965 був зареєстрований [PERSON], який помер 31.12.2002року. Спадкоємці у [PERSON] відсутні. Відповідно договору купівлі-продажу від 25.11.2013року, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу, [PERSON], зареєстрованого в реєстрі №557, [PERSON] продала [PERSON] квартиру №70, у будинку №2/1 по вулиці 25-ї Чапаївської дивізії, у місті Одесі, вартістю 75 000 грн. Підставою укладання вказаного договору став нібито укладений 21.01.2000року на Одеській Універсальній товарній біржі «GIP» договір №00/0112 між [PERSON] та [PERSON], зареєстрований в КП «ОМБТІ та РОН» від 25.01.2000року. В результаті допиту зацікавлених осіб та перевірки матеріалів в межах досудового розслідування встановлено, що оформлення договору купівлі-продажу від 25.11.2013року між [PERSON] та [PERSON], посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрованого в реєстрі №557, здійснено на підставі підроблених документів та неправомірних дій з боку нотаріуса у частині оформлення угоду на підставі наданого нотаріально незавіреного договору купівлі-продажу. Враховуючи, що [PERSON] продала [PERSON] вищевказану квартиру на підставі підроблених документів, а дійсний власник квартири, [PERSON] помер 31.12.2002року та спадкоємців немає, прокурор вважає, що квартира №70, у будинку №2/1 по вулиці 25-ї Чапаївської дивізії, у місті Одесі повинна бути передана у власність територіальної громади м.Одеси, шляхом виселення [PERSON] з вказаної квартири. У судовому засіданні Прокуратура Малиновського району м.Одеси, діюча в інтересах Одеської міської ради обставини, викладені у позові підтримали, просили позов задовольнити у повному обсязі. Представник відповідача, [PERSON] у судовому засіданні проти задоволення позову заперечував, вважає обґрунтування позовних вимог безпідставними та такими, що суперечать вимогам чинного законодавства на момент вчинення правочину, тому у задоволенні позовних вимог з урахуванням спливу строку позовної давності, просив відмовити у повному обсязі. Третя особа: Приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу, [PERSON], сповіщена належним чином, у судове засідання не з*явилася. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, дослідивши наявні докази у їх сукупності, суд, вважає, що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що в ході розгляду матеріалів досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12014160470004682 від 29.05.2014року за ознаками ст. 190 ч. 3 КК України встановлено, що згідно листа КП «БТІ» ОМР №5431-04/480 від 21.10.2014, з 08.06.1999року по 31.12.2012року право власності на квартиру №70, у будинку №2/1 по вулиці 25-ї Чапаївської дивізії, у місті Одесі зареєстровано за [PERSON]. Інші документи щодо переходу права власності на вказану квартиру відсутні. Згідно відповіді КП ЖКС «Черьомушки» №1000-722 від 22.10.2014 в вказаній квартирі з 23.11.1965 був зареєстрований [PERSON], який помер 31.12.2002року (актовий запис про смерть №11707 від 31.12.2002, реєстраційний номер в Державному реєстрі №10105872).Спадкоємці у [PERSON] відсутні. Відповідно договору купівлі-продажу від 25.11.2013року, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу, [PERSON], зареєстрованого в реєстрі №557, [PERSON] продала [PERSON] квартиру №70, у будинку №2/1 по вулиці 25-ї Чапаївської дивізії, у місті Одесі, вартістю 75 000 грн. Підставою укладання вказаного договору став нібито укладений 21.01.2000року на Одеській Універсальній товарній біржі «GIP» договір №00/0112 між [PERSON] та [PERSON], зареєстрований в КП «ОМБТІ та РОН» від 25.01.2000року. В результаті допиту зацікавлених осіб в межах досудового розслідування, протоколи допиту яких додано до матеріалів справи та перевірки відповідних матеріалів, щодо правомірності реєстрації в КП «ОМБТІ та РОН» біржової угоди встановлено, що оформлення договору купівлі-продажу від 25.11.2013року між [PERSON] та [PERSON], посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрованого в реєстрі №557, здійснено на підставі підроблених документів та неврегульованих чинним на той момент законодавством дій з боку нотаріуса у частині оформлення угоди на підставі наданого нотаріально незавіреного договору купівлі-продажу. Відповідно до ст.656 ЦК України та листа Міністерства Юстиції України від 16.01.2004 №19-32/64 нотаріус Одеського міського нотаріального округу, [PERSON] не мала правових підстав оформляти угоду на підставі наданого нотаріально не посвідченого договору купівлі-продажу. Пункт 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» регламентує, що з підстав недодержання вимог закону про нотаріальне посвідчення правочину нікчемними є правочини, які відповідно до чинного законодавства підлягають обов'язковому нотаріальному посвідченню. Відповідно до ст. 215 ЦК України та п.5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3,5 та 6 ст.203 ЦК України. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Стаття 230 ЦК України передбачає, що якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин визнається судом недійсним. Статтею 392 Цивільного кодексу України встановлено, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до\~ст. 1277 Цивільного кодексу України\~у разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття суд визнає спадщину відумерлою за заявою відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Враховуючи, що [PERSON] продала [PERSON] вищевказану квартиру на підставі підроблених документів, а дійсний власник квартири [PERSON] помер 31.12.2002року та спадкоємців після його смерті немає, суд вважає, що квартира №70 за адресою: м.Одеса, вул.25 Чапаївської дивізії,2/1 повинна бути передана у власність територіальної громади м.Одеси. Позовна вимога щодо виселення [PERSON] зі спірної квартири є похідною від задоволених раніше, тому підлягає задоволенню судом. Пунктом 3 ч.1 ст.388 ЦК України встановлено, якщо майно за відплатним договором придбано в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Відповідно до п. 24 постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 № 7, при відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Відповідно до\~\~\~\~ст. 278 Цивільного процесуального кодексу України\~\~\~\~встановивши, що спадкоємці за заповітом і за законом відсутні або спадкоємці усунені від права на спадкування, або спадкоємці не прийняли спадщину чи відмовилися від її прийняття, суд ухвалює рішення про визнання спадщини відумерлою та про передачу її територіальній громаді за місцем відкриття спадщини. Відповідно до ч. 2 ст. 60 Закону України «Про місцеве самоврядування» передбачено, що спадщина, визнана судом відумерлою, переходить у власність територіальної громади за місцем відкриття спадщини. За загальним правилом кожна особа має право на захист свого цивільного права лише в разі його порушення, невизнання або оспорювання (частина перша статті 15 ЦК України, частина перша статті 3 ЦПК України). Відповідно до ст.5та ст.140 Конституції України передбачено, що народ здійснює владу безпосередньо і через органи державної влади та органи місцевого самоврядування. Місцеве самоврядування здійснюється територіальною громадою в порядку, встановленому законом, як безпосередньо, так і через органи місцевого самоврядування сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи. Відповідно до положень ст. 143 Конституції України територіальна громада міста безпосередньо або через утворені органи місцевого самоврядування управляють майном, що є в комунальній власності. Частиною 3 ст.10 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог так і заперечень. Докази надаються суду сторонами. Відповідно застосування строків позовної давності до вимог Прокуратури Малиновського району м.Одеси, діючої в інтересах держави в особі: Одеської міської ради, то суд вважає, що враховуючи термін виявлення шахрайських дій, до вказаних позовних вимог, заявлених останніми у грудні 2014 року, не вбачається підстав застосовування строків позовної давності, згідно зі ст. 264 ЦК України. Згідно статті 16 Цивільного кодексу України, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, крім іншого, відновлення становища, яке існувало до порушення. На підставі ч.ч.1 та 3 ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів в їх сукупності. На підставі вище викладеного, враховуючи інтереси держави та територіальної громади, суд вважає, що позовні вимоги цілком обґрунтовані, тому підлягають задоволенню у повному обсязі. Відповідно до п. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого цивільного права та інтересу у випадку його порушення, невизнання або оспорювання з вимогою про застосування судом передбачених законом способів захисту. Згідно ст. 88 ЦПК України визначено, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Outcome: approved