Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-02 00:00:00

Приморським районним судом м. Одеси 11.11.2021 року задоволено позовні вимоги [PERSON] до Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Проспект Шевченка 29-А» про захист прав споживачів та зобов`язання вчинити певні дії. Вирішено зобов`язати Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Проспект Шевченка 29-А» (Код ЄДРПОУ 22500045) виключити 48 156,92 грн. із суми заборгованості по квартирі [ADDRESS] за послуги цільових внесків на утримання будинку та прибудинкової території за період березень 2017 року по січень 2018 року включно; зобов`язати Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Проспект Шевченка 29-А» (Код ЄДРПОУ 22500045) здійснити перерахунок заборгованості по квартирі [ADDRESS] за послуги цільових внесків на утримання будинку та прибудинкової території, з урахуванням проведених виплат та списаних заборгованостей. Повний текст рішення складено 15.11.2021 року. До суду\~16.11.2021\~року надійшла\~заява представника\~ [PERSON] ,\~в якій\~він просить ухвалити додаткове рішення у цивільній справі №522/17763/20 про стягнення з Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Проспект Шевченка, 29-А» (код ЄДРПОУ 22500045) на користь [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ), судові витрати в сумі 8472,00 грн., які складаються з витрат на професійну правничу допомогу. 02.12.2021 року до суду подані заперечення на заяву про ухвалення додаткового рішення, в яких представник відповідача просить відмовити у задоволенні заяви, посилаючись на відсутність підтвердження проведення оплати послуг адвоката, та просить розглянути справу за відсутності представника відповідача. 03.12.2021 року від представника позивача до суду надійшли письмові пояснення, в яких представник посилається на те, що у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, ця вартість підлягає відшкодуванню незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною. У судове засідання 03.12.2021 року сторони не з`явилися, викликані. Суд розглянув питання за відсутності сторін на підставі наданих доказів. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. У статті 133 ЦПК України перелічено види судових витрат. Судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Відповідно до ч.8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Відповідно до ч.1 ст. 134 ЦПК України, разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. З матеріалів справи вбачається, що позивач в своїй позовній заяві зазначив попередній орієнтовний розрахунок судових витрат в сумі 5495,00 грн. Пунктом 3.2 Рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009 передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Так, у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (пункт 268). У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу. Відповідно до статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорар адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаними адвокатом робами (наданими послугами); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може за клопотанням іншої сторони зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. У частині третій статті 141 ЦПК України передбачено, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Тобто, ЦПК України передбачено критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Такий висновок міститься у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19). У вказаній постанові Велика Палата Верховного Суду звернула увагу на те, що принцип змагальності знайшов своє втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності, тому при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу слід надавати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких інша сторона має заперечення. Отже, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу. Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду від 08 червня 2021 року по справі № 550/936/18. Ці висновки узгоджуються з висновками, викладеними в постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 червня 2019 року у справі № 9901/350/18 (провадження № 11-1465заі18) та додатковій постанові у вказаній справі від 12 вересня 2019 року, у постанові від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18 (провадження № 12-171гс19) та постанові від 26 травня 2020 року у справі № 908/299/18 (провадження № 12-136гс19). Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 264 Цивільного процесуального кодексу України, під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, питання про розподіл між сторонами судових витрат. Пунктом 2 частини 5 статті 265 ЦПК передбачено, що у резолютивній частині рішення зазначається розподіл судових витрат. Відповідно до положень частини 1 статті 270 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення (у нашому випадку - ухвалу як один із видів судового рішення), може за заявою учасників справи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові виграти. Суд вбачає, що представник позивача, як на підтвердження обгрунтування суми понесених позивачем витрат на оплату правової допомоги, посилається на договір про надання правової допомоги №06/10/20-1 від 06 жовтня 2020 року та акт про приймання - даних послуг від 15 листопада 2021 року. Проте, цих документів не додано до матеріалів справи. Згідно положень ст.ст. 76-81 ЦПК України, обставини, на які посилаються сторони, як на обгрунтування своїх вимог чи заперечень, повинні бути підтверджені належними, допустимими, достатніми та достовірними доказами, обов`язок подання яких покладено на сторони. В зв`язку з цим, зважаючи на недоведеність представником позивача обставин отримання позивачем правової допомоги, суд залишає заяву представника [PERSON] про ухвалення додаткового рішення щодо компенсації витрат на професійну правничу допомогу, без задоволення.

Outcome: dismissed