Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-03 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання заповіту недійсним та скасування свідоцтва про право на спадщину за законом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 21 квітня 2000 року помер батько позивачки [PERSON] За життя [PERSON] набув права на земельну частку (пай) з числа земель Кропивницької сільської ради Новоукраїнського району Кіровоградської області, про що було видано сертифікат на право на земельну частку (пай) серії КР № 0157628 від 22.04.1997 року. На підставі даного сертифікату покійний не отримував державного акта на право приватної власності на земельну ділянку, тому на момент відкриття спадщини після нього залишилось майнове право на отримання земельної ділянки, що було підтверджено сертифікатом як правовстановлюючим документом, який було втрачено у невизначений час. Про втрату зазначеного правовстановлюючого документу позивачкою було подано обяву до газети «Новоукраїнські новини», яку опубліковано в № 5 (11087) за 04.02.2017 року. Довідкою виконавчого комітету Кропивницької сільської ради Новоукраїнського району Кіровоградської області № 734 від 21 лситопада 2016 року підтверджено факт проживання [PERSON] із дружиною [PERSON] на день смерті [PERSON] 21 квітня 2000 року. Таким чином, мати позивачки [PERSON] прийняла спадщину після смерті чоловіка [PERSON] Дружина спадкодавця та мати позивачки [PERSON] померла 28 березня 2004 року та до дня смерті проживала разом з дочкою [PERSON] 07 вересня 2017 року Новоукраїнським районним судом Кіровоградської області винесено рішення по цивільній справі № 396/1388/17 за позовом [PERSON] до Кропивницької сільської ради Новоукраїнського району Кірвоградської області про визнання права власності на змеемльну ділянку (пай) в порядку спадкування за законом, позов було задоволено в повному обсязі. На виконання рішення Новоукраїнською РДА було видано розпорядження № 457-р про виділення в натурі (на місцевості) земельної частки (паю) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва № 142, площею 6,5158 га згідно зі схемою поділу земель колективної власності колишнього КСП ім. Шевченка на території Кропивницької сільської ради Новоукраїнського району Кіровоградської області, [PERSON] Отже, замовивши технічну документацію щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) № 142, яка знаходиться у власності [PERSON], позивачем було оформлено право власності на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва № 142, площею 6,5158 га згідно зі схемою поділу земель колективної власності колишнього КСП ім. Шевченка на території Кропивницької сільської ради Новоукраїнського району Кіровоградської області. Однак, 07 грудня 2017 року, сестра позивачки [PERSON] отримала свідоцтво про право на спадщину за законом після померлого батька [PERSON] Спадщина, на яку було видане вказане свідоцтво складається з права на ? частку земельної частки (паю) із земель колективної власності колишнього КСП ім. Шевченка на території Кропивницької сільської ради Новоукраїнського району Кіровоградської області. Після отримання у власність позивачем вищезазначеної земельної ділянки в натурі (на місцевості), відповідач отримала свідоцтво про право на спадщину за законом від 07 грудня 2017 року зареєстрованого в реєстрі за № 2024, після померлого батька [PERSON] на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серії КР № 0157628 від 22.04.1997 року. Таким чином, на момент отримання свідоцтва про право на спадщину за законом від 07 грудня 2017 року зареєстрованого в реєстрі за № 2024, сертифікат на право на земельну частку (пай) серії КР №0157628 від 22.04.1997 року втратив свою чинність, а від так не міг бути правовстановлюючим документом на майно. Враховуючи вищевикладене, можно дійти висновку, що натаріусом всупереч було видано відповідачу по справі свідоцтво про право на спадщину за законом від 07 грудня 2017 року зареєстроване в реєстрі за № 2024, що порушує права та законні інтереси позивача, а тому вимушена звернутися до суду з даним позовом. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позов підтримав в повному обсязі та просив його задовольнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов визнала та не заперечила проти його задоволення. Суд, вислухавши всіх учасників процесу, розглянувши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Дійсно, як встановлено у судовому засіданні, 21 квітня 2000 року помер батько позивача [PERSON], згідно свідоцтва про смерть серії І-ОЛ № 103849 (а.с.9). Та 28 березня 2004 року померла мати позивача [PERSON], згідно свідоцтва про смерть серії 1-КИ № 555505. (а.с.10). Відповідно до свідоцтва про народження [PERSON], [INFO], в графі батько вказано на російській мові «Зинчук Николай Павлович», а графі мати вказано на російській мові «Зинчук Вера Ивановна». (а.с.7). Згідно свідоцтва про шлюб [PERSON] І-ФП №278444 між вказаного на російській мові [PERSON] и [PERSON], 1 матра 1975 года було зареєстровано шлюб, актовий запис № 4. Після шлюбу прізвище позивача було змінено на «Сидоренко». (а.с. 8). Відповідно до довідки № 734 від 21.11.2016 року виданої виконавчим комітетом Кропивницької сільської ради Новоукраїнського району Кіровоградської області гр. [PERSON] про те, що померлий гр. [PERSON] [INFO] до дня смерті 21.04.2000 року проживав та був зареєстрований в [INFO] разом зі своєю дружиною [PERSON]. Померлий виписаний з вищевказаного будинку в звязку зі смертю. Заповіт від імені спадкодавця виконкомом Кропивницької сільської ради Новоукраїнського району Кіровоградської області не посвідчувався. (а.с.11). Відповідно до відомостей №12221 від 21.07.2017 року дані в тому, що [PERSON], 1921 року була зареєстрована за адресою: м. Кривий Ріг мікрорайон 5 Зарічний б. 27 кв. 33 з 22.03.2002 року померла 28.03.2004 року і знята з реєстрації 09.04.2004 року у звязку зі смертю. Зареєстровані на момент смерті вказаного громадянина: [PERSON] [INFO], [PERSON] [INFO], [PERSON] [INFO], [PERSON] [INFO], [PERSON] [INFO], [PERSON] [INFO], [PERSON] [INFO], [PERSON] [INFO], [PERSON] [INFO], [PERSON] [INFO], [PERSON] [INFO] (а.с.12). Відповідно до рішення Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області від 07.09.2017 року за позовом [PERSON] до Кропивницької сільської ради Новоукраїнського району Кірвоградської області про визнання права власності на змеемльну ділянку (пай) в порядку спадкування за законом, позов було задоволено в повному обсязі (а.с.13,14). Відповідно до розпорядження голови Новоукраїнської районної державної адміністрації Кіровоградської області від 20 грудня 2017 року №457-р про виділення в натурі (на місцевості) земельної частки (паю) із земель колишнього колективного сільськогосподарського підприємства ім. Шевченка гр. [PERSON]: 1. Виділити в натурі (на місцевості)земельну частку (пай) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва ділянку № 142, площею 6,5158 га згідно зі схемою поділу земель колективної власності колишнього колективного сільськогосподарського підприємства ім. Шевченка на території Кропивницької сільської ради Новоукраїнського району Кіровоградської області, гр. [PERSON] на підставі рішення Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області справа № 396/1338/17. (а.с.15). Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 07 грудня 2017 року посвідчений державним нотаріусом Новоукраїнської районної державної нотаріальної контори [PERSON], спадкоємицею зазначеного у цьому свідоцтві майна [PERSON], [INFO], який помер 21 квітня 2000 року є його дочка [PERSON], [INFO], зареєстрована та мешкає за адресою: [ADDRESS], спадкоємиця ? (однієї другої) частки спадщини; дружина [PERSON], що проживала за адресою: [INFO], спадкоємиця ? (однієї другої) частки спадщини; спадщина, на яку в указаній частці видано це свідоцтво складається з: права на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності КСП ім. Шевченка, с. Кропивницьке Новоукраїнського району Кіровоградської області, розміром 7,64 га в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки (паю) в натурі, належного спадкодавцю на підставі сертифікату серії КР № 0157628, виданого Новоукраїнською райдержадміністрацією 22 квітня 1997 року та зареєстрованого у Книзі реєстрації сертифікатів за № 153. (а.с.16). Статтею 55\~Конституції України гарантовано, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Частиною 3 ст.\~13\~ЦПК України встановлена диспозитивність цивільного судочинства та зазначається, що учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Відповідач не вимагає повернення земельної ділянки, не висуває позивачу будь-яких вимог щодо фактичного володіння нею спадковим майном. Крім того, у судовому засіданні [PERSON] запевнила суд, що вона не заперечує проти вимог позивача та дійсно розуміє правові наслідки їх задоволення, також відповідач пояснила суду, що не хоче бути власником спадкового майна після смерті батька та вважає [PERSON] єдиною власницею даного майна. Відповідно до ч.1 ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно зі ст.1222 ЦК України, спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Відповідно до ч.1 ст.1225 ЦК України, право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Відповідно до ч.3 ст.1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Частина 5 ст.1268\~ЦК України передбачає, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Виходячи з вищенаведеного, суд приходить до висновку, що за [PERSON] може бути визнано право власності на спадкове майно. Згідно вимогст.19\~ЗУ «Про\~державну реєстрацію\~речових прав\~на нерухоме\~майно та\~їх обтяжень» державна реєстрація прав та їх обтяжень проводиться на підставі зокрема, рішень судів, що набрали законної сили. Відповідно до ч.1 ст.26\~ЗУ «Про\~державну реєстрацію\~речових прав\~на нерухоме\~майно та\~їх обтяжень» записи до Державного реєстру прав вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень. Також, враховуючі факти встановлені у судовому засіданні, особисту думку та позицію відповідача, суд вважає за необхідним скасувати державну реєстрацію права власності за [PERSON] Частиною 2 ст.26\~ЗУ «Про\~державну реєстрацію\~речових прав\~на нерухоме\~майно та\~їх обтяжень» визначено, що у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. Згідно ч.2 ст.27 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» від 20 січня 2005 року за №2375/ІV, державна реєстрація речових прав скасовується в разі припинення дії договору, укладення іншого договору або винесення судом відповідного рішення, про що вносяться дані до Державного реєстру прав. Відповідно до п.41 Порядку ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно державний реєстратор вносить записи до Державного реєстру прав про скасування державної реєстрації прав у разі скасування на підставі рішення суду, рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень. Пунктом 1 наказу Міністерства юстиції України «Про заходи щодо взаємодії органів державної реєстрації прав та їх посадових осіб» від 02.04.2013 року №607/5, передбачено, що державна реєстрація, скасування державної реєстрації прав на нерухоме майно та скасування записів Державного реєстру речових прав на нерухоме майно проводиться у випадках подання рішення суду, що набуло законної сили. Частиною 4 ст.206\~ЦПК України передбачено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. У даному випадку визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а тому позов має бути задоволено.

Outcome: approved