Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-20 00:00:00

Представник позивача Шкапенко О.В. звернувся до суду із позовною заявою та просить стягнути з [PERSON] на користь АТ «АКЦЕНТ-БАНК» заборгованість за кредитним договором №б/н від 04.11.2018 в розмірі 47376 гривень 81 копійка, з яких 36355 гривень 79 копійок - заборгованість за кредитом, 11021 гривень 02 копійки - заборгованість за відсотками. Також просить стягнути з [PERSON] на користь АТ «Акцент-Банк» понесені судові витрати в розмірі 2102 гривень 00 копійок. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що відповідач [PERSON] звернулася до АТ «Акцент-Банк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала Анкету-Заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в АТ «АКЦЕНТ-БАНК» № б/н від 04.11.2018. Поставивши свій підпис у Анкеті-заяві, відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана нею заява разом з Умовами та правилами і Тарифами, які викладені на банківському сайті https://a-bank.com.ua/terms, складають між нею та банком кредитний договір. На підставі вказаної заяви відповідачу було надано кредит у вигляді кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 46,80% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідно до умов договору, на боргові зобов`язання за Кредитом і Овердрафтом, банк нараховує відсотки в розмірі, визначеному у Тарифах, з розрахунку 365/366 календарних днів на рік. Відповідач належним чином не виконувала умови Договору, у зв`язку з чим утворилась заборгованість, яка станом на 22.11.2020 становить 47376 грн 81 коп., з яких: заборгованість за кредитом - 36355 грн 79 коп., заборгованість за відсотками - 11021 грн. 02 коп. Ухвалою суду від 15 січня 2021 року справу прийнято до провадження та вирішено проводити її розгляд в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін за наявними у ній матеріалами; запропоновано відповідачу протягом п`ятнадцяти днів із дня вручення йому даної ухвали подати відзив на позовну заяву, а також всі письмові та електронні докази (які можливо доставити до суду), висновки експертів і заяви свідків, що підтверджують заперечення проти позову. Одночасно сторонам було роз`яснено, що за клопотанням однієї із сторін розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін, а також зазначено строки подання такого клопотання. 05.02.2021 відповідач [PERSON] надала суду відзив на позовну заяву, в якому позовні вимоги не визнала, посилаючись на те, що у доданій до позову Анкеті-Заяві не зазначено про суму кредиту, додані до позову Умови та правила надання банківських послуг в АТ «АКЦЕНТ-БАНК», насправді є лише Витягом який не містить реквізитів відповідного розпорядчого документу АТ «АКЦЕНТ-БАНК», яким він затверджений та дати затвердження, не вказаний період його дії. Крім цього наявний витяг містить лише загальну інформацію, яка не погоджена і не підписана жодною із сторін та не містить необхідних обов`язкових реквізитів. При цьому відповідач посилається на висновки Верховного суду викладені у постанові №342/180/17 від 03.07.2019, та вважає що позивач при укладенні договору не дотримався вимог ч.2 ст.11 ЗУ «Про захист прав споживачів» та не повідомив її про умови кредитування та узгодження з нею саме тих умов, які банк вважав узгодженими. Витяг з Умов надання банківських послуг в АТ «АКЦЕНТ-БАНК» вважає неналежним доказом, при цьому посилається на висновки Верховного Суду у справі №910/8189/19 від 17.07.2020. Вважає, що розрахунок боргу не відповідає дійсним обставинам справи, оскільки вона регулярно здійснювала погашення кредиту і повністю його погасила, в зв`язку з чим 28.07.2020 отримала на свій телефон смс-повідомлення від банку з підтвердженням про успішне закриття кредиту. В якості доказів додала до відзиву скріншот смс-повідомлень та копію виписки з рахунку. Таким чином, вважає позовні вимоги АТ «АКЦЕНТ-БАНК» безпідставними та просить в позові відмовити. 17.03.2021 суд з власної ініціативи призначив справу до розгляду в судовому засіданні з викликом сторін на 29.03.2021 о13.00. 29.03.2021 ухвалою суду задоволено клопотання відповідача та витребувано від АТ «АКЦЕНТ-БАНК» детальну довідку заборгованості по всім складовим боргу за кредитним договором. За клопотанням представника АТ «АКЦЕНТ-БАНК» ухвалою суду від 15.04.2021 постановлено розгляд справи проводити в режимі відеоконференції. 12.05.2021 на адресу суду від представника АТ «Акцент-Банк» Мальованного В.В. надійшла відповідь на відзив, в якому зазначено, що пояснення відповідача на позовну заяву є такими, що не можуть бути взяті до уваги. Зокрема, смс-повідомлення банку про погашення кредиту, про яке стверджує відповідач стосується закриття кредиту «Розстрочка», щодо якого банк не позивався до суду та який є закритим. Наявна у відповідача [PERSON] заборгованість нарахована у відповідності до умов кредитування за програмою «Кредитна картка». Паспорт споживчого кредиту за програмою «Кредитна карта» власноруч підписаний відповідачем, в ньому чітко зазначені умови кредитування, строки, процентна ставка та інше. До відповіді на відзив додав виписку по рахунку відповідача; довідку по встановлених/змінених лімітах. Окрім того, висловив прохання проводити розгляд справи за відсутності представника банку. В судове засідання позивач явку представника не забезпечив, про день, час та місце судового розгляду повідомлений належним чином. Представник відповідача - [PERSON] в судовому засіданні проти позову заперечила, посилаючись на обставини, викладені у відзиві, просила у задоволенні позову відмовити. Водночас, вважала, що оскільки докази, долучені до відповіді на відзив представником банку подано з порушенням строків, встановлених процесуальним законом, без клопотання про поновлення строку на подання таких доказів і обґрунтування неможливості їх подання у встановлений законом строк, такі докази до розгляду судом не беруться. Вислухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, повно, всебічно та безпосередньо з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, суд дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що 04.11.2018 між АТ «АКЦЕНТ-БАНК» та [PERSON] укладено Договір про надання банківських послуг шляхом підписання Анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в АТ «Акцент-Банк». Згідно з копією Паспорта споживчого кредиту за програмою «Кредитна картка», підписаного [PERSON] 04.11.2018, останній надано картку «Універсальна» з лімітом до 50000 гривень на строк 240 місяців. Також в паспорті зазначено інформацію щодо реальної річної процентної ставки та орієнтовної вартості кредиту для споживача та порядок повернення кредиту. До заяви банк додав Витяг з Умов та правил надання банківських послуг у АТ «АКЦЕНТ-БАНК» та Тарифи користування кредитною карткою «Універсальна». Згідно з розрахунком заборгованості за договором №SAMABWFC00001786708 від 04.11.2018, укладеним між АТ «АКЦЕНТ-БАНК» та [PERSON] , ОКПО-3017804908, станом на 22.11.2020 сума боргу становить 47376,81 грн. Також суду надано виписку по рахунку [PERSON] за період з 04.11.2018 по 10.05.2021, відповідно до якої використано 88080,22 грн., погашено 33765,57 грн. Крім того, судом досліджено роздруківку смс-повідомлення АТ «АКЦЕНТ-БАНК» про успішне закриття кредиту за сервісом «Розстрочка», виписку по картці/рахунку [NUMBER] за період 08.11.2018 - 31.12.2020 з балансом на початок звітного періоду - мінус 4000,00 грн., на кінець звітного періоду - мінус 48771,43 грн. Відповідно до копії довідки за лімітами [PERSON] за кредитним договором б/н від 04.11.2018 виданої АТ «АКЦЕНТ-БАНК» за період з 04.11.2018 по 11.05.2021, відповідачу встановлений кредитний ліміт 04.11.2018 в розмірі 5000,00 грн, 27.01.2019 - 45000,00 грн., який 28.05.2020 був зменшений до 38250,00 грн.; 01.06.2020 - до 35464,79 грн.; з 03.04.2021 кредитний ліміт дорівнює 0,00 грн. Відповідно до довідки АТ «АКЦЕНТ-БАНК» від 13.05.2021 [PERSON] станом на 13.05.2021 має заборгованість перед банком за договором 5169157307208565, угода №б/н (SAMABWFC00001786708) від 04.11.2018, картка «Універсальна», 54314,65 грн. Надаючи оцінку зібраним по справі доказам, суд виходить з наступного. За приписами ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи виникає спір. Доказування у цивільній справі, як і судове рішення, не може ґрунтуватися на припущеннях. За правилами ч. 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Частиною 3 ст. 203 ЦК України визначено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Відповідно до ч. 1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. За нормами ч. 1 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Статтею 509 ЦК України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Згідно з ч. 2 ст. 638 ЦК України договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі (ч. 2 ст. 639 ЦК України). Відповідно до ч. 1, 2 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави (позика), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно з ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Статтею 1055 ЦК України визначено, що кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ч. 1 ст. 1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Відповідно до вимог ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 13 та ч. 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд розглядає справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі доказів поданих учасниками справи або витребуваних судом, у передбачених цим кодексом випадках. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею ст. 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно вимог ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Проаналізувавши надані докази в їх сукупності, суд дійшов висновків, що позовні вимоги слід задовольнити частково, з огляду на наступне. Між сторонами дійсно виникли правовідносини, починаючи з 04.11.2018 року, що підтверджується укладеним кредитним договором №б/н шляхом підписання відповідачем Анкети-заяви та Паспорта споживчого кредиту за програмою «Кредитна картка». При підписанні Анкети-заяви відповідач також підтвердила свою згоду на те, що підписана нею заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг і Тарифами, правилами користування, основними умовами обслуговування складає між нею та банком договір про надання банківських послуг. З наданих позивачем та відповідачем виписок по рахунку [PERSON] , а також з розрахунку заборгованості за договором № б/н (SAMABWFC00001786708) від 04.11.2018, укладеного між АТ «АКЦЕНТ-БАНК» та [PERSON] , ОКПО-3017804908, станом на 22.11.2020 вбачається, що за період з листопада 2018 року по листопад 2020 року відповідач отримувала кредитні кошти від позивача, а також частково проводила повернення зазначених коштів. У постанові від 10.04.2019 у справі N 356/1635/16-ц Верховний Суд дійшов висновку, що висновок суду апеляційної інстанції про недоведеність факту отримання позичальником кредитних коштів, а також про відсутність кредитних правовідносин між сторонами не може вважатись обґрунтованим, оскільки не можна вважати неукладеним договір після його повного чи часткового виконання сторонами. З урахуванням викладеного, з огляду на те, що з наданих позивачем розрахунків, а також наданих сторонами виписок по картковому рахунку вбачається, що відповідач користувалась наданими банком коштами, періодично здійснювала погашення боргу, останній раз 21.04.2020 у сумі 2000 грн., твердження відповідача про відсутність кредитних правовідносин між нею та банком, є безпідставними. Крім того, відповідно до пункту 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Аналіз зазначеної норми дає підстави дійти висновку, що виписки за картковими рахунками (по кредитному договору) є належним доказом щодо заборгованості по тілу кредиту за кредитним договором. До аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 16.09.2020 у справі № 200/5647/18 та від 28.10.2020 у справі № 760/7792/14-ц. Отже, такими, що не заслуговують на увагу і спростовуються матеріалами справи також є посилання відповідача про відсутність заборгованості за кредитом. Крім того, з роздруківки смс-повідомлення АТ «АКЦЕНТ-БАНК», яка долучена відповідачем в обґрунтування відсутності заборгованості за кредитом вбачається, що кредит закритий за сервісом «Розстрочка», натомість даних про закриття споживчого кредиту за програмою «Кредитна картка» повідомлення не містить. З долученої відповідачем виписки по картковому рахунку станом на 31.12.2020 слідує наявність заборгованості за кредитом, при цьому, суми витрат, зазначені у виписці співпадають з даними виписки по рахунку, яка долучена в обґрунтування наявності боргу позивачем. Разом з тим, враховуючи, що залишок кредитної заборгованості, обрахований банком у виписці, окрім суми фактично використаних коштів включає також нараховані відсотки за використання кредитного ліміту, з огляду на розмір використаних та сплачених в рахунок кредитної заборгованості відповідачем сум, суд вважає, що позовні вимоги щодо стягнення з відповідача заборгованості за кредитом підлягають задоволенню частково, а саме в розмірі 27 704,46 грн. Крім того, з урахуванням тієї обставини, що розрахунок заборгованості, наданий позивачем в обґрунтування вимоги в частині стягнення заборгованості за відсотками за користування кредитом, не містить формули або принципів їх нарахування, суд позбавлений можливості визначити суму відсотків за користування кредитними коштами. Суд вважає, що правові підстави для стягнення з відповідача суми непогашеного кредиту в розмірі 27 704 грн 46 коп. наявні, тому позов в цій частині підлягає задоволенню. У стягненні решти заборгованості за кредитом та відсотками слід відмовити. Частиною 1 статті 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Як вбачається з платіжного доручення від 22.11.2020 позивачем сплачено 2102,00 грн судового збору за подання позову. Позовні вимоги заявлені щодо стягнення з відповідача заборгованості в розмірі 47376,81 грн. Задовольняючи вимоги лише в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту у розмірі 27 704,46 грн, вимоги задовольняються на 58,48 %. Відтак, стягненню з відповідача підлягає пропорційна цьому сума судового збору в розмірі 1229 грн 00 коп. (2102х58,48:100).

Outcome: partial