Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-05 00:00:00

Представник Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» (далі ПАТ КБ «Приватбанк») [PERSON], звернувся до суду з позовом до [PERSON], в якому просить стягнути заборгованість за кредитним договором від 19.06.2013 року у розмірі 12287,42 грн. та судові витрати по справі. В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначив, що [PERSON] звернулася до ПАТ КБ «Приватбанк» з метою отримання банківських послуг, у зв'язку з чим підписала заяву № б/н від 04.03.2011 року, згідно якої отримала кредит у розмірі 7000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті, складає між нею та банком Договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Таким чином, своєю заявою відповідач підтвердила той факт, що вона була повністю проінформована про умови кредитування в ПАТ КБ «Приватбанк», які були надані їй для ознайомлення в письмовій формі. ПАТ КБ «Приватбанк» свої зобов'язання за Договором про надання банківських послуг виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах передбачених Договором та в межах встановленого кредитного ліміту. У звязку з тим, що відповідачем [PERSON] були порушені зобовязання встановлені договором, стосовно своєчасного повернення сум отриманого кредиту і процентів за користування кредитними коштами (з урахуванням внесених коштів на погашення заборгованості), у відповідача станом на 26.04.2016 року виникла заборгованість за кредитом у розмірі 6997 грн. 45 коп., заборгованість по відсоткам за користування кредитом у розмірі 1496 грн. 68 коп., заборгованість за пенею у розмірі 4161 грн. 98 коп., заборгованість по штрафу у розмірі 950 грн. 00 коп., штраф (фіксована частина) 500 грн. 00 коп.; штраф (процентна складова) 561 грн. 31 коп., з них 2380 грн. внесено коштів на погашення заборгованості з 01.06.2015 року. Оскільки відповідачем так і не були повернені кошти за кредитним договором, представник позивача змушений був звернутися до суду про стягнення зазначених коштів у судовому порядку. Представник ПАТ КБ «Приватбанк» у судове засідання не зявився, надав до суду клопотання про розгляд справи у відсутності їх представника, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач у судове засідання не зявилася, проте через канцелярію суду надала заяву відповідно до якої проти задоволення позовних вимог не заперечувала та просила справу розглядати у її відсутності. Суд, вивчивши доводи позовної заяви, дослідивши зібрані по справі докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст норм матеріального права, які врегульовують спірні правовідносини, виходить з наступних підстав та мотивів. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] звернулася до ПАТ КБ «Приватбанк» з метою отримання банківських послуг, у зв'язку з чим підписала заяву № б/н від 04.03.2011 року, згідно якої отримала кредит у розмірі 7000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. При цьому, відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана ним заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг складає між ним та банком договір. При укладенні вказаного договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України, згідно якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або і інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Отже, підписанням заяви [PERSON] підтвердила той факт, що вона повністю проінформована про умови кредитування в ПАТ КБ «Приватбанк». У відповідності з ч. 2. ст. 639 ЦК України - якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Згідно ч. 2 ст. 638 ЦК України договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною, тому акцентуючи оферту банку підписом у заяві [PERSON] визнає та погоджується на запропоновані банком умови. Також визнання угоди відповідачем є факт користування карткових рахунком та використання кредитних коштів, оскільки згідно ч. 2 ст. 642 ЦК України якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом. Судом встановлено, що ПАТ КБ «Приватбанк» свої зобов'язання за договором про надання банківських послуг виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту. Із матеріалів справи вбачається, що відносно встановлення та зміни кредитного ліміту банк керувався п.2.1.1.2.3, п. 2.1.1.2.4 «Умов та правил надання банківських послуг», на підставі яких відповідач при укладанні договору про надання банківських послуг дав свою згоду, щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою банку. Під борговими зобов'язаннями сторони узгодили зобов'язання клієнта (відповідача) з повернення тіла кредиту, відсотків за користування кредитом, комісії, пені та штрафів, тобто загальну заборгованість клієнта, що зазначено в п. 2.1.1.12.1 «Умовами та правилами надання банківських послуг». Підпунктом 2.1.1.12.2 «Умов та правил надання банківських послуг» встановлено, що у разі непогашення клієнтом боргових зобов'язань за кредитом до 25 числа місяця, що слідує за місяцем, в якому були здійснені трати, за користування кредитом клієнт сплачує банку відсотки в розмірі, зазначеному в тарифах, що діють на дату нарахування. Сплату відсотків за користування кредитом клієнт здійснює шляхом надання доручення банку про списання грошей з його поточного рахунку в розмірі нарахованих відсотків (договірне списання). В разі якщо, в дату нарахування відсотків клієнт використав всю суму кредиту, сторони узгодили про збільшення розміру кредиту на розмір боргових зобов'язань за кредитом, що мала місце на дату нарахування відсотків. Так, банк нараховує відсотки за користування кредитом в розмірі, встановленому «Тарифами Банку». Відповідач на підставі п. 2.1.1.5.5 «Умов та правил надання банківських послуг» зобов'язався погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, по перевитраті платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цих Договором. Власник картрахунку зобов'язаний слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання виникнення овердрафту, згідно п. 2.1.1.5.7 «Умов та правил наданню банківських послуг», а у разі невиконання зобов'язань за договором, у відповідності до п. 2.1.1.5.6 даних Умов, на вимогу банку виконати зобов'язання з повернення кредиту, оплати винагороди банку. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобовязується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплатити процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 ЦК України. При цьому, згідно вимог ст. 526, ст. 530 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України у встановлений строк. Крім того, відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання, а за правилами ч. 1 ст. 610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання. З матеріалів справи вбачається, що відповідач не надавала своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов'язаннями, що підтверджено розрахунком заборгованості за договором. Таким чином, у порушення умов кредитного договору, а також ст.ст. 509, 526, 1054 ЦК України, [PERSON] зобов'язання за вказаним договором не виконала. З цього приводу суд вважає за необхідно зазначити, що відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Статтею 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), тобто ухиляючись від сплати заборгованості за кредитом, [PERSON] порушує зобов'язання за даним договором. Згідно п. 2.1.1.12.2.1 «Умов та правил надання банківських послуг» у разі виникнення прострочених зобов'язань за кредитом, клієнт сплачує банку відсотки в подвійному розмірі від зазначених в тарифах, що діють на дату нарахування. При непогашенні суми простроченого кредиту згідно п. 2.1.1.12.6.1. «Умов та правил надання банківських послуг» на суму від 100 гри., клієнт сплачує банку пеню відповідно до встановлених тарифів. Приписами ст. 617 ЦК України встановлено, що відсутність у боржника необхідних коштів не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов'язання. Наслідками порушення боржником зобов'язання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право заявника достроково вимагати повернення всієї суми кредиту (ч. 2 ст. 1054 та ч. 2 ст. 1050 ЦК України). У звязку з порушенням відповідачем виконання зобовязань за кредитним договором № б/н від 04.03.2011 року та з урахуванням внесених коштів на погашення заборгованості відповідач станом на 26.04.2016 року має заборгованість у розмірі 12287,42 грн., в тому числі: - 6997,45 грн. - тіло кредиту; - 1496,68 грн. - нараховано відсотків за користуванням кредитом; - 4161,98 грн. - нараховано пені; - 950,00 грн. -нараховано штрафів; а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: - 500.00 грн. - штраф (фіксована складова); - 561.31 грн. - штраф (процентна складова); з них 2380,00 грн. - внесено коштів на погашення заборгованості з 01.06.2015 року . Згідно ч.1 ст. 598 ЦК України, зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Приписами ст. 599 ЦК України встановлено, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до ч.1 ст.3 Цивільного процесуального кодексу України, - кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Враховуючи заяву, що надана відповідачем по справі про визнання позову та згідно з ч.4 ст.174 ЦПК України, суд, за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. При цьому суд бере до уваги ту обставину, що визнання позову відповідачем по справі є безумовним і таке визнання не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Беручи до уваги вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» про стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором у сумі 12287,42 грн. підлягають задоволенню у повному обсязі. Відповідно до ст. 88 ЦПК України судові витрати, що були понесені позивачем та документально підтверджені, належить стягнути з відповідача на користь ПАТ КБ «Приватбанк». На підставі викладеного,

Outcome: approved