Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-12 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], які діють у своїх інтересах та інтересах неповнолітньої [PERSON], третя особа Служба у справах дітей Дніпропетровської районної державної адміністрації, про усунення перешкод в користуванні та розпорядженні нерухомим майном (власності) шляхом виселення осіб з житлового будинку, розташованого за адресою: Дніпропетровська область, Дніпропетровський район, п. Підгородне, вул. Геологів №115. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що між відповідачем [PERSON] та ЗАТ «Хоум [PERSON]», правонаступником якого є ПАТ «Хоум [PERSON]», було укладено кредитний договір, з метою забезпечення якого між відповідачем [PERSON] та ЗАТ «Хоум [PERSON]» укладено іпотечний договір. У зв'язку з невиконанням [PERSON] зобов'язань за кредитним договором приватним нотаріусом було вчинено виконавчий напис на іпотечному договорі, яким запропоновано звернути стягнення на предмет іпотеки. На підставі зазначеного виконавчого напису нотаріуса та заяви ПАТ «Платинум Банк», до якого перейшло право вимоги за кредитним та іпотечним договорами на підставі договорів відступлення права вимоги, було відкрито виконавче провадження, державним виконавцем було винесено постанову та акт про передачу майна в рахунок погашення боргу стягувачу.\~\~На підставі постанови та акту про передачу майна державного виконавця приватним нотаріусом були видані позивачу свідоцтва про право власності на житловий будинок та земельну ділянку, що розташовані за адресою:\~ Дніпропетровська область, Дніпропетровський\~ район, м. Підгородне, вул.\~Геологів, №115. Відповідачам направлялася вимоги про виселення, проте добровільно вони не були виконані, відповідачі продовжують проживати у спірному будинку, чим створюють перешкоди позивачу як новому власнику. У зв'язку з вищезазначеним позивач просить виселити\~\~ відповідачів та їх неповнолітню дитину з вищезазначеного житлового будинку, який є предметом іпотеки. Представник позивача в судове засідання не з'явився, надав до суду заяву, в якій просив розглянути справу без його участі, позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити. Представник відповідача у судовому засіданні заперечував проти предявленого позову, надавши відповідну письмову заяву у якій вважав вимоги банку необґрунтованими, безпідставними та такими, що підлягають залишенню без задоволення. Представник служби у справах дітей Дніпропетровської районної держаної адміністрації у судовому засіданні надала пояснення суду, у яких заперечувала проти задоволення позовних вимог, оскільки за однією адресою із відповідачами проживає неповнолітня [PERSON], тому виселення її родини, без надання іншого житла, грубо порушить права та інтереси неповнолітньої дитини. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до наступного висновку. Судом встановлено, що 14 вересня 2007 року між відповідачем [PERSON] та ЗАТ «Хоум [PERSON]», правонаступником якого є ПАТ «Хоум [PERSON]», було укладено Договір про надання кредитної лінії №89.978.07.10. Відповідно до п. 1.1 цього договору ЗАТ «Хоум [PERSON]» надає [PERSON] грошові кошти у вигляді непоновлювальної відкличної кредитної лінії окремими траншами з лімітом кредитування 110000,00 євро, строком з 14 вересня 2007 року по 13 вересня 2010 року, зі сплатою 13,5 відсотка річних. Для забезпечення виконання зобов'язань за Договором про надання кредитної лінії між відповідачем [PERSON] та ЗАТ «Хоум [PERSON]», правонаступником якого є ПАТ «Хоум [PERSON]», було укладено Іпотечний договір №89.978.07.10.1 від 14 вересня 2007 року. Відповідно до п. 1.2. Іпотечного договору предметом цього договору є іпотека житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами загальною площею 214,1 кв.м, житловою площею 101,9 кв.м, та земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, загальною площею 0,176 га, що розташовані за адресою: Дніпропетровська область, Дніпропетровський\~ район, м. Підгородне, вул.\~Геологів, №115. 28 березня 2011 року між Публічним акціонерним товариством «Хоум [PERSON]» та Публічним акціонерним товариством «Платинум Банк» було укладено Договір відступлення права вимоги №20110328-Г), відповідно до п. 1.1. якого ПАТ «Хоум [PERSON]» відступив ПАТ «Платинум Банк» всі свої права вимоги за кредитними договорами згідно переліку, наведеному у Додатку №1 до договору, зокрема право вимоги за Договором про надання кредитної лінії №\~89.978.07.10 від 14 вересня 2007 року. 28 березня 2011 року між Публічним акціонерним товариством «Хоум [PERSON]» та Публічним акціонерним товариством «Платинум Банк» було укладено договір відступлення прав вимоги за іпотечними договорами №20110328/1-Г,\~згідно п.\~1.1. якого ПАТ «Хоум [PERSON]» відступив ПАТ «Платинум Банк» всі свої права вимоги до іпотекодавців (боржників) за іпотечними договорами згідно переліку, наведеному у Додатку №1 до договору, зокрема право вимоги за Іпотечним договором №\~89.978.07.10.1 від 14 вересня 2007 року. Згідно ст.514 Цивільного кодексу України\~до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. У зв'язку з невиконанням відповідачем [PERSON] своїх зобовязань за Договором про надання кредитної лінії в повному обсязі позивач згідно п.5.2 Іпотечного договору набув право звернути стягнення на предмет іпотеки, яким він скористався шляхом вчинення приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] виконавчого напису №942 від 03 листопада 2011 року на договорі іпотеки, яким запропоновано звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом\~виселення із займаного жилого приміщення боржників з вищевказаних підстав. Проте, згідно вимог ст.ст. 47, 64 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. Відповідно до ст.3 п. 1 «Конвенції про права дитини» від 20.11.1989 року в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Частинами 2 та 3 ст. 18 Закону України «Про охорону дитинства» діти - члени сім'ї наймача або власника житлового приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. Так, згідно довідки №3640 від 28.12.2012 року виданої Підгородненської міської ради, а також відомостей адресно-довідкового підрозділу ГУДМС УДМС України в Дніпропетровській області, [PERSON] зареєстрована та проживає за адресою: [INFO] разом із донькою [PERSON], [INFO]. Зокрема, згідно із ч.3 ст. 17 Закону України «Про охорону дитинства» батьки або особи, які їх замінюють, не мають права без дозволу органів опіки і піклування укладати договори, які підлягають нотаріальному посвідченню або спеціальній реєстрації, відмовлятися від належних дитині майнових прав, здійснювати розподіл, обмін, відчуження житла, зобов'язуватися від імені дитини порукою, видавати письмові зобов'язання. Відповідно зі статтею 405 Цивільного кодексу України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Згідно з положеннями частин третьої та четвертої статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я, в ому вона проживає. Місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. Відповідно до ч.3 ст. 18 зазначеного Закону органи опіки та піклування зобов'язані здійснювати контроль за додержанням батьками або особами, які їх замінюють, майнових та житлових прав дітей при відчуженні жилих приміщень та купівлі нового житла, а діти - члени сім'ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. Згідно із ч. 2 ст. 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей» держава охороняє і захищає права та інтереси дітей при вчиненні правочинів щодо нерухомого майна та визнає неприпустимим зменшення або обмеження прав і охоронюваних законом інтересів дітей при вчиненні будь-яких правочинів стосовно жилих приміщень. Зокрема, органи опіки та піклування здійснюють контроль за дотриманням батьками та особами, які їх замінюють, житлових прав і охоронюваних законом інтересів дітей. Одним із правочинів, які не можуть вчинятися без дозволу органів опіки та піклування, відповідно до ст. 177 СК України є відмова від майнових прав дитини, до яких належить і право користування жилим приміщенням. Згода органів опіки на час укладення договору іпотеки №89.978.07.10.1 від 14.09.2007 року не надавалась, про що свідчить лист служби у справах дітей Дніпропетровської районної державної адміністра\-ції №226/10 від 10.10.2012 року. Крім того, як вбачається з матеріалів справи, позивач вже звертався до суду з позовною заявою до відповідачів про виселення і Рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 09.04.2015 року позовні вимоги ПАТ «Платинум Банк» про виселення [PERSON], [PERSON] та неповнолітньої [PERSON] з житлового будинку №115 по вул. Геологів в м. Підгородне, Дніпропетровського району, Дніпропетровської області залишено без задоволення. Після чого Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 16.04.2015 року, рішеня суду першої інстанції залишено без змін, з виключенням в частині правового обґрунтування посилань на положення ЗУ «Про мараторій на стягнення майна громадян України» і вищевказані рішення набрали законної сили. Таким чином, виходячи з вищевикладеного, суд приходить до висновку про відсутність обставин та належних доказів того, що підтверджують наявність у позивача правових підстав для можливості звернути стягнення на майно, через відсутність згоди власників, що прямо передбачено відповідним законом, а відповідно і немає підстав для виселення відповідачів із приміщення, яке належить їм на праві власності, набутої в установленому законом порядку. Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Представником позивача не надано суду належних доказів на підтвердження своїх доводів, а тому суд приходить до висновку про залишення позовних вимог без задоволення у повному обсязі. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд на підставі\~ст. 88 ЦПК України, враховуючи результат вирішення справи, вважає за необхідне суму судового збору віднести за рахунок позивача.

Outcome: dismissed