Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-08 00:00:00

Представник позивачки звернувся до суду із позовом про позбавлення [PERSON] батьківських прав у відношенні малолітньої дочки [PERSON], [INFO] та стягнення аліментів на утримання дитини у розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, посилаючись на наступне. Позивачка [PERSON] перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем [PERSON], який було розірвано рішенням Будьоннівського районного суду м. Донецька від 23 травня 2013 року. Від шлюбу у них народилася дочка [PERSON], яка має фізичні вади і у встановленому законом порядку визнана дитиною - інвалідом. Всупереч потребам дитини, відповідачем не було надане необхідне піклування про здоров'я [PERSON], її розвиток. У 2013 році дочці зробили операцію, а батько дитини жодного разу не поцікавився станом справ та станом здоров'я дитини, жодного разу не відвідав дитину та не допоміг матеріально. Починаючи з 2012 року [PERSON] та [PERSON] мешкають окремо та 16.06.2017 року позивачка зареєструвала шлюб з [PERSON] З дитиною відповідач не спілкується, не бажає підтримувати будь - яких стосунків з нею, не проявляє по відношенню до неї батьківських почуттів, матеріальної допомоги на утримання дитини не надає. Таким чином, відповідач [PERSON] ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків. Позивачка [PERSON] та її представник [PERSON] до судового засідання не з'явилися, представник позивачки надав до суду письмову заяву з проханням розглянути справу за їх відсутністю, позовні вимоги підтримують у повному обсязі, просять задовольнити, проти прийняття заочного рішення не заперечують. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився з невідомих суду причин, про день та час слухання справи повідомлявся своєчасно і належним чином. Представник служби у справах дітей Мангушської районної державної адміністрації Донецької області в судове засідання не з'явився, надавши суду письмову заяву про розгляд справи за відсутності представника, при ухваленні рішення просив максимально врахувати інтереси малолітньої дитини, також зазначив, що служба у справах дітей не має можливості надати висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON], у зв'язку із тим, що він проживає на непідконтрольній території. За наведених обставин, суд, зважаючи на наявність згоди позивачки, ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.ст. 223, 280 ЦПК України, та дійшов до наступних висновків. Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 27.01.2009 року, виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Будьонівського районного управління юстиції у м. Донецьку Донецької області, неповнолітня [PERSON] народилася [INFO], батьками якої є [PERSON] та [PERSON] (а.с.12). Шлюб між батьками дитини [PERSON] та [PERSON] було розірвано рішенням Будьоннівського районного суду м. Донецька від 23 травня 2013 року (а.с.52). Мати дитини [PERSON] у 2017 році зареєструвала шлюб з [PERSON] та отримала прізвище [PERSON], що вбачається зі свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 16.06.2017 року (а.с.11). Неповнолітня [PERSON] має статус дитини з інвалідністю до 18 років, що підтверджується посвідченням серії [NUMBER] від 26.01.2017 року(а.с.13). З наданих позивачкою довідок з дитячого дошкільного закладу та спеціалізованої школи м. Донецька, які дитина відвідувала до переїзду на постійне місце проживання до Мангушського району, вбачається що відповідач у житті дитини не приймав ніякої участі, дитячі заклади, де навчалася дитина жодного разу не відвідав (а.с.16-18). Відповідно до довідки від 21.08.2017 року «Про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи», позивачка була взята на облік у Мангушському районі, як особа яка переміщується з тимчасово окупованої території України та фактично проживає за адресою: [ADDRESS] (а.с.10). Довідкою Мангушської лікарні також встановлено, що батько дитини з часу відвідання дитиною лікарні, де її поставили на облік, участі у догляді за дитиною не приймав (а.с.15). Згідно ч.ч. 2, 5 ст. 150, п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї. Мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Згідно п.16 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.03.2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляду справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав» - ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Відповідно до ч. 2 статті 166 СК України визначено, що особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. Одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача вирішити питання про стягнення аліментів на дитину. Згідно ст.ст.180,181 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно зі ст.182 СК України, при визначені розміру аліментів, суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідач [PERSON], на думку суду не може позитивно впливати на виховання та становлення дитини, оскільки не спілкується з нею, зв'язків не підтримує, не цікавиться її вихованням та навчанням, не надає матеріальної допомоги на утримання. Вказані обставини судом враховуються при ухваленні рішення про позбавлення [PERSON] батьківських прав. Враховуючи майновий стан відповідача та необхідність стягнення аліментів на утримання дитини [PERSON], суд вважає позовні вимоги про стягнення аліментів в розмірі 1/3 частки з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму обґрунтованими, оскільки дитина хворіє та має статус дитини з інвалідністю, що вимагає матеріальних витрат на лікування та реабілітацію. Оцінюючи викладені обставини, суд приходить до висновку про задоволення позовної заяви. На підставі викладеного,

Outcome: approved