Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-19 00:00:00

Представник позивача звернулася до суду з вказаним позовом та просила суд ухвалити рішення, яким встановити факт належності [PERSON] , [INFO] , правовстановлюючого документу - заповіту, складеного померлим [PERSON] , [INFO] та посвідченого приватним нотаріусом Біляївського районного нотаріального округу Одеської області Гуменюком А.М., зареєстрованим за №1192, визнати за позивачем право приватної власності в порядку спадкування за законом на 1/2 частини житлового будинку з надвірними спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] та право на завершення приватизації та отримання на своє ім`я правовстановлюючого документу на Ѕ частину земельної ділянки площею 0,196 га по [ADDRESS] . Свої вимоги мотивувала тим, що 11 серпня 2016 року [PERSON] , дідусем, був складений заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Біляївського районного нотаріального округу Одеської області Гуменюком А.М., за реєстровим № 1192, відповідно до якого [PERSON] заповідав належне йому майно, що складалося з житлового будинку з надвірними спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , розміщений на присадибній земельній ділянці за вказаною адресою сину - [PERSON] та доньці - [PERSON] 17 квітня 2009 року на підставі рішення Усатівської сільської Ради Біляївського району Одеської області № 1215-У «Про передачу у власність, безкоштовно, громадянам земельних ділянок, раніше наданих у користування для будівництва та обслуговування жилих будинків, господарських будівель і споруд в с. Усатове» [PERSON] передано, безкоштовно, у власність, земельну ділянку, яка розташована в с. Усатове для будівництва та обслуговування жилих будинків, господарських будівель і споруд, які знаходились у користуванні, а саме земельна ділянка площею 0,19 га по [ADDRESS] . Також вирішено видати останньому державний акт на право приватної власності на землю у встановленому законом порядку. Але, процедура безкоштовної приватизації землі не була завершена дідусем і державний акт на право власності на землю так і не отриманий. [INFO] [PERSON] помер, тому процедура приватизації землі не була завершена. У зв`язку з чим, в межах встановленого законом строку [PERSON] , батько позивачки, звернувся із заявою про прийняття спадщини за заповітом до Біляївської районної державної нотаріальної контори Одеської області. На підставі вищевказаної заяви 13 липня 2018 року в справах Біляївської районної державної нотаріальної контори Одеської області - державним нотаріусом Шевченко Ю.А. була заведена спадкова справа № 415/2018. [INFO] [PERSON] помер. Батько позивачки прийняв спадщину від [PERSON] , але не оформив своїх спадкових прав. Позивачем, в межах 6 місячного строку, до Біляївської районної державної нотаріальної контори Одеської області була подана заява про вступ у спадщину щодо майна її батька - [PERSON] .. Однак, листом Біляївської районної державної нотаріальної контори Одеської області було відмовлено у прийнятті спадщини, так як зазначено про наявність розбіжностей у наданих документах, а саме: у заповіті дідуся - [PERSON] від 11.08.2016 р., зазначена дата народження батька - [PERSON] , [INFO] , в той час як у свідоцтві про народження [PERSON] та у свідоцтві про смерть дата народження зазначена як [INFO] . У зв`язку з вище викладеним, представник позивача звернулася до суду з вказаним позовом. Ухвалою Біляївського районного суду Одеської області від 03.11.2020 року позовну заяву [PERSON] було залишено без руху та надано строк для усунення недоліків. До канцелярії суду 14 грудня 2020 року надійшла заява від представника позивача про виконання ухвали суду щодо усунення недоліків. Ухвалою суду від 16.12.2020 року було відкрито загальне позовне провадження по справі з призначенням підготовчого судового засідання. Ухвалою суду від 03.03.2021 року було витребувано з Біляївської районної державної нотаріальної контори Одеської області матеріали спадкових справ: №415/2018 після смерті [PERSON] , померлого [INFO] ; після смерті [PERSON] , померлого [INFO] . Ухвалою суду від 31.03.2021 року до участі у справі було залучено [PERSON] у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет позову на стороні відповідача. До судового засідання позивач та її представник не з`явилися, але від представника надійшла заява, в якій вона позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити у повному обсязі та слухати справу у їх відсутність (а.с.230). Представник відповідача у судове засідання не з`явився, але надав до суду заяву, в якій не заперечував проти задоволення позову та просив справу слухати у його відсутність (а.с. 58). До судового засідання третя особа [PERSON] не з`явилася, але надала до суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги позивача визнає у повному обсязі (а.с. 215). Судом на підставі частини другої статті 247 ЦПК України, у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Вивчивши матеріали справи, оцінивши надані докази, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 11 серпня 2016 року [PERSON] , був складений заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Біляївського районного нотаріального округу Одеської області Гуменюком А.М., за реєстровим № 1192, відповідно до якого [PERSON] заповідав належне йому майно, що складалося з житлового будинку з надвірними спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , розміщений на присадибній земельній ділянці за вказаною адресою сину - [PERSON] та доньці - [PERSON] (а.с. 99). 17 квітня 2009 року на підставі рішення Усатівської сільської Ради Біляївського району Одеської області № 1215-У «Про передачу у власність, безкоштовно, громадянам земельних ділянок, раніше наданих у користування для будівництва та обслуговування жилих будинків, господарських будівель і споруд в с.Усатове» [PERSON] передано, безкоштовно, у власність, земельну ділянку, яка розташована в с. Усатове для будівництва та обслуговування жилих будинків, господарських будівель і споруд, які знаходились у користуванні, а саме земельна ділянка площею 0,19 га по [ADDRESS] . Також вирішено видати [PERSON] державний акт на право приватної власності на землю у встановленому законом порядку (а.с. 19). [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 31.03.2018 р. (а.с. 15). У зв`язку з чим, в межах встановленого законом строку [PERSON] , звернувся із заявою про прийняття спадщини за заповітом до Біляївської районної державної нотаріальної контори Одеської області. На підставі вищевказаної заяви в справах Біляївської районної державної нотаріальної контори Одеської області - державним нотаріусом Шевченко Ю.А. була заведена спадкова справа № 415/2018 (а.с. 80-142). [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 26.10.2019 р. Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 27.06.1989 року, [PERSON] є батьком позивача [PERSON] (а.с. 9). Позивачка звернулася із заявою до Біляївської районної державної нотаріальної контори про прийняття спадщини, однак листом № 1346/02-14 від 29.05.2020 року (а.с. 6) їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом та зазначено про наявність розбіжностей у наданих документах, а саме: у заповіті дідуся - [PERSON] від 11.08.2016року, Р№ 1192, зазначена дата народження батька - [PERSON] , [INFO] , в той час як у свідоцтві про народження [PERSON] та у свідоцтві про смерть дата народження зазначена як [INFO] року (а.с. 6). Згідно паспорту громадянина України - [PERSON] , дата його народження - [INFO] (а.с. 17), що також підтверджується карткою платника податків, згідно якої зазначено [PERSON] , [INFO] (а.с. 18). Частина 1 ст. 315 ЦПК України передбачає випадки встановлення фактів, що мають юридичне значення. Ця частина не передбачає встановлення факту складання заповіту на користь певної особи. Разом з тим, ч. 2 ст. 315 ЦПК України зазначає, що у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Глава 85 ЦК України визначає, що заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Законодавець на обмежує заповідачів щодо обрання кола спадкоємців за заповітом. Отже, заповідач за життя може вільно визначити після своєї смерті коло осіб, яким він бажає щоб перейшло право власності на його майно, визначене у заповіті, після його смерті. Відповідно до п. 12 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №5 «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суд може встановлювати факти належності особі документів, які не відносяться до таких, що посвідчують особу, наприклад, заповіту, страхового свідоцтва, ощадної книжки, трудової книжки, іншого документа про трудовий стаж. Таким чином, детальний аналіз поданих документів підтверджують обставини, на які позивач посилається у позові, а отже у суду достатньо підстав для встановлення факту належності [PERSON] , [INFO] , правовстановлюючого документу - заповіту, складеного померлим [PERSON] , [INFO] та посвідченого приватним нотаріусом Біляївського районного нотаріального округу Одеської області Гуменюком А.М., зареєстрованим за №1192. Положеннями статей 15, 16 Цивільного Кодексу України (далі - ЦК України), статтею 4 Цивільно-процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. За змістом частини другої статті 16 ЦК України, способом захисту цивільних прав та інтересів, зокрема, може бути визнання права. Таким чином, визнання права власності є самостійним майновим правом та підлягає захисту в передбачений законом спосіб, і через відмову зареєструвати вказане майно, не може бути захищене в інший спосіб. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1217 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно положень ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять всі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися в наслідок його смерті. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, Земельного Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. На підставі ст. 386 ЦК України, держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Як вбачається з позовної заяви, представник позивача просить визнати за [PERSON] Ѕ частину спадкового майна, при цьому у судовому засіданні представник позивача пояснили відступ від часток, які були вказані у заповіті, що це була усна домовленість між позивачкою та іншим спадкоємцем. Згідно заповіту, посвідченого приватним нотаріусом Біляївського районного нотаріального округу Одеської області Гуменюком А.М., за реєстровим № 1192 від 11 серпня 2016 року, [PERSON] , заповідав належне йому майно, сину - [PERSON] - 2/3 частки та доньці - [PERSON] - 1/3 частки (а.с. 99). Тому, аналізуючи зібрані докази у справі суд вважає, що позовна вимога позивача щодо визнання за нею права власності в порядку спадкування на частку спадкового будинку підлягає частковому задоволенню, та визнати за позивачем право власності на2/3 частини житлового будинку з надвірними спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , згідно частки майна вказаної в заповіті, яким визначено частки між спадкоємцями, замість Ѕ частини, як про це просить у позові позивачка. Відповідно до п. 27 Постанови Пленуму ВСУ № 14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення. Згідно зі ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Статтею 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно зі ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Частиною 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до ч.1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Постановою Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» (пунктом 23) передбачено звернення до суду за правилами позовного провадження осіб, яким нотаріус відмовив в оформленні права на спадкування. Щодо позовної вимоги позивача про визнання права на завершення приватизації та отримання на своє ім`я правовстановлюючого документу на частину земельної ділянки площею 0,19 га по [ADDRESS] у порядку спадкування за законом, суд зазначає наступне. Згідно з пунктом «г» ч.1 ст. 81 Земельного кодексу України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини. Пунктом «а» ч. 3 ст. 152 ЗК України передбачено, що захист прав громадян на земельні ділянки здійснюється, зокрема, шляхом визнання права. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 березня 2019 року у справі № 350/67/15-ц (провадження № 14-652цс18), а також у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 17 квітня 2019 року у справі № 723/1061/17 (провадження №61-26091св18) викладено правовий висновок про можливість визнання в порядку спадкування права на завершення приватизації земельної ділянки, що полягає в наступному. Так, положеннями ЗК України встановлено, що набуття права власності на земельну ділянку та перехід права власності на земельну ділянку в порядку спадкування має місце за наявності наступних юридичних фактів у їх сукупності: ухвалення рішення компетентного органу про передачу у власність земельної ділянки спадкодавцю, укладення спадкодавцем правочинів щодо набуття права власності на земельні ділянки; виготовлення технічної документації на земельні ділянки; визначення меж земельної ділянки в натурі; погодження із суміжними землевласниками та землекористувачами; одержання у встановленому порядку державного акта на землю; реєстрація права власності на земельну ділянку. Якщо зазначені вимоги спадкодавцем не дотримано - право власності на конкретні земельні ділянки не виникає та відповідно до ст. 1216 ЦК не переходить до спадкоємців у порядку спадкування, за винятком встановлених випадків, на які поширюється дія пункту 1 розділу X «Перехідні положення» Земельного Кодексу України. Якщо спадкодавець не набув права власності на земельну ділянку згідно зі ст.125 ЗК України, проте розпочав процедуру приватизації земельної ділянки відповідно до чинного законодавства України, а органами місцевого самоврядування відмовлено спадкоємцям у завершенні процедури приватизації, то спадкоємці мають право звертатися до суду із позовами про визнання відповідного права в порядку спадкування - права на завершення приватизації та одержання державного акту про право власності на землю на ім`я спадкоємця, а не права власності на земельну ділянку. Якщо видача державного акту на право власності на землю здійснюється на підставі рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийнятого органами місцевого самоврядування, до спадкоємців переходить право отримати державний акт про право власності на земельну ділянку. Судом встановлено, що 17 квітня 2009 року на підставі рішення Усатівської сільської Ради Біляївського району Одеської області № 1215-У «Про передачу у власність, безкоштовно, громадянам земельних ділянок, раніше наданих у користування для будівництва та обслуговування жилих будинків, господарських будівель і споруд в с.Усатове» [PERSON] передано, безкоштовно, у власність, земельну ділянку, яка розташована в с. Усатове для будівництва та обслуговування жилих будинків, господарських будівель і споруд, які знаходились у користуванні, а саме земельна ділянка площею 0,19 га по [ADDRESS] , також вирішено видати [PERSON] державний акт на право приватної власності на землю у встановленому законом порядку. Оскільки позивач є спадкоємцем за законом після смерті спадкодавця, то вважається, що позивач набув право на спадкування усіх прав та обов`язків, що належали спадкодавцю на підставі ст.ст. 1216 та 1218 ЦК України. Таким чином, до складу спадщини входить, у тому числі, право на завершення процедури приватизації земельної ділянки, яку спадкодавець розпочав за життя у встановленому законом порядку та не завершив у зв`язку зі смертю. Це право не залежить від наявності у спадкоємця особистого права на приватизацію землі. На підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, з урахуванням встановлених обставин, суд, враховуючи вказані норми матеріального права, встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, прийшов до висновку про те, що наявні правові підстави для визнання за позивачем в порядку спадкування за законом право на завершення приватизації спірної земельної ділянки. Разом з тим, позивач, успадкувавши належне померлому майно, набула право на спадкування усіх його прав та обов`язків, що йому належали на день смерті, у тому числі право на завершення приватизації вказаної земельної ділянки. Однак, позивач не надала суду доказів того, що зверталася до територіальної громади в особі виконавчого комітету Усатівської сільської ради із заявою про завершення приватизації земельної ділянки. Враховуючи зазначені обставини, суд дійшов висновку, що позивач невірно обрав спосіб захисту. У відповідності до вимог ч.ч.1, 3, 4, 9, 10 ст.79-1 ЗК України формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера. Земельна ділянка може бути об`єктом цивільних прав виключно з моменту її формування (крім випадків суборенди, сервітуту щодо частин земельних ділянок) та державної реєстрації права власності на неї. Державна реєстрація речових прав на земельні ділянки здійснюється після державної реєстрації земельних ділянок у Державному земельному кадастрі. Право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (ст.126 ЗК України). Право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації їх прав (ст.125 ЗК України). Якщо спадкодавець не набув права власності на земельну ділянку згідно зі ст.125 ЗК України, проте розпочав процедуру приватизації земельної ділянки відповідно до чинного законодавства України, до його спадкоємців у порядку спадкування переходить право вимагати завершення такої приватизації та одержання державного акта про право власності на землю на ім`я спадкоємця, а не права власності на земельну ділянку. Зазначений висновок міститься в постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 березня 2019 року у справі № 14-652цс18, у постанові Верховного Сулу від 17 квітня 2019 року у справі № 723/1061/17. Отже, встановивши, що померлий [PERSON] за життя розпочав процедуру приватизації земельної ділянки, яка не була завершена, а позивач як спадкоємець померлого не зверталася до Усатівської сільської ради із заявою про завершення приватизації земельної ділянки та видачу їй державного акту про право власності на землю, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог. У зв`язку з чим, суд звертає увагу, про те, що вимога про визнання права на завершення приватизації та отримання на своє ім`я правовстановлюючого документу на частину земельної ділянки є передчасною та не містить повного викладу обставин та не зазначено як сторону по справі - Головне управління Держгеокадастру Одеській області щодо визначення позиції представника з приводу вказаного питання. Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Таким чином, оцінивши зібрані докази у сукупності, враховуючи наведені вищи доводи, суд прийшов до висновку, що позов [PERSON] підлягає частковому задоволенню з підстав зазначених вище.

Outcome: partial