Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-22 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду з позовом до Кілійської міської ради Кілійського району Одеської області про встановлення факту належності та визнання права власності за спадщиною. З уточненої позовної заяви, вбачається, що [INFO] померла мати позивача, [PERSON] . Після смерті [PERSON] залишилася спадщина у вигляді житлового будинку, який знаходиться за адресою : [ADDRESS] . Відповідно до заповіту, складеного та посвідченого секретарем Виконавчого комітету Приморської сільської ради, померла заповідала позивачу належне їй майно - житловий будинок по [ADDRESS] та земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна земельна ділянка). Земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства площею 0,39 га вона заповідала сестрі позивача - [PERSON] . Після смерті своєї мати позивач звернувся до державного нотаріуса Теплодарської міської державної нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину. Однак державний нотаріус Теплодарської міської державної нотаріальної контори відмовив позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок у зв`язку з невідповідністю площі, зазначеної в свідоцтві про право власності та в технічному паспорті. Так, в свідоцтві про право власності зазначена площа житлового будинку 62,5 кв. м., а технічному паспорті - 102,3 кв. м. Таким чином, за життя спадкодавця житловий будинок був перебудований. Усе своє життя [PERSON] мешкала за адресою: [ADDRESS] у власному житловому будинку, який був побудований у 1960 році. Згідно відомостей, які містяться в технічному паспорті, спадкодавець отримав правовстановлюючі документи на майно в 2004 році. В 2005 році ним було здійснено перебудову житлового будинку, яким він користувався до своєї смерті, у 2013 році. Відмовляючи у видачі свідоцтві про право на спадщину, нотаріус рекомендував позивачу звернутися із захистом своїх прав до суду. У свою чергу, позивач, позбавлений врегулювати спір у досудовому порядку, шляхом звернення до органів архітектурно-будівельного контролю, оскільки необхідною умовою звернення та подання документів є оформлене право власності або користування земельної ділянкою. Однак, нотаріус, не видає окремо свідоцтво про право на спадщину на земельну ділянку, оскільки право власності на житловий будинок та присадибну земельну ділянку є нерозривно пов`язаними. Таким чином, спадкодавець правомірно набув право власності на перебудований об`єкт нерухомого майна та володів ним на праві приватної власності. В порядку спадкування оформити право власності нотаріально неможливо, оскільки свідоцтво про право на спадщину не видається у зв`язку з розбіжністю у площі. Представником позивача було надано клопотання, відповідно до якого він просив розглянути справу та задовольнити позов без його присутності та присутності позивача. Третьою особою по справі було надано заяву, відповідно до якої вона просила розглянути справу та задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, без її присутності. Представник відповідача - Приморської сільської ради Кілійського району Одеської області, в судове засідання не прибув, надав відзив на позов, в якому просив судрозглянути справу та задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, без його присутності. На підставі письмових заяв усіх учасників справи, суд за відсутності сторін ухвалює рішення про задоволення позову за наявності для того законних підстав в підготовчому судовому засіданні, на підставі наявних в матеріалах справи письмових доказів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, в порядку, передбаченому ст.ст. 223, 247 ЦПК України. Дослідивши позовну заяву, в процесі встановлення обставин справи та перевірки їх доказами, судом встановлено наступні юридичні факти та відповідні їм правовідносини. Як вказано в свідоцтві про смерть серії [NUMBER] , виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Кілійського районного управління юстиції в Одеській області, актовий запис № 275, [PERSON] , померла [INFO] . Відповідно до заповіту, складеного та посвідченого секретарем Виконавчого комітету Приморської сільської ради 23.03.2012 р., [PERSON] заповідала [PERSON] належне їй майно - житловий будинок по [ADDRESS] та земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна земельна ділянка). Рішенням Приморської сільської ради Кілійського району Одеської області № 43-VII-IV від 29.01.2016 р. [ADDRESS] в с. Приморське перейменовано на [ADDRESS] . Згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно ДКП Кілійського РБТІ № 4807296 від 21.09.2004 р. житловий будинок за адресою: [ADDRESS] належить на праві приватної власності [PERSON] . З свідоцтва про право власності на нерухоме майно виданого Виконавчим комітетом Приморської сільської ради серії [NUMBER] від 21.09.2004 р. вбачається, що житловий будинок за адресою: [ADDRESS] належить на праві приватної власності [PERSON] та складається з: літ. А - житловий будинок (загальною площею 62,5 кв. м., житловою площею 28,7 кв.м.), літ. Б - сарай, літ. В - вбиральня, літ. Г - літня кухня, №1-4 - надвірні споруди. Відповідно до технічного паспорту, складеного КП КРР «БТІ» 12.06.2018 р., житловий будинок, розташований в [ADDRESS] , складається з: А - житловий будинок 1960 року побудови, літ. Б - сарай, 1960 року побудови, літ. В - вбиральня, 1986 року побудови, літ. Г - літня кухня, 1965 року побудови, № 5 - басейн, 1965 року побудови, № 6 - басейн, 1965 року побудови. Як вбачається з інформаційного листа від 21.05.2019 р. № 541/02-14, державний нотаріус Теплодарської міської державної нотаріальної контори Одеської області роз`яснив, що об`єкти самочинного будівництва не входять до складу спадщини та видача свідоцтва про право на спадщину на самовільно збудоване спадкодавцем нерухоме майно не можливо, тому це питання вирішується у судовому порядку. При розгляді і вирішенні справи судом враховано наступні положення законодавства: У відповідності зі ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Згідно статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Статтями 15 та 16 ЦК України передбачено право особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту права, встановлених цивільним законодавством, є, зокрема, його визнання. Відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до ч. 4 ст. 3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав. Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Мін`юсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами). Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Відповідно до роз`яснення Міністерства юстиції України № 19-32/319 від 21.02.2005 року, у випадку смерті власника нерухомого майна, реєстрацію якого належним чином проведено не було і правовстановлюючий документ відсутній, питання про визначення цього майна померлому та спадкоємцю повинно вирішуватись в судовому порядку. Як вказано в листі Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 23.03.2009 року № 12/5-126, по об`єктах нерухомого майна, що збудовані до 5 серпня 1992 року, тобто до прийняття Урядом України документу, яким встановлено порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, при їх реєстрації для оформлення права власності одним із документів є висновок про технічний стан будівлі, що складається бюро технічної інвентаризації. Згідно ст. ст. 293, 315 ЦПК України, встановлення фактів, що мають юридичне значення віднесено до компетенції суду. Виходячи з наведеного суд вважає доведеним факт належності житлового будинку, [PERSON] . Згідно ст. 1216, 1217 ЦК України - спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять, усі права, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок смерті. Не підлягає задоволенню вимога спадкоємця про визнання за ним права власності на самочинно зведені спадкодавцем будівлі, або споруди, оскільки згідно ч. 2 ст. 376 УК України останній не може набути права власності на таке майно. Відповідно до ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу. Згідно ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Відповідно до ч.1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до ч.5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до п.п 4.20 п. 4 гл. 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 року за № 296/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22.02.2012 року за № 282/20595, видача свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку нотаріусом проводиться також за умови отримання витягу з Державного земельного кадастру, у тому числі шляхом безпосереднього доступу до нього. Як зазначено в п.п 4.18 п. 4 гл. 10 розділу ІІ зазначеного Порядку за відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку. Судом встановлено, що позивач не має можливості отримати свідоцтво про право власності на житловий будинок у нотаріуса, в зв`язку з чим суд приходить до висновку, що право позивача на спадщину підлягає судовому захисту в порядку ст. 16 ЦК України шляхом його визнання, а позов - задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved