Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-27 00:00:00

Представник позивачки [PERSON] у судовому засіданні підтримав заявлені позовні вимоги у повному обсязі та просив суд усунути перешкоди у здійсненні [PERSON] права користування своєю власністю - земельною ділянкою за кадастровим номером 1221411000-02-044-0043, площею 0,100 га, та земельною ділянкою за кадастровим номером 1221411000-02-044-0044, площею 0,0853 га, які розташовані по [ADDRESS]. Також просив зобов'язати відповідачів перенести за межі земельної ділянки за кадастровим номером 1221411000-02-044-0044, площею 0,0853 га, яка розташована [ADDRESS] та належить на праві власності [PERSON], підземні кабельні лінії електрозв'язку та кабельної каналізації на ділянці ГПС 33+91-ПК 53+10, а саме ту частину, що прокладена на земельній ділянці за адресою: [ADDRESS], у спосіб, визначений висновком експерта від 10.12.2013 року №6544/13-37, складеним Київським науково-дослідним інститутом судових експертиз за результатами проведення судової електротехнічної експертизи. Що стосується зустрічних позовних заяв, пред'явлених ПАТ «Укртелеком» та ДП ПСЗ «Промспецзв'язок», представник [PERSON] вважав їх необґрунтованими, безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню, тому просив суд у задоволенні їх вимог відмовити. Представник позивача ПАТ «Укртелеком» у судовому засіданні підтримав заявлені позовні вимоги за зустрічним позовом у повному обсязі та просив суд встановити безоплатний земельний сервітут з правом експлуатації ліній зв'язку відносно частини земельної ділянки, що належить відповідачу [PERSON] на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯГ №254716, на користь Публічного акціонерного товариства «Укртелеком. Площу і межі частини земельної ділянки, на яку поширюється дія сервітуту визначити як смугу землі, обмежену паралельними лініями, віддаленими від траси підземних кабелів на відстані 2 м з кожного боку. Що стосується позову [PERSON], представник ПАТ «Укртелеком» вважає його необґрунтованим, безпідставним та таким, що суперечить нормам чинного законодавства, тому просив у задоволенні вимог відмовити у повному обсязі. Представник позивача ДП ПСЗ «Промспецзв'язок» у судовому засіданні підтримав заявлені позовні вимоги за зустрічним позовом у повному обсязі та просив суд встановити у відношенні земельної ділянки, що належить відповідачці [PERSON] безоплатний земельний сервітут на їх користь з правом експлуатації ліній зв'язку. Що стосується позову [PERSON], представник ДП ПСЗ «Промспецзв'язок» вважає його необґрунтованим, безпідставним та таким, що суперечить нормам чинного законодавства, тому просив у задоволенні вимог відмовити у повному обсязі. Представники третіх осіб ТОВ «Діском», ПАТ «ДТЕК Дніпрообленерго» та ТОВ «Атраком» у судове засідання не з`явились. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, вивчивши висновок експертизи, з урахуванням обставин, які згідно з ч. 1 ст.61 ЦПК не підлягають доказуванню, оскільки визнані сторонами, суд приходить до наступного висновку. Встановлено, що Правилами охорони ліній електрозв'язку, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 29.01.1996 року №135, визначається порядок забезпечення охорони споруд кабельних, радіорелейних і повітряних ліній електрозв'язку операторів телекомунікацій віх форм власності, що експлуатуються, перебувають на стадії прийняття в експлуатацію, будуються або проектуються. Відповідно до пунктів 23, 24 цих Правил місцеві органи виконавчої влади та виконавчі органи місцевих рад, а також правоохоронні органи зобов'язані сприяти у межах своїх повноважень операторам телекомунікацій у проведенні роз'яснювальної роботи, спрямованої на забезпечення збереження ліній електрозв'язку, недопущення їх пошкоджень і на виконання всіма підприємствами, установами, організаціями та громадянами вимог цих Правил. Місцеві органи виконавчої влади залучають до розгляду питань щодо відводу земельних ділянок і видачі дозволів на проведення земляних робіт представника оператора телекомунікацій, лінії електрозв'язку якого проходять через відповідні земельні ділянки. Крім цього, підприємства, установи, організації, посадові особи та громадяни, винні у невиконанні вимог цих Правил, а також у порушенні нормальної роботи ліній електрозв'язку, відшкодовують збитки операторам телекомунікацій і несуть відповідальність згідно із законодавством України. Щодо інформації про обмеження і обтяження на оспорюваній земельній ділянці, суд приходить до наступного. Згідно пункту 5 Правил на трасах радіорелейних ліній електрозв'язку та кабельної каналізації визначаються окремі ділянки землі, на яких забороняється будувати будь-які об'єкти (споруди), садити дерева з метою запобігання екрануючій дії на розповсюдження радіохвиль і пошкодженню кабельної каналізації кореневою системою. Розташування і межі таких ділянок передбачаються в проектах на будівництво цих ліній і наносяться працівниками структурного підрозділу з питань містобудування та архітектури місцевого органу виконавчої влади та виконавчого органу місцевої ради на топографічні карти. Згідно «Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право приватної власності на землю, право колективної власності на землю, право власності на землю і право постійного користування землею, договорів на право тимчасового користування землею (в тому числі на умовах оренди) та договорів оренди землі» від 4 травня 1999 року №43 право власності на землю посвідчується державним актом на право власності на земельну ділянку (п. 1.1), роботи зі складання державного акту на право власності на земельну ділянку включають в себе встановлення меж обмежень на використання земельної ділянки (п. 2.1), при наявності обмежень на використання земельної ділянки до примірника державного акта на право постійного користування земельною ділянкою або на право власності на земельну ділянку, який видається власнику або користувачу земельної ділянки, додаються: копія кадастрового плану; акт перенесення на місцевість меж зон обмежень (п.2.16). Як встановлено у судовому засіданні, ВАТ «Укртелеком» (ПАТ «Укртелеком» після правонаступництва) проводило звірку із Підгородненською міською радою щодо нанесення на карту (план) траси кабельної лінії зв'язку у 2006-2007 роках, про що свідчать довідки про нанесення траси кабельної лінії зв'язку на карту (план) від 25.05.2006 року і 07.05.2007 року, тому твердження [PERSON] про відсутність будь-яких обмежень і обтяжень щодо користування спірною земельною ділянкою при її купівлі-продажу є необґрунтованими та такими, що не відповідають дійсності. Крім того, суд звертає увагу на те, що згідно довідки РЦТЕТТМ-7 №206 від 13.02.2009 року вбачається, що в кабельній каналізації (оглядових пристроях) по [ADDRESS] розміщені кабелі ще чотирьох суб'єктів підприємницької діяльності. Тому усунення перешкод у здійсненні права користування земельною ділянкою позивачки [PERSON] шляхом перенесення підземних кабельних ліній електрозв'язку ВАТ «Укртелеком» за межі цієї ділянки, порушить права інших осіб, що є недопустимим. Також встановлено, що у 2002-2003 роках здійснювалося переоснащення кабельної лінії зв'язку «Дніпропетровськ-Новомосковськ-Павлог рад», що проходить через земельну ділянку позивачки [PERSON], на що були видані дозвіл управління транспорту та зв'язку Дніпропетровської обласної державної адміністрації №149/02-03 від 14.05.2003 року, дозвіл Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України № 14/6-86 від 18.02.2002 року щодо одержання дозволу на виконання будівельних робіт при прокладенні волоконно-оптичного кабелю зв'язку, лист Державного комітету України по земельних ресурсах №14-13-11/3224 від 14.06.2002 року щодо при прокладанні волоконно-оптичного кабелю та можливості при цьому не вилучати земельні ділянки із сільськогосподарського використання у власників та землекористувачів, рішення виконавчого комітету Підгородненської міської ради Дніпропетровського району №130 від 18.06.2003 року «Про надання ЦТЕПМ-7 ВАТ «Укртелеком» дозволу на погодження з районними службами проведення робіт по капітальному ремонту ліній зв'язку», які наявні в матеріалах справи. Як вбачається з матеріалів справи, прокладення існуючого у оспорюваній кабельній каналізації кабелю КМ-210 здійснювалося ще у 1955 році про що свідчать робочі креслення на будівництво лінійних споруд, наявних в матеріалах справи, тобто значно раніше ніж спірна ділянка була передана будь-кому у власність та до придбання земельної ділянки Позивачем - [PERSON], і першочергово були побудовані оглядові пристрої (колодязі), а не набуте її право власності. Крім того, окрім висновку експерта позивачкою [PERSON] не було надано суду погодження щодо можливості перенесення зазначеної лінії електрозв'язку згідно висновку експерта із відповідними службами району - Відділ архітектури, відділ СЕС, тощо. Враховуючи зазначені обставини, суд приходить до висновку про необґрунтованість та безпідставність позовних вимог [PERSON], тому не вбачає підстав для їх задоволення. Що стосується зустрічних позовних вимог ПАТ «Укртелеком» та ДП ПСЗ «Промспецзв'язок» до [PERSON], суд приходить до наступного висновку. 29 вересня 2006 року, [PERSON], придбала у власність: - житловий саманний будинок з господарськими будівлями і спорудами по [ADDRESS], розташованого на земельній ділянці загальною площею 1 858 кв.м (факт придбання у власність зазначеного житлового будинку підтверджується договором купівлі-продажу від 29.09.2006 року, укладеним між нею та продавцем [PERSON], посвідченим 29.09.2006 року приватним нотаріусом Дніпропетровського районного нотаріального округу [PERSON] та зареєстрованим у реєстрі за №4141. Право власності на даний житловий будинок було зареєстровано у Реєстрі прав власників на нерухоме майно за №16127025, що підтверджується Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно №12259338, виданим 24.10.2006 року Дніпропетровським районним комунальним підприємством «Бюро технічної інвентаризації»); - земельну ділянку загальною площею 1 858 кв.м, розміщеної на території Підгородненської міської Ради Дніпропетровського району [ADDRESS], призначеної для будівництва та обслуговування житлового будинку - 1000 кв.м., ведення особистого підсобного господарства - 858 кв.м (факт придбання зазначеної земельної ділянки підтверджується договором купівлі-продажу земельної ділянки від 29.09.2006 р., укладеним між мною та [PERSON], посвідченим 29.09.2006 р. приватним нотаріусом Дніпропетровського районного нотаріального округу [PERSON] та зареєстрованим у реєстрі за №4143). 01.02.2007 року [PERSON] Дніпропетровським районним відділом земельних ресурсів були видані Державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,0853 га, розташовану по [ADDRESS], надану для ведення особистого селянського господарства, та Державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,100 га, розташовану по [ADDRESS], надану для будівництва та обслуговування жилого будинку. Таким чином, позивачка за первісним позовом є законним власником земельної ділянки загальною площею 1858 кв.м, розміщеної на території Підгородненської міської Ради Дніпропетровського району [ADDRESS], призначеної для будівництва та обслуговування житлового будинку -1000 кв.м., ведення особистого підсобного господарства - 858 кв.м. Земельним кодексом України право земельного сервітуту визначається як право власника або землекористувача земельної ділянки на обмежене платне або безплатне корис тування чужою земельною ділянкою. Відповідно до ч.1 ст. З Цивільного кодексу України: «Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захи стом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів». Частиною третьою ст. 402 ЦК України визначено, що у разі недосягнення домовленості про встановлення сервітуту та про його умови спір вирішу ється судом за позовом особи, яка вимагає встановлення сервітуту. Проте, як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, з дати придбання [PERSON] будинку та земельної ділянки, які розташовані за вищевказаною адресою, а ні представники ВАТ «Укртелеком» (ПАТ «Укртелеком» після правонаступництва), а ні представники ДП ПСЗ «Промспецзв'язок» жодного разу не зверталися до неї з пропозиціями відносно питання користування її земельною ділянкою та доступу до їх ліній зв'язку. Тому, посилання представника позивача про неможливість добровільного вирішення між ними цього питання є не обґрунтованими та безпідставними, тому суд не приймає їх до уваги. Окрім того, вимоги представників позивачів за зустрічним позовом про встановлення саме безоплатного і постійного земельного сервітуту неможливо, оскільки [PERSON] отримала у власність спірну земельну ділянку, сплачує за неї земельний податок, тому у разі задоволення вимог ПАТ «Укртелеком» та ДП ПСЗ «Промспецзв'язок» і надання безоплатного сервітуту у їх користування приватизованою земельною ділянкою, будуть грубо порушуватися права [PERSON], оскільки в результаті зазначених обставин вона буде змушена сплачувати податок за земельну ділянку, якою фактично не користується або буде обмежене у користуванні. Крім того, в результаті встановлення саме безоплатного сервітуту відносно частини земельної ділянки що належить [PERSON], інші юридичні особи будуть безоплатно користуватись її земельною ділянкою задля отримання прибутку в результаті своєї підприємницької діяльності - надання послуг з електрозв'язку. Згідно зі ст. 14 Конституції України право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. Статтею 110 Земельного кодексу України передбачено, що на використання власником земельної ділянки або її частини може бути встановлено обмеження. Перехід права власності на земельну ділянку не припиняє встановлених обмежень, обтяжень. Так ч.1 ст. 401 ЦК України визначено, що сервітут може бути встановлений щодо земельної ділянки для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом. Проте суд позбавлений можливості визначити інші способи задоволення позовних вимог, оскільки ані позивачами, ані третіми особами не заявлялися клопотання що проведення відповідної експертизи для встановлення всіх можливих варіантів для встановлення сервітуту відповідної земельної ділянки, тому відсутні будь-які законні підстави для задоволення позовних вимог і виділення безоплатного сервітуту. Крім цього, обраний позивачем спосіб захисту не ґрунтується на законі, оскільки одним із основоположних принципів приватноправового регулювання є закріплений в п. 3 ст. 3 та ст. 627 ЦК України принцип свободи договору, відповідно до якого укладення договору носить добровільний характер і ніхто не може бути примушений до вступу в договірні відносини. Згідно з цим принципом норми цивільного законодавства не передбачають такого способу захисту як спонукання до укладення договору в судовому порядку. Враховуючи зазначені обставини, суд приходить до висновку про необґрунтованість та безпідставність пред'явлених позовних вимог за зустрічними позовами ПАТ «Укртелеком» та ДП ПСЗ «Промспецзв'язок». Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Представниками позивачів, як за первісним так і за зустрічними позовами не надано суду належних доказів на підтвердження своїх доводів, а тому суд приходить до висновку про необхідність відмови у задоволенні позовних вимог [PERSON], позовних вимог ПАТ «Укртелеком» та позовних вимог ДП ПСЗ «Промспецзв'язок» у повному обсязі.

Outcome: dismissed