Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-11 00:00:00

Представник позивача звернулась до суду із вищевказаним позовом в якому просила встановити факт прийняття спадщини [PERSON] після померлої [PERSON] та визнати за [PERSON] право власності в порядку спадкування за заповітом після померлої [PERSON] на домоволодіння №57 по вул. Молодіжній в селі Степове Дніпровського району Дніпропетровської області, посилаючись на те, що 15.12.1996 року померла мати [PERSON] [PERSON]. Після її смерті залишилася спадщина у вигляді домоволодіння. За життя [PERSON] склала заповіт, яким все майно заповіла [PERSON] Звернувшись до Дніпропетровської районної нотаріальної контри [PERSON] було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії у звязку із пропуском строку на прийняття спадщини. У зв'язку з цим, [PERSON] не має можливості скористатися належним їй правом на отримання спадщини, тому вимушена звернутися з вищевказаною позовною заявою до суду. Представник позивача надала письмову заяву в якій просила проводити розгляд справи без їхньої участі, позовні вимоги підтримала та просила задовольнити. Представник Слобожанської Степової Сільської ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області надав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного. Встановлено, що позивач є спадкоємцем після смерті своєї матері [PERSON], яка померла 15.12.1996 року (свідоцтво про смерть серії І-КИ №082601 від 16.12.1996 року, видане в/к Степової с/ради народних депутатів Дніпропетровського району Дніпропетровської області, актовий запис №17).(а.с.10). Померлою [PERSON], за життя, було складено заповіт, згідно з яким, все майно, де б воно не було та з чого не складалось, і взагалі все те, що їй належало на день смерті і на що вона за законом матиме право, заповідано донці [PERSON].(а.с.11) [PERSON] звернулась до Дніпропетровської районної державної нотаріальної контори Головного територіального управління юстиції в Дніпропетровській області, з метою отримання свідоцтва про право на спадщину, однак, їй було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, про, що винесено відповідну постанову у звязку із пропуском строку на прийняття спадщини. [PERSON] на момент смерті була власником житлового будинку, що підтверджується довідкою від 05.09.2013 року виданою Сільським головою Степової сільської ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області, згідно якої будинок №57 за адресою вул. Молодіжна Дніпропетровського району Дніпропетровської області станом на 01.01.1996 року був зареєстрований за [PERSON].(а.с.20) Враховуючи, що відкриття спадщини відбулось до 01 січня 2004 року, застосуванню підлягає чинне на той час законодавство, зокрема, Цивільний кодекс Української РСР 1963 року. Відповідно до ст. 525 ЦК УРСР, а при оголошенні його померлим день, зазначений в статті 21 цього Кодексу. Згідно ст.534 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям. Відповідно до ст.ст. 548, 549 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Дії, що свідчать про прийняття спадщини. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Особи, для яких право спадкоємства виникає лише у випадку неприйняття спадщини іншими спадкоємцями, можуть заявити про свою згоду прийняти спадщину протягом строку, що залишився для прийняття спадщини. Якщо строк, що залишився, менше трьох місяців, він продовжується до трьох місяців. Відповідно до ст.560 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) спадкоємці, закликані до спадкоємства, можуть одержати в державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини свідоцтво про право на спадщину. Згідно з п.п.212,216 Інструкції про вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України 03.03.2004 р. за № 20/5, нотаріус при видачі свідоцтва про право на спадщину за законом перевіряє факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства за законом осіб, які подали заяву про видачу свідоцтва, склад спадкового майна, на яке видається свідоцтво про право на спадщину. На підтвердження цих обставин від спадкоємців обов'язково вимагаються відповідні документи. Видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, провадиться нотаріусом після подання правовстановлювальних документів про належність цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. На підставі вищевикладеного, суд вважає, що факт наявності спадкових прав позивача на вищезазначене майно та неможливості їх оформлення у встановленому законом порядку встановлено у повному обсязі, тому суд приходить до висновку, що її позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі.

Outcome: approved