Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-13 00:00:00

Представник Публічного акціонерного товариства «[PERSON] Аваль» (надалі АТ «[PERSON] Аваль» або [PERSON]) по довіреності [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором в сумі 5244,39 доларів США, що в еквіваленті по курсу НБУ дорівнює 110348,70 гривень та витрати, які понесені на сплату судового збору у розмірі 1103,49 грн. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що 11 квітня 2007 року між ВАТ «[PERSON] Аваль», правонаступником якого є АТ «[PERSON] Аваль» та [PERSON] був укладений кредитний договір, згідно якого позивач надав відповідачу кредит в сумі 8000,00 дол. США, строком по 10.04.2017 року, на умовах встановлених договором та додатковою угодою. Позивачем умови Договору були виконані у повному обсязі. Відповідач свої зобовязання за Договором належним чином не виконував, внаслідок чого утворилась заборгованість, яку позивач просить достроково стягнути з відповідача. Позивач до суду не зявився, представник позивача направив суду заяву, в якій просив позовні вимоги задовольнити. Відповідач до суду не зявився. 14 грудня 2015 року судом постановлено ухвалу про заочний розгляд справи. Проаналізувавши обставини справи, суд вважає, що заявлений позов підлягає задоволенню, з наступних підстав. Згідно з ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 214 цього Кодексу під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Відповідно до вимог ст.ст. 6, 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагентів та визначенні умов договору з урахуванням вимог Цивільного Кодексу України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до вимог ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погодженні ними, та умови, які є обовязковими відповідно до актів цивільного законодавства. Матеріалами справи встановлено та підтверджено, 11 квітня 2007 року між Відкритим акціонерним товариством «[PERSON] Аваль», правонаступником якого є АТ «[PERSON] Аваль» та [PERSON] був укладений кредитний договір № 014/3836/32210/82 від 11.04.2007 р. (надалі по тексту Договір). За умовами укладеного Договору, позивач зобовязався надати відповідачу кредит у розмірі 8000,00 доларів США, на строк по 10 квітня 2017 року, з процентною ставкою за користування кредитними коштами у розмірі 13,75% річних. А відповідач зобовязався здійснювати безготівковим платежем або готівкою в касу кредитора щомісячно до 15 числа кожного місяця, починаючи з місяця, наступного за місяцем отримання кредиту, часткове погашення кредиту згідно Графіку погашення, протягом строку дії кредитного договору та остаточного погашення отриманого кредиту до 10.04.2017 р. та щомісячно, до 15 числа кожного місяця, починаючи з місяця, наступного за місяцем отримання кредиту, відсотки за фактичне користування кредитних коштів Кредитора та при остаточному погашенні кредиту сплату відсотків за фактичне використання кредитних коштів (а.с. 12-19). Відповідно до ч. 1 ст. 1054 Цивільного Кодексу України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити відсотків. Позивачем умови кредитного договору виконані у повному обсязі, про що свідчить копія виписки по рахунку (а.с. 20), згідно якої відповідач отримав грошові кошти в сумі 8000,00 дол. США на споживчі цілі та на спростування вказаного відповідачем доказів не надано. 25 червня 2009 року між позивачем та відповідачем, була укладена Додаткова угода № 014/3836/32210/82/1 до Кредитного договору від 11 квітня 2007 року (а.с. 21-22), метою якої було зменшення фінансового навантаження на позичальника в умовах кризових явищ в економіці України. За умовами додаткової угоди, відповідачу тимчасово, на період з 25.06.2009 року по 25.06.2010 рік встановлено кредитні канікули, внаслідок чого розмір щомісячного платежу позичальника зменшено, відповідно до нового Графіку погашення. Проте, не зважаючи на це, відповідач припинив виконання своїх зобовязання, що призвело до заборгованості. Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Зобовязання повинні виконуватись належним чином, згідно з вимогами договору та у встановлений строк, що передбачено ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України. Відповідно до ст. 611 ч. 1 ЦК України, у разі порушення зобовязання настають правові наслідки встановлені договором або законом. Відповідно до ст. 625 ч. 1 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливості виконання ним грошового зобовязання. Відповідно до положень ст. 530 ЦК України зобов'язання повинні бути виконанні у встановлений строк його виконання. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 1050 Цивільного Кодексу України, а також умов Договору, у випадку невиконання позичальником умов договору та/або інших договорів, що забезпечують погашення кредиту, кредитор має право вимагати від позичальника дострокового повернення отриманих кредитних коштів, нарахованих відсотків за користування кредитними коштами та штрафних санкцій. Таке стягнення здійснюється за рахунок коштів, майна та майнових прав позичальника, за умови попереднього (за 30 днів) повідомлення позичальника рекомендованим листом. Як убачається з матеріалів справи, на виконання п. 6.5. кредитного договору, позивач на адресу мешкання відповідача направив вимогу про дострокове виконання зобовязання за кредитним договором від 20.04.2015 року (а.с. 28), яка відповідачем проігнорована, тобто залишена без задоволення. Зазначені вимоги [PERSON] за час розгляду справи у суді також не виконав. Відповідно до п. 10.1 за порушення строків повернення кредитної заборгованості та відсотків за користування кредитом, передбачених положеннями цього Договору, позичальник сплачує кредитору пеню в розмірі 0,5% від суми простроченого платежу за кожен день прострочення. Сплата пені здійснюється в гривні. У випадку, якщо кредит видається в іноземній валюті, пеня сплачується у гривневому еквіваленті по курсу НБУ на дату сплати. Згідно з розрахунком заборгованості відповідача перед АТ «[PERSON] Аваль» (а.с. 6-11), з яким суд погоджується, станом на 28 травня 2015 року сума заборгованість становить усього 4441,18 доларів США, що в еквіваленті по курсу НБУ дорівнює 93448,13 гривень, яка складається з: - 3976,31 доларів США, що еквівалентно по курсу НБУ - 83666,67 грн. - заборгованість по кредиту; - в тому числі прострочена заборгованість за кредитом 771,01 доларів США, що еквівалентно по курсу НБУ - 16223,04 грн.; - 464,87 доларів США, що еквівалентно по курсу НБУ - 9781,46 грн., заборгованість по відсоткам - в т.ч. прострочена заборгованість по відсоткам - 438,32 доларів США, що еквівалентно по курсу НБУ - 9222,82 грн.; сума розрахункової пені дорівнює 16900,57 грн. Дані розрахунку не спростовані відповідачем, узгоджуються з матеріалами справи. За статтею 192 ЦК України законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом (частини перша та третя статті 533 ЦК України), ст. 5 Декрету Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю». Відповідно до частини другої статті 533 ЦК України, якщо в зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті в гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Згідно з п. 12 Постанови Пленуму ВССУ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» у разі якщо кредит правомірно наданий в іноземній валюті та кредитодавець (позивач) просить стягнути кошти в іноземній валюті, суд у резолютивній частині рішення зазначає про стягнення таких коштів саме в іноземній валюті, що відповідає вимогам частини третьої статті 533 ЦК України. Так, згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Розподіляючи судові витрати між сторонами, суд керується ст. 88 ЦПК України та стягує з відповідача на користь АТ «[PERSON] Аваль» суму сплаченого судового збору.

Outcome: approved