Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-24 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, посилаючись на те, що позивач [PERSON], являється власником житлового приміщення будинку [ADDRESS], на підставі договору купівлі - продажу однієї другої частини будинку, посвідченого Новоукраїнською державною нотаріальною конторою від 16.01.1974 року в реєстрі за № 80, зареєстрованого Новоукраїнським відділом Ульяновського бюро технічної інвентаризації в листопаді 1982 року за № 3980/20, та однієї другої частини цього ж будинку, набутої нею як дружиною пісоя смерті свого чоловіка - [PERSON], відповідно до свідоцтва про право власності від 19.11.1982 року посвідченого державним нотаріусом Новоураїнської державної нотаріальної контори Левченко В.І. Відповідно до відомостей будинкової книги за вказаною вище адресою, як місце проживання в даному будинку, позивач зареєстрована з 30.09.1976 року, також з 26.11.2013 року зареєстрований [PERSON], який є сином її знайомої - [PERSON] та який вже більше чотирьох років не проживає в даному будинку без поважних причин у зв'язку із переїздом на постійне місце проживання до іншої місцевості. Відповідач [PERSON] був зареєстрований у вказаному будинку на прохання своєї матері [PERSON] до своєї знайомої [PERSON] так як житло, де раніше він був зареєстрований, було продане і [PERSON] був вимушений знятись з попереднього місця реєстрації, а іншого власного житла де він міг би зареєструватися ні він ні його метері на той час не було. Зв'язок з відповідачем позивач не підтримує та його місцезнаходження їй достоменно невідоме. В даний час вона не може вільно користуватись своїм правом власності відносно будинку, змушена нести додаткові витрати на комунальні послуги в тому числі об'єктивно позбавляється права на державні соціальні допомоги, оформленні субсидії на оплату жтлово - комунальних послуг вартість яких розраховується, в тому числі, і виходячи з кількості зареєстрованих у житловому приміщенні осіб. Покинувши зареєстроване місце проживання, відповідач участі в його утриманні не бере та не вжив дій щодо зняття його з реєстрації, тому позивач була вимушена звернутися до суду з даною заявою. Ухвалою суду від 06.11.2018 року відкрито загальне позовне провадження у справі та призначено до розгляду в підготовчому судовому засіданні на 04.12.2018 року. 04.12.2018 року підготовче судове засідання було відкладено на 28.12.2018 року в зв'язку з неявкою сторін. Від представника позивача надійшла заява про проведення підготовчого судового засідання у відсутніть. Від відповідача не повернулось підтвердження про належне повідомлення. 28.12.2018 року в судове засідання з'явилась позивач та її представник, відповідач належним чином повідомлений про розгляд справи до суду повернулось поштове повідомлення з його підписом про отримання судової повістки, ухвалою суду закрито підготовче провадження у справі та призначено до судового розгляду по суті на 25.01.2019 року. В даному судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник [PERSON] позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили задовольнити з обставин викладених в позовній заяві, врахувавши, що [PERSON] не може на власний розсуд користуватись та розпоряджатись своїм майном, що є незаконним. Відповідач в судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив. Відзив до суду не подав. Ввважється належним чином повідомленим про дату та час розгляду справи у відповідності ч. 3 ст. 130 ЦПК України, що підтверджується рзпискою, відповідно до якої судова повістка адресована відповідачу була вручена його матері. Відповідно положень ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Свідок [PERSON] в судовому засіданні посвідчила, що доводиться матір'ю відповідача [PERSON] та, що після прожажу їх будинку вона попрохала [PERSON] прописати сина [PERSON] в її будинку. Пояснила, що син не заперечує про знаття його з реєстрації, але на даний час він проживає в Російській Федерації, та не має змоги приїхати до України для вирішення даного питання, через обмеження кордону. Надала суду нотаріально посвідчену заяву в якій зазначено, що він надає згоду на зняття його з реєстрації місця прописки в будинку позивачки по [ADDRESS]. Свідок [PERSON] суду пояснила, що проживає по сусідству з позивачкою [PERSON] і їй добре відомо, що [PERSON] вже більше п'яти років не проживає в її будинку. Свідок [PERSON] суду пояснила, що знайома з родиною [PERSON] і ій добре відомо, що їх син [PERSON] переїхав проживати до Російської Федерації більше 5 років тому. Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, у тому числі тих, що виникли із трудових відносин. Працівники мають право, зокрема, на звернення до суду для вирішення трудових спорів незалежно від характеру виконуваної роботи або займаної посади, крім випадків, передбачених законодавством. Заслухавши пояснення позивача, її представника, свідків та дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини справи та відповідні до них правовідносини. Судом встановлено, що позивачка [PERSON] є власником будинку [ADDRESS] на підставі договору купівлі - продажу, посвідченого Новоукраїнською державною нотаріальною конторою від 16.01.1974 року в реєстрі за № 80, зареєстрованого Новоукраїнським відділом Ульяновського бюро технічної інвентаризації в листопаді 1982 року за № 3980/20 та свідоцтва про право власності від 19.11.1982 року посвідченого державним нотаріусом Новоукраїнської державної нотаріальної контори Левченко В.І. (а.с. 12-14). Згідно відомостям домової книги в будинку зареєстровані позивачка [PERSON], [PERSON], та [PERSON] (а.с.16-24). Відповідач [PERSON] не являється членом сім'ї позивачки, дана обставина підтверджуються як довідкою про склад сім'ї виданого виконавчим комітетом Новоукраїнської міської ради Кіровоградської області № 7926 від 16.10.2018 року, в якій зазначено, що до складу сім'ї [PERSON] входять: [PERSON], [INFO] - чоловік, [PERSON], [INFO] - родинні відносини - ніяких. (а.с.9), також факт відсутності між позивачем та відповідачем родинних відносин підтвердила мати відповідача, яка пояснила, що саме вона попросила позивачку прописати її сина, після продажу їх житла. Відповідно до ст. 150 Житлового кодексу України, громадяни, які мають у приватній власності будинок частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до правової позиції ВСУ№6-709 цс16, яка є обов'язковою згідно ст. 360-7 ЦПК України для суддів, висловлено позицію, що власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім'ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час. Відповідно до акту обстеження житлово - побутових умов гр. [PERSON] виданого виконавчим комітетом Новоукраїнської міської ради від 19.10.2018 року № 1637/02-31 в тім, що депутатом Новоукраїнської міської ради Л. Ватульовою було проведено обстеження житлово - побутових умов гр. [PERSON], [INFO], яка зареєстрована і проживає за вище вказаною адресою. Встановлено, що разом з гр. [PERSON] зареєстрований і проживає її чоловік [PERSON], [INFO], а також зареєстрований, але не проживає з 2013 року [PERSON], [INFO]. (а.с.11). Отже суд встановив, що відповідач [PERSON] не є членом сім'ї позивача [PERSON], і вони взагалі не перебувають в родинних відносинах. Реєстрація відповідача перешкоджає позивачці в оформленні субсидії на оплату житлово - комунальних послуг вартість, яких розраховується виходячи з кількості зареєстрованих у житловому приміщенні осіб, вона позбавлена права вільно, на власний розсуд розпоряджатись своїм майном, що є порушенням її права власності. Відповідно до вимог ст. 317 ч. 1 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до вимог ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ст. 72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщеннямвнаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Відповідно до ст.7 Закону України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: заяви особи або її законного представника; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою; свідоцтва про смерть; паспорта або паспортного документа про смерть, виданого компетентним органом іноземної держави, легалізованого в установленому порядку; інших документів, які свідчать про припинення: підстав для перебування на території України іноземців та осіб без громадянства; підстав для проживання або перебування особи у спеціалізовані соціальній установі, закладі соціального обслуговування та соціального захисту; підстав на право користування житловим приміщенням. Таким чином, як випливає із указаної норми, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про виселення; 4) визнання особи безвісно відсутньою; 5) оголошення фізичної особи померлою. Враховуючи вищезазначене, що відповідач [PERSON] з 2013 року не проживає в будинку, який належить позивачу з 2013 року, не бере участі у його утриманні, тим більше він і сам не заперечує про зняття його з реєстрації в даному будинку, про що надіслав нотаріально посвідчену заяву серії 31 АБ 1368328 від 21.01.2019 року, але як пояснила його мати, він не має змоги зробити це особисто, оскільки проживає в іншій країні та має певні заборони на перетин кордону, суд прийшов до висновку, що позивачка має право на усунення порушень свого права власності, а відповідач втратив право користування житловим приміщенням - будинком [ADDRESS].

Outcome: approved