Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-02 00:00:00

Представник позивача, що діє в інтересах позивачки [PERSON] звернувся з позовом до відповідача, в якому просить визнати за нею право на завершення приватизації та реєстрацію права власності відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» земельної ділянки площею 0,60 га для ведення особистого підсобного господарства та земельної ділянки площею 0,25 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських та побутових будівель і споруд які були передані у приватну власність [PERSON] , яка померла [INFO] , на підставі рішення Новосілківської сільської ради Горохівського району Волинської області від 30 березня 1994 року №16/3, в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . Мотивує свій позов тим, що по смерті її матері [PERSON] , яка померла [INFO] позивачка є її спадкоємцем за заповітом, прийняла спадщину, однак нотаріально оформити її не може. Враховуючи вищенаведене, просить поданий позов задовольнити. Позивачка, [PERSON] в судове засідання не з`явилася, однак в письмовій заяві до суду позовні вимоги підтримала повністю, просила їх задовольнити, а справу слухати у її відсутність. Представник відповідача, Новосілківської сільської ради Горохівського району, в судове засідання не з`явився, однак подав письмову заяву в якій просить справу розглядати у його відсутності, позовні вимоги визнав повністю. Оскільки розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, тому відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що позов підставний та підлягає до задоволення. Відповідно до статті 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ст.1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно з ч.1 ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. А відповідно до ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно з ч.1 ст.1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Відповідно до ч.1 ст.1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Згідно ст.1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення; до спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені; до спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, яка необхідна для їх обслуговування, якщо інший її розмір не визначений заповітом. Відповідно до запису в господарській книзі № 3, будинок з надвірними будівлями і спорудами, що знаходиться в [ADDRESS] , рахується за [PERSON] . Згідно з свідоцтвом про смерть, [PERSON] померла [INFO] . З поданих доказів про родинні відносини вбачається, що по смерті [PERSON] , яка померла [INFO] спадкоємцем за заповітом є її дочка [PERSON] . Документами про родинні відносини стверджується, що позивачка є дочкою померлої [PERSON] З довідки Звиняченської сільської ради Горохівського району Волинської області від 17 січня 2020 року №21 вбачається, що 27 лютого 1996 року за № 6 посвідчувався заповіт від імені [PERSON] . З заповіту, посвідченого 27 лютого 1996 року секретарем Новосілківської сільської ради Горохівського району Волинської області, зареєстрованого в реєстрі за №6, вбачається, що [PERSON] заповіла усе належне їй майно своїй дочці [PERSON] Заповіт не змінено і не скасовано (а. с. 9). У спадковій справі відкритій по смерті [PERSON] , яка померла [INFO] міститься заява від імені [PERSON] про прийняття спадщини. Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 11 лютого 2020 року у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на ім`я [PERSON] після смерті [PERSON] було відмовлено. Відповідно до п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судовому практику в справах про спадкування» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. Аналогічна думка викладена в роз`ясненні наданому Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику з розгляду цивільних справ про спадкування» №24-753/0-13 від 16 травня 2013 року, відповідно до якого, визнання права власності на спадкове майно у судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватись якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Судом також встановлено, що позивач [PERSON] є спадкоємцем за заповітом після померлої [PERSON] та прийняла спадщину. Відповідно до ст.1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, яка необхідна для їх обслуговування, якщо інший її розмір не визначений заповітом. Згідно з рішення Новосілківської сільської ради Горохівського району Волинської області №16/3 від 30 березня 1994 року, [PERSON] було безоплатно передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,60 га для ведення особистого підсобного господарства та земельну ділянку площею 0,25 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських та побутових будівель і споруд. Перехідними положеннями Земельного кодексу України визначено, що рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийняті органами місцевого самоврядування відповідно до декрету КМУ від 26 грудня 1992 року «Про приватизацію земельних ділянок», є підставою для виготовлення та видачі цим громадянам або їх спадкоємцям державних актів на право власності на земельну ділянку за технічною документацією щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку. Відповідно до правової позиції Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року №24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», якщо спадкодавець не набув права власності на земельну ділянку згідно зі ст.125 Земельного кодексу України, проте розпочав процедуру приватизації земельної ділянки відповідно до чинного законодавства України, а органами місцевого самоврядування відмовлено спадкоємцям у завершенні процедури приватизації, то спадкоємці мають право звертатися до суду із позовами про визнання відповідного права в порядку спадкування - права на завершення приватизації та одержання державного акта про право власності на землю на ім`я спадкоємця, а не права власності на земельну ділянку. В судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] прийняла спадщину за заповітом після смерті своєї матері. Успадкувавши спадкове майно, вона успадкувала право на завершення приватизації, яке мала за життя спадкодавець, але в установленому порядку не може завершити процедуру приватизації та зареєструвати своє право на спадкове майно. Згідно з роз`яснень Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», у п.3.5 визначено, що правильною є практика судів, які у випадку не завершення процедури приватизації земельної ділянки, яку розпочав за життя спадкодавець та не встиг закінчити, визнають за спадкоємцем таке право. За таких обставин, суд вважає, що позивачка, прийнявши спадщину після смерті спадкодавця, набула право на спадкування усіх прав та обов`язків, що належали останньому, включно із правом на завершення приватизації земельних ділянок, у зв`язку з чим, суд вважає, позовні вимоги в цій частині обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення.

Outcome: approved