Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-18 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду з уточненим позовом, в якому просить суд стягнути з відповідача на користь кредитної спілки «СуперКредит» заборгованість за кредитним договором в розмірі 23784,70 грн та судові витрати. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що позивачем зазначено, що 09.06.2017 між кредитною спілкою «СуперКредит» та відповідачем було укладено кредитний договір кредитної лінії № СК-9/0101/17/57/20 про надання коштів у позику,в тому числі і на умовах фінансового кредиту, відповідно до п.1.1 якого позивач зобов`язався надати відповідачу кредит в сумі 11000,00 грн. Також, 09.06.2017 між позивачем та відповідачем було укладено Додатковий договір про транш № 1 до Кредитного договору, відповідно до п. 1 якого її сторони погодили, що позивач надає відповідачу транш у розмірі 11000,00 грн, за наслідками видачі якого сума неповернутого кредиту на дату кладення Додаткового договору № 1 11000,00 грн. Відповідно до п.п.9 п.2.4 Договору відповідач зобов`язався проводити сплату нарахованих процентів і погашення частини кредиту не пізніше 25-го числа кожного місяця, а також сумами, не меншими, ніж вказані в п.3 Додаткового договору № 1. Відповідачем було порушено п.3 умов Додаткового договору № 1, а саме зобов`язання проводити сплату нарахованих процентів і погашення частини кредиту вчасно кожного місяця, а також сумами не меншими, ніж вказані в графіку платежів, що в свою чергу спричинило затримку відповідачем повернення частини кредиту та сплати процентів за Договором. В зв`язку з неналежним виконанням взятих на себе зобов`язань, у відповідача виникла заборгованість перед позивачем, що станом на 25.03.2019 року складає 23784,70 грн, з яких: 6589,87 грн заборгованість по тілу кредиту, 7286,63 грн сума заборгованості по сплаті процентів за період з 31.01.2018 по 25.03.2019, 9877,20 грн сума несплаченої пені за період з 26.02.2018 по 25.03.2019, 31,00 грн витрачені кошти на листування. Представник позивача у судове засідання не з`явився, про час і місце розгляду справи повідомлений належно, в уточненій позовній заяві просить розглянути справу без його участі. Відповідач у судове засідання не з`явилася, про час і місце розгляду справи повідомлена належно, подала заяву про розгляд справи без її участі. На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення, з наступних підстав. Відповідно до\~ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за звернення особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Частиною 3 ст. 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Судом встановлено, що 09.06.2017 між кредитною спілкою «СуперКредит» та відповідачем було укладено кредитний договір кредитної лінії №СК-9/0101/17/57/20 про надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, відповідно до п.1.1 якого позивач зобов`язався надати відповідачу кредит в сумі 11000,00 грн. Також, 09.06.2017 року між позивачем та відповідачем було укладено Додатковий договір про транш №1 до Кредитного договору, відповідно до п. 1 якого її сторони погодили, що Позивач надає Відповідачу транш у розмірі 11000,00 грн, за наслідками видачі якого, сума неповернутого кредиту на дату укладення Додаткового договору № 1 - 11 000,00 грн. Водночас, позивачем та відповідачем у п. 3 Додаткового договору № 1 було погоджено графік платежів по кредиту та процентам. Відповідно до п. 3.1 Кредитного договору кредит мав надаватися відповідачу у національній валюті, після підписання Договору готівкою в касі позивача або шляхом безготівкового перерахування коштів за дорученням Відповідача, або шляхом спрямування суми виданого кредиту на добровільний додатковий пайовий внесок Відповідача в кредитну спілку за його заявою. Позивач виконав умови Кредитного договору та перерахував відповідачу кошти в сумі 11000,00 грн, згідно його заяви на перерахування коштів в сумі 11000,00 грн на добровільний додатковий пайовий внесок, що підтверджується довідкою про зарахування коштів. 17.06.2017 від відповідача надійшла заява про повернення добровільного додаткового пайового внеску в сумі 11000,00 грн. Позивач повернув відповідачу добровільний додатковий пайовий внесок, а останній його отримав 18.06.2017, що підтверджується видатковим касовим ордером № 120/9 від 17.06.2017. Відповідно до п. 3.2 Кредитного договору нарахування процентів за Договором здійснюється на залишок суми кредиту за фактичну кількість календарних днів користування кредитом з розрахунку сімдесят два проценти річних. Відповідно до п.п. 9 п. 2.4 Кредитного договору Відповідач зобов`язався проводити сплату нарахованих процентів і погашення частини кредиту не пізніше 25-го числа кожного місяця вказаного в Додатковому договорі, а також сумами, не меншими, ніж вказані в п.3 Додаткового договору № 1. Відповідно до п. 3.4. Кредитного договору у випадку прострочення термінів платежів, зазначених в п.3 останнього укладеного сторонами Додаткового договору, позивач має право стягувати з відповідача пеню за кожен день прострочення в розмірі 1% від простроченої заборгованості по сплаті кредиту. Проте, відповідачем було порушено п. 3 умов Додаткового договору № 1, а саме зобов`язання проводити сплату нарахованих процентів і погашення частини кредиту вчасно кожного місяця, а також сумами, не меншими, ніж вказані в графіку платежів, що в свою чергу спричинило затримку відповідачем повернення частини кредиту та сплати процентів за Договором. В зв`язку з чим, заборгованість відповідача перед позивачем станом на 25.03.2019 року складає 23753,70 грн, з яких: 6589,87 грн заборгованість по сплаті тіла кредиту станом на 25.03.2019; 7286,63 грн сума заборгованості по сплаті процентів за період з 31.01.2018 по 25.03.2019; 9877,20 грн сума несплаченої пені за період з 26.02.2018 по 25.03.2019. Відповідно до п. 6.1 договору, його сторони за невиконання чи неналежне виконання зобов`язань за договором несуть відповідальність згідно чинного законодавства України. Також слід зазначити, що відповідно до п. 3.5 договору позивач та відповідач домовилися, що строк позовної давності за цим договором складає 10 років. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч. 2 ст. 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71, якщо інше не встановлено параграфом 2 і не випливає із суті кредитного договору Таким чином, за договором відповідач був зобов`язаний повернути позивачу суму кредиту та сплатити проценти за користування ним. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Таким чином, з огляду на ч. 1 ст. 509 ЦК України та зміст договору останній є зобов`язанням. Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця де повернення позики. Таким чином, відповідач, зокрема, має належним чином виконувати свої зобов`язання за договором поверненню кредиту та сплаті процентів, однак таке своє зобов`язання не виконує. Відповідно до ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою. Відповідно до ч. 1 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Відповідно до ч. 1 ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). З огляду на те, що у відповідача існує заборгованість по поверненню кредиту та сплаті процентів, яка виникла в силу того, що відповідач допустив затримку здійснення повернення кредиту та сплату процентів, чого він був зобов`язаний не допускати згідно умов договору можна зробити висновок про те, що відповідач порушив умови договору, а отже порушив зобов`язання. Відповідно до ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. Сплата неустойки у вигляді пені за порушення зобов`язання, яким є Кредитний договір, передбачена п. 3.4 останнього, в якому зазначено, що у випадку прострочення термінів платежів, зазначених у п. 3 останнього укладеного сторонами Додаткового договору, позивач має право стягувати з відповідача пеню за кожен день прострочення в розмірі 1% від простроченої заборгованості по сплаті кредиту. Відповідно до Розрахунку нарахування процентів та штрафних санкцій по Кредитному договору станом на 25.03.2019, вбачається , що за період з 26.02.2018 року по 25.03.2019 року позивачем нараховано відповідачеві, за прострочення термінів платежів зазначених у п.3 Додаткового договору № 1, пеню в сумі 9877,20 грн. Конституційний Суд України у рішенні від 7 липня 2013 р. по справі щодо офіційного тлумачення положень Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» від 22 липня 1996 р. дійшов висновку, що умови договору споживчого кредиту, його укладання та виконання повинні підпорядковуватися таким засадам, згідно з якими особа споживача вважається слабкою стороною у договорі та підлягає особливому правовому захисту з урахуванням принципів справедливості, добросовісності і розумності. Вимога про нарахування та сплати неустойки за договором споживчого кредиту, яка є явно завищеною (зокрема розмір пені перевищує прострочену заборгованість), не відповідає передбаченим у п. 6 ст.3, ч. 3 ст.509 та ч.ч. 1, 2 ст.627 ЦК України засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права. Наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове значення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов`язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитора. Згідно із правовим висновком Верховного Суду України, викладеним у постанові від 4 вересня 2014 року (справа № 6-100цс14), ч. 3 ст. 551 ЦК України з урахуванням положень ст. 3 ЦК України щодо загальних засад цивільного законодавства та ч. 4 ст. 10 ЦПК України щодо обов`язку суду сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що він значно перевищує розмір збитків. За наведених обставин, застосовуючи ч. 3 ст. 551 ЦК України оскільки визначений позивачем розмір пені є непропорційно великим в порівнянні з розміром заборгованості по тілу кредиту, пеня - фінансова санкція, спрямована на спонукання сторони, винної у порушенні зобов`язання, до його виконання та дотримання у подальшому, а не засіб безпідставного збагачення, з урахуванням похилого віку відповідачки 1946 року народження, стану здоров`я, матеріального стану відповідачки, суд дійшов висновку, що сума заборгованості по сплаті пені за період з 26.02.2018 по 25.03.2019 підлягає зменшенню до розміру заборгованості по сплаті тіла кредиту 6589,87 грн. Слабкий стан здоров`я підтверджується медичною карткою стаціонарного хворого № 03557/542, згідно якою [PERSON] знаходилась на лікуванні в КЗ ТРР «ТЦРЛ» з 22.09.2018 року по 05.10.2018 року з діагнозом гостре порушення мозкового кровообігу (інсульт). Крім того, відповідно до п.п. 5 п. 2.4 договору відповідач зобов`язаний оплатити можливі витрати, понесені позивачем в результаті неналежного виконання відповідачем умов даного Кредитного договору, в тому числі витрати пов`язані з транспортуванням, зберіганням, оцінкою майна, на яке може бути зверне стягнення (або предметів застави), внесенням його в реєстри обтяжень, виготовлення та підготовку документів, державне мито, нотаріальні та юридичні послуги, страхові платежі. Позивач звертався до відповідача з рекомендованим листом з повідомленням стосовно розміру заборгованості та наміру звернутися до суду через невиконання зобов`язання в добровільному порядку, в зв`язку з чим ним було понесені витрати на листування в сумі 31,00 грн, що доводиться копією списку № 13. Враховуючи зазначене, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення вимог банку про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 20497,37 грн, яка складається із: 6589,87 грн заборгованість по сплаті тіла кредиту станом на 25.03.2019; 7286,63 грн сума заборгованості по сплаті процентів за період з 31.01.2018 по 25.03.2019; 6589,87 грн сума несплаченої пені за період з 26.02.2018 по 25.03.2019; 31,00 грн витрачені кошти на листування. За частиною 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи розмір задоволених позовних вимог, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно до задоволених вимог в розмірі 1655,49 грн.

Outcome: partial