Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-01 00:00:00

Представник ТОВ «ЛАВАНДА ПЛЮС» (далі по тексту - позивач) звернувся до суду із позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «ОБСЕРВАТОРНА 4» (далі по тексту - відповідач 1), [PERSON] (далі по тексту - відповідач 2), [PERSON] (далі по тексту - відповідач 3), [PERSON] (далі по тексту - відповідач 4), [PERSON] (далі по тексту - відповідач 5), [PERSON] (далі по тексту - відповідач 6), [PERSON] (далі по тексту - відповідач 7), [PERSON] (далі по тексту - відповідач 8), відповідно до якого просив припинити свої зобов'язання за Договором № 1 про спільну діяльність (просте товариство) від 27 січня 2012 року, укладений між позивачем та відповідачами. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що між позивачем та відповідачами 27 січня 2012 року укладено Договором № 1 про спільну діяльність (просте товариство) (далі по тексту - Договір). Позивачем умови вказаного Договору виконувались, разом з тим відповідачі систематично та неналежно виконували умови Договору, позивач у відповідності до п. 7.1.4 Договору надіслав останнім листи, якими попереджував про розірвання Договору. Так як відповідачі жодної відповіді на листи позивача не надали, останній вважав Договір розірваним. Проте відповідач 1 постійно ініціює судові спори, чим перешкоджає господарській діяльності позивача. Тому, враховуючи вище викладене, а також ту обставину, що відповідачі не виконали прийняті на себе зобов'язання та безвідповідально ставились до виконання умов Договору, позивач просить припинити зобов'язання за Договором. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі, позов просив задовольнити. Представник відповідача 1 та відповідач 2 в судовому засіданні заперечував проти позову, просив відмовити в його задоволенні, оскільки такі позовні вимоги вже були предметом судового розгляду по справі № 761/12668/14-ц за позовом ТОВ «ГРОСС» до відповідачів та позивача, в рамках розгляду якого позивач пред'явив зустрічний позов, відповідно до якого просив визнати Договір розірваним. Разом з тим, рішенням Шевченківського районного суду м. Києва, яке набрало законної сили 18.02.2015, позивачу було відмовлено в задоволенні зустрічного позову. Крім того, представник відповідача зазначає, що вимога позивача є фактично вимогою про встановлення факту, який має юридичне значення та має бути розглянута в порядку позовного провадження. Враховуючи вище викладене, представник відповідача вважає, що позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Відповідач 3 в судове засідання не з'явився, про час і місце судового розгляду повідомлявся у встановленому законом порядку, про поважність причин неявки суду не повідомив. Відповідач 4 в судове засідання не з'явився, про час і місце судового розгляду повідомлявся у встановленому законом порядку, про поважність причин неявки суду не повідомив. Відповідач 5 в судове засідання не з'явився, про час і місце судового розгляду повідомлявся у встановленому законом порядку, про поважність причин неявки суду не повідомив. Відповідач 6 в судове засідання не з'явився, про час і місце судового розгляду повідомлявся у встановленому законом порядку, про поважність причин неявки суду не повідомив. Відповідач 7 в судове засідання не з'явився, про час і місце судового розгляду повідомлявся у встановленому законом порядку, про поважність причин неявки суду не повідомив. Відповідач 8 в судове засідання не з'явився, про час і місце судового розгляду повідомлявся у встановленому законом порядку, про поважність причин неявки суду не повідомив. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, представника відповідача 1, відповідача 2, дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні у справі докази, приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню виходячи з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. За правилами ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Договір є однією з підстав виникнення зобов'язання (п. 1 ч. 2 ст. 11, ч. 2 ст. 509 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 1130 ЦК України, за договором про спільну діяльність сторони (учасники) зобов'язуються спільно діяти без створення юридичної особи для досягнення певної мети, що не суперечить законові. Згідно ч. 1 ст. 1132 ЦК України, за договором простого товариства сторони (учасники) беруть зобов'язання об'єднати свої вклади та спільно діяти з метою одержання прибутку або досягнення іншої мети. В судовому засіданні встановлено, що 27 січня 2012 року між сторонами було укладено Договір № 1 про спільну діяльність (просте товариство), за яким сторони зобов'язуються шляхом об'єднання своїх зусиль та майна, що належить Сторонами на відповідних правових підставах спільно діяти в сфері капітального будівництва без створення юридичної особи для досягнення наступних господарських цілей: капітального будівництва житлового будинку за адресою: вулиця Обсерваторна, 4 у Шевченківському районі м. Києва (в подальшому - Об'єкт) для досягнення спільної господарської мети - розподілу збудованого та введення в експлуатацію Об'єкту ((п. 1.1. Договору). Відповідно до п. 2.1. Договору, з метою реалізації задач спільної діяльності сторони здійснюють вклади у вигляді грошових коштів та майнових прав. Даний Договір вважається укладеним із дня його підписання сторонами і діє до моменту досягнення сторонами спільної мети, визначеної в п. 1.4. Договору. Договір не є безстроковим, його укладено на визначений строк, до досягнення спільної мети (п. 14.5. Договору). Сторони зобов'язались добросовісно виконувати свої зобов'язання за Договором (п. 6.1. Договору). Сторона 2 (відповідач 1) зобов'язався, зокрема, одержати всі необхідні вихідні дані про будівництво об'єкту,погоджені у відповідних міських службах, в разі необхідності інші документи,підготувати та погодити проектну документацію з будівництва Об'єкта згідно графіку проектування, подати її і затвердити в установленому порядку до 01.03.2012, забезпечити виконання в повному обсязі всіх робіт з проектування, будівництва об'єкту та ввести об'єкт в експлуатацію згідно з графіком, який є Додатком до Договору (п. 6.3. Договору). Згідно п. 6.4., відповідач 3, відповідач 4, відповідач 5, відповідач 6, відповідач 7, відповідач 8 як сторони Договору, зобов'язуються забезпечити фінансування об'єкту згідно Графіку, що є додатком до Договору. Керівництво спільною діяльністю за Договором і ведення бухгалтерського обліку доручається стороні 2 (відповідачу 1). Відповідач 1 на період дії цього Договору отримує право виконання функцій замовника будівництва об'єкта (п. 4.3., 4.4. Договору). Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 18 грудня 2014 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 18 лютого 2015 року, відповідач 1 - ТОВ «Обсерваторна 4» порушило свої зобов'язання за Договором на виконання проектної документації та не здійснило відповідної оплати вказаного договору. Оскільки вказаний договір, неналежне виконання якого встановлене рішенням суду від 18 грудня 2014 року, був укладений з метою досягнення мети, визначеної іншим договором, а саме Договором №1 про спільну діяльність (просте товариство), а також беручи до уваги, що Договір не був виконаний належним чином, суд приходить до висновку, що вказані обставини свідчать про недобросовісне та неналежне виконання відповідачем 1 і Договору № 1, укладеного між сторонами. Позивач з огляду на неналежне виконання умов Договору іншими його учасниками, скористався правом, передбаченим пп. 7.1.4. Договору щодо припинення дії Договору в односторонньому порядку та звернувся до відповідачів з листами про припинення дії Договору у зв'язку з невиконанням умов Договору на підставі пп. 7.1.4. Договору (лист від 17.10.2013 вих. № 9, лист від 17.10.2013 вих. № 10, лист від 17.10.2013 вих. № 11, лист від 17.10.2013 вих. № 12, лист від 17.10.2013 вих. № 13, лист від 17.10.2013 вих. № 14, лист від 17.10.2013 вих. № 15, лист від 17.10.2013 вих. № 10) (а.с. 68-76). Представник відповідачів в судовому засіданні не заперечував проти тієї обставини, що відповідачами отримувались вказані листи про припинення дії договору. Крім того, сторони в своїх поясненнях посилаються на ту обставину, що дію Договору було припинено. Разом з тим, позивач просить припинити свої зобов'язання за Договором № 1 про спільну діяльність (просте товариство) від 27 січня 2012 року, укладеного між позивачем та відповідачами, так як вважає його припиненим (розірваним) та обґрунтовує свої позовні вимоги тим, що відповідачі не виконали прийняті на себе зобов'язання. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 598 ЦК України, зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов'язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом. Зобов'язання за договором припиняється, зокрема у разі його розірвання (ч. 2 ст. 653 ЦК України). Дія Договору може бути припинена у випадках, визначених ст. 1141 ЦК України. Цей Договір вважається розірваним з моменту належного оформлення сторонами відповідної додаткової угоди до цього Договору, якщо інше не встановлено у договорі або у самій додатковій угоді, згідно чинного законодавства України (п. 10 Договору). Згідно п. 4 ч. 1 ст. 1141 ЦК України, підставою припинення договору простого товариства, зокрема, є: - відмова учасника від подальшої участі у договорі простого товариства; - розірвання договору на вимогу одного з учасників, якщо домовленістю між учасниками не передбачено збереження договору щодо інших учасників. Відповідно до ч. 2 ст. 1142 ЦК України, учасник договору простого товариства, укладеного на визначений строк, або договору, у якому досягнення мети визначено як скасувальна умова, має право вимагати розірвання договору у відносинах з іншими учасниками через поважну причину з відшкодуванням іншим учасникам реальних збитків, завданих розірванням договору. Крім того, додаткову умову для припинення договору в односторонньому порядку визначено пп. 7.1.4. Договору, в якому зазначено, що в разі якщо відповідач 2, відповідач 3, відповідач 4, відповідач 5, відповідач 6, відповідач 7, відповідач 8 (сторони Договору) без поважних причин припинять повне або часткове фінансування будівництва більш ніж на шість місяців, то позивач (сторона 1) може припинити дію цього договору в односторонньому порядку або подовжити додатковою угодою. Аналізуючи положення Договору, суд приходить до висновку, що припинення або ж розірвання Договору № 1 має бути оформлене додатковою угодою. Разом з тим, однією з засад судочинства, регламентованих п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Відповідно до положень ч. 3 ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно з вимогами ст.ст. 57-60 ЦПК України, засобами доказування в цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Позивачем протягом всього розгляду справи не надано в розумінні ст. 60 ЦПК України доказів того, що Договір № 1 про спільну діяльність (просте товариство) від 27 січня 2012 року припинений, зокрема, не надано додаткової угоди, як то передбачено самим Договором, якою б дію вказаного Договору було припинено, як не надано доказів, що вказаний Договір було розірвано, суд, з врахуванням того, що позивачем самостійно обрано спосіб захисту, не вбачає підстав для задоволення позовної вимоги про припинення зобов'язань за спірним договором та приходить до висновку, що позов є необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню. На підставі викладено та

Outcome: dismissed