Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-05 00:00:00

Представник Приватного Акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс груп» (м. Київ, вул. Глибочицька, 44), звернувся до Дарницького районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] ( [ADDRESS] ) про відшкодування шкоди. Ціна позову - 19189,87 гривень. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 29.02.2019 року між ПрАТ «УСК «КНЯЖА ВІЄННА ІНШУРАНС ГРУП» та [PERSON] було укладено Договір № 06/02-40К-0109568 добровільного страхування наземного транспорту (КАСКО), забезпечений транспорт «Nissan QASHQAI», державний номерний знак [NUMBER] . 14.01.2020 року сталася ДТП за участю забезпеченого (застрахованого) транспортного засобу «Nissan QASHQAI», державний номерний знак [NUMBER] та транспортного засобу «Nissan», державний номерний знак [NUMBER] під керуванням відповідача. Внаслідок даного ДТП було пошкоджено транспортний засіб «Nissan QASHQAI», державний номерний знак [NUMBER] з вини відповідача. Вказано, що згідно постанови Подільського районного суду м. Києва від 03.03.2020, винним у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, визнано відповідача [PERSON] , який керував автомобілем «Nissan», державний номерний знак [NUMBER] . Відповідно до страхового акту № 200000275674 від 03.02.2020 позивач визнав дорожньо транспортну пригоду страховим випадком та прийняв рішення про виплату страхового відшкодування у розмірі 19189,87 гривень. Виконуючи свої зобов`язання за Договором страхування, ПрАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс груп» виплатило суму страхового відшкодування у розмірі 19189,87 грн., що підтверджується платіжним дорученням № ЗР011960 від 04.02.2020. Під час дослідження страхового випадку стало відомо, що на момент ДТП цивільно-правова відповідальність відповідача, як водія автомобіля «Nissan», державний номерний знак [NUMBER] , не була застрахована, що підтверджується витягом з Централізованої бази даних МТСБУ. В позовній заяві позивач просив стягнути з відповідача [PERSON] суму страхового відшкодування в розмірі 19189,87 грн. та понесені судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 2270,00 грн. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 19.04.2021 було відкрито провадження у даній справі та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, без повідомленням сторін. Роз`яснено відповідачу право протягом 15 днів з дня вручення даної ухвали надіслати до суду відзив на позовну заяву, письмові докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються заперечення проти позову. Заперечення щодо розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до суду не надходили. Клопотань від сторін про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін не надходило. Відповідач у строк встановлений в ухвалі суду відзив не надав. За зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання відповідача направлялись ухвала про відкриття провадження та позовна заява з додатками, які повернулись на адресу суду з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою». Суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов`язковою. Судові повідомлення здійснюються судовими повістками-повідомленнями. Судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи (ч. 6 ст. 128 ЦПК України). За п. 2 ч. 7 ст. 128 ЦПК України у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Таким чином, відповідач вважається належно повідомленим про розгляд даної справи. Статтею 13 ЦПК України визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до вимог ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Суд, у порядку спрощеного позовного провадження, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. 29.01.2019 року між ПрАТ «УСК «КНЯЖА ВІЄННА ІНШУРАНС ГРУП» та [PERSON] було укладено Договір № к 109568 добровільного страхування наземного транспорту (КАСКО), забезпечений транспорт «Nissan QASHQAI», державний номерний знак [NUMBER] . 14.01.2020 року сталася ДТП за участю забезпеченого (застрахованого) транспортного засобу «Nissan QASHQAI», державний номерний знак [NUMBER] та транспортного засобу «Nissan», державний номерний знак [NUMBER] під керуванням відповідача. Внаслідок даного ДТП було пошкоджено транспортний засіб «Nissan QASHQAI», державний номерний знак [NUMBER] з вини відповідача. Відповідно до постанови Подільського районного суду м. Києва від 03.03.2020, винним у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, визнано відповідача [PERSON] , який керував автомобілем «Nissan», державний номерний знак [NUMBER] . Постанова суду не оскаржувалась та набрала законної сили. Відповідно до ч. 4, 5 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. З огляду на викладене та відповідно до положення частини четвертої ст. 82 Цивільного процесуального кодексу України, суд не піддає сумніву та доказуванню обставини, встановлені постановою Подільського районного суду м. Києва від 03.03.2020, згідно засад інституту доказування у цивільному судочинстві, яка не оскаржувалась та набрала законної сили, відповідно до якої відповідача визнано винним у вчиненні ДТП. Отже, з огляду на викладене вина відповідача [PERSON] у скоєній дорожньо транспортній пригоді є доведеною. Відповідно до страхового акту № 200000275674 від 03.02.2020 позивач визнав дорожньо транспортну пригоду страховим випадком та прийняв рішення про виплату страхового відшкодування у розмірі 19189,87 гривень. Виконуючи свої зобов`язання за Договором страхування, ПрАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс груп» виплатило суму страхового відшкодування у розмірі 19189,87 грн., що підтверджується платіжним дорученням № ЗР011960 від 04.02.2020 на користь ФОП [PERSON] . На момент ДТП цивільно-правова відповідальність відповідача, як водія автомобіля «Nissan», державний номерний знак [NUMBER] , не була застрахована, що підтверджується витягом з Централізованої бази даних МТСБУ. Відповідно до ч.1 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Відповідно до п.1 ч.2 ст.22 ЦК України збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Відповідно до ст. 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Відповідно до ч.1 ст.1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Відповідно до ч.2 ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Статтею 1191 ЦК України передбачено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування. Відповідно до ст. 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов: до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду: в) якщо він після дорожньо-транспортної пригоди за його участю самовільно залишив місце пригоди чи відмовився від проходження відповідно до встановленого порядку огляду щодо стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, або вжив алкоголь, наркотики чи лікарські препарати, виготовлені на їх основі (крім тих, що входять до офіційно затвердженого складу аптечки або призначені медичним працівником). Відповідно до вимог ст. 1191 ЦК України та ст. 38 Закону «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів» передбачено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування. Тому відповідно до вимог ст. 1191 ЦК України та ст. 38 даного Закону після проведення виплати у ПрАТ «УСК «КНЯЖА ВІЄННА ІНШУРАНС ГРУП» виникло право зворотної вимоги до відповідача. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позову, оскільки відповідач в даному випадку несе відповідальність за заподіяну матеріальну шкоду. На підставі наведеного вище, беручи до уваги те, що ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» здійснило виплату страхового відшкодування за водія транспортного засобу, що спричинив дорожньо-транспортну пригоду та відповідач в добровільному порядку не повертає сплачені позивачем кошти, суд прийшов до переконання, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору в сумі 2270 грн. 00 коп.

Outcome: approved