Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-07 00:00:00

Прокурор звернувся до суду із вищевказаним позовом до відповідача, обґрунтовуючи підставність позову тим, що вироком Липовецького районного суду від 29.05.2018 [PERSON] визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 296 КК України. Вказаним судовим рішенням було встановлено, що [PERSON] внаслідок своїх протиправних дії відносно [PERSON] спричинив йому тілесні ушкодження , які за своїм характером спричинили тривалий (понад 21 день) розлад здоров'я. Згідно довідки Липовецької центральної районної лікарні № 106 від 28.12.2018 потерпілий від злочину [PERSON] знаходився на стаціонарному лікуванні в хірургічному відділенні з 08.11.2017 по 10.11.2017, у зв'язку із чим на лікування потерпілого було затрачено 1 184,92 грн., які прокурор просить суд стягнути з [PERSON] на користь комунального некомерційного підприємства «Липовецька центральна районна лікарня». Ухвалою суду від 11.02.2019 розгляд справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін та визначено відповідачеві строк для подання заперечень проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження, подачі відзиву чи зустрічного позову. У визначений судом строк відповідач відзиву та заперечень проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного не надав, також не надав зустрічного позову в межах визначеного судом строку, тому суд здійснює розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження за правилами письмового провадження. Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши усі зібрані у справі докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив, що вироком Липовецького районного суду від 29.05.2018 [PERSON] визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 296 КК України та призначено йому покарання у виді 2 (двох) років обмеження волі. На підставі ч.1 ст. 70 КК України остаточну міру покарання [PERSON] визначено за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, у вигляді 3 (трьох) років позбавлення волі. Ухвалою суду апеляційної інстанції від 23.10.2018 вирок Липовецького районного суду від 29.05.2018 відносно [PERSON] за ч.1 ст.296 КК України змінено, [PERSON] слід вважати засудженим за ч.1 ст.296 КК України до 2 років обмеження волі. На підставі ч.4 ст.70 КК України вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 23.11.2017 за ч.1, 2 ст.185 КК України виконувати самостійно. В решті вирок суду залишити без змін. Вирок набрав законної сили 23.10.2018. Згідно судового рішення було встановлено, що внаслідок протиправних дій [PERSON] потерпілому [PERSON] спричинив тілесні ушкодження у вигляді: закрита тупа травма грудної клітки - закритий перелом 11 -го ребра праворуч, посттравматичний пульмоніт, що належать до тілесних ушкоджень середньої, тяжкості, оскільки за своїм характером спричинили тривалий (понад 21 день) розлад здоров'я. Згідно з ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, що набрав законної сили, є обов'язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Відповідно до ч. 1 ст. 1166 Цивільного кодексу України шкода, завдана майну фізичної особи або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно з ч. 1 ст. 1206 Цивільного кодексу України особа, яка вчинила злочин, зобов'язана відшкодувати витрати закладові охорони здоров'я на лікування потерпілого від цього злочину. Частиною 3 ст. 1206 Цивільного кодексу України визначено, що якщо лікування проводилося закладом охорони здоров'я, що є у державній власності, у власності Автономної Республіки Крим або територіальної громади, кошти на відшкодування витрат на лікування зараховуються до відповідного бюджету. Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Верховного суду України № 11 від 07.07.1995 року «Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину, та судових витрат», питання відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого вирішується згідно з «Порядком обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров'я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання» (далі Порядок) затвердженим постановою КМУ № 545 від 16 липня 1993 року. Відповідно до п. 2 Порядку сума коштів, яка підлягає відшкодуванню, визначається закладом охорони здоров'я, в якому перебував на лікуванні потерпілий, виходячи з кількості ліжко-днів, проведених ним в стаціонарі, та вартості витрат на його лікування в день. Визначення суми витрат на лікування потерпілого за один ліжко-день провадиться виходячи з фактичної кількості ліжко-днів і загальної суми фактичних витрат за місяць (в якому проводилось лікування) на утримання лікувального закладу, за винятком витрат на капітальні вкладення, капітальний ремонт і придбання інвентарю та обладнання. Згідно п. 4 Порядку стягнені в установленому порядку кошти залежно від джерела фінансування закладу охорони здоров'я, у якому перебував на стаціонарному лікуванні потерпілий, зараховуються до відповідного бюджету або на користь юридичної особи (відомства), якій належить заклад охорони здоров'я. Згідно довідки Липовецької центральної районної лікарні № 106 від 28.12.2018 потерпілий від злочину [PERSON] знаходився на стаціонарному лікуванні в хірургічному відділенні з 08.11.2017 по 10.11.2017. Закладом охорони здоров'я на лікування потерпілого від злочину було затрачено 1184,92 грн. в підтвердження чому є довідка видана КНП «Липовецька центральна районна лікарня» від 28.12.2018 за №106, відповідно до якої встановлено, що [PERSON] перебував у хірургічному відділенні з 08.11.2017 по 10.11.2017, провів 2 ліжко - дні, вартість одного ліжко - дня 592,46 грн. Приймаючи до уваги те, що між злочинними діями відповідача та перебуванням потерпілого на лікуванні в медичному закладі є причинний зв'язок, що доведено належними та допустимими доказами, відтак суд вважає, що є усі достатні правові підстави для відшкодування витрат з відповідача на стаціонарне лікування потерпілого в медичному закладі від злочину. З урахуванням встановлених по справі обставин, які були перевірені зібраними у справі доказами, суд дійшов висновку про обґрунтованість та доведеність позовних вимог, у зв'язку з чим вважає, що позов слід задовольнити в повному обсязі. Вирішуючи питання судових витрат, суд керується Главою 8 ЦПК України, а також приписами спеціального Закону України «Про судовий збір», відповідно до п.6 ч.1 ст.5 якого, позивачі у справах про відшкодування матеріальних збитків завданих внаслідок вчинення кримінального правопорушення звільняються від сплати судового збору, отож суд присуджує із відповідача в дохід держави судові витрати у вигляді судового збору від сплати яких позивач був звільнений. На підставі наведеного,

Outcome: approved