Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-24 00:00:00

Прокурор, діючи в інтересах неповнолітнього [PERSON], 28 липня 2015 року, звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання права власності на спадкове майно, що залишилося після смерті [PERSON], померлого 13 лютого 2006 року і [PERSON], померлої 30 квітня 2012 року. В судовому засіданні прокурор посилалася на те, що 13 лютого 2006 року помер рідний батько неповнолітнього [PERSON] [PERSON], а 30 квітня 2012 року рідна мати неповнолітнього [PERSON] [PERSON]. Після смерті батьків неповнолітнього залишилося спадкове майно: дві земельні ділянки площею по 1,02 га, наданих для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Івашківської сільської ради на підставі державних актів на право приватної власності на землю серії I-ОД №008196, виданого Кодимською райдержадміністрацією 24 березня 2004 року на ім»я [PERSON], який був утрачений та серії І-ОД №008194 виданого Кодимською райдержадміністрацією 25 березня 2004 року на ім»я [PERSON], який був утрачений. Спадкоємцем першої черги за законом є [PERSON]. У встановлений законом строк опікун неповнолітнього [PERSON], звернулася до нотаріуса за оформленням спадщини, однак отримала відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки були відсутні правовстановлюючі документи (їх оригінали) на спадкове майно. Про втрату державного акту на право власності на землю опікун публікувала оголошення в газеті «Вісті Кодимщини». Відповідно до частини 4 статті 1268 ЦК України неповнолітній прийняв спадщину після смерті батьків. Іншого способу порушеного права немає. Все вище назване і стало причиною звернення до суду за захистом права неповнолітнього [PERSON]. Просить визнати за [PERSON] в порядку спадкування за законом право власності на: земельну ділянку площею 1,02 га вартістю 18722 грн., на території Івашківської сільської ради на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії I-ОД №008196, виданого Кодимською райдержадміністрацією 24 березня 2004 року на ім»я [PERSON], померлого 13 лютого 2006 року, який був утрачений та земельну ділянку площею 1,02 га вартістю 18722 грн., на території Івашківської сільської ради на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії I-ОД №008194, виданого Кодимською райдержадміністрацією 25 березня 2004 року на ім»я [PERSON], померлої 30 квітня 2012 року, який був утрачений. Представник відповідача (Івашківської сільської ради, Кодимського району, Одеської області) в судове засідання не з»явився, надавши заяву про визнання позову та розгляд справи за його відсутності. Вислухавши вимоги прокурора, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі з наступних підстав. Згідно частини 3 ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 статті 60 ЦПК України визначено, що кожна сторона зобов»язані довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Судом установлено, що [PERSON] і [PERSON] були власниками земельних ділянок площею по 1,02 га, вартістю по 18722 грн., наданих для ведення товарного сільськогосподарського виробництва і розташованих на адміністративній території Івашківської сільської ради за межами села (інформація відділу Держземагенства у Кодимському районі Одеської області №40-П/15/03-03 від 10 липня 2015 року). 13 лютого 2006 року помер [PERSON] (свідоцтво про смерть серії І-ЖД №052066, видане 14 лютого 2006 року Івашківською сільською радою Кодимського району Одеської області), а 30 квітня 2012 року померла [PERSON] (свідоцтво про смерть серії І-ЖД №300895, видане 03 травня 2012 року Івашківською сільською радою Кодимського району Одеської області). Як убачається з дослідженого судом свідоцтва про народження серії І-ЖД №170482, виданого Івашківською сільською радою Кодимського району Одеської області 18 серпня 2003 року, батьками народженого 11 липня 2003 року [PERSON] є [PERSON] і [PERSON]. Тобто, судом установлено, що неповнолітній [PERSON] є сином спадкодавців, який проживав разом зі своїми батьками до дня тих смерті в одному будинку (довідка №226 від 10 липня 2015 року Івашківської сільської ради). Статтею 1261 ЦК України передбачено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Частиною четвертою статті 1268 ЦК України передбачено, що малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину… Діючи в інтересах малолітнього [PERSON], як спадкоємця за законом, його опікун [PERSON] (розпорядження №403/А-2012 Кодимської районної державної адміністрації), подала заяву до нотаріуса про прийняття спадщини спадкоємцем. Однак, отримала відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину з огляду на те, що відсутні оригінали державних актів на право власності на землю на ім»я спадкодавців (лист державного нотаріуса Кодимської державної нотаріальної контори №758/02-14 від 03 липня 2015 року). Те, що зазначені правовстановлюючі документи були втрачені підтверджується дослідженими в судовому засіданні оголошеннями про їх утрату в газеті «Вісті Кодимщини» (№29 від 18 липня 2015 року). Згідно Інформації відділу Держземагенства у Кодимському районі Одеської області №40-П/15/03-03 від 10 липня 2015 року, видати новий Державний акт на право власності на землю або дублікат цього документу не є можливим у зв»язку з тим, що оформлення правовстановлюючого документу на право власності на земельну ділянку здійснюється у вигляді свідоцтва або витягу про право власності на нерухоме майно територіальними органами Міністерства юстиції України, які є органами державної реєстрації прав. Частиною 5 статті 1268 ЦК України передбачено, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Статтею 121 Конституції України передбачено, що однією з основних функцій прокуратури України є представництво інтересів громадян та держави в суді у випадках передбачених законом. Частиною другою статті 23 Закону України «Про прокуратуру» передбачено, що прокурор здійснює представництво в суді інтересів громадянина (громадянина України, іноземця або особи без громадянства) у випадках, якщо така особа не спроможна самостійно захистити свої порушені чи оспорювані права або реалізувати процесуальні повноваження через недосягнення повноліття, недієздатність або обмежену дієздатність, а законні представники або органи, яким законом надано право захищати права, свободи та інтереси такої особи, не здійснюють або неналежним чином здійснюють її захист. Відтак, звернення прокурора до суду з позовом в інтересах малолітнього [PERSON] є обґрунтованим, оскільки воно продиктоване тою обставиною, що останній не може самостійно здійснювати представництво своїх інтересів, а при зверненні опікуна до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини малолітнім після смерті спадкодавців, з»ясувалося, що відсутні документи на спадкове майно. Докази, надані прокурором є належними і допустимими (ст.ст.58,59 ЦК України). З огляду на викладене суд констатує, що [PERSON] прийняв спадщину після смерті [PERSON] і [PERSON], набувши тим самим право власності на спадкове майно: земельну ділянку площею 1,02 га вартістю 18722 грн., на території Івашківської сільської ради на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії I-ОД №008196, виданого Кодимською райдержадміністрацією 24 березня 2004 року на ім»я [PERSON], померлого 13 лютого 2006 року, який був утрачений та земельну ділянку площею 1,02 га вартістю 18722 грн., на території Івашківської сільської ради на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії I-ОД №008194, виданого Кодимською райдержадміністрацією 25 березня 2004 року на ім»я [PERSON], померлої 30 квітня 2012 року, який був утрачений. Враховуючи викладене,

Outcome: approved