Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-03 00:00:00

Прокурор звернувся до суду з позовом в інтересах держави в особі Харківської обласної державної адміністрації (позивач) до Харківської районної державної адміністрації Харківської області (відповідач 1) та [PERSON] (відповідач 2), в якому, з урахуванням уточнень, просить: - визнати незаконним та скасувати розпорядження голови Харківської РДА від 08.02.2005 за № 59 «Про надання земельної ділянки гр. [PERSON]»; - визнати незаконним та скасувати розпорядження голови Харківської РДА від 28.09.2007 за № 2278 «Про внесення змін до розпорядження голови районної державної адміністрації від 08 лютого 2005 року № 59»; - визнати незаконним та скасувати розпорядження голови Харківської РДА від 28.05.2012 за № 1087 «Про внесення змін до розпорядження голови районної державної адміністрації від 08 лютого 2005 року № 59 «Про надання земельної ділянки [PERSON].»; - визнати недійсним договір оренди землі від 10.05.2012, укладений між Харківською РДА та [PERSON], за умовами якого в оренду передано земельну ділянку загальною площею 6,4331 га, в тому числі: під водою 2,9819 га, прибережної захисної смуги - 2,9465 га та гідротехнічних споруд - 0,5047 га (кадастровий номер [NUMBER]), та скасувати запис про його держану реєстрацію від 04.10.2012 за №632515614001032; - зобов'язати [PERSON] повернути земельну ділянку водного фонду загальною площею 6,4331 га, в тому числі: під водою 2,9819 га, прибережної захисної смуги - 2,9465 га та гідротехнічних споруд - 0,5047 га (кадастровий номер [NUMBER]) та стягнути судові витрати з відповідачів. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що розпорядженням Харківської РДА від 08.02.2005 № 59 [PERSON] надано в оренду строком 25 років земельну ділянку загальною площею 6,4331 га в тому числі: під водою 2,9809 га, прибережної захисної смуги - 3,0178 га та гідротехнічних споруд - 0,4344 га, за рахунок земель запасу водного фонду, розташовану за межами населеного пункту на території Будянської селищної ради для рибогосподарських потреб. Розпорядженням Харківської РДА від 28.09.2007 № 2278 внесено зміни до розпорядження від 08.02.2005 № 59 та надано [PERSON] в оренду строком 25 років земельну ділянку загальною площею 6,4331 га в тому числі: під водою 2,9809 га, прибережної захисної смуги - 2,9465 га та гідротехнічних споруд - 0,5047 га, за рахунок земель запасу водного фонду, розташовану за межами населеного пункту на території Будянської селищної ради для рибогосподарських потреб. Розпорядженням голови Харківської РДА від 28.05.2012 за № 1087 внесено зміни до розпорядження голови райдержадміністрації від 08.02.2005 № 59, а саме: після слів «для рибогосподарських потреб» доповнити словами «та відповідно до чинного законодавства здійснення культурно-оздоровчих заходів та підтримання санітарного стану водоймища», а також «гідротехнічних споруд» доповнено словами «насип під ґрунтовою дорогою до с. Бистре». На підставі вказаних розпоряджень лише через 7 років між Харківською РДА та [PERSON] укладено договір оренди земельної ділянки від 10.05.2012, зареєстрований у Міськрайонному управлінні Держкомзему у місті Люботин і Харківському районі Харківської області в Державному реєстрі земель, про що вчинено запис від 04.10.2012 за №632515614001032, за умовами якого в оренду передано земельну ділянку загальною площею 6,4331 га, в тому числі: під водою 2,9819 га, прибережної захисної смуги - 2,9465 га та гідротехнічних споруд - 0,5047 га (кадастровий номер [NUMBER]). Зазначені вище розпорядження голови Харківської РДА та договір оренди земельної ділянки від 10.05.2012 прийнято всупереч вимогам законодавства, оскільки згідно з ч. 3 ст. 122 Земельного кодексу України районні державні адміністрації на їх території надають земельні ділянки із земель державної власності у постійне користування юридичним особам у межах сіл, селищ; міст районного значення для всіх потреб та за межами населених пунктів для: а) сільськогосподарського використання; б) ведення лісового і водного господарства, крім випадків, передбачених частиною сьомою цієї статті; в) будівництва об'єктів, пов'язаних з обслуговуванням жителів територіальної громади району (шкіл, закладів культури, лікарень, підприємств торгівлі тощо), крім випадків, визначених частиною сьомою цієї статті. З огляду на викладене, Харківська районна державна адміністрація станом на 08.02.2005 не мала повноважень розпоряджатися земельною ділянкою із земель державної власності для рибогосподарських потреб. На законодавчому рівні поняття «водне господарство» закріплено у Концепції розвитку водного господарства України, затвердженій Постановою і Верховної Ради України № 1390-ХІУ від 14.01.2000, зокрема, це - галузь, завданням якої є забезпечення потреб населення і народного господарства у водних ресурсах, збереження, охорона та відтворення водного фонду, попередження шкідливої дії вод і ліквідація її наслідків. Потребу у веденні водного господарства не слід ототожнювати з потребами та цілями, для яких надаються у користування на умовах оренди водні об'єкти згідно зі ст. 51 Водного кодексу України, зокрема, для риборозведення, виробництва сільськогосподарської і промислової продукції, а також у лікувальних і оздоровчих цілях. Спірним розпорядженням голови Харківської районної державної адміністрації від 02.02.2005 за № 59 передана в оренду земельна ділянка водного фонду саме для рибогосподарських потреб. У той же час рибне господарство - це зовсім інша галузь економіки, завданнями якої є вивчення, охорона, відтворення, вирощування, використання водних біоресурсів, їх вилучення (добування, вилов, збирання), реалізація та переробка з метою одержання харчової, технічної, кормової, медичної та іншої продукції, а також забезпечення безпеки мореплавства суден флоту рибної промисловості (ст. 1 Закону України «Про рибне господарство, промислове рибальство та охорону водних біоресурсів».) Таким чином, прокурор уважає, що надання земельної ділянки для рибогосподарських потреб відповідно до ч. 4 ст. 122 ЗК України відноситься до повноважень обласної державної адміністрації. У заяві від 06.01.2016 (а.с. 77) прокурор просив суд додатково врахувати, що всупереч вимогам статті 51 Водного кодексу України спірний договір оренди не погоджено з державними органами охорони навколишнього природного середовища та водного господарства. Позивачем - Харківською ОДА, надано суду заяву про відмову від позову (а.с. 52-55) у зв'язку з тим, що позовні вимоги прокурора суперечать практиці Європейського суду з прав людини, натомість орендарем своєчасно та у повному обсязі вноситься орендна плата та виконуються всі умови договору. У судовому засіданні прокурор позовні вимоги підтримав та просив задовольнити у повному обсязі з підстав, викладених у позові, проти відмови позивача від позову заперечував та наполягав на задоволенні своїх позовних вимог. Представником відповідача 1 надано письмові заперечення проти позову (а.с. 44-46), в яких він уважає позовні вимоги прокурора необґрунтованими, а оскаржувані розпорядження і договір такими, що повністю відповідають приписам чинного законодавства. Відповідачем 2 надано письмові заперечення на позов (а.с. 82, 83), в яких вона уважає позовні вимоги необґрунтованими і зазначає, що на законодавчому рівні не мається визначення поняття риборозведення, лише у Водному кодексі України маються визначення понять «рибництво» та «рибогосподарський водний об'єкт», які в своїй сукупності дозволяють зробити висновок про те, що поняття «риборозведення» є складовою частиною поняття «водне господарство». Також відповідачем 2 подано заяву про застосування строків позовної давності (а.с. 84). Відповідач 2 та її представник у судовому засіданні проти позову заперечували з підстав, викладених у письмових запереченнях, просили у позові прокурора відмовити. Заслухавши пояснення учасників судового розгляду та дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні фактичні обставини. Розпорядженням Харківської РДА від 08.02.2005 № 59 [PERSON] надано в оренду строком 25 років земельну ділянку загальною площею 6,4331 га в тому числі: під водою 2,9809 га, прибережної захисної смуги - 3,0178 га та гідротехнічних споруд - 0,4344 га, за рахунок земель запасу водного фонду, розташовану за межами населеного пункту на території Будянської селищної ради для рибогосподарських потреб (а.с. 9). Розпорядженням Харківської РДА від 28.09.2007 № 2278 внесено зміни до розпорядження від 08.02.2005 № 59 та надано [PERSON] в оренду строком 25 років земельну ділянку загальною площею 6,4331 га в тому числі: під водою 2,9809 га, прибережної захисної смуги - 2,9465 га та гідротехнічних споруд - 0,5047 га, за рахунок земель запасу водного фонду, розташовану за межами населеного пункту на території Будянської селищної ради для рибогосподарських потреб (а.с. 10). На підставі вказаних розпоряджень між Харківською РДА та [PERSON] укладено договір оренди земельної ділянки від 10.05.2012 (а.с. 13-15), зареєстрований у Міськрайонному управлінні Держкомзему у місті Люботин і Харківському районі Харківської області в Державному реєстрі земель, про що вчинено запис від 04.10.2012 за №632515614001032, за умовами якого в оренду передано земельну ділянку загальною площею 6,4331 га, в тому числі: під водою 2,9819 га, прибережної захисної смуги - 2,9465 га та гідротехнічних споруд - 0,5047 га (кадастровий номер [NUMBER]). Розпорядженням голови Харківської РДА від 28.05.2012 за № 1087 внесено зміни до розпорядження голови райдержадміністрації від 08.02.2005 № 59, а саме: після слів «для рибогосподарських потреб» доповнити словами «та відповідно до чинного законодавства здійснення культурно-оздоровчих заходів та підтримання санітарного стану водоймища», а також «гідротехнічних споруд» доповнено словами «насип під ґрунтовою дорогою до с. Бистре» (а.с. 11). Проаналізувавши спірні правовідносини, суд приходить до висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають з огляду на наступне. На момент прийняття Харківською РДА розпорядження від 08 лютого 2005 року про надання [PERSON] в оренду земельної ділянки повноваження районних державних адміністрацій щодо передання земельних ділянок в оренду було врегульовано наступним чином. Частиною 5 статті 93 ЗК України (в редакції станом на 08.02.2005) було визначено, що орендодавцями земельних ділянок є їх власники або уповноважені ними особи. Частиною 1 статті 124 ЗК України (в тій же редакції) передбачалось, що передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування шляхом укладення договору оренди земельної ділянки. Пунктом 12 Перехідних положень ЗК України (в редакції станом на 08.02.2005) було визначено, що до розмежування земель державної і комунальної власності повноваження щодо розпорядження землями в межах населених пунктів, крім земель, переданих у приватну власність, здійснюють відповідні сільські, селищні, міські ради, а за межами населених пунктів - відповідні органи виконавчої влади. Таким чином, чинне на момент прийняття розпорядження від 08.02.2005 законодавство не містило обмежень щодо передачі районними державними адміністраціями в оренду земель за межами населених пунктів для рибогосподарських потреб. Посилання прокурора в обґрунтування перевищення Харківською РДА своїх повноважень на статтю 122 ЗК України є безпідставним, оскільки вказана стаття на момент прийняття розпорядження від 08.02.2005 регулювала питання повноважень органів виконавчої влади по наданню земельних ділянок юридичним особам у постійне користування, а не в оренду. Отже, наявність підстав для визнання недійсним і скасування розпорядження Харківської РДА від 08.02.2005 прокурором не доведена. Надаючи оцінку доводам прокурора щодо незаконності розпорядження Харківської РДА від 28.09.2007, суд зазначає, що на момент прийняття вказаного розпорядження районні державні адміністрації мали ті ж повноваження щодо передачі земель в оренду, що і на момент прийняття розпорядження від 08.02.2005, у зв'язку з чим доводи прокурора про незаконність цього розпорядження через невідповідність вимогам статті 122 ЗК України свого підтвердження в ході розгляду справи також не знайшли. На момент прийняття розпорядження від 28.05.2012 повноваження районних державних адміністрацій щодо передачі земельних ділянок в оренду було врегульовано наступним чином. Частиною 1 статті 124 ЗК України (в редакції на момент виникнення спірних правовідносин) передбачалось, що передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу, чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки (у разі продажу права оренди) шляхом укладення договору оренди земельної ділянки. Частиною 3 статті 122 ЗК України (в тій ж редакції) було визначено, що районні державні адміністрації на їх території передають земельні ділянки із земель державної власності (крім випадків, визначених частиною сьомою цієї статті) у власність або у користування у межах сіл, селищ, міст районного значення для всіх потреб та за межами населених пунктів для: а) сільськогосподарського використання; б) ведення водного господарства. Незаконність вказаного розпорядження прокурор обґрунтовує тим, що спірну земельну ділянку передано [PERSON] для риборозведення, а не для ведення водного господарства, що є перевищенням Харківською РДА своїх повноважень, визначених статтею 122 ЗК України. З цього приводу суд зазначає наступне. Статтею 1 «Визначення основних термінів» Водного кодексу України (в редакції на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено наступне: використання води - процес вилучення води для використання у виробництві з метою отримання продукції та для господарсько-питних потреб населення, а також без її вилучення для потреб гідроенергетики, рибництва, водного, повітряного транспорту та інших потреб; водокористування - використання вод (водних об'єктів) для задоволення потреб населення, промисловості, сільського господарства, транспорту та інших галузей господарства, включаючи право на забір води, скидання стічних вод та інші види використання вод (водних об'єктів); рибництво - штучне розведення і відтворення риби та інших водних живих ресурсів. Статтею 48 ВК України (в тій же редакції) визначено, що спеціальне водокористування - це забір води з водних об'єктів із застосуванням споруд або технічних пристроїв, використання води та скидання забруднюючих речовин у водні об'єкти, включаючи забір води та скидання забруднюючих речовин із зворотними водами із застосуванням каналів. Спеціальне водокористування здійснюється юридичними і фізичними особами насамперед для задоволення питних потреб населення, а також для господарсько-побутових, лікувальних, оздоровчих, сільськогосподарських, промислових, транспортних, енергетичних, рибогосподарських (у тому числі для цілей аквакультури) та інших державних і громадських потреб. Користування водними об'єктами на умовах оренди врегульовано статтею 51 ВК України, якою визначено, що у користування на умовах оренди для рибогосподарських потреб, культурно-оздоровчих, лікувальних, рекреаційних, спортивних і туристичних цілей, проведення науково-дослідних робіт можуть надаватися водосховища (крім водосховищ комплексного призначення), ставки, озера та замкнені природні водойми. Із системного аналізу вищевказаних правових норм убачається, що поняття «рибне господарство» є частиною більш широкого поняття «водне господарство», а не різними поняттями з різним правовим режимом, як зазначає прокурор, у зв'язку з чим посилання у позовній заяві на перевищення Харківською РДА своїх повноважень, визначених статтею 122 ЗК України, при прийнятті розпорядження від 28.05.2012 є безпідставним. Надаючи оцінку доводам прокурора щодо наявності правових підстав для визнання недійсним договору оренди землі від 10.05.2012, суд виходить з наступного. Часиною 4 статті 51 Водного кодексу України (в редакції на момент виникнення спірних правовідносин) визначено, що водні об'єкти надаються у користування на умовах оренди органами, що здійснюють розпорядження земельними ділянками під водою (водним простором) згідно з повноваженнями, визначеними Земельним кодексом України, відповідно до договору оренди, погодженого з центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері водного господарства. Водночас доказів погодження спірного договору з державними органами охорони навколишнього природного середовища та водного господарства стороною відповідачів суду не надано. Натомість як убачається з наданого прокурором листа Харківського обласного управління водних ресурсів від 25.12.2015 (а.с. 78), договір оренди земельної ділянки між Харківською РДА та [PERSON] від 10.05.2012 Харківським обласним управлінням водних ресурсів не розглядався та не погоджувався. Таким чином, суд погоджується з доводами прокурора щодо невідповідності спірного договору оренди вимогам статті 51 ВК України у зв'язку з відсутністю погодження з відповідними державними органами у сфері охорони навколишнього природного середовища та водного господарства. Вирішуючи питання про застосування до спірних правовідносин строків позовної давності, суд зазначає наступне. Статтею 257 ЦК України передбачено загальний строк позовної давності тривалістю у три роки, який відповідно до приписів статті 261 ЦК України обчислюється від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Спірний договір укладено 10.05.2012, з даним позовом прокурор звернувся до суду 31.08.2015, тобто після спливу трирічного строку. Надаючи оцінку поважності причин пропуску строку звернення до суду, суд виходить з наступного. Згідно з частиною 1 статті 46 ЦПК України органи та інші особи, які відповідно до статті 45 цього Кодексу звернулися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах, мають процесуальні права й обов'язки особи, в інтересах якої вони діють, за винятком права укладати мирову угоду. Тобто прокурор, звернувшись до суду з позовом в інтересах держави в особі Харківської ОДА, має процесуальні права особи, в інтересах якої він діє, тобто Харківської ОДА, у зв'язку з чим строк звернення до суду з даним позовом має обчислюватися з моменту, коли позивач (Харківська ОДА) довідалась або могла довідатись про порушення своїх прав у зв'язку з укладенням спірного договору. Як зазначено у письмових запереченнях Харківської РДА, копії виданих розпоряджень голів районних державних адміністрацій щомісячно направляються до обласної державної адміністрації, яка, будучи проінформованою по прийняття зазначених розпоряджень, не реалізувала своє право на їх скасування. Отже, оскільки трирічний строк на звернення до суду з даним позовом сплинув, а доказів поважності причин пропуску цього строку прокурором не надано, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині визнання недійсним договору оренди землі від 10.05.2012 та зобов'язання [PERSON] повернути спірну земельну ділянку задоволенню не підлягають у зв'язку з пропуском строку позовної давності. Посилання прокурора на те, що про існування оскаржуваного договору він дізнався у серпні 2015 року під час проведення відповідної перевірки за завданням прокуратури області, і саме з цього часу розпочався перебіг строку позовної давності, судом до уваги не беруться, оскільки за змістом частини 1 статті 46 ЦПК України прокурор має процесуальні права, у тому числі право на звернення до суду, особи, в інтересах якої звертається до суду, і строк позовної давності в даному випадку обчислюється не з моменту, коли прокурор дізнався про існування порушення закону, а з моменту, коли про таке порушення дізналась або мала дізнатись особа, в інтересах якої прокурор звернувся до суду. Такий висновок відповідає правовій позиції, висловленій Верховним Судом України у постанові від 06.03.2012 у справі № 21-1193во10. Підсумовуючи викладене, суд приходить до висновку, що у задоволенні позовних вимог прокурора необхідно відмовити.

Outcome: dismissed