Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-08 00:00:00

Представник ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» звернувся до суду з позовом про стягнення з [PERSON] заборгованості в сумі 32960,00 грн за кредитним договором №1266462 від 11.09.2019 року, а також судового збору в розмірі 2270,00 грн, мотивуючи свої вимоги тим, що спірна заборгованість виникла через невиконання відповідачкою умов вказаного кредитного договору. 04.06.2021 року від представника відповідачки - адвоката Денисенка С.В. до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому він заперечував проти заявлених позовних вимог та просив відмовити у задоволенні таких у повному обсязі, посилаючись на те, що, звернувшись із даним позовом до суду, на підтвердження своїх вимог позивач надав кредитний договір з додатками, картку обліку (інформація за укладеним договором), документи щодо відступлення права вимоги. Згідно з умовами договору №1266462 від 11.09.2019 року про надання коштів у позику на умовах споживчого кредиту відповідно до п.1.5 та п.6.2 позика надається шляхом перерахування Товариством грошових коштів на банківський картковий рахунок, наданий клієнтом, договір є укладеним з моменту відправки грошових коштів Клієнту. Проте надані позивачем докази не підтверджують факту здійснення саме Товариством перерахунку коштів на будь-які рахунки [PERSON] . Інструкцією про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженою постановою Правління Національного банку України від 21.01.2004 року №22, вимоги якої поширюються на всіх учасників безготівкових розрахунків, а також на стягувачів та обов`язкові для виконання ними, зокрема пунктом 1.13, визначено, що під час здійснення розрахунків можуть застосовуватись розрахункові документи на паперових носіях та в електронному вигляді. Ця Інструкція встановлює правила використання під час здійснення розрахункових операцій таких видів платіжних інструментів: меморіального ордера; платіжного доручення; платіжної вимоги-доручення; платіжної вимоги; розрахункового чека; інкасового доручення (розпорядження). Однак жодного із вказаних документів, який би підтверджував отримання відповідачкою коштів за кредитним договором, позивач не надав. Як вбачається зі ст.1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Додана до позову картка обліку (інформація за укладеним договором) не являється ні випискою по рахунку, ні будь-яким іншим первинним документом, який би міг підтвердити здійснення платіжної операції та отримання [PERSON] коштів. Вказана картка обліку жодним чином не відповідає вимогам до виписки з рахунку, що визначені п.61 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України №75 від 04.07.2018 року, згідно якого виписка з рахунку повинна мати такі обов`язкові реквізити: 1) номер особового рахунку; 2) дату здійснення останньої (попередньої) операції; 3) дату здійснення поточної операції; 4) код банку, у якому відкрито рахунок; 5) код валюти; 6) суму вхідного залишку за рахунком; 7) код банку-кореспондента; 8) номер рахунку кореспондента; 9) номер документа; 10) суму операції (відповідно за дебетом або кредитом); 11) суму оборотів за дебетом та кредитом рахунку; 12) суму вихідного залишку. Аналіз же долученої картки, складеної у довільній формі у вигляді таблиці, не дозволяє вважати її випискою чи документом взагалі, тому її не можна віднести до письмового доказу, оскільки вона не містить дати її складання, не містить назви юридичної особи, від імені котрої складений, не містить одиниці виміру господарської операції, оскільки не вказано, в якій грошовій одиниці проведений розрахунок. Однак, якщо навіть не брати до уваги вказані вище доводи, то слід відмітити, що у постанові від 11.07.2018 року по справі №752/6743/16-ц Верховний Суд зазначив про те, що «Суд відхиляє доводи касаційної скарги про те, що виписки за рахунком є первинними бухгалтерськими документами, з яких можна встановити усі здійснені операції ні кредитом, в тому числі й факти надання позичальнику кредитних коштів, оскільки ці виписки, складені позивачем без участі відповідача, не доводять існування відповідного його волевиявлення, а отже й укладення сторонами певного правочину із дотриманням правил статті 1055 ЦК України». За таких обставин, оскільки позивачем не доведено факту надання кредиту відповідачці, то кредитна заборгованість є недоведеною, а вимога про необхідність повернення коштів є безпідставною. Аналогічний висновок зроблений Кропивницьким апеляційним судом у постанові від 18.01.2021 року по справі №386/515/20 (провадження №22-ц/4809/89/21), в якій приймав участь цей же позивач. Щодо неналежності позивача та відсутності у нього підстав для звернення з позовом, то представник відповідачки зазначив, що відповідно до норм діючого законодавства, які регулюють право вимоги, позивач повинен надати належні та допустимі докази на підтвердження того, що він набув право вимоги по виконанню відповідачем боргових зобов`язань по кредитному договору №1266462, який 11.09.2019 року уклали між собою ТОВ «Авентус Україна» та « [PERSON] » (анкетні дані зазначені дослівно на підставі договору). Позивач посилається на копію договору факторингу №23042020 від 23.04.2020 року, укладеного між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «ФК «ЄАПБ». Відповідно до п.1.2 даного договору перехід від Клієнта до Фактора прав вимоги заборгованості до боржників відбувається в момент підписання сторонами акту прийому-передачі реєстру боржників згідно Додатку №2, після чого Фактор стає кредитом по відношенню до Боржників стосовно заборгованостей та набуває відповідні права вимоги. Підписаний сторонами та скріплений їх печатками акт прийому передачі Реєстру боржників підтверджує факт переходу від Клієнта до Фактора прав вимоги заборгованості та є невід`ємною частиною цього договору. До вказаного договору надана копія акту прийому передачі Реєстру боржників кількістю 6294, який також датований 23.04.2020 року. У даному акті відсутній перелік прізвищ боржників, а тому визначити чи передано ним право вимоги безпосередньо по боржнику [PERSON] неможливо. Також на підтвердження своїх вимог позивач надав копію витягу з Реєстру боржників до договору факторингу №23042020 від 23.04.2020 року, відповідно до якого [PERSON] має загальну суму заборгованості в розмірі 32960,00 грн, проте вказаний витяг з реєстру боржників, на який посилається позивач як на належний та допустимий доказ, не може бути визнаний таким в розумінні глави 5 ЦПК України. Зазначений витяг не містить реквізитів, які повинні бути відображені в оригіналі документу, зокрема підписів Фактора та Клієнта, а також відтисків їх печаток. Витяг сформований представником позивача в довільній форм, що не відповідає вимогам до копії документу, дата витягу - 29.04.2021 року відмінна від дати, вказаної в договорі та акті прийому-передачі, печатка, якою засвідчений витяг, відрізняється від печатки, якою засвідчені договір та акт. Встановлені обставини свідчать, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що до позивача перейшло право вимоги до відповідача за договором факторингу. Аналогічний висновок міститься у постанові Кропивницького апеляційного суду від 26 листопада 2020 року по справі №386/514/20 (провадження №22-ц/4809/1415/20), в якій приймав участь цей же позивач. Щодо розміру нарахувань та пропуску строку позовної давності, представник зазначив, що згідно з ч.1 ст.21 Закону України «Про споживче кредитування» сукупна сума неустойки (штраф, пеня), нарахована за порушення зобов`язань споживачем на підставі договору про споживчий кредит, не може перевищувати половини суми, одержаної споживачем за таким договором, і не може бути збільшена за домовленістю сторін. Також пунктом 4.5 кредитного договору передбачено, що штрафи нараховуються у момент сплати, але в будь-якому випадку граничний розмір сукупної суми неустойки (штрафів та пені), нарахованої за порушення клієнтом зобов`язань за цим договором, не може перевищувати 50% суми, одержаної клієнтом за цим договором, і становить 5000,00 грн. У той же час позов містить вимогу про стягнення з позивачки пені в сумі 17560,00 грн, що на 12560,00 грн перевищує встановлену Законом та Договором межу відповідальності. Крім того згідно зі ст.258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується спеціальна позовна давність в один рік та відповідно до ст.261, 262 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Заміна сторін у зобов`язанні не змінює порядку обчислення та перебігу позовної давності. Відповідно до наданих позивачем відомостей останнім днем нарахування штрафу є 27.12.2019 року, а тому граничний термін звернення до суду з вимогою про стягнення штрафу та пені закінчився 26.12.2020 року. Позивач право вимоги за договором факторингу він набув 23.04.2020 року, тобто в межах строку позовної давності для даної вимоги, однак з позовом звернувся лише 29.04.2021 року, тобто уже після закінчення строку позовної давності. Вказані обставини позивачем не враховані, внаслідок чого ним до суду подано необґрунтований позов, що змусило відповідачку нести витрати на правову допомогу, орієнтований розмір якої складає 5000,00 грн (а.п.40-44). 09.06.2021 року від представника позивача ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» Гостєва Є.В. до суду надійшла відповідь на відзив, в якому представник просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на те, що дійсно 11.09.2019 року між ТОВ «Авентус Україна» та [PERSON] було укладено договір №1266462, відповідно до умов якого, останній було надано в позику грошові кошти в розмірі 10000,00 грн строком на 30 днів на умовах, визначених у даному договорі. Відповідно до вступної частини вказаного договору невід`ємною частиною цього Договору є Правила надання коштів у позику, в тому числі й на умовах фінансового кредиту ТОВ «Авентус Україна», які розміщені на сайті creditplus.ua/assets/uploads/public/pravila_18.03.2019.pdf. Приймаючи умови цього Договору, Клієнт підтверджує, що він ознайомлений з усіма умовами, повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно їх дотримуватися. Ці Правила є публічною пропозицією (офертою), у розумінні ст.641, 644 ЦК України, на укладення договору кредиту, та визначають порядок і умови кредитування, права і обов`язки сторін, іншу інформацію, необхідну для укладення договору. Згідно п.5.1. Правил Клієнт обирає бажані умови кредитування, у тому числі суму та строк позики і розпочинає Реєстрацію на Веб-сайті. 5.2 Під час першого етапу Реєстрації на Веб-сайті шляхом проставляння відповідної відмітки. Клієнт підтверджує надання згоди на обробку персональних даних та ознайомлення з цими Правилами, вказує особисті засоби зв`язку, створює пароль доступу до Особистого кабінету. 5.3 Після проходження першого етапу реєстрації Товариство направляє Клієнту вказаними засобами зв`язку код (Одноразовий ідентифікатор), який клієнт вводить на Сайті Товариства. За результатами такого вводу формується електронне повідомлення Товариству. У разі правильно вказаного коду Товариство створює обліковий запис Клієнта у Інформаційній системі та Клієнт здійснює перший ідентифікований вхід до Особистого кабінету, де продовжує Реєстрацію. 5.4 Клієнт підтверджує, що Одноразовий ідентифікатор є його електронним підписом та використовується ним як аналог власноручного підпису. 5.6. У процесі реєстрації на Веб-сайті, Клієнт реєструє банківські рахунки для перерахування коштів та погашення позик (кредитів), у тому числі, шляхом реєстрації банківських платіжних карток. Відповідно до п.5.17. Правил, у випадку готовності Клієнта прийняти пропозицію (оферту) Клієнт натискає кнопку «ПОГОДЖУЮСЬ/СОГЛАСЕН» у Особистому кабінеті, після чого Товариство надсилає Клієнту засобами зв`язку Одноразовий ідентифікатор у вигляді коду. 5.18 У момент Введення коду на Сайті Товариства Клієнт направляє Товариству електронне повідомлення про прийняття (акцепт) пропозиції (оферти) підписане Одноразовим ідентифікатором. 5.19 Договір вважається укладеним з моменту одержання Товариством електронного повідомлення про прийняття (акцепт) пропозиції (оферти). 5.20 Датою укладання Договору є дата одержання Товариством електронного повідомлення про прийняття (акцепт) пропозиції (оферти). Дата та чає отримання повідомлення фіксується у Договорі позики у розділі (РЕКВІЗИТИ ТА ПІДПИСИ СТОРІН). 5.21 Товариство протягом 15 хвилин після одержання електронного повідомлення про прийняття (акцепт) пропозиції (оферти повідправляє Клієнту його примірник Договору у формі електронного документу за вказаною адресою електронної пошти та розміщує у Особистому кабінеті Клієнта, що є підтвердженням укладання електронного Договору позики. 5.22 Товариство зобов`язане перерахувати кошти на банківський рахунок зареєстрований Клієнтом не пізніше 3 (трьох) календарних днів від дня укладання Договору. Як вбачається з поданих до позовної заяви копій договору, графіку платежів а також паспорту кредиту, дані документи були підписані електронним підписом 11.09.2019 року о 23:36:20. Згідно з п.1.1. Договору №1266462, укладеного між [PERSON] та ТОВ «Авентус Україна», Товариство зобов`язується надати Клієнту грошові в загальній сумі 10000,00 грн, на умовах строковості, зворотності, платності з метою покриття побутових витрат Клієнта, а Клієнт зобов`язується повернути Позику та сплатити за користування Позикою. Відповідно до відповіді наданою ТОВ «Авентус Україна», з метою надання вичерпної інформації щодо даних, які підтверджують видачу на платіжні картки клієнтів он-лайн кредитів, було надано інформацію відповідно до якої можливо ідентифікувати ПІБ боржника його ІНН, номер Кредитного договору по якому надано кошти, WFP transaction code (код для проведення внутрішніх транзакцій між рахунками первісного кредитора та Клієнта) ІD Клієнта та КОД ПІДПИСАННЯ ДОГОВОРУ відповідно до ПРАВИЛ НАДАННЯ КОШТІВ У ПОЗИКУ, а саме: під номером 607 значиться [PERSON] - код для підписання договору С386204. Виходячи з відповіді від ТОВ «Авентус Україна» у листі №7959-ВП від 28.04.2020 року вбачається, що відповідно до договору №ВП-200417-1 від 20.04.2017 року було здійснено за дорученням ТОВ «Авентус Україна» наступні УСПІШНІ перекази коштів на картки Клієнтів: в т.ч. під номером 107 значиться інформація про здійснення перерахування 11.09.2019 року на суму 10000, 00 грн, маска картки [NUMBER] , код авторизації 310840 та номер транзакції в системі WayForPay - creditplus - 3288620. Тому на підставі викладеного позивач підкреслив, що 11.09.2019 року між [PERSON] та ТОВ «Авентус Україна» було укладено Договір №1266462 в електронній формі, шляхом використання позичальником електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеного ч.1 ст.12 Закону України «Про електронну комерцію», що відповідає правилам ч.1 ст.205 ЦК України, згідно з якою правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Електронні правочини оформлюються шляхом фіксації волі сторін та його змісту. Така фіксація здійснюється за допомогою складання документу, який відтворює волю сторін. На відміну від традиційної письмової форми правочину воля сторін електронного правочину втілюється в електронному документі. Щодо законності відступлення прав вимоги, то позивач зазначив, що дійсно 23.04.2020 року між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «ФК «ЄАПБ», було укладено Договір факторингу №23042020 (далі - Договір факторингу), у відповідності до умов якого ТОВ «Авентус Україна» передає (відступає) ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому Права Вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належні ТОВ «Авентус Україна» Права Вимоги до Боржників, вказаними у Реєстрі боржників. Відповідно до Реєстру боржників за вказаним Договором факторингу ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до [PERSON] в сумі 32960,00 грн., з яких: 10000,00 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу; 5400,00 грн - сума заборгованості за відсотками; 17560,00 грн - сума заборгованості за пенею. Підтвердженням суми заборгованості відповідачки свідчить додана до позовної заяви Картка обліку, яка по факту є Розрахунком заборгованості за Кредитним договором №1266462 від 11.09.2019 року, яка розроблена, видана, оформлена первісним кредитором, а саме: ТОВ «Авентус Україна», та містить всі ознаки розрахунку, адже в ньому зазначено сума основного боргу на початок кожного дня прострочення заборгованості, нараховані проценти за користування кредитом за кожен день, штраф за прострочення виконання зобов`язань за кожен день, а також загальна заборгованість по кредиту на кінець кожного дня з врахуванням нарахувань за цей день, таким чином, заборгованість за Кредитним договором №1266462 станом на 23.04.2020 року склала 32960,00 грн. Позивач не розробляв даний розрахунок з тих причин, що за весь період перебування права грошової вимоги у ТОВ «ФК «ЄАПБ» не було здійснено жодних додаткових нарахувань і не застосовано жодних штрафних санкцій до Відповідачки, а всі нараховані, відсотки, нараховувались виключно первісними кредиторами. Позивач також зазначив, що в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.07.2014 року у справі №6-14194св14, суд дійшов висновку, що підтвердженням суми заборгованості є кредитний договір, договір факторингу, який у встановленому порядку недійсним не визнаний та в якому визначено розмір відступленої заборгованості, та розрахунок кредитної заборгованості, здійснений банком при відступленні права вимоги. Аналогічної позиції дотримується Виший спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ в Ухвалі від 30.07.2014 у справі №6-14194св14. Щодо стягнення судових витрат понесених відповідачкою, то позивач вказав, що представником відповідача не надано взагалі ніяких доказів, що відповідачка понесла витрати на надання правничої допомоги, а тому вимога про стягнення з позивача понесених відповідачкою витрат на правничу допомогу не заслуговує на увагу та повинна залишитись без задоволення (а.п.49-53, 76-80). 14.06.2021 року представник відповідачки подав заперечення, у якому просив аргументи позивача, викладені у відповіді на відзив, відхилити, а у задоволенні позовних вимог просив відмовити, посилаючись на те, що статтею 13 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що розрахунки у сфері електронної комерції здійснюються відповідно до законів України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», інших законів та нормативно-правових актів Національного банку України. Розрахунки у сфері електронної комерції можуть здійснюватися з використанням платіжних інструментів, електронних грошей, шляхом переказу коштів або оплати готівкою з дотриманням вимог законодавства щодо оформлення готівкових та безготівкових розрахунків, а також в інший спосіб, передбачений законодавством України. Способи, строки та порядок розрахунків у сфері електронної комерції визначаються в електронному договорі з урахуванням вимог законодавства України. Продавець (виконавець, постачальник), оператор платіжної системи або інша особа, яка отримала оплату та товар, роботу, послугу відповідно до умов електронного договору, повинні надати покупцеві (замовнику, споживачу) електронний документ, квитанцію, товарний чи касовий чек, квиток, талон або інший документ, що підтверджує факт отримання коштів, із зазначенням дати здійснення розрахунку. Згідно зі ст.1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» у цьому Законі наведені нижче терміни та поняття вживаються в такому значенні: 1.6) документ на переказ - електронний або паперовий документ, що використовується суб`єктами переказу, їх клієнтами, кліринговими, еквайринговими установами або іншими установами - учасниками платіжної системи для передачі доручень на переказ коштів; 1.15) ініціатор - особа, яка на законних підставах ініціює переказ коштів шляхом формування та/або подання відповідного документа на переказ або використання електронного платіжного засобу. Відповідно до ст.22 даного Закону ініціювання переказу здійснюється за такими видами розрахункових документів: 1) платіжне доручення; 2) платіжна вимога-доручення; 3) розрахунковий чек; 4) платіжна вимога; 5) меморіальний ордер. Однак жодного з перелічених розрахункових документів, яким би підтверджувалось здійснення кредитором грошовою переказу відповідачу, позивач так і не надав. Лист ТОВ ФК «Вей Фор Пей» складений у довільній формі не відноситься до розрахункових документів чи первинних бухгалтерських документів і не може бути підтвердженням факту отримання коштів відповідачкою. Тим більше ТОВ ФК «Вей Фор Пей» не являється стороною кредитного договору №1266462 від 11.09.2019 року, укладеного між ТОВ «Авентус Україна» та [PERSON] . Згідно з п.1.5 вказаною договору позика надається шляхом перерахування Товариством грошових коштів на банківський картковий рахунок, наданий клієнтом. У договорі під «Товариством» виступає саме ТОВ «Авентус Україна». Порядок розрахунків, який визначений у договорі відповідно до вимог ч.2 ст.13 Закону України «Про електронну комерцію», не передбачає їх здійснення через посередника - ТОВ ФК «Вей Фор Пей». Згідно з ст.1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бети представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує переданий йому позикодавцем визначеної грошової оми або визначеної кількості речей. Наданими позивачем копіями документів підтверджується, що позикодавець, яким є ТOB «Авентус Україна», не надавав [PERSON] грошових коштів за договором №1266462. За відсутності документа, який був би належним та допустимим доказом і яким би підтверджувалось передання коштів відповідачу, вимога позивача про стягнення коштів - безпідставна. Крім того, відповідно до ч.2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно ч.1 ст.5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний документі - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Статтею 6 вказаного Закону визначено, що для ідентифікації автора електронного документа може використовуватися електронний підпис. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. Відносини, пов`язані з використанням удосконалених та кваліфікованих електронних підписів, регулюються Законом України «Про електронні довірчі послуги». Використання інших видів електронних підписів в електронному документообігу здійснюється суб`єктами електронного документообігу на договірних засадах. Однак ні договір, ні будь-який інший документ не містить домовленості про використання клієнтом для засвідчення кредитного договору електронного підпису одноразовим ідентифікатором, а тому у даному випадку відсутні підстави стверджувати, що договір був підписаний клієнтом і що правочин був вчинений у письмовій формі. Також у відповіді на відзив позивач не зазначив жодних заперечень щодо необґрунтованості розміру нарахувань пені (штрафу) в сумі 17560,00 грн, та щодо пропуску ним строку позовної давності за даною вимогою, що вказує на визнання позивачем вказаних обставин. Крім того докази понесених відповідачем судових витрат будуть надані протягом п`яти днів після ухвалення рішення, а тому доводи позивача про їх недоведеність та необґрунтованість є передчасними (а.п.72-74). Позивач в судове засідання не з`явився, проте надіслав клопотання, згідно з яким просив суд розглядати справу без участі його представника, позовні вимоги підтримав в повному обсязі та не заперечував проти винесення заочного рішення по справі (а.п.104). Відповідачка та її представник до суду не з`явилися також, проте останній подав до суду заяву про розгляд справи за відсутності сторони відповідача, а при ухваленні рішення просив врахувати заперечення проти позовних вимог, викладені у відзиві та запереченні, та просив відмовити у задоволенні позову (а.п.109). Суд розглянув справу в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши всі матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків. Позивач зазначає, що 11.09.2019 року між ТОВ «Авентус Україна» та [PERSON] був укладений договір №1266462 про надання коштів у позику на умовах споживчого кредиту, за яким товариство зобов`язалося надати клієнтові грошові кошти у сумі 10000,00 грн на умовах строковості, зворотності, платності, з метою покриття побутових витрат клієнта строком на 30 днів. Сторони погодили фіксовану процентну ставку за користування позикою, а саме: знижена процентна ставка становить 1,35% від суми позики за кожен день користування позикою (492,75% річних), стандартна процентна ставка становить 1,80% від суми позики за кожен день користування позикою (657,00% річних); загальна вартість позики за зниженою ставкою складає 40,50% від суми позики (у процентному виразі) або 14050,00 грн (у грошовому виразі) та включає в себе відсотки за користування позикою - 40,50% від суми позики (у процентному виразі), або 4050,00 грн (у грошовому виразі). Відповідно до п.1.5 позика надається шляхом перерахування товариством грошових коштів на банківський картковий рахунок, наданий клієнтом. Згідно з п.1.6 договору у випадку неможливості виконання зобов`язань за договором у повному обсязі та у встановлений строк, клієнт має право ініціювати продовження строку користування позикою та зміну дати погашення позики, шляхом здійснення платежу на користь товариства у розмірі не менше суми нарахованих та несплачених на дату платежу процентів. Після отримання товариством коштів у розмірі нарахованих та несплачених процентів, заява клієнта про продовження строку користування позикою вважається поданою. У разі якщо залишок суми позики складає не менше ніж 400,00 грн, товариство має право, але не обов`язок, продовжити строк користування позикою. Новий строк користування позикою обчислюється з дня, наступного за днем вчинення клієнтом дій згідно з пунктом 1.6. цього договору та дорівнює 30 днів. Нова дата повернення позики відображається у особистому кабінеті клієнта. Протягом нового строку користування позикою проценти (відсотки) нараховуються за стандартною процентною ставкою (а.п.5-6), що також підтверджується графіком платежів до договору про надання коштів у позику на умовах споживчого кредиту №1266462 від 11.09.2019 року (а.п.6), паспортом споживчого кредиту (а.п.7-8), які були підписані електронним підписом 11.09.2019 року о 23 год. 36 хв. 23.04.2020 року між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» було укладено договір факторингу №23042020, у відповідності до умов якого ТОВ «Авентус Україна» передає (відступає) ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належні ТОВ «Авентус Україна» права вимоги до боржників (а.п.11-12), що також підтверджується копією Акта прийому-передачі реєстру боржників за договором факторингу №23042020 від 23.04.2020 року (а.п.13), копією витягу з реєстру боржників до договору факторингу №23042020 від 23.04.2020 року по [PERSON] (а.п.14) та копією картки обліку інформації за укладеним кредитним договором №1266462 від 11.09.2019 року [PERSON] (а.п.17-18). Відповідно до п.1.1. договору факторингу, фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта (ціна продажу) за плату, а клієнт відступити факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб - боржників, включаючи суму основного зобов`язання (кредиту), плату за кредитом, пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить клієнту. Згідно з п.1.2 договору факторингу, сторони погодили, що перехід від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості до боржників відбувається в момент підписання сторонами Акту прийому-передачі реєстру боржників згідно додатку №2, після чого фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованостей та набуває відповідні права вимоги. Відповідно до реєстру боржників від 23.04.2020 року (а.п.66-68,93-95) до договору факторингу №23042020 від 23.04.2020 року, ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до відповідачки, де її заборгованість станом на 11.09.2019 року склала 32960,00 грн, з яких: 10000,00 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу; 5400,00 грн - сума заборгованості за відсотками; 17560,00 грн - сума заборгованості за пенею. Як вбачається з п.1.3 договору факторингу, згідно з вимогами ст.512-514, 516 ЦК України, Фактор протягом 20 (двадцяти) робочих днів з дня підписання Акту прийому-передачі реєстру боржників зобов`язується направити, простою кореспонденцією через відділення Укрпошти або за допомогою інших компаній, які займаються адресною доставкою кореспонденції, підготовлені за формою згідно додатку №3 до цього договору, письмові повідомлення боржникам про відступлення клієнтом прав вимоги заборгованості Фактору (копія повідомлення додається). Згідно з п.3.9. договору факторингу, у разі отримання коштів від боржників, органів Державної виконавчої служби в рахунок погашення заборгованості після дати підписання цього договору, клієнт зобов`язаний перерахувати ці кошти фактору протягом 3 (трьох) банківських днів з дати їх отримання (включно), на рахунок фактора, вказаний в розділі 10 даного договору. При перерахуванні коштів клієнт зобов`язаний надати розшифровку платежів у вигляді електронного листа, а саме: вказати наступні данні боржників: прізвище, ім`я, по батькові, код номер облікової картки платника податків, № кредитного договору. Таким чином, в разі сплати відповідачем коштів на рахунок первісного кредитора, вони були б перераховані на рахунки ТОВ «ФК «ЄАПБ» та зараховані на погашення кредитної заборгованості. Як вбачається з копії повідомлень про відступлення права грошової вимоги за кредитним договором №1266462 від 11.09.2019 року та включення персональних даних [PERSON] до бази персональних даних на вимогу п.6 ч.3 ст.175 ЦПК України та з метою досудового врегулювання спору, у зв`язку з істотними порушеннями відповідачкою умов кредитного договору, позивачем, який набув права грошової вимоги, на адресу [PERSON] направлялися повідомлення про порядок погашення заборгованості по кредитному договору та включення персональних даних відповідачки до бази персональних даних разом з вимогою про погашення загальної суми боргу (а.п.15,16). Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно з ч.1 ст.5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний документі - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Статтею 6 вказаного Закону визначено, що для ідентифікації автора електронного документа може використовуватися електронний підпис. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. Відносини, пов`язані з використанням удосконалених та кваліфікованих електронних підписів, регулюються Законом України «Про електронні довірчі послуги». Використання інших видів електронних підписів в електронному документообігу здійснюється суб`єктами електронного документообіг на договірних засадах. Однак ні вказаний договір, ні будь-який інший документ не містить домовленості про використання клієнтом для засвідчення кредитного договору електронного підпису одноразовим ідентифікатором, а тому у даному випадку відсутні підстави стверджувати, що договір був підписаний [PERSON] та що правочин був вчинений у письмовій формі. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно зі ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 527 ЦК України передбачено, що боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Відповідно до ст.530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Зобов`язання, строк виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк виконання боржником обов`язку не встановлений, або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час, боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Згідно з ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором Банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Відповідно до ст.1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 ЦК України. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України. За змістом статті 1056-1 ЦК України розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Відповідно до вимог ч.1 ст.2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справу в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків. Згідно з положеннями ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. При цьому згідно з ч.6 ст.81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч.1 ст.89 ЦПК України). При цьому, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників (ч.1 ст.82 ЦПК України). Дослідивши надану позивачем копію кредитного договору №1266462 від 11.09.2019 року про надання коштів у позику на умовах споживчого кредиту, укладеного між ТОВ «Авентус Україна» та [PERSON] , суд приходить до висновку про те, що зазначені особи узгодили порядок надання позики відповідачці шляхом безготівкового перерахування товариством суми кредиту на банківський картковий рахунок, вказаний відповідачкою (п.1.5. договору) (а.п.5). Окрім того, з позовної заяви (а.п.3) та копії реєстру боржників (а.п.66-68) вбачається, що заборгованість відповідачки за вказаним кредитним договором становить 32960,00 грн, з яких: сума заборгованості за основною сумою боргу - 10000,00 грн, сума заборгованості за відсотками - 5400,00 грн, сума заборгованості за пенею - 17560,00 грн, що також вбачається з копії картки обліку інформації за укладеним договором по [PERSON] (а.п.17), проте конкретного розрахунку заборгованості по даній справі позивачем надано не було, як і не було надано документу про підтвердження факту здійснення саме ТОВ «Авентус Україна» перерахунку коштів на будь-які рахунки відповідачки. Відповідно до п.61 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України №75 від 04.07.2018 року, виписка з рахунку повинна мати такі обов`язкові реквізити: 1) номер особового рахунку; 2) дату здійснення останньої (попередньої) операції; 3) дату здійснення поточної операції; 4) код банку, у якому відкрито рахунок; 5) код валюти; 6) суму вхідного залишку за рахунком; 7) код банку-кореспондента; 8) номер рахунку кореспондента; 9) номер документа; 10) суму операції (відповідно за дебетом або кредитом); 11) суму оборотів за дебетом та кредитом рахунку; 12) суму вихідного залишку, а вказана картка обліку інформації за укладеним договором не містить дати її складання, назви юридичної особи, від імені якої така була складена, не містить одиниці виміру господарської операції, оскільки не вказано, в якій грошовій одиниці проведений розрахунок та не являється випискою по рахунку чи первинним документом, який би міг підтвердити здійснення платіжної операції та отримання [PERSON] коштів. Такий висновок відповідає правовому висновку, викладеному у постанові Верховного Суду від 11.07.2018 року у справі №752/6743/16-ц, у якій зазначено, що суд відхиляє доводи касаційної скарги про те, що виписки за рахунком є первинними бухгалтерськими документами, з яких можна встановити усі здійснені операції ні кредитом, в тому числі и факти надання позичальнику кредитних коштів, оскільки ці виписки, складені позивачем без участі відповідача, не доводять існування відповідного його волевиявлення, а отже й укладення сторонами певного правочину із дотриманням правій статті 1055 ЦК України. Статтею 13 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що розрахунки у сфері електронної комерції здійснюються відповідно до Законів України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», інших законів та нормативно-правових актів Національного банку України. Розрахунки у сфері електронної комерції можуть здійснюватися з використанням платіжних інструментів, електронних грошей, шляхом переказу коштів або оплати готівкою з дотриманням вимог законодавства щодо оформлення готівкових та безготівкових розрахунків, а також в інший спосіб, передбачений законодавством України. Способи, строки та порядок розрахунків у сфері електронної комерції визначаються в електронному договорі з урахуванням вимог законодавства України. Продавець (виконавець, постачальник), оператор платіжної системи або інша особа, яка отримала оплату та товар, роботу, послугу відповідно до умов електронного договору, повинні надати покупцеві (замовнику, споживачу) електронний документ, квитанцію, товарний чи касовий чек, квиток, талон або інший документ, що підтверджує факт отримання коштів, із зазначенням дати здійснення розрахунку. Згідно зі ст.1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» у цьому Законі наведені нижче терміни та поняття вживаються в такому значенні: 1.6) документ на переказ - електронний або паперовий документ, що використовується суб`єктами переказу, їх клієнтами, кліринговими, еквайринговими установами або іншими установами - учасниками платіжної системи для передачі доручень на переказ коштів; 1.15) ініціатор - особа, яка на законних підставах ініціює переказ коштів шляхом формування та/або подання відповідного документа на переказ або використання електронного платіжного засобу. Відповідно до ст.22 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» ініціювання переказу здійснюється за такими видами розрахункових документів: 1) платіжне доручення; 2) платіжна вимога-доручення; 3) розрахунковий чек; 4) платіжна вимога; 5) меморіальний ордер. Однак жодного з перелічених розрахункових документів, яким би підтверджувалось здійснення кредитором грошовою переказу відповідачу, позивач так і не надав, а посилання позивача на лист №7959-ВП від 28.04.2020 року, у якому вказано, що відповідно до договору №ВП-200417-1 від 20.04.2017 року за дорученням ТОВ «Авентус Україна» ТОВ ФК «Вей Фор Пей» були здійснені наступні успішні перекази коштів на картки клієнтів, у тому числі під номером 107 значиться інформація про здійснення перерахування 11.09.2019 року на суму 10000, 00 грн маска картки [NUMBER] , код авторизації 310840 та номер транзакції в системі WayForPay - creditplus - 3288620, не може розцінюватися судом як доказом надання коштів відповідачці, оскільки такий лист складений у довільній формі, не відноситься до розрахункових документів чи первинних бухгалтерських документів і не може бути підтвердженням факту отримання коштів відповідачкою. Крім того, ТОВ ФК «Вей Фор Пей» не являється стороною кредитного договору №1266462 від 11.09.2019 року, укладеного між ТОВ «Авентус Україна» та [PERSON] та згідно з п.1.5 вказаною договору позика надається шляхом перерахування Товариством грошових коштів на банківський картковий рахунок, наданий клієнтом, де під «Товариством» виступає саме ТОВ «Авентус Україна». Порядок розрахунків, який визначений у договорі відповідно до вимог ч.2 ст.13 Закону України «Про електронну комерцію», не передбачає їх здійснення через посередника ТОВ ФК «Вей Фор Пей», що також не передбачено у Правилах надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту ТОВ «Авентус Україна». За таких обставин, оцінюючи досліджені та надані сторонами докази у їх сукупності, встановивши фактичні обставини справи, що мають істотне значення для її вирішення, суд дійшов висновку про недоведеність і необґрунтованість заявлених позивачем позовних вимог, а також недоведеність як факту надання позивачем кредиту [PERSON] , так і розміру кредитної заборгованості за даним кредитним договором, оскільки позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження обставин, якими він обґрунтовував свої вимоги, що є його процесуальним обов`язком, а представник відповідачки, в свою чергу, повністю спростував доводи позивача по даній справі, тому суд дійшов висновку про те, що у задоволенні позовних вимог слід відмовити у повному обсязі. На підставі наведеного та ст.512-514, 516, 526, 530, 549, 551, 625, 626, 628, 629, 638, 1048-1050, 1054,1055, 1056-1 ЦК України, Закону України «Про електронну комерцію», Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг»,

Outcome: dismissed