Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-31 00:00:00

Представник позивача звернулась до суду з позовом до відповідача про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що будинок [ADDRESS] перебуває у комунальній власності Зеленопідської сільської ради. 29.12.2004 року [PERSON] отримав право на проживання в зазначеному будинку по договору найму та одночасно був зареєстрований у ньому. Відповідач зареєстрований у житловому приміщенні з 2004 року, але фактично не проживає, оскільки виїхав з вказаного житла та не повертається вже більш ніж десять років. В даному житловому приміщенні відсутні його особисті речі. Починаючи з 2007 року і по теперішній час відповідач не сплачує комунальні послуги та протягом тривалого часу не проживає за місцем реєстрації, не виконує свої зобов'я-зання за договором соціального найму, не здійснює поточний ремонт у житлі, що призводить до руйнування будівлі. Просили суд визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS]. Представник позивача до суду не з'явилась, надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності та не заперечувала проти винесення заочного рішення по справі. Відповідач в судове засідання не з'явився, належно сповіщений про місце та час розгляду справи. Клопотання про відкладення розгляду справи від нього не надходило. У зв'язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. З письмової згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи і оцінивши їх в сукупності, прийшов до висновку, що заявлені позивачем вимоги обґрунтовані, знайшли своє підтвердження та підлягають задово-ленню в повному обсязі за наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до ч. 1 ст. 142 Конституції України матеріальною і фінансовою основою місцевого самоврядування є рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, земля, природні ресурси, що є у власності територіальних громад сіл, селищ, міст, районів у містах, а також об'єкти їхньої спільної власності, що перебувають в уп-равлінні районних і обласних рад. Статтею 143 Конституції України встановлено, що територіальні громади села, селища, міста безпосередньо або через утворені ними органи місцевого самоврядування управляють майном, що є в комунальній власності. Аналогічні положення закріплюються і в статті 327 Ци-вільного кодексу України. Закон України «Про місцеве самоврядування (280/97-ВР) дає визначення поняття права комунальної власності, а саме - це право територіальної громади володіти, доцільно, економно, ефективно користуватися і розпоряджатися на свій розсуд і в своїх інтересах майном, належить їй, як безпосередньо, так і через органи місцевого самоврядування (стаття 1). Відповідно до статті 6 цього Закону (280/97-ВР) первинним суб'єктом місцевого самовря-дування, основним носієм його функцій і повноважень є територіальна громада села, селища, міста. Тобто, суб'єктом права комунальної власності є відповідна територіальна громада села, селища, міста. Органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні грома-ди та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самовря-дування, визначені Конституцією України (254к/96-ВР) та законами, є сільські, селищні, міські ради (ч. 1 ст. 10 Закону (280/97-ВР). Виключна компетенція сільських, селищних, міських рад закріплюється у статті 26 Зако-ну України «Про місцеве самоврядування». Так, органи місцевого самоврядування від імені та в інтересах територіальних громад від-повідно до закону здійснюють правомочності щодо володіння, користування та розпорядження об'єктами права комунальної власності, в тому числі виконують усі майнові операції, можуть передавати об'єкти права комунальної власності у постійне або тимчасове користування юридичним та фізичним особам, здавати їх в оренду, продавати і купувати тощо. Отже, суб'єктами права комунальної власності є територіальні громади села, селища, міс-та, від імені та в інтересах яких діють сільські, селищні, міські ради. Враховуючи викладене, власником комунального майна є відповідна територіальна гро-мада села, селища, міста в особі органу місцевого самоврядування, уповноваженого управляти цим майном. Судом встановлено, що на балансі Зеленопідської сільської ради територіальної громади Херсонської області обліковується будинок 54 по вул. Степовій в с. Калинівка Каховського ра-йону Херсонської області. Відповідно до довідки № 869 від 07.11.2017 року наданої Зеленопідською сільською радою вбачається, що [PERSON], [INFO], дійсно зареєстрований в [ADDRESS] з 2006 року, але фактично не проживає за зазначеною адресою. Згідно ч. 1 ст. 64 Житлового кодексу України, члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім'ї несуть солідарну з наймачем май-нову відповідальність за зобов'язаннями, що випливають із зазначеного договору. Відповідно до ст. 177 Житлового кодексу України, громадяни зобов'язані забезпечувати схоронність житлових приміщень, обережно ставитись до санітарно-технічного та іншого об-ладнання, до об'єктів благоустрою, додержуватись правил утримання жилого будинку і при до-мової території, правил пожежної безпеки. На теперішній час [PERSON], не зважаючи на те, що зареєстрований в [ADDRESS], фактично за місцем реєстра-ції не проживають, що підтверджується актом про перевірку паспортного обліку від 15.11.2017 року. Утриманням вказаного будинку відповідач теж не займається, що підтверджується відпо-відними поясненням депутатів сільської ради. Відповідно до ст. 41 Конституції України «... кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності… Право приватної власності є непорушним». Згідно змісту ст. 317 Цивільного кодексу України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Статтею 319 Цивільного кодексу України визначено, що саме власник володіє, користу-ється, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Ніхто не може бути протиправно позбавлений або обмежений в здійсненні права влас-ності (ч. 2 ст. 321 Цивільного кодексу України). Відповідно до ст. 15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно ст. 391 Цивільного кодексу України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Оскільки [PERSON] відсутні за місцем реєстрації понад 6 місяців без поважної причини, згідно ст.ст.71, 72 Житлового кодексу України, втратив право користування приміщенням - бу-динком [ADDRESS] У відповідності до ст. 72 ЖК УРСР, визнання особи такою, що втратила право користу-вання жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, прова-диться в судовому порядку. Таким чином, суд вважає необхідним визнати [PERSON] таким, що втра-тив право користування житловим приміщенням, а саме будинком [ADDRESS]

Outcome: approved