Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-15 00:00:00

Приватне підприємство «СТД-Агро» звернулося до Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області з позовом до [PERSON], фермерського господарства «Явір» про визнання недійсним договору оренди землі. В обґрунтування позовних вимог, з урахуванням уточненої позовної заяви, зазначено, що 2 листопада 2009 року між приватним підприємством «СТД Агро» та [PERSON] було укладено договір оренди земельної ділянки загальною площею 5,54 га (кадастровий номер 1221087500:01:010:0102) на території Першотравенської сільської ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області строком на 10 років з дати його реєстрації (15 квітня 2010 року). В серпні 2014 року позивачу стало відомо, що в 2012 році [PERSON] уклала стосовно вказаної земельної ділянки договір оренди землі з іншою особою - фермерським господарством «Явір». Цей договір було також зареєстровано у встановленому законом порядку. Позивач вважає, що [PERSON] не попередила фермерське господарство «Явір» про наявність між нею та позивачем укладеного зареєстрованого договору оренди, що має істотне значення, а тому даний договір є недійсним. На підставі вищевикладеного позивач просив суд визнати недійсним укладений 15 березня 2011 року між [PERSON] та фермерським господарством «Явір» договір оренди земельної ділянки загальною площею 5,54 га, що розташована на території Першотравенської сільської ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області (зареєстровано Відділом Держкомзему у Верхньодніпровському районі Дніпропетровської області 30 березня 2012 року за № 122100004001131). В судовому засіданні представник позивача позов підтримав та просив суд задовольнити заявлені позовні вимоги. Суду пояснив, що договір оренди землі, укладений між позивачем та [PERSON] не розірвано, судом не визнаний недійсним, а тому є обов'язковим для виконання сторонами. Разом з тим позивач позбавлений права користуватися земельною ділянкою, переданою в оренду, оскільки між орендодавцем та фермерським господарством «Явір» укладено договір оренди цієї ж земельної ділянки, чим порушуються права позивача. Відповідач, [PERSON], не мала правових підстав укладати договір оренди з іншою особою, оскільки договір оренди з приватним підприємством «СТД Агро» не припинив своєї дії. Тим самим відповідач ввела іншого відповідача, фермерське господарство «Явір» в оману, що є підставою для визнання договору недійсним. Відповідач, [PERSON], суду пояснила, що дійсно в 2009 році вона уклала договір оренди з приватним підприємством «СТД Агро». Спочатку договір умови договору з боку позивача виконувались належним чином, але потім орендар припинив обробляти земельну ділянку та сплачувати орендну плату. Договір з фермерським господарством «Явір» щодо цієї земельної ділянки було укладено помилково, оскільки в неї у власності знаходиться дві земельні ділянки і вона переплутала державні акти на право власності. Фермерське господарство «Явір» про це не знало і користувалося земельною ділянкою, належним чином виконувало умови договору оренди. Просила суд залишити дійсним договір оренди з фермерським господарством « Явір». Представник відповідача, фермерського господарства «Явір» суду пояснив, що договір між [PERSON] та фермерським господарством «Явір» дійсно було укладено в наслідок помилки, оскільки [PERSON] мала намір передати в оренду іншу земельну ділянку, але надала інші документи. Зараз іншу земельну ділянку також використовує інший орендар. Весь цей час, з моменту укладення договору оренди, фермерське господарство «Явір» належним чином виконувало умови договору, вважав визнання договору оренди недійсним недоцільним. Треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору, Верхньодніпровське районне управління юстиції Дніпропетровської області та Управління Держземагенства у Верхньодніпровському районі Дніпропетровської області, в судове засідання не з'явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, подали заяви про розгляд справи без їх участі. Суд, вислухавши пояснення осіб, які брали участь у справі, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, приходить до наступних висновків. Судом встановлені такі обставини та відповідні їм правовідносини. 2 листопада 2009 року між [PERSON] (орендодавець) та приватним підприємством «СТД Агро» (орендар) було укладено договір оренди землі, згідно з умовами якого орендодавець передала в оренду приватному підприємству «СТД Агро» земельну ділянку площею 5,54 га на території Першотравенської сільської ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області, яка належить орендодавцю на підставі державного акту на земельну ділянку ДП № 042506 (кадастровий номер 1221087500010100102) строком на 10 років. Договір зареєстровано в книзі записів державної реєстрації договорів оренди землі у Верхньодніпровському районі Дніпропетровської області регіональної філії Центру державного земельного кадастру за № 041011900300 15 квітня 2010 року (а.с.5-7). Даний договір не розірвано, в установленому законом порядку не визнано судом недійсним, а тому він є чинним та обов'язковим для виконання його сторонами. В липні 2014 року приватне підприємство «СТД Агро» звернулося до реєстраційної служби Верхньодніпровського районного управління юстиції із заявою про державну реєстрацію прав оренди земельної ділянки, що розташована на території Першотравенської сільської ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області (кадастровий номер 1221087500010100102). Рішенням № 14941636 від 5 серпня 2014 року у державній реєстрації права оренди земельної ділянки приватному підприємству «СТД Агро» було відмовлено у зв'язку з тим, що на дану земельну ділянку зареєстровано договір оренди земельної ділянки з іншим орендарем (а.с.14). Матеріалами справи також підтверджується, що 15 березня 2011 року між [PERSON] та фермерським господарством «Явір» було укладено договір оренди земельної ділянки, згідно з умовами якого орендодавець передала в оренду фермерському господарству «Явір» земельну ділянку площею 5,54 га на території Першотравенської сільської ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області, яка належить орендодавцю на підставі державного акту на земельну ділянку ДП № 042505 (кадастровий номер 1221087500010100102) строком на 10 років. Договір зареєстровано в книзі записів державної реєстрації договорів оренди землі у відділі Держкомзему у Верхньодніпровському районі за № 122100004001131 30 березня 2012 року (а.с.43-45). Отже, судом встановлено, що [PERSON] уклала договір оренди з фермерським господарством «Явір» та передала в строкове платне користування земельну ділянку, яка вже була передана в оренду приватному підприємству «СТД Агро» на підставі договору оренди землі, який було укладено раніше і, який є діючим. Згідно з ч. 1 ст. 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Частиною 1 ст. 203 Цивільного кодексу України визначено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Згідно зі ст. 13 Закону України «Про оренду землі» (в редакції, яка діяла на час укладення договору в 2009 році) договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Відповідно до ст. 396 Цивільного кодексу України особа, яка має речове право на чуже майно, має право на захист цього права, у тому числі і від власника майна, відповідно до положень глави 29 цього Кодексу. Статтею 141 Земельного кодексу України передбачено вичерпний перелік підстав припинення права користування земельною ділянкою: а) добровільна відмова від права користування земельною ділянкою; б) вилучення земельної ділянки у випадках, передбачених цим Кодексом; в) припинення діяльності релігійних організацій, державних чи комунальних підприємств, установ та організацій; г) використання земельної ділянки способами, які суперечать екологічним вимогам; ґ) використання земельної ділянки не за цільовим призначенням; д) систематична несплата земельного податку або орендної плати; е) набуття іншою особою права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, які розташовані на земельній ділянці; є) використання земельної ділянки у спосіб, що суперечить вимогам охорони культурної спадщини. Припинення права користування земельною ділянкою з підстав непередбачених законом, в тому числі у з підстав передачі земельної ділянки в оренду іншій особі, суперечить чинному законодавству. Таким чином суд, приходить до висновку, що укладення договору оренди землі від 15 березня 2011 року між [PERSON] та фермерським господарством «Явір» суперечить Земельному кодексу України, оскільки тягне за собою припинення права користування земельною ділянкою орендаря, приватного підприємства «СТД Агро» з підстав не передбачених чинним законодавством. Окрім того, згідно з ч.1 ст. 229 Цивільного кодексу України якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Судом встановлено, що [PERSON] помилково передала фермерському господарству «Явір» документи на право власності на земельну ділянку, яка вже знаходилась в користуванні приватного підприємства «СТД Агро». На підставі цих документів, зокрема державного акту на право власності на земельну ділянку, було укладено спірний договір оренди землі. Підстав не приймати такі доводи відповідача до уваги в суду не має, враховуючи похилий вік [PERSON] та ту обставину, що вона дійсно є власником двох земельних ділянок на території Першотравенської сільської ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області. При цьому суд не приймає доводи представника позивача про те, що підставою для визнання договору недійсним є введення [PERSON] в оману іншу сторону договору - фермерське господарство «Явір» щодо обставин, які мають істотне значення, оскільки такі доводи не підтверджуються жодними доказами. На підставі вищевикладеного суд приходить до висновку про законність та обґрунтованість вимог позивача про визнання спірного договору оренди земельної ділянки недійсним, а тому позов підлягає задоволенню. Вирішуючи питання розподілу судових витрат у відповідності до ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України, приймаючи до уваги, що позивачем було сплачено судовий збір за подання позовної заяви в сумі 243 грн. 60 коп. (а.с.1), суд приходить до висновку, що судовий збір підлягає стягненню з відповідачів на користь позивача.

Outcome: approved