Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-28 00:00:00

Прилуцька районна державна адміністрація як орган опіки та піклування звернулася до суду в інтересах дитини [PERSON] з позовом до [PERSON] , [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог КЗ МСЗ «Прилуцький обласний будинок дитини «Надія» про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на утримання дитини. Позов мотивує тим, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] являються батьками малолітнього [PERSON] , [INFO] , але не проживають разом з своїм сином. Батьки свідомо самі за заявами оформили сина до дитячого державного закладу, знають про адресу закладу, в якому перебуває хлопчик та контактні телефони його працівників, але протягом трьох років жодного разу його життям та здоров`ям не поцікавилися і не виявили бажання його повернути до своєї родини. З метою надання [PERSON] статусу дитини, позбавленої батьківського піклування, перебування його у закладі на повному державному утриманні та у подальшому влаштування його до сімейних форм виховання позбавлення батьківських прав є доцільним і буде зроблено в інтересах малолітньої дитини. В судове засідання представник позивача не з`явилася, проте до суду подала заяву, в якій підтримала позовні вимоги і просила їх задовольнити. Не заперечує проти винесення заочного рішення суду. Відповідачі в судове засідання також не з`явилися, не подали відзиву на позовну заяву і не повідомили про поважні причини неявки в судове засідання, хоча про дату, час і місце судового засідання, з огляду на ст.128 ЦПК України, були повідомлені належним чином, про належний виклик свідчить оголошення Прилуцького міськрайонного суду про виклик до суду розміщеного на офіційному веб-сайті судової влади України в мережі Інтернет pr.cn.court.gov.va. Третя особа представник КЗ МСЗ «Прилуцький обласний будинок дитини «Надія» до суду не з`явилася, проте надіслала заяву про розгляд справи в її відсутності, заявлені позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити, проти винесення заочного рішення не заперечує. У зв`язку з цим, суд на підставі ст.280 ЦПК України вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, дослідивши матеріали справи, повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги у їх сукупності та взаємозв`язку, об`єктивно оцінивши усі наявні докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення заяви по суті, суд, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] являються батьками малолітнього [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серія [NUMBER] (а.с.5,7). Як вбачається з заяв [PERSON] та [PERSON] , поданих до КЗ МСЗ «Прилуцький обласний будинок дитини «Надія», просять прийняти дитину [PERSON] , [INFO] в будинок дитини на строк 6 місяців в зв`язку з хворобою (а.с.8-9). Згідно довідки КЗ МСЗ «Прилуцький обласний будинок дитини «Надія» Чернігівської обласної ради від 26 лютого 2019 року № 02-07/207 [PERSON] , [INFO] перебуває у закладі з 06 січня 2016 року і по теперішній час. (а.с. 18) Згідно інформації Новгород-Сіверського відділу поліції ГУНП України в Чернігівській області від 24 січня 2017 року № 437/124/46.2017 вбачається, що встановити місце перебування [PERSON] та [PERSON] не вдалося. Власниця будинку, де проживали [PERSON] та [PERSON] пояснила, що після народження сина у [PERSON] виявили туберкульоз і вона була направлена на лікування до міста Чернігів. Після цього батьки дитини на зв`язок не виходили. (а.с.10) Згідно довідки КЛПЗ «Чернігівський обласний протитуберкульозний диспансер» від 21 грудня 2016 року № 01-10/1850 вбачається, що [PERSON] та [PERSON] перебували на стаціонарному лікуванні у диспансері з 11 грудня 2015 року по 28 квітня 2016 року та були виписані на амбулаторне лікування під нагляд райфтизіатра Новгород- Сіверської ЦРЛ. За даними Реєстру - перервали лікування.(а.с. 13) Як вбачається із довідки департаменту соціального захисту населення облдержадміністрації від 14 липня 2017 року № 11-07/6257 [PERSON] та [PERSON] на обліку по всіх базах отримувачів різних видів державних допомог, житлових субсидій, інших виплат не перебувають. (а.с. 12) Згідно повідомлення управління соціального захисту населення Середино-Будської райдержадміністрації Сумської області від 03 жовтня 2018 року № 06-12/835 вбачається, що [PERSON] з 03 квітня 2017 року перебував на обліку в Єдиній інформаційній базі даних про внутрішньо переміщених осіб. 02 жовтня 2018 року довідка внутрішньо переміщеній особі [PERSON] скасована відповідно до пункту 3 статті 12 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб». Особова справа [PERSON] не висилалась. (а.с. 11) Згідно акту КЗ МСЗ «Прилуцький обласний будинок дитини «Надія» Чернігівської обласної ради від 26 лютого 2019 року № 02-14/208 вбачається, що [PERSON] та [PERSON] дитину не відвідували, не вирішували питання про повернення її на виховання в сім`ю. Адміністрація та педагогічний колектив закладу вважають за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] та [PERSON] .(а.с.14) Як вбачається із повідомлення КЗ МСЗ «Прилуцький обласний будинок дитини «Надія» Чернігівської обласної ради від 26 лютого 2019 року № 02-14/206 [PERSON] та [PERSON] ухиляються від виконання батьківських обов`язків по вихованню і утриманню дитини щодо сина [PERSON] , [INFO] , не вирішують питання повернення дитини на виховання в сім`ю. (а.с. 15) Згідно висновку Прилуцької районної державної адміністрації, як служби у справах дітей, від 06 березня 2019 року № 2-02/117 [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] доцільно позбавити батьківських прав відносно малолітнього сина [PERSON] (а.с. 16). Відповідно до вимог ст. 164 Сімейного Кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Зокрема, п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України визначено, що мати, батько, можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. За змістом роз`яснень, викладених у п.п.15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками. Отже, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом і може мати місце при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав і інтересів дитини, направлений на позитивний результат у долі неповнолітньої дитини. Згідно ч.2 ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Згідно ч. 3 ст.166 Сімейного Кодексу України при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов`язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду. За змістом ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Згідно ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: - стан здоров`я та матеріальне становище дитини; - стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; - наявність у платника аліментів інших дітей,непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; - наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; - доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; - інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти, визначається судом. Згідно ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» , дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно ч.1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд враховує, що їх розмір на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у частині другій статті 182 СК України. На підставі досліджених доказів, суд вважає, що з метою захисту інтересів дитини [PERSON] , [INFO] відповідачів [PERSON] та [PERSON] доцільно позбавити батьківських прав. Щодо стягнення аліментів на утримання дитини суд вважає, що на утримання дитини [PERSON] , необхідно стягнути аліменти у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку відповідачів, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до повноліття дитини, починаючи з дня подання заяви. Судові витрати підлягають стягненню з відповідачів в дохід держави.

Outcome: approved