Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-18 00:00:00

Приватне акціонерне товариство «Страхова група «ТАС» звернулося в суд з позовною заявою до [PERSON] про стягнення суми сплаченого страхового відшкодування. Позовні вимоги мотивує тим, що 23.10.2014 року, о 19 год. 00 хв., по вул. Легоцького, біля ТЦ «АРЕНА», в м. Ужгород, сталася дорожньо-транспортна пригода за участю двох транспортних засобів «ВАЗ 2115», н/з [NUMBER], яким керував [PERSON], та «Ауді 100», н/з [NUMBER], під керуванням [PERSON] (потерпілого). Зазначає, що на момент ДТП між відповідачем та [PERSON] «Страховою групою «ТАС» був укладений договір обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 01.07.2014 pоку № АІ/3195261, за яким позивач застрахував цивільну відповідальність відповідача перед третіми особами, при використанні транспортного засобу «ВАЗ 2115», н/з [NUMBER]. Внаслідок зазначеного ДТП автомобіль потерпілого отримав механічні пошкодження, згідно з довідкою ДАІ, протоколом огляду пошкодженого ТЗ від 24.10.2014 pоку. Посилається на те, що потерпілий своєчасно звернувся до СГ «ТАС» із заявою про виплату страхового відшкодування та на підставі заяви потерпілого відповідно до ст. 22 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» позивачем було виплачено страхове відшкодування в розмірі 24050,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 39415 від 09.02.2015 року, перерахування коштів згідно з відомостями № 321 від 09.02.2015 року. Ужгородським міськрайонним судом були розглянуті матеріали справи про адміністративне правопорушення та відповідача визнано винним у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок порушення Правил дорожнього руху, та притягнуто до адміністративної відповідальності за ст.124 КУпАП. Таким чином, за твердженням позивача особою, відповідальною за завдані потерпілому збитки, у даному випадку є відповідач відповідно до вимог ст. 1188 ЦК України. Мотивуючи позов положеннями Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», позивач зазначає, що представниками органів ДАІ на місці події було встановлено, що відповідач на момент ДТП знаходився в стані алкогольного спянінні та після вчинення ДТП поїхав у невідомому напрямку. Також позивач вказує, 15.06.2017 року відповідачу було надіслано лист-претензію № [NUMBER]/АГ з вимогою сплатити борг, однак відповідач жодним чином на вимогу не відреагував, вказаної суми заборгованості до цього часу не сплатив. Зауважує, оскільки відповідач не відшкодував шкоду та згідно з положеннями ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування» позивач отримав право вимоги на таке відшкодування, то відповідач повинен відшкодувати шкоду позивачу у примусовому порядку на підставі рішення суду. З посиланням на викладене позивач просить суд стягнути з [PERSON] (адреса: [ADDRESS]) на користь [PERSON] «Страхова група «ТАС» (адреса: м. Київ, проспект Перемоги, 65, код ЄДРПОУ 30115243, р/р 26506056202586 в Столичній філії ПАТ КБ «Приватбанк», МФО 380269) суму сплаченого страхового відшкодування в розмірі 24050,00 грн. та стягнути з [PERSON] сплачений судовий збір у сумі 1600,00 грн. У судове засідання представник позивача не зявився, при цьому надіслав до суду клопотання, в якому просить розглядати справу за відсутності позивача, зазначивши, що позивач підтримує позовні вимоги в повному обсязі, щодо ухвалення заочного рішення не заперечують. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не зявився, хоча про час та місце судового розгляду повідомлялася належним чином, шляхом надіслання судових повісток про виклик рекомендованими поштовими відправленнями (8800021946902/8800022040974), про причини неявки суд не повідомив, клопотань про відкладення справи до суду не надходило. Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відтак, суд розглядає справу відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України заочно, оскільки проти цього не заперечує представник позивача. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, виходячи з їх належності та допустимості, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що згідно з постановою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 26.11.2014 року [PERSON] визнаний винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, за те, що, як зазначено у тексті постанови, 23.10.2014 року, о 19.00 год., водій [PERSON], керуючи транспортним засобом ВАЗ 2115, н/з [NUMBER], рухаючись по вул. Легоцького з сторони вул. 8-го Березня у напрямку вул. Заньковецької, біля ТЦ «Арена», не дотримався безпечної швидкості, внаслідок чого допустив зіткнення з попереду зупинившимся транспортним засобом Ауді 100, н/з [NUMBER], яким керував [PERSON], після чого покинув місце ДТП, в результаті чого автомобілі отримали механічні пошкодження, чип порушив вимоги п. п. 12.1, 13.1, 2.10 «а», «б» Правил дорожнього руху. Крім того, постановою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 21.11.2014 року [PERSON] було визнано винним у вчинення правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП України, за те, що 23.10.2014 року, о 19 год. 00 хв., [PERSON] керував автомобілем [NUMBER], в м. Ужгород по вул. Легоцького біля ТЦ «Арена», будучи в стані алкогольного спяніння, при цьому потрапив в ДТП. Своїми діями [PERSON] вчинив адміністративне правопорушення передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП керування транспортними засобами особами, які перебувають у стані алкогольного, наркотичного або іншого спяніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та\~швидкість реакції. Оскільки в силу положень ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обовязковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою, вина відповідача [PERSON] у вчиненні дорожнього-транспортної пригоди та керуванні водієм в стані алкогольного спяніння є встановленою та додаткового доказування не потребує. Матеріалами справи встановлено, що 01.07.2014 року між [PERSON] «Страхова група «ТАС» та [PERSON] укладено договір обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, що підтверджується полісом АІ/3195261, а саме, забезпечений транспортний засіб марки ВАЗ 2115, н/з [NUMBER], строком дії з 02.07.2014 року по 01.07.2015 року. На виконання умов договору обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів на підставі заяви потерпілого [PERSON] позивачем було виплачено страхове відшкодування у розмірі 24050,00 грн., що стверджується платіжним дорученням № 39415 від 09.02.2015 року, відомістю № 321 від 09.02.2015 року про перерахування коштів [PERSON] Згідно зі ст. 22 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоровю, майну третьої особи. Відповідно до п. п. 38.1.1 п. 38.1 ст. 38 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо він керував транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції. Статтею ст. 993 ЦК України визначено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Згідно зі\~ст. 1166 ЦК України\~майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. При цьому,\~ст. 1188 ЦК\~України регулюється відшкодування шкоди, завданої внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, якими\~у розумінні ч. 1\~ст. 1187 ЦК України\~є діяльність, повязана з використанням транспортних засобів. У відповідності до\~ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Як розяснено у пункті 8\~постанови Пленуму Верховного суду України від 27.03.1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди»\~з винної особи за регресною вимогою стягується сума майнових витрат, понесених на виконання зобовязання по відшкодуванню шкоди. З матеріалів справи вбачається, що відповідачу [PERSON] було надіслано лист-вимогу за № [NUMBER]/АГ від 15.06.2017 року щодо сплати заборгованості в сумі 24500 грн., однак вказана сума відповідачем не сплачена. Враховуючи наведене та встановлені обставини справи, які підтверджені письмовими доказами, суд вважає, що позов є підставним та підлягає до задоволення, у звязку з тим, що факт вини відповідача [PERSON] у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди та факт керування ним транспортним засобом у стані алкогольного спяніння встановлені постановами суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, завдана у результаті дорожньо-транспортної пригоди шкода була відшкодована позивачем потерпілій особі, а тому витрати, понесені позивачем у результаті страхової виплати, що перерахована потерпілому [PERSON], підлягають стягненню у порядку регресу з відповідача на користь позивача. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За приписами ч. 1 ст. 76, ч. ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Таким чином, суд приходить до переконання, що з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] «Страхова група «ТАС» слід стягнути суму сплаченого останнім страхового відшкодування у сумі 24050,00 грн. У відповідності до вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідача належить стягнути понесені позивачем та документально підтверджені судові витрати в розмірі 1600,00 грн. судового збору.

Outcome: approved