Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-15 00:00:00

Представник позивача звернулася до суду з позовом до відповідачів про стягнення заборгованості за договором кредиту №MKEXP1.27298.007 від 04 листопада 2013 року у сумі 130965,40 гривень. В обґрунтування своїх вимог зазначила, що 04 листопада 2013 року між ПАТ «Всеукраїнський банк розвитку» та [PERSON] було укладено кредитний договір №MKEXP1.27298.007, відповідно до якого банк зобов'язався надати останньому кредит у розмірі 125000,00 гривень для споживчих потреб строком до 02 листопада 2014 року, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 18,00% річних зі сплатою щомісячної комісії за надання кредитних ресурсів у розмірі 1,00% від суми кредиту по договору щомісячно в період сплати. У забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором між банком та відповідачкою [PERSON] було укладено договір поруки №PX029031.27301.003, за умовами якого поручитель зобовязалася відповідати своїми грошовими коштами та всім своїм майном та у випадку невиконання зобовязань по Кредитному договору, відповідати перед позивачем як солідарний боржник. Станом на 10 листопада 2015 року відповідачі не виконали умови погашення кредиту, через що утворилася заборгованість в розмірі 130965,40 гривень, яка складається із: заборгованості по тілу кредиту у розмірі 50540,39 гривень, простроченої заборгованості за процентами у сумі 20859,10 гривень, пені у розмірі 41225,76 гривень, а також заборгованості по комісії у сумі 18340,15 гривень, яку позивач просить стягнути у солідарному порядку з відповідачів. Представник позивача надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутністю, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, наполягав на їх задоволенні, не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідачі в судове засідання не зявилися, про день та час слухання справи повідомлялися у встановленому законом порядку, причину неявки суду не повідомили, заяви про розгляд справи у їх відсутність суду не надали. Суд вважає, що причини неявки відповідачів, належним чином повідомлених про час та місце розгляду справи, не є поважними, в звязку з чим, зі згоди позивача ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Фіксування судового процесу технічними засобами не проводилось у відповідності до ч.2 ст.197 ЦПК України у зв'язку з розглядом справи за відсутності осіб, які беруть участь у справі. Суд, дослідивши надані у справі докази, вважає, що позов обґрунтований і підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 04 листопада 2013 між ПАТ «Всеукраїнський банк розвитку» та [PERSON] було укладено кредитний договір №MKEXP1.27298.007, відповідно до якого банк зобов'язався надати останньому кредит у розмірі 125000,00 гривень для споживчих потреб строком до 02 листопада 2014 року, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 18,00% річних зі сплатою щомісячної комісії за надання кредитних ресурсів у розмірі 1,00% від суми кредиту по договору щомісячно в період сплати. В якості забезпечення виконання позичальником зобовязань за кредитним договором між банком та відповідачкою [PERSON] було укладено договір поруки №PX029031.27301.003 від 04 листопада 2013 року, за умовами якого остання поручилася перед ПАТ «ВБР» за виконання позичальником зобовязань, відповідати перед позивачем в тому ж розмірі, що і основний відповідач, включаючи сплату кредиту, відсотків за його користування, комісій, ви нагод, штрафів, пені та інших платежів, відшкодування збитків, а у випадку невиконання зобовязань виступати як солідарний боржник. Банк в повній мірі виконав умови кредитного договору. Як вбачається з матеріалів справи, відповідачі в порушення умов кредитного договору не своєчасно та не в повному обсязі здійснювали щомісячні платежі по поверненню кредиту та сплати відсотків за користування кредитом, внаслідок чого станом на 04 листопада 2015 року утворилася заборгованість в розмірі 130965,40 гривень, яка згідно розрахунку банку складається із: заборгованості по тілу кредиту у розмірі 50540,39 гривень, простроченої заборгованості за процентами у сумі 20859,10 гривень, пені у розмірі 41225,76 гривень, а також заборгованості по комісії у сумі 18340,15 гривень. У відповідності до ст.526, ст.614, ч.2 ст.615 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Особа, яка порушила зобовязання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Одностороння відмова від зобовязання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобовязання. Відповідно до змісту ст.ст.610, 612 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. У відповідності до статті 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк зобов'язується надати кредит позичальнику в розмірі й на умовах передбачених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит і сплатити відсотки. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 Цивільного кодексу, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. На підставі ч.1 ст.1049 Цивільного кодексу України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ч.1 ст.553, ч.1 ст.554 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Таким чином, обґрунтованими є доводи позивача про суттєве порушення відповідачами умов кредитного договору, а також зобов'язань, які виникли із укладенням договорів поруки. Згідно ст.549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Разом з цим, згідно ст.2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобовязань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особам - підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція. Банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобовязані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобовязань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції. Згідно Розпорядження КМУ № 1275-р від 02.12.2015 року «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, та визнання такими, що втратили чинність, деяких розпоряджень Кабінету Міністрів України» в переліку міст, де проводиться антитерористична операція, зазначене місто Маріуполь. У звязку з вищевикладеним, суд приходить до висновку, що нарахування банком суми пені у розмірі 41225,76 гривень за період з 07 травня 2014 року є неправомірним. А отже, з відповідачів на користь позивача слід стягнути у солідарному заборгованість за кредитним договором №MKEXP1.27298.007 від 04 листопада 2013 року у розмірі 89739,64 гривень (130965,40 гривень за вирахуванням пені у розмірі 41225,76 гривень). У задоволенні решти позовних вимог слід відмовити. Згідно ч.1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Враховуючи те, що позивач при поданні позову не здійснював оплату судового збору, а також часткове задоволення позову, суд стягує з відповідачів на користь держави у дольовому порядку судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог (позовні вимоги підлягають задоволенню на: 89739,64 гривень х 100% / гривень ціни позову = 69%), тобто 69% від ціни позову (69% х 1964,48 гривень / 100% = 1355,49 гривень), що складає 1355,49 гривень, по 677,75 гривень з кожного. Також суд, вважає за необхідне стягнути з позивача на користь держави судовий збір у розмірі 608,99 гривень (1964,48 гривень, тобто 1,5 % від ціни позову на день подання позову, - 1355,49 гривень = 608,99 гривень). На підставі ст.ст.525, 526, 530, 589, 590, 610-612, 651, 1048-1050, 1054 ЦК України, Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції»,

Outcome: partial