Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-30 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду із зазначеним позовом, яким просив суд позбавити батьківських прав відповідачку [PERSON] відносно її малолітнього сина [PERSON], [INFO], та передати такого на піклування Мостиської РДА як органу опіки та піклування. Заявлені вимоги мотивував тим, що в службі в справах дітей з 15.03.2016 року на первинному обліку дітей, які перебувають в складних життєвих обставинах, знаходиться дитина відповідачки - [PERSON] Вказував, що відповідачка не проживає зі своїм малолітнім сином, та дана дитина проживає із [PERSON], жителькою [ADDRESS], з якою в неї склалися близькі відносини, так як така належно виконує обов'язки щодо малолітньої дитини, створює належні санітарно-гігієнічні умови для проживання дитини. Утриманням та вихованням дитини займається [PERSON] за підтримки [PERSON]. Стверджував, що відповідачка, як матір, свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків, так як вона не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, підготовкою до самостійного життя, не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для його нормального самоусвідомлення, не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі, не виявляє інтересу до його внутрішнього світу. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила суд їх задоволити. Відповідачку було своєчасно і належним чином повідомлено про час та місце судового розгляду справи, в тому числі і через засоби масової інформації (газета «Високий замок» № 69 (5469) за 17 - 19 червня 2016 року), однак в суд не з'явилася і не повідомила про причини своєї неявки, а також від неї не надходило клопотання про відкладення розгляду справи. Представник третьої особи - Чернівської сільської ради як органу опіки та піклування в судове засідання не з'явився, однак подав заяву з проханням слухати дану справу без його участь, зазначивши, що проти позову не заперечує. Враховуючи наведене, суд вважає, що у справі є в наявності достатньо матеріалів про права і взаємовідносини сторін для розгляду справи за відсутності відповідача і постановлення заочного рішення, оскільки прийняття такого рішення не суперечить закону та відповідає вимогам ст.224 ЦПК України. Відповідно до ст.51 Конституції України та ст.5 СК України держава охороняє сім'ю, дитинство, материнство, батьківство, забезпечує охорону прав матері та батька, створює умови для зміцнення сім'ї. Ніхто не може зазнавати втручання в його сімейне життя, крім випадків, встановлених Конституцією України. Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини. Відповідно до ч.2 ст.8 Закону України «Про охорону дитинства», батьки або особи, що їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України. Статтею 11 цього ж Закону передбачено, що сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на піклування батьків. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Згідно ст.ст.12, 15 вказаного Закону виховання в сім'ї є першоосновою розвитку дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов'язані брати участь у її вихованні. Пріоритет інтересів дитини над інтересами батьків закріплений також в Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року (ратифіковано Україною 27.02.1991 року), відповідно до якої в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Статтею 150 СК України встановлені обов'язки батьків щодо виховання та розвитку дитини. Зокрема, батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї. Згідно ч.4 ст.155 СК України, ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до п.2 ч.1 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Пленум Верховного Суду України в п.15 постанови «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30.03.2007 року № 3, роз'яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Відповідно до п.16 цієї ж Постанови ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен зокрема, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїх обов'язків. Судом встановлено, що [INFO] у відповідачки [PERSON] народився син [PERSON], батьком якого у відповідності до ст.135 СК України вважається [PERSON]. Відповідачка, як матір, свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків, оскільки залишаючи власну дитини малолітнього віку без нагляду та повністю на утриманні [PERSON] та [PERSON], жителів [ADDRESS]. Вона жодним чином не цікавиться сином, не приймає участі у його вихованні, не надає жодної матеріальної допомоги, не піклуються про його фізичний та духовний розвиток, не займаються його вихованням та підготовкою до самостійного життя. Здатна на тривалий час залишити дитину, не цікавлячись про неї. На даний час місце знаходження відповідачки невідоме (ймовірне м. Червоноград). Вказані обставини підтверджуються поясненнями представника Мостиської РДА як органу опіки і піклування, та наявними у справі письмовими доказами: копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 15.01.2013 року; копіями актів обстеження житлово-побутових умов; витягом з протоколу № 5 засідання Комісії з питань захисту прав дитини Мостиської РДА від 13.05.2016 року; висновком органу опіки та піклування про доцільність позбавлення батьківських прав № 02-29/1069 від 17.05.2016 року; а також іншими матеріалами справи. Вищенаведені обставини в сукупності, на думку суду, свідчать про те, що відповідачка свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків щодо виховання власного малолітнього сина та свідомо нехтує таким. Згідно висновку органу опіки та піклування Мостиської РДА Львівської області № 02-29/1069 від 17.05.2016 року є доцільним позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно її малолітнього сина - [PERSON], [INFO]. Суд погоджується із даним висновком органу опіки та піклування, оскільки такий є обґрунтований, повністю узгоджується з іншими матеріалами справи та відповідає інтересам дитини. У відповідності до п.2 ч. 1 ст.164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Оскільки в судовому засіданні доведено, що відповідачка у справі ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню власної дитини, суд вважає, що у відповідності до вимог ст.164 СК України є всі підстави для позбавлення її батьківських прав відносно малолітнього сина - [PERSON], [INFO], та передати дану дитину на опікування Мостиській РДА як органу опіки та піклування. Також суд звертає увагу відповідачки на положення ч.2 ст.166 Сімейного кодексу України, де вбачається, що особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. На підставі викладеного,

Outcome: approved