Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-12 00:00:00

Прокурор звернувся до суду із позовом, в якому просив: 1) визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] від 23.10.09, виданий на імя [PERSON] площею 0, 25 га з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, з кадастровим номером [NUMBER], який зареєстровано в книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 01994100843 та скасувати державну реєстрацію; 2) витребувати земельну ділянку у [PERSON] з кадастровим номером [NUMBER] на користь Крушинської сільської ради Васильківського району Київської області. Позовні вимоги прокурора мотивовані тим, що 23.10.2009 [PERSON] отримала державний акт на право приватної власності на землю серії [NUMBER], згідно з яким їй передано у власність земельну ділянку площею 0,2500 га для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд по [ADDRESS] Крушинської сільської ради, Васильківського району Київської області. У вищезазначеному державному акті зазначено, що підставою його видачі слугувало рішення Крушинської сільської ради № 32 від 03.07.06, 03 сесії, V скликання. Разом з тим, відповідно до протоколу № 3 сесії Крушинської сільської ради V скликання рішення про надання земельної ділянки [PERSON] не приймалось. Таким чином, на думку прокурора, відповідно до протоколу та свідчень депутатів Крушинської сільської ради, питання про приватизацію земельної ділянки [PERSON] на розгляд сесії не виносилось. Заява [PERSON] у протоколі сесії відсутня. Прокурор вважає, що оскільки державний акт на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] від 23.10.09, виданий на імя [PERSON] на підставі рішення Крушинської сільської ради, яке сесію сільської ради не приймалось, то вказаний акт має бути визнаний недійсним, а його державна реєстрація скасована. Також прокурор вважає, що вказана земельна ділянка вибула з володіння територіальної громади в особі Крушинської сільської ради поза її волею, оскільки на сесії рішення про передачу земельної ділянки у власність відповідача не приймалося, а відповідач набув ділянку у власність. У судовому засіданні прокурор позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив позов задовольнити, посилаючись на викладені у позовній заяві обставини. Представник Крушинської сільської ради Васильківського району Київської області в судове засідання не з'явився, надіславши заяву про слухання справи за відсутності представника сільської ради. Представник відповідача проти задоволення позову заперечив, просив в позові відмовити з тих підстав, що наявність порушень з боку органу публічної влади при укладені договору щодо майна не може бути підставою для позбавлення цього майна іншої особи, яка жодних порушень не вчинила а отже підстав для задоволення позову не має. Крім того подав заяву про застосування строку позовної давності, мотивуючи її тим, що позивачем по справі є Крушинська сільська рада а прокурор виконує лише функції процесуального представництва, отже позовна давність має обчислюватися від дня коли Крушинська сільська рада дізналась про вибуття земельної ділянки із комунальної власності а отже строк позовної давності сплив. Третя особа в судове засідання не зявилася, надіславши до суду заяву про слухання справи за відсутності представника Управління Держземагенства Васильківського району Київської області , при розгляді справи поклались на розсуд суду. Заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд, вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до вимог статей 1 та 3 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, за захистом яких кожна особа має право звернутися до суду. Частиною 1 ст. 11 Цивільно-процесуального кодексу України встановлено, що суд розглядає цивільну справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ч. 3 ст. 10 та ч. 1 ст. 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Судом установлено, що на імя [PERSON] видано державний акт на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] від 23 жовтня 2009 року на підставі рішення Крушинської сільської ради Васильківського району Київської області від 03.07.2006 року № 32-III-V, площею 0,2500 га, що розташована в [ADDRESS] Васильківського району Київської області. Згідно протоколу № 3 Крушинської сільської ради Васильківського району Київської області ІІІ сесії V скликання від 03.07.2006 року вбачається, що пунктом 3 на порядок денний винесено питання про надання попереднього погодження на відвід земельної ділянки індивідуальної забудови на території сільської ради. Згідно цього ж протоколу, по питанню 3 прийнято рішення про надання попереднього погодження на відвід земельної ділянки індивідуальної забудови на території сільської ради № 32-III-V. Згідно рішення № 32-III-V Крушинської сільської ради Васильківського району Київської області від 03 липня 2006 року «Про надання попереднього погодження на розробку проектно-технічної документації під індивідуальну забудову» вирішено попередньо погодити розробку проектно-технічної документації під індивідуальну забудову в межах [ADDRESS]. Відповідно до ч. 1 ст. 78 ЗК України право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Згідно змісту ч. 1 ст. 81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі: безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності; приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування. Частинами 1 ст. 116 ЗК України, в редакції яка діяла на час виникнення спірних правовідносин, встановлено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування та державних органів приватизації щодо земельних ділянок, на яких розташовані об'єкти, які підлягають приватизації, в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 118 ЗК України, в редакції яка діяла на час виникнення спірних правовідносин, громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідної районної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки. Рішення органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо приватизації земельних ділянок приймається у місячний строк на підставі технічних матеріалів та документів, що підтверджують розмір земельної ділянки. Право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації (ст. 125 ЗК України). Згідно ч. 1 ст. 126 ЗК України, в редакції яка діяла на час виникнення спірних правовідносин, право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою посвідчується державними актами. Форми державних актів затверджуються Кабінетом Міністрів України. Правова позиція щодо визнання у судовому порядку недійсними державних актів на право власності на земельні ділянки висловлена у постанові Верхового суду України від 22.10.12 у справі № 18/186-09/8. Так, суд зазначив, що у спорах, по'вязаних із правом власності на земельні ділянки, недійсними можуть визнаватися як зазначені рішення, на підставі яких видано відповідні державні акти, так і самі акти на право власності на земельні ділянки. Визнання недійсними державних актів на право власності вважається належним та окремим способом поновлення порушених прав у судовому порядку. Враховуючи, що у судовому засіданні на підставі зібраних по справ доказів установлено те, що рішення сільської ради про передачу відповідачу земельної ділянки не приймалось та представником відповідача не доведено факту звернення відповідача до Крушинської сільської ради Васильківського району Київської області із відповідною заявою про приватизацію земельної ділянки, суд дійшов висновку про те, що у відповідача не виникло право на одержання спірного держаного акту, яким посвідчується право на земельну ділянку, тому цей державний акт слід визнати недійсним. При цьому судом, як доказ існування цього рішення, не приймається фотокопія витягу з рішення № від 03.07.2006 року № 32-III-V Крушинської сільської ради Васильківського району Київської області «Про передачу безоплатно у приватну власність земельної ділянки», яка міститься в технічній документації, виходячи з того, що витяг з рішення має відповідати самому рішенню, і за відсутності в рішенні згадки про село Бориси, така згадка не може з'явитися і у витягу з такого рішення. Також суду не надано доказів звернення відповідача до позивача із заявою про приватизацію земельної ділянки. Cуд не приймає до уваги як необгрунтовані доводи представника відповідача про те, що прокурором пропущено строки позовної давності, оскільки про порушення закону прокуратура дізналась під час досудового розслідування кримінального провадження № 12015110140000151 від 21.01.2015 року. Згідно ч.1 ст.261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Згідно із ч.2 ст.45 ЦПК України прокурор здійснює у суді представництво інтересів громадянина або держави в порядку, встановленому цим Кодексом та іншими законами, і може здійснювати представництво на будь-якій стадії цивільного процесу. За змістом ч.1 ст.46 ЦПК України органи, які відповідно до ст.45 цього Кодексу, звернулися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах, мають процесуальні права й обов'язки особи, в інтересах якої вони діють. Отже, норми, установлені ч.1 ст.261 ЦК України щодо початку перебігу позовної давності, поширюються на звернення прокурора до суду із заявою про захист державних інтересів; перебіг позовної давності в такому разі починається від дня, коли прокурор довідався або міг довідатися про порушення інтересів держави. Аналогічний правовий висновок зробив Верховний Суд України на засіданні Судової палати у цивільних справах 25 квітня 2012 року при розгляді справи № 6-15350вов10, предметом якої був спір про визнання незаконними рішень, державних актів на право власності на земельні ділянки та договорів купівлі-продажу земельних ділянок за позовом прокурора. При розгляді цієї справи Верховний Суд України зробив правовий висновок, відповідно до якого перебіг позовної давності у спорах за позовами прокурора в інтересах держави починається від дня, коли прокурор довідався або міг довідатися про порушення інтересів держави. Вимога прокурора про витребування на користь Крушинської сільської ради Васильківського району спірної земельної ділянки підлягає задоволенню, оскільки підстави для її набуття відповідачем відсутні. Отже, позовні вимоги є обґрунтованими, підтверджуються матеріалами справи та підлягають задоволенню.

Outcome: approved