Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-01 00:00:00

Представник позивача звернулася до суду з позовною заявою, в якій просить стягнути з відповідача на користь позивача суму боргу за розпискою від 13.12.2019 року в розмірі 900 доларів США. Позовні вимоги мотивовані тим, що 13.12.2019 року позивач уклав у простій письмовій формі, оформлений як розписка, договір позики з відповідачкою [PERSON] . Відповідно до умов договору позивач передав, а відповідачка отримала у борг грошові кошти у розмірі 900 доларів США та зобов`язалася повернути борг у строк до 01.12.2020 року. Станом на 05.04.2021 року відповідачка борг не повернула, зобов`язання за розпискою не виконала. У зв`язку з чим [PERSON] вимушений звернутися до суду за захистом своїх прав. Представник позивача в судове засідання не з`явилася, надала суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримала. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час і місце розгляду справи був належним чином повідомлений, про причини неявки суд не повідомив, відзив на позов не надав. Приймаючи до уваги викладене, що представник позивача не заперечує проти заочного розгляду справи, то в відповідності до ст.280 ЦПК України суд ухвалює по справі заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно з ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Частиною 2 ст. 1047 ЦК України встановлено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ст. 526 Цивільного Кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно постанови Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 року по справі №373/2054/16-ц, заборони на\~виконання грошового\~зобов`язання\~у іноземній\~валюті,\~у якій\~воно зазначено\~у договорі,\~чинне законодавство\~не містить. Із\~аналізу наведених\~правових норм\~можна зробити\~висновок,\~що гривня\~як національна\~валюта є\~єдиним законним\~платіжним засобом\~на території\~України.\~Сторони,\~якими можуть\~бути як\~резиденти,\~так і\~нерезиденти -\~фізичні особи,\~які перебувають\~на території\~України,\~у разі\~укладення цивільно-правових\~угод,\~які виконуються\~на території\~України,\~можуть визначити\~в грошовому\~зобов`язанні\~грошовий еквівалент\~в іноземній\~валюті.\~Відсутня заборона\~на укладення\~цивільних правочинів,\~предметом яких\~є іноземна\~валюта,\~крім використання\~іноземної валюти\~на території\~України як\~засобу платежу\~або як\~застави,\~за винятком\~оплати в\~іноземній валюті\~за товари,\~роботи,\~послуги,\~а також\~оплати праці,\~на тимчасово\~окупованій території\~України.\~У разі\~отримання у\~позику іноземної\~валюти позичальник\~зобов`язаний,\~якщо інше\~не передбачене\~законом чи\~договором,\~повернути позикодавцеві\~таку ж\~суму грошових\~коштів (суму\~позики),\~тобто таку\~ж суму\~коштів у\~іноземній валюті,\~яка отримана\~у позику. Тому\~як укладення,\~так і\~виконання договірних\~зобов`язань\~в іноземній\~валюті,\~зокрема позики,\~не суперечить\~чинному законодавству. Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення частини першої\~статті 1046 ЦК України, а також частини першої\~статті 1049 ЦК України\~належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України. Судом встановлено, що позивач [PERSON] у виконання договору позики 13.12.2019 року передав відповідачці [PERSON] валютні кошти у розмірі 900 доларів США, які [PERSON] зобов`язалася повернути до 01.12.2020 року. На підтвердження здійснення описаного правочину відповідачкою [PERSON] 13.12.2019 року було написано розписку. Таким чином, 13.12.2019 року сторонами було укладено договір позики. Відповідачка [PERSON] ухиляється від виконання зобов`язання. У зв`язку із невиконанням умов договору позики у відповідачки утворилась заборгованість у сумі 900 доларів США. На теперішній час грошові кошти у розмірі 900 доларів США відповідачкою не повернуті, таким чином відповідачка не виконує належним чином умови договору позики. Викладене підтверджується поясненнями позивача, відсутністю заперечень проти позовних вимог відповідачки, оригіналом розписки, який суду надав позивач, на якому відсутні відмітки про повернення позики. З урахуванням викладеного, що з боку позивача зобов`язання виконано, що відповідачці передані грошові кошти у розмірі 900 доларів США у борг, що відповідачка зі свого боку зобов`язання по поверненню боргу не виконала, суд задовольняє позовні вимоги про стягнення з відповідачки на користь позивача боргу за договором позики в розмірі 900 доларів США. Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України з відповідачки на користь позивача суд також стягує витрати позивача на оплату судового збору по справі в розмірі 908 грн.

Outcome: approved