Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-11 00:00:00

представник позивача звернувся до суду з позовом, в якому просить суд стягнути солідарно з [PERSON], [PERSON] на користь публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в порядку регресу 970 166 грн. (девятсот сімдесят тисяч сто шістдесят шість) гривень 28 коп. та 14 552 гривні 50 коп. сплаченого судового збору. В обґрунтування позову зазначає, що вироком Личаківського районного суду м. Львова від 09.03.2017р. визнано винуватими та засуджено [PERSON] за ч. 5 ст. 191, ч. 1 ст. 366 КК України, [PERSON] за ч. 5 ст.7, ч. 3 ст.191, ч. 1 ст. 366 КК України. Вироком встановлено, що [PERSON] та [PERSON], будучи працівниками AT «Ощадбанк», привласнили кошти ряду фізичних осіб, які останні мали намір внести на депозитні рахунки. Цим же вироком задоволено 15 цивільних позовів потерпілих осіб до AT «Ощадбанк», а саме позови: 1) [PERSON] на суму 23 323 грн.; 2) [PERSON] на суму 91 545 грн.; 3) [PERSON] на суму 15 000 грн.; 4) [PERSON] на суму 151 946 грн.; 5) [PERSON] на суму 128 965 грн.; 6) [PERSON] на суму 10 752 грн.; 7) [PERSON] на суму 20 872 грн.; 8) [PERSON] на суму 14 733 грн.; 9) [PERSON] на суму 52 500 грн. та 5 467 доларів СІЛА, що станом на 09.03.2017р. становить 147 387 грн. 04 коп.; 10) [PERSON] на суму 56 632 грн.; 11) [PERSON] на суму 600 доларів США, що станом на 09.03.2017р. становить 16 175 грн. 64 коп.; 12) [PERSON] на суму 4 000 доларів США, що станом на 09.03.2017р. становить 107 837 грн. 60 коп.; 13) [PERSON] на суму 91 498 грн.; 14) [PERSON] на суму 20 000 грн.; 15) [PERSON] на суму 21 000 грн. Загальна сума присуджених до стягнення коштів з AT «Ощадбанк» на користь потерпілих осіб становить 970 166 грн. 28 коп. Правовою підставою для стягнення з AT «Ощадбанк» зазначено ст.1172 ЦК України, відповідно до якої юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків. 23.10.2017р. вирок Личаківського районного суду м. Львова від 09.03.2017р. набрав законної сили, та відповідно до ст. 129-1 Конституції України, ст.533 КПК України є обовязковим до виконання. В період часу з 16.11.2017р. до 27.12.2017р. Банк виконав вирок Личаківського районного суду м. Львова від 09.03.2017р. в частині вирішення цивільних позовів у повному обсязі, що підтверджується платіжними документами про перерахування на користь зазначених у вироку потерпілих осіб на загальну суму 970 166 грн. 28 коп. Враховуючи, що AT «Ощадбанк» відшкодувало на користь потерпілих осіб шкоду у сумі 970 166 грн. 28 коп., яка була завдана потерпілим особам спільними діями [PERSON] та [PERSON] у період їх перебування у трудових відносинах з AT «Ощадбанк», Банк відповідності до ст. 1191 ЦК України вправі одержати суму виплаченого відшкодування, заявивши зворотну вимогу (регрес) до винних осіб. 30.01.2018 року провадження у справі відкрито. 14.06.2018 року на адресу суду надійшов відзив відповідача [PERSON], в якому остання просить суд в задоволенні позову відмовити з тих підстав, що позивачем пропущено строк позовної давності, щодо заявлених позовних вимог, оскільки як вбачається з долученого до позову наказу від 07.05.2014р. № 648-к про звільнення [PERSON], останню було звільнено з роботи у зв'язку з втратою довіри ще 07.05.2014 р. Підставою звільнення, як вказано в наказі, був проміжний акт суцільної ревізії вкладних операцій у ТВБВ № 10013/0332 філії Львівського обласного управління AT «Ощадбанк» від 18.04.2014р, тобто на момент звільнення Банку було відомо про наявну шкоду щодо потерпілих, яким виплачено суму коштів на підставі вироку, а також іншим потерпілим. Крім того, як вбачається з наданої Банком копії вироку, відомості в ЄРДР з приводу обставин були внесені, починаючи з квітня 2014 року. 07.08.2018 року представником позивача подано відповідь на відзив [PERSON], в якій заперечує відзив та просить позов задоволити. Покликається на те, що зобовязання щодо виплати 15 потерпілим особам банк виконав у період часу з 16.11.2017р. до 27.12.2017р., відповідно перебіг позовної давності за регресною вимогою Банку до [PERSON], [PERSON] про стягнення суми заподіяної з їх вини шкоди, яку Банк відшкодував, починається з 16.11.2017р.-27.12.2017р. з врахуванням дати виплати суми відшкодування по кожному з 15 потерпілих осіб. Відповідач [PERSON] помилкового не розмежовує моменту виникнення права вимоги у потерпілого, та у Банку, який не є потерпілим, адже з моменту вчинення злочину [PERSON] та [PERSON] виникло право вимоги у потерпілих за їх вибором: 1 ) безпосередньо до [PERSON] [PERSON] на підставі ст.1166 ЦК України як до осіб, які заподіяли шкоду потерпілим, або 2 ) AT «Ощадбанк» на підставі ст.1172 ЦК України як до роботодавця, який несе відповідальність за шкоду, заподіяну з вини найманих працівників. Строк позовної давності за регресними зобовязаннями [PERSON], [PERSON] перед AT «Ощадбанк» спливає у період 16.11.2020р.-27.12.2020р., тобто з врахуванням дати виплати кожному з потерпілих осіб. Позовна заява до Пустомитівського районного суду Львівської області з регресними вимогами до [PERSON], [PERSON] подана Банком 23.01.2018р., отже твердження відповідача про пропуск Банком строку позовної давності є безпідставними. 20.09.2018 року на адресу суду надійшов відзив відповідача [PERSON] в якому остання позов заперечила вказавши, що є причетною до вчинення злочинів лише по двох епізодах, а саме, щодо потерпілих: [PERSON] та [PERSON], всього на суму 158139,04 грн., що і було встановлено вироком Личаківського районного суду м. Львова від 09.03.2017 року, а тому солідарне стягнення з обох відповідачів за позовом можливе лише щодо вказаної суми заподіяної позивачу шкоди. Разом з тим підтримала подану відповідачем [PERSON] заяву про застосування строку позовної давності та покликаючись на ч. 3 ст. 233 КЗпП України вважає, що позивачем такий строк пропущено. Просить суду в задоволенні позову відмовити. 09.10.2018 року подано відповідь на відзив [PERSON], в якому представник позивача зазначає що [PERSON] допущено рахункову помилку, щодо позовних вимог, які вона визнає, щодо виплати банком потерпілим [PERSON] та [PERSON], оскільки банк сплатив потерпілим відшкодування у розмірі 210639,04 грн., що відповідає момеріальним ордерам наявним в матеріалах справи, а не як зазначає відповідач [PERSON] у розмірі158139,04 грн.. Окрім того представник відповідача покликаючись на ст. 1190 ЦК України зазначає, що такою передбачено солідарну відповідальність винних у вчиненому злочині, а не часткову, та вказує на передбачене у такому разі ст. 1191 ЦК України право зворотної вимоги, у розмірі виплаченого відшкодування з винної особи, а тому заперечує покликання відповідача щодо можливості солідарного стягнення з відповідачів лише по двох епізодах в рамках кримінального провадження. Окрім того представник позивача заперечив пропуск позивачем строку позовної давності, оскільки відповідно до ст. 256, 257 та ч. 6 ст. 261 ЦК України сплив такого припадає на 16.11.2020-27.12.2020 року, а позов поданий позивачем лише 25.01.2018 року. 14.11.2018 року задоволено заяву про самовідвід судді Даниліва Є. О. та згідно повторного автоматизованого розподілу справ, цивільну справу передано на розгляд судді Пустомитівського районного суду Львівської області Мельничук І. І. 28.12.2018 року суддею Пустомитівського районного суду Львівської області Мельничук І. І. справу прийнято до свого провадження та призначено у справі підготовче судове засідання. 19.02.2019 року закрито підготовче судове засідання у справі та справу призначено до судового розгляду. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав з підстав наведених у позовній заяві та відповідях на відзиви [PERSON] та [PERSON] Просить суд позов задоволити. Відповідач [PERSON] та представник відповідача [PERSON] позов заперечили в повному обсязі, дали пояснення аналогічні наведеним у відзиві на позовну заяву. Просять суд в задоволенні позову відмовити. Відповідач [PERSON] та представник відповідача [PERSON] позов заперечили в повному обсязі, дали пояснення аналогічні наведеним у відзиві на позовну заяву. Просять суд в задоволенні позову відмовити. Суд, зясувавши думку сторін та їх представників, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому їх дослідженні, вважає, що позов слід задоволити частково з таких підстав. Вироком Личаківського районного суду м. Львова у справі № 463/3982/14-к від 09.03.2017 року, який ухвалою колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Львівської області від 23.10.2017 року був змінений в частині покарання обвинуваченої [PERSON], та набрав законної сили [PERSON] визнано винною у вчиненні злочинів передбачених ч. 5 ст. 191, ч. 1 ст. 366 КК України, [PERSON], визнано винною у вчиненні злочинів, передбачених ч. 5 ст. 27 - ч. 3 ст. 191, ч. 1 ст. 366 КК України. Вироком суду встановлено, що [PERSON] та [PERSON], будучи працівниками AT «Ощадбанк», що стверджується наявними в матеріалах справи копіями наказів про прийняття їх на роботу та звільнення з АТ «Ощадбанк», привласнили кошти фізичних осіб, які мали намір внести на депозитні рахунки. Судом встановлено, що цим же вироком, який набрав законної сили 23.10.2017 року, задоволено 15 цивільних позовів потерпілих осіб до AT «Ощадбанк» цивільного відповідача у кримінальному провадженні, а саме позови: 1) [PERSON] на суму 23 323 грн.; 2) [PERSON] на суму 91 545 грн.; 3) [PERSON] на суму 15 000 грн.; 4) [PERSON] на суму 151 946 грн.; 5) [PERSON] на суму 128 965 грн.; 6) [PERSON] на суму 10 752 грн.; 7) [PERSON] на суму 20 872 грн.; 8) [PERSON] на суму 14 733 грн.; 9) [PERSON] на суму 52 500 грн. та 5 467 доларів США, що станом на 09.03.2017р. становить 147 387 грн. 04 коп.; 10) [PERSON] на суму 56 632 грн.; 11) [PERSON] на суму 600 доларів США, що станом на 09.03.2017р. становить 16 175 грн. 64 коп.; 12) [PERSON] на суму 4 000 доларів США, що станом на 09.03.2017р. становить 107 837 грн. 60 коп.; 13) [PERSON] на суму 91 498 грн.; 14) [PERSON] на суму 20 000 грн.; 15) [PERSON] на суму 21 000 грн. Судом встановлено, що згідно наявних в матеріалах справи копій меморіальних ордерів №253439766 від 16.11.2017 року, №253430872 від 16.11.2017 року, №258713459 від 08.12.2017 року, №256723219 від 29.11.2017 року, №256723536 від 29.11.2017 року, №253444351 від 16.11.2017 року, №253443941 від 16.11.2017 року, №253444334 від 16.11.2017 року, № 258709766 від 08.12.2017 року, №258709801 від 08.12.2017 року, № 256723103 від 29.11.2017 року, №263524637 від 27.12.2017 року, № 256724846 від 29.11.2017 року, №253438981 від 16.11.2017 року, №253444135 від 16.11.2017 року, №253440310 від 16.11.2017 року, Львівське обласне управління ПАТ «Державний ощадний банк України» як цивільний відповідач виплатило на користь потерпілих осіб заподіяну їм шкоду у загальному розмірі 970 166 грн. 28 коп. Відповідно до ч. 1 ст. 1190 ЦК України, особи, спільними діями або бездіяльністю яких було завдано шкоди, несуть солідарну відповідальність перед потерпілим. Відповідно до ч. 1 ст. 1191 ЦК України, особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Таким чином, судом встановлено, що в період часу з 16.11.2017 р. до 27.12.2017 р. цивільний відповідач у кримінальному провадженні та позивач за позовом, що розглядається, АТ «Ощадбанк» виконав вирок Личаківського районного суду м. Львова від 09.03.2017 року в частині вирішення цивільних позовів у повному обсязі, що підтверджується платіжними документами про перерахування коштів на користь зазначених у вироці потерпілих осіб на загальну суму 970 166 грн. 28 коп. Разом з тим, згідно вироку Личаківського районного суду м. Львова у справі № 463/3982/14-к від 09.03.2017 року [PERSON] визнано винною у вчиненні злочину передбаченого ч. 5 ст. 27 - ч. 3 ст. 191, ч. 1 ст. 366 КК України по епізодах щодо потерпілих [PERSON] на суму 10 752 грн. та [PERSON] на суму 52 500 грн. та 5 467 доларів США, що станом на 09.03.2017 р. становить 147 387 грн. 04 коп., що разом становить 210639,04 грн. Статтями 256, 257 ЦК України передбачено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу; загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ч. 6 ст.261 ЦК України, за регресними зобов'язаннями перебіг позовної давності починається від дня виконання основного зобов'язання. Відповідачі у свої відзивах на позовну заяву та в наданих суду письмових поясненнях покликаються на те що позивач пропустив строк позовної давності щодо заявлених вимог до відповідачів, оскільки про незаконні дії відповідачів позивачу стало відомо ще у 2014 року, коли останні були звільнені із займаних ними посад у звязку з втратою довіря на підставі п. 2 ч. 41 КЗпП України, разом з тим суд вважає такі покликання не обґрунтованими, оскільки за вироком суду від 09.03.2017 року, який набрав законної сили 23.10.2017 року цивільним відповідачем здійснено виплату потерпілим заподіяну шкоду злочинними діями обвинувачених, що є відповідачами у справі яка розглядається, в період часу 16.11.2017 року до 27.12.2017 року, а тому позовна давність щодо регресної вимоги до осіб, які визнані винними у вчиненні злочинів відповідно до ст. 256, 257 та ч. 6 ст. 261 ЦК України починає свій відлік з моменту виконання основного зобовязання. Щодо вимог представника позивача про солідарне стягнення з відповідачів в порядку регресу виплаченої позивачем шкоди, заподіяної діями відповідачів, потерпілим внаслідок вчинення злочину та заперечення часткового визнання позовних вимог відповідачем [PERSON] у розмірі шкоди, яка заподіяна потерпілим [PERSON] та [PERSON] за епізодами по яких [PERSON] визнано винною та засуджено вироком Личаківського районного суду м. Львова від 09.03.2017 року, суд вважає, що такі суперечать загальним засадам цивільно-правової відповідальності та природі регресних зобовязань, а тому з метою уникнення затягування судових розглядів та породження нових цивільно-правових спорів, вважає що позов підлягає до часткового задоволення. Згідно з ст.15\~ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до положень ч. 1 ст.\~13\~ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. На підставі ст.\~81\~ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 6 ст. 80 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обовязковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Згідно з положень ст.\~76\~ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що солідарно з відповідачів підлягає стягненню відшкодовано позивачем шкода у розмірі 210639,04 грн., яка заподіяна злочинними діями відповідачів [PERSON] та [PERSON] по епізодах, потерпілими у яких визнано [PERSON] та [PERSON], де судом встановлена взаємна участь у вчиненні злочинів [PERSON] та [PERSON] Решта суми, яка виплачена АТ «Ощадбанк» в порядку ст. 1172 ЦК України на виконання вироку Личаківського районного суду м. Львова у справі № 463/3982/14-к від 09.03.2017 року у розмірі 759527,28 (сімсот пятдесят девять тисяч пятсот двадцять сім гривень 28 копійок) грн. підлягає стягненню із відповідача [PERSON], яка вироком суду визнана винною у вчиненні злочину, передбаченого ч. 5 ст. 191, ч. 1 ст. 366 КК України щодо усіх інших осіб, визнаних потерпілими у даному кримінальному провадженні, зокрема: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] Я.П., [PERSON], [PERSON], на користь позивача. Таким чином, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення. Задовольняючи позов частково, у відповідності до вимог ст.141 ЦПК України, з відповідачів на користь позивача слід стягнути судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: approved