Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-15 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду із зазначеним позовом, в якому просить стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором № б/н від 10 жовтня 2007 року у розмірі 29962 грн. 90 коп. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що відповідно до укладеного договору № б/н від 10 жовтня 2007 року [PERSON] отримала кредит у розмірі 21600,00 грн., у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач зобовязання за вказаним договором належним чином не виконує, тому позивач вимушений звернутися до суду з відповідною позовною заявою. У звязку з чим ПАТ КБ «Приватбанк» просить стягнути з відповідача заборгованість по зазначеному договору в розмірі 25454 грн. 36 коп., що утворилася станом на 11 лютого 2018 року, а також просить стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати у розмірі 1762,00 грн. Представник позивача надав до суду письмову заяву, згідно якої позов підтримав, просив позовні вимоги задовольнити в повному обсязі та розглядати справу за його відсутності, не заперечував проти ухвалення рішення при заочному розгляді справи. Відповідач в судове засіданні не зявилась, надала суду письмову заяву, в якій просить розглядати справу за її відсутності, в якій також зазначила, що позовні вимоги визнає частково, в частині стягнення кредиту в сумі 4501,50 грн. та нарахованих відсотків за користування кредитом в розмірі 15553,07 грн. Також просила зменшити розмір пені в звязку зі складним матеріальним становищем, оскільки мешкає сама, допомагати їй нікому, заробітна плата не дозволяє сплачувати кредит у повному обсязі. В задоволенні решти позовних вимог, а саме: стягнення суми штрафів, просила відмовити. Відповідно до ч. 3 ст. 131 ЦПК України, учасники судового процесу зобовязані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не зявилися в судове засідання без поважних причин. У звязку із неявкою в судове засідання всіх учасників судового процесу, які належним чином повідомлені про день та час розгляду справи та подали заяви про розгляд справи за їх відсутності, згідно вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Як вбачається із матеріалів справи, 10 жовтня 2007 року відповідач звернулась до ПАТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, підписала заяву, згідно якої отримала кредит у розмірі 21600 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту банк керувався п. 2.1.1.2.3 та п. 2.1.1.2.4 договору, на підставі яких відповідач при укладанні договору дав свою згоду, щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою банку. Згідно п.п. 1.1.6.1, 1.1.6.2 договору зміни в «Умови та правила надання банківських послуг» вносяться банком щомісячно в односторонньому порядку, а у випадках, коли в односторонньому порядку внесення змін неможливо, банк повідомляє клієнтів про внесені зміни шляхом використання різних каналів звязку. У разі незгоди зі змінами «Умов та правил надання банківських послуг» або «Тарифів банку» клієнт має право надати банку заяву про розірвання договору виконавши умови п 2.1.1.5.4 договору. З розрахунку заборгованості за договором № б/н від 10 жовтня 2007 року, укладеного між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] вбачається, що відповідач користувалась кредитними коштами та станом на 11 лютого 2018 року має заборгованість за кредитом в сумі 29926 грн. 90 коп. До договору кредиту, згідно ст. 1054 ЦК України, застосовуються загальні положення про договір позики. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором кредитодавець зобовязується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити відсотки. Згідно ч. 2 ст. 1054 та ч. 2 ст. 1050 ЦК України наслідками порушення відповідачем зобовязання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право позивача достроково вимагати повернення всієї суми кредиту. Відповідно до п. 1.1.7.11 Умов та правил надання банківських послуг, договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо на протязі цього строку жодна зі сторін не проінформує другу сторону про розірвання даного договору, він автоматично лонгується на той самий строк. Пунктом 1.1.7.43 договору сторони визнали, що дія договору закінчується в момент закриття останнього рахунку/депозиту клієнта, відкритого в рамках договору або підпадаючого під дію договору, а також при закінченні використання послуг банка, передбачених договором. За наявної у клієнта в момент закриття останнього рахунку клієнта непогашеної заборгованості перед банком по договору, в тому числі по овердрафту, а також заборгованості по сплаті комісії перед банком, дія договору закінчується після повного погашення заборгованості. Згідно з ст. 629 ЦПК договір є обовязковим для виконання. Відповідно до ст. ст. 526-527, 530 ЦК України зобовязання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Пунктом 2.1.1.5.5 Умов та правил надання банківських послуг, відповідач зобов'язаний погашати заборгованість за кредитом, процентами за його використання, по перевитраті платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених договором. Згідно п. 2.1.1.5.7 договору, власник картрахунку зобовязаний слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання виникнення овердрафту, а у разі невиконання зобовязань за договором, у відповідності до п. 2.1.1.5.6, на вимогу банку виконати зобовязання з повернення кредиту, оплати винагороди банку. Пунктом 2.1.1.12.1 договору сторонами погоджено, що зобовязання клієнта з повернення тіла кредиту, процентів за користування кредитом, комісії, пені та штрафів, тобто загальна заборгованість клієнта є борговими зобовязаннями. Відповідно до п.2.1.1.3.3. договору відповідач доручив банку списувати з карткового рахунку суму грошових коштів у розмірі здійснених ним операцій, а також вартість послуг, визначену тарифами банку при настанні термінів платежу, а при виникненні боргових зобовязань згідно п.п. 2.1.1.12.9 договору, списувати з будь-якого рахунку відкритого в банку (у т.ч. з карткового рахунку) грошові кошти для здійснення платежу з метою повного або часткового погашення боргових зобовязань, у тому числі мінімального обовязкового платежу. Списання коштів здійснюється відповідно до встановленого законодавством порядку. На підставі п. 2.1.1.12.2 договору, сплату процентів за користування кредитом клієнт здійснює шляхом надання доручення банку про списання грошей з поточного рахунку в розмірі нарахованих процентів. Згідно з п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг, при порушенні позичальником строків платежів по кожному з грошових зобовязань, передбачених договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобовязаний сплатити банку штраф в розмірі 250 грн. + 5 % від суми позову. В порушення умов договору відповідач зобовязання за вказаним договором належним чином не виконує, у звязку з чим станом на 11 лютого 2018 року виникла заборгованість відповідача перед позивачем у розмірі 29926 грн. 90 коп., яка складається з: 4501 грн. 50 коп. тіло кредиту; 15553 грн. 07 коп. - нарахування відсотків за користування кредитом; 7971,05 грн. нарахування пені, а також штрафів відповідно до Умов та правил надання банківських послуг в сумі 500,00 грн. (фіксована частина) та 1401 грн. 28 коп. (процентна складова). Стосовно клопотання відповідача щодо зменшення суми пені за прострочення кредиту, суд бере до уваги наступне. Відповідно до ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Відповідно до п. 27 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» зазначено, що положення частини третьої статті 551 ЦК України про зменшення розміру неустойки може бути застосовано судом лише за заявою відповідача до відсотків, які нараховуються як неустойка, і не може бути застосовано до сум, які нараховуються згідно з частиною другою статті 625 ЦК, які мають іншу правову природу. При цьому проценти, які підлягають сплаті згідно з положеннями статей 1054, 1056-1 ЦК України, у такому порядку не підлягають зменшенню через не співмірність із розміром основного боргу, оскільки вони є платою за користування грошима і підлягають сплаті боржником за правилами основного грошового боргу. Істотними обставинами в розумінні частини третьої статті 551 ЦК України можна вважати, зокрема, ступінь виконання зобовязання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобовязанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. У правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 03 вересня 2014 року, у справі № 6-100цс14, зазначено, що ч. 3 ст. 551 ЦК України з урахуванням положень ст. 3 ЦК України щодо загальних засад цивільного законодавства та щодо обов'язку суду сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що він значно перевищує розмір збитків. У даному випадку розмір пені, нарахованої позивачем складає 7971 грн. 05 коп. Відповідачем надано заяву про зменшення розміру пені, з урахуванням зазначених обставин, враховуючи майновий стан відповідача, на підставі ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір пені може бути зменшений до 4510,00 грн. Щодо вирішення позовних вимог про стягнення штрафів (фіксованої частини та процентної складової) суд дійшов наступного висновку. Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов'язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов'язку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обов'язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України). За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Умовами спірного договору, передбачено застосування пені як виду цивільно-правової відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань по даному договору, внаслідок чого нарахування пені відбувається за кожний день прострочення. У той самий час, згідно з пунктом 2.1.1.7.6, умов та правил надання банківських послуг передбачена сплата штрафів як виду цивільно-правової відповідальності за порушення строків платежів по кожному з грошових зобов'язань по кредитному договору. З аналізу статті 549 ЦК України, штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України у постановах від 11 жовтня 2017 року № 6-1374 цс 17 та від 21.10.2015 року у справі № 6-2003 цс 15. В звязку з чим, суд вважає за необхідним, в задоволенні позовних вимог щодо стягнення з відповідача суми штрафів (фіксованої частини та процентної складової) відмовити, оскільки це суперечить нормам ст. 61 Конституції України. Таким чином, аналізуючи досліджені в судовому засіданні докази, суд дійшов висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за договором про надання кредиту № б/н від 10 жовтня 2007 року, що утворилася станом на 11 лютого 2018 року у розмірі 24564 грн. 57 коп., яка складається з: 4501 грн. 50 коп. тіло кредиту, 15553 грн. 07 коп. -відсотки за користування кредитом; 4510 грн. нарахування пені. Задовольняючи позов частково, суд вважає, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог, у відповідності до п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України у розмірі 1446 грн. 28 коп. На підставі викладеного,

Outcome: partial