Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-02 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду із вказаним позовом та просив визнати виконавчий напис №81, що вчинений 16 січня 2015 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ярощук Вікторією Юріївною про стягнення з [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» 2730236,82 грн., таким, що не підлягає виконанню. В обґрунтування своїх позовних вимог посилався на те, що оспорюваний виконавчий напис було вчинено з порушенням вимог ст. 88 Закону України «Про нотаріат» , а також Порядку про вчинення нотаріальних дій та Постанови Кабінету Міністрів України №1172 від 29.06.1999р. Також, позивач зазначає, що у нотаріуса були відсутні підстави вважати безспірним розмір заборгованості за кредитним договором, оскільки банк не надав на підтвердження розміру заборгованості первинні документи щодо видачі кредиту та здійснення його часткового погашення; розрахунок заборгованості здійснений банком в порушення п.3.2. кредитного договору та без зазначення всіх сплачених коштів; розрахунок боргу не погоджувався і не передавався банками за договором купівлі-продажу прав вимоги від 25.05.2012 року. Крім того позивач письмової вимоги банку про виконання зобов»язання не отримував. В судовому засіданні представник позивача заявлені позовні вимоги підтримав в повному обсязі і просив їх задовольнити. Представник відповідача ПАТ «Дельта Банк» в судове засідання не з»явився. Про день, час і місце розгляду справи повідомлявся своєчасно і належним чином, причину неявки суду не повідомив. Третя особа Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Ярощук В.Ю. в судове засідання не з'явилась, подала заяву, в якій просила суд про розглядати справу у її відсутність і заперечувала проти позову. Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Встановлено, що 28 серпня 2007 року між позивачем [PERSON] та АКБ «ТАС-Комерцбанк», в забезпечення виконання зобов»язань позивача перед банком по кредитному договору № 2608/0807/71-013 від 28 серпня 2007 року на суму кредитних коштів 130000,00 доларів США строком до 27.08.2027 року включно, укладено договір іпотечний договір, за умовами якого позивач передала в іпотеку квартиру [ADDRESS]. Також судом встановлено, що згідно договору купівлі-продажу прав вимоги від 25.05.2012 продавець ПАТ «Сведбанк» продав (відступив) покупцю ПАТ «Дельта Банк» права вимоги за кредитними договорами, серед яких і кредитний договір з позивачем [PERSON] № 2608/0807/71-013 від 28 серпня 2007 року. Разом із тим, суду не надано доказів, що продавець ПАТ «Сведбанк» є правонаступником АКБ «ТАС-Комерцбанк» з яким позивач укладала вищевказаний кредитний договір. Окрім того, з наявних в справі документів відсутні документи, які б підтверджували передачу прав вимоги по забезпечувальним (іпотечним) договорам у відповідності до вищевказаного договору купівлі-продажу прав вимоги від 25.05.2012. Вимогами п.12.2 Іпотечного договору передбачено, що звернення стягнення на предмет іпотеки відбувається на підставі, зокрема, виконавчого напису нотаріуса. Вимоги ст.. 18 ЦК України передбачають, що нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і порядку, встановлених законом. Згідно зі ст.. 33 Закону України «Про іпотеку», у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. У разі порушення провадження у справі про відновлення платоспроможності іпотекодавця або визнання його банкрутом або при ліквідації юридичної особи - іпотекодавця іпотекодержатель набуває право звернення стягнення на предмет іпотеки незалежно від настання строку виконання основного зобов'язання, якщо іпотекодержатель і правонаступник іпотекодавця не досягнуть згоди про інше. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Відповідно до ст.. 35 ЗаконумУкраїни «Про іпотеку», у разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцяти денний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Як свідчать матеріали справи, відповідач звернувся до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Ярощук В.Ю. із заявою вих.№13.4-08/15250/14 від 25.12.2014 про вчинення виконавчого напису на Іпотечному договорі від 28.08.2007 року, укладеним в забезпечення виконання зобов»язань по кредитному договору № 2608/0807/71-013 від 28 серпня 2007 року та просив вказати, що виконавчий напис може бути пред»явлений до виконання протягом одного року з моменту його вчинення. Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу - Ярощук В.Ю. вчинений виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за №81 від 16.01.2015 року, яким пропоновано звернути стягнення на майно, що належить [PERSON], а саме: трьохкімнатну квартиру [ADDRESS]. У зазначеному виконавчому написі запропоновано за рахунок коштів, отриманих від реалізації нерухомого майна задовольнити вимоги ПАТ «Дельта Банк» у розмірі суми заборгованості за період з 25.05.2012 року по 21.11.2014 року в розмірі 1365118,41 грн., яка складається із заборгованості по кредиту 85369,27 доларів США, еквівалент в гривні становить 1288754,99 грн.; суми заборгованості по сплаті відстотків - 5058,44 доларів США, еквівалент в гривні становить 76363,42 грн.; витрати, пов»язані із вчиненням виконавчого напису - 2500,00 грн. Відповідно до ч.1 ст. 590 ЦК Ураїни звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно зі ст.. 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджених постановою Кабінету міністрів України від 29.06.1999 р. № 1172.. Пунктом 1 зазначеного Переліку встановлено, що для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов'язання. Згідно п. 1 1, іпотечні договори, що передбачають право звернення стягнення на предмет іпотеки у разі прострочення платежів за основним зобов'язанням до закінчення строку виконання основного зобов'язання. Для одержання виконавчого напису подаються:а) оригінал нотаріально посвідченого іпотечного договору;б) оригінал чи належним чином засвідчена копія договору, що встановлює основне зобов'язання;в) засвідчена стягувачем копія письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов'язання, що була надіслана боржнику та майновому поручителю (в разі його наявності), з відміткою стягувача про непогашення заборгованості;г) оригінали розрахункового документа про надання послуг поштового зв'язку та опису вкладення, що підтверджують надіслання боржнику письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов'язання;ґ) довідка фінансової установи про ненадходження платежу. Згідно зі ст. 88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. При вчиненні виконавчого напису нотаріус прийняв вказаний розрахунок банку як документ, що свідчить про безспірність вимоги банку. Однак, відповідач при зверненні до нотаріуса, не долучив, визначений вищевказаною Постановою Кабінету Міністрів України № 1172 від 29.06.1999 року, довідку фінансової установи про ненадходження платежу. Також, судом встановлено, що покладений в основу визначення безпірності заборгованості розрахунок є спірним, виходячи із наступного. В даному випадку суд вважає за необхідне зазначити, що відповідно до ст. 9 ЗаконуУкраїни «Про бухгалтерський облік і фінансову звітність», підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Але, як вбачається із матеріалів справи, єдиним документом, що підтверджував наявність та розмір заборгованості позивача, став розрахунок заборгованості за кредитом станом на 21.11.2014, тобто відповідачем не було надано нотаріусом первинних документів, які фіксують факти здійснення операцій по кредитному договору щодо видачі кредиту та його часткового погашення. Також, суд погоджується із твердженнями позивача, що в п.3.2. Кредитного договору зазначено, що сума процентів нарахована за визначений період є тільки цілим округленим числом без десяткових знаків, однак, в розрахунку заборгованості проценти не округлювались у визначеному порядку. До того ж, слід зауважити, що відповідно до квитанцій, які додані до матеріалів справи, позивачем здійснювались періодичні виплати в рахунок погашення заборгованості по кредитним зобов»язанням в період з 2007 по 2014 рік , однак в наданому розрахунку заборгованості вказана інформація не відображена та не вказано порядок розподілу сплачених позивачем коштів за весь період. Однак, суд не погоджується із твердженням сторони позивача, що відповідач нарахував штрафні санкції у сумі 42821,98 грн., а також щодо встановлення заборгованості в розмірі 172821,98 доларів США, оскільки такі обставини не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи, не надано будь яких належних і допустимих доказів вказаному. В даному випадку суд прийшов до висновку, що відсутні докази, про те, що вказаний розрахунок банком взагалі надсилався позивачу, оскільки досудова вимога банку його не містить, в ній лише зазначено, що внаслідок невиконання позивачем зобов»язання за кредитним договором станом на 21.11.2014 наявна сума заборгованості в розмірі 6996,99 доларів США, а у разі незадоволення цієї претензії банк буде захищати свої майнові права шляхом вчинення виконавчого напису нотаріуса або зверненням до суду з вимогою про примусове стягнення боргу на загальну суму заборгованості за кредитним договором, яка станом на 21.11.2014 року становить 90427,71 доларів США. Також, у вимозі не зазначено нараховану суму процентів, а також не вказано суму боргу в еквіваленті до національної валюти із зазначенням відповідного курсу НБУ на час його розрахунку. Виходячи із вищенаведеного, суд прийшов до висновку, що розрахунок заборгованості не являється належним документом, що підтверджує безспірність заборгованості боржника перед кредитором. При цьому, суд зазначає, що наявна в матеріалах справи копія рекомендованого повідомлення про направлення поштового відправлення не містить інформації щодо змісту повідомлення за відсутності опису вмісту листа. Тому в даному випадку відсутні належні і допустимі докази, що позивачу була направлена саме вимога про погашення заборгованості, а не будь яка інша кореспонденція, а також відсутні доказу щодо її отримання (зворот а.с. 121). Вказане свідчить про наявність спору та обставин, які перешкоджають вчиненню виконавчого напису нотаріуса від 16 січня 2015 року відповідно дост. 88 Закону України «Про нотаріат». За таких обставин, суд вважає за можливе задовольнити вимоги позивача. Розподіляючи судові витрати, суд керується положеннями ст.. 88 ЦПК України.

Outcome: approved