Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-08 00:00:00

прокурор та представники позивачів просять суд визнати поважними причини пропуску строків позовної давності для звернення до суду з даним позовом та поновити строки, захистивши право, та визнати незаконним та скасувати розпорядження Кагарлицької районної державної адміністрації від 27 червня 2008 року № 503 про затвердження проекту із землеустрою щодо відведення у власність 30 громадянам земельних ділянок для ведення особистого селянського господарства, в частині відведення у приватну власність [PERSON] земельної ділянки з кадастровим номером 3222282800:05:316:0020 площею 1,990 га для ведення особистого селянського господарства, обґрунтовуючи позов наступним. Розпорядженням Кагарлицької районної державної адміністрації від 27 червня 2008 року № 503 затверджено проект із землеустрою щодо відведення у власність 30 громадянам земельних ділянок, в тому числі [PERSON] , для ведення особистого селянського господарства за межами населеного пункту на території Гребенівської сільської ради Кагарлицького району Київської області. На підставі вищевказаного розпорядження Кагарлицької районної державної адміністрації [PERSON] видано державний акт на право власності на земельну ділянку ЯЗ № 447773 від 19.11.2008 р., який зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності за № 010803101277 на земельну ділянку площею 1,9900 га для ведення особистого селянського господарства (кадастровий номер 3222282800:05:316:0020). В подальшому, на підставі договору купівлі-продажу № 82 від 29.01.2016 р. вказана земельна ділянка 29.01.2016 р. передана у власність ПАТ «Страхова компанія «Скайд», запис про що внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно 29.01.2016 р. за № 27995706 державним приватним нотаріусом Вишгородського районного нотаріального округу Київської області Голуб Л.А. Надалі, право власності на вищезазначену земельну ділянку 01.06.2016 р. на підставі договору купівлі-продажу № 845 від 01.06.2016 р. перейшло до ТОВ «Компанія з управління активами «Опіка-капітал» та зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 01.06.2016 р. за № 29858876 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, м. Київ Зимою Н.Ф. Так, відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 194572881 від 23.12.2019 р. розділ на земельну ділянку у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно закрито 28.07.2016 року на підставі заяви про поділ об`єкта нерухомого майна (№ 874 від 06.06.2016). На підставі вищезазначеної заяви про поділ № 874 від 06.06.2016 земельна ділянка площею 1,9900 га для ведення особистого селянського господарства з кадастровим номером 3222282800:05:316:0020 поділена на 5 земельних ділянок для ведення особистого селянського господарства: площею 0,4 га з кадастровим номером 3222282800:05:316:0050; площею 0,4 га з кадастровим номером 3222282800:05:316:0051; площею 0,4 га з кадастровим номером 3222282800:05:316:0052; площею 0, 4 га з кадастровим номером 3222282800:05:316:0053; площею 0,39 га з кадастровим номером 3222282800:05:316:0054. Відповідно до інформаційних довідок з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №№ 194575022, 194574803, 194574542, 194574333, 194574106 від 23.12.2019 розділи на п`ять вищезазначених земельних ділянок відкриті 28.07.2016 р., а право власності на новостворені земельні ділянки зареєстровано за ТОВ «Компанія з управління активами «Опіка-капітал» на підставі заяви № 874 від 06.06.2016, тобто тієї самої заяви, що стала підставою поділу земельної ділянки з кадастровим номером 3222282800:05:316:0020. В подальшому, вищезазначені ділянки ТОВ «Компанія з управління активами «Опіка-капітал» за договорами купівлі-продажу відчужені: ?на користь ПрАТ «Страхова компанія «Дім страхування» земельна ділянка площею 0,4 га з кадастровим номером 3222282800:05:316:0050 (договір № 1417 від 10.08.2016, рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Зими Н.Ф. про державну реєстрацію № 30899298 від 11.08.2016); ?на користь відкритого недержавного пенсійного фонду «Ніка» земельні ділянки площею 0,4 га кожна з кадастровими номерами 3222282800:05:316:0052, 3222282800:05:316:0053 (договори № 4519 та № 4525 та від 17.11.2017, рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Зими Н.Ф. про державну реєстрацію № 38204022 та 38201930 від 17.11.2017); ?на користь ПрАТ «Страхова компанія «Саламандра-Україна» земельні ділянки площею 0,4 га з кадастровим номером 3222282800:05:3160051 та площею 0,39 га з кадастровим номером 3222282800:05:316:0054 (договори № 1452 та № 1455 від 12.08.2016, рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Зими Н.Ф. про державну реєстрацію № 30921427 та № 30919094 від 12.08.2016). Згодом, а саме: 10.05.2018 р. Відкритий недержавний пенсійний фонд «Ніка» відчужив земельні ділянки з кадастровими номерами 3222282800:05:316:0052, 3222282800:05:316:0053 на користь ТОВ «Компанія з управління активами «Опіка-капітал» (договори купівлі продажу № 1124 та № 1125 від 10.05.2018, рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Зими Н.Ф. № 41039738 та № 41010000 від 11.05.2018 відповідно). Вивченням законності отримання у приватну власність [PERSON] земельної ділянки площею 1,9900 га з кадастровим номером 3222282800:05:316:0020, встановлено, що видача державного акту на право приватної власності на землю, подальше її відчуження та поділ на земельні ділянки з кадастровими номерами 3222282800:05:316:0050, 3222282800:05:316:0051, 3222282800:05:316:0052, 3222282800:05:316:0053, 3222282800:05:316:0054 відбулося з порушенням вимог Земельного та Лісового кодексів України виходячи з наступного. Первинна земельна ділянка, яка надана у власність [PERSON] з кадастровим номером 3222282800:05:316:0020 та земельні ділянки, що утворилися в результаті поділу з кадастровими номерами 3222282800:05:316:0050, 3222282800:05:316:0051, 3222282800:05:316:0052, 3222282800:05:316:0053, 3222282800:05:316:0054 перебувають у постійному користуванні ДП «Ржищівське лісове господарство» та відносяться до земель лісового фонду. Відповідно до п. 5 Прикінцевих положень Лісового кодексу України до одержання у встановленому порядку державними лісогосподарськими підприємствами державних актів на право постійного користування земельними лісовими ділянками, документами, що підтверджують право на раніше надані землі, є планово-картографічні матеріали лісовпорядкування. В даному випадку проект організації і розвитку лісового господарства ДП «Ржищівське лісове господарство» 2005 року, який затверджений протоколом другої лісовпорядної наради від 14.04.2005 та погоджений Державним управлінням екології та природних ресурсів Київської області та Київським обласним управлінням лісового господарства в Київській області. Так, згідно інформації Київського обласного та по м. Києву управління лісового та мисливського господарства за № 04-48/1599 від 18.07.2018, інформації № 01-176 від 17.07.2018 ДП «Ржищівське лісове господарство», а також інформації за № 110 від 23.02.2018 та картографічних матеріалів, наданих Українським державним проектним лісовпорядним виробничим об`єднанням ВО «УКРДЕРЖЛІСПРОЕКТ» (вказана організація створена з метою проведення лісовпорядкування на всій території лісового фонду України та є державною організацією) спірні земельні ділянки накладаються на землі лісогосподарського призначення, а саме: ?земельна ділянка з кадастровим номером 3222282800:05:316:0020 на момент видачі розпорядженням Кагарлицькою районною державною адміністрацією № 503 від 27 червня 2008 року накладалася на квартал 8 виділу 13 Ржищівського лісництва; ?земельні ділянки, що утворилися в результаті поділу з кадастровими номерами 3222282800:05:316:0050, 3222282800:05:316:0051, 3222282800:05:316:0052, 3222282800:05:316:0053, 3222282800:05:316:0054 розміщені в кварталі 8 виділі 27 Ржищівського лісництва ДП «Ржищівське лісове господарство». Таким чином, земельна ділянка з кадастровим номером 3222282800:05:316:0020 та земельні ділянки, що утворилися в результаті поділу з кадастровими номерами 3222282800:05:316:0050, 3222282800:05:316:0051, 3222282800:05:316:0052, 3222282800:05:316:0053, 3222282800:05:316:0054 з 2003 року відносяться до земель державної власності лісогосподарського призначення та використовується для ведення лісового господарства в порядку, визначеному Лісовим кодексом України. Відповідно до ст. 14 Конституції України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Нормами ст. 7 Лісового кодексу України визначено, що ліси, які знаходяться в межах території України, є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника на ліси здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених Конституцією України. За змістом ст. 3 Земельного кодексу України земельні відносини, що виникають зокрема, при використанні лісів, регулюються цим Кодексом. Інші нормативні акти застосовуються у випадку, якщо вони не суперечать останньому. За загальним правилом, визначеним у ст. 84 Земельного кодексу України, до земель державної власності, які не можуть передаватись у приватну власність, належать, серед іншого, і землі\~лісогосподарського призначення, крім випадків, визначених цим Кодексом. А єдиний можливий такий випадок, передбачений ч. 2 ст. 56 даного Кодексу, за яким громадянам та юридичним особам за рішенням органів місцевого самоврядування та органів виконавчої влади можуть безоплатно або за плату передаватись у власність замкнені земельні ділянки лісового фонду загальною площею до 5 гектарів у складі угідь селянських, фермерських та інших господарств. Громадяни і юридичні особи в установленому порядку можуть набувати у власність земельні ділянки деградованих і малопродуктивних угідь для залісення. В той же час, ч. 1 ст. 57 даного Кодексу передбачено, що земельні ділянки лісового фонду за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування надаються у постійне користування спеціалізованим державним або комунальним лісогосподарським підприємствам, а на умовах оренди - іншим підприємствам, установам та організаціям, у яких створено спеціалізовані лісогосподарські підрозділи, для ведення лісового господарства, спеціального використання лісових ресурсів і для потреб мисливського господарства, культурно-оздоровчих, рекреаційних, спортивних, туристичних цілей, проведення науково-дослідних робіт тощо. Порядок використання земель лісового фонду визначається законом. Інших випадків, які б передбачали можливість передачі земель лісогосподарського призначення в користування та у приватну власність громадянам та юридичним особам законодавство не містить. Відповідно до ст. 55 Земельного кодексу України до земель\~лісогосподарського призначення належать землі, вкриті\~лісовою рослинністю, а також не вкриті\~лісовою рослинністю, нелісові землі, які надані та використовуються для потреб\~лісового господарства. Частиною 2 ст. 84 Земельного кодексу України (в редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що право державної власності на землю набувається і реалізується державою в особі Кабінету Міністрів України, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, обласних, Київської та Севастопольської міських, районних державних адміністрацій, державних органів приватизації відповідно до закону. Отже, рішення про вилучення, передачу спірної земельної ділянки має право приймати відповідний орган державної виконавчої влади, який в силу вимог ст. ст. 6, 19 Конституції України зобов`язаний діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до ст. 21 Закону України «Про місцеві державні адміністрації», ст. 32 Лісового кодексу України (у редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин) до повноважень районних державних адміністрацій у сфері лісових відносин віднесено, у тому числі, передача у власність, надання у постійне користування для нелісогосподарських потреб земельні лісові ділянки площею до 1 гектара, що перебувають у державній власності, у межах сіл, селищ, міст районного значення та припинення права користування ними. У свою чергу, згідно з ч. 5 ст. 149 Земельного кодексу України районні державні адміністрації на їх території вилучають земельні ділянки державної власності, які перебувають у постійному користуванні, в межах сіл, селищ, міст районного значення для всіх потреб та за межами населених пунктів для сільськогосподарського використання, ведення водного господарства, крім випадків, визначених частиною дев`ятою цієї статті та будівництва об`єктів, пов`язаних з обслуговуванням жителів територіальної громади району (шкіл, лікарень, підприємств торгівлі тощо), крім випадків, визначених частиною дев`ятою цієї статті. Відповідно до ч. 9 ст. 149 Земельного кодексу України, (у редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин), Кабінет Міністрів України вилучає земельні ділянки державної власності, які перебувають у постійному користуванні, ріллю, багаторічні насадження для нелісогосподарських потреб, ліси площею понад 1 га для нелісогосподарських потреб. Отже, згідно з ст. ст. 27, 32 Лісового Кодексу України, а також ч. ч. 5, 9 ст. 149 Земельного кодексу України передача у власність та надання в постійне користування для нелісогосподарських потреб земельних лісових ділянок, що перебувають у державній власності, та вилучення таких земельних ділянок з постійного користування відноситься до виключної компетенції органів державної виконавчої влади (місцева державна адміністрація або Кабінет Міністрів України) залежно від площі земельних ділянок. Відповідно до ч. 5 ст. 116 Земельного кодексу України надання у користування земельної ділянки, що перебуває у власності або у користуванні, провадиться лише після вилучення (викупу) її в порядку, передбаченому цим Кодексом. Так, згідно ч. ч. 1, 2 ст. 149 Земельного кодексу України, земельні ділянки, надані у постійне користування із земель державної та комунальної власності, можуть вилучатися для суспільних та інших потреб за рішенням органів державної влади та органів місцевого самоврядування. Вилучення земельних ділянок провадиться за згодою землекористувачів на підставі рішень Кабінету Міністрів України, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій, сільських, селищних, міських рад відповідно до їх повноважень. Порядок такого вилучення передбачений статтею 151 Земельного кодексу України, зокрема цією статтею передбачено, що особи, зацікавлені у вилученні (викупі) земельних ділянок, звертаються із заявою (клопотанням) про вибір місця розташування земельних ділянок до відповідної сільської, селищної, міської, районної, обласної ради, Кабінету Міністрів України, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, місцевої державної адміністрації. Клопотання щодо вибору місця розташування земельних ділянок за рахунок земель, вилучення (викуп) яких провадиться Кабінетом Міністрів України та Верховною Радою Автономної Республіки Крим, подаються відповідно до Ради міністрів Автономної Республіки Крим, обласних, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій. Відповідний орган державної влади або орган місцевого самоврядування згідно із своїми повноваженнями розглядає заяву (клопотання) і в тижневий строк з дня її реєстрації направляє її копії на розгляд територіальних органів виконавчої влади з питань земельних ресурсів, органів містобудування і архітектури та охорони культурної спадщини, природоохоронних і санітарно-епідеміологічних органів, а також до відповідних територіальних органів виконавчої влади з питань лісового або водного господарства (у разі вилучення (викупу), надання, зміни цільового призначення земельних ділянок лісогосподарського призначення чи водного фонду). Зазначені органи протягом трьох тижнів з дня одержання заяви (клопотання) надають відповідній сільській, селищній, міській, районній, обласній раді чи Кабінету Міністрів України, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, місцевій державній адміністрації висновок про можливість відведення земельної ділянки для цілей, зазначених у заяві (клопотанні), граничні розміри земельної ділянки та її площу, склад угідь земель, вимоги щодо відведення земельної ділянки. Водночас, згідно інформації Київського обласного та по м. Києву управління лісового та мисливського господарства № 04-48/1599 від 18.07.2018, а також інформації ДП «Ржищівське лісове господарство» погодження на передачу, припинення, вилучення, зміну цільового призначення земельної ділянки з кадастровим номером 3222282800:05:316:0020 Київське обласне та по м. Києву управління лісового та мисливського господарства та ДП «Ржищівське лісове господарство» не надавали. Таким чином, передача спірної земельної ділянки у власність [PERSON] проведена без попереднього її припинення у постійного користувача ДП «Ржищівське лісове господарство» всупереч ч. 5 ст. 116, ч. 2 ст. 149 Земельного кодексу України. Також, порушений порядок вилучення та зміни цільового призначення земельної ділянки із земель лісогосподарського призначення. Стаття 57 Лісового кодексу України визначає вимоги щодо порядку та умов зміни цільового призначення земельних лісових ділянок з метою їх використання в цілях, не пов`язаних з веденням лісового господарства. Відповідно до ч. 1 цієї статті (в редакції, що була чинною на час виникнення спірних правовідносин) зміна цільового призначення земельних лісових ділянок з метою їх використання в цілях, не пов`язаних з веденням лісового господарства, провадиться органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування, які приймають рішення про передачу цих земельних ділянок у власність або надання у постійне користування відповідно до Земельного кодексу України. Аналогічне положення міститься й у статті 20 Земельного кодексу України. \~ \~ \~ \~Так, відповідно до ч. 1 ст. 20 Земельного кодексу України (в редакції, що була чинною на час виникнення спірних правовідносин) віднесення земель до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень. Відповідно до ч.\~2\~ст.\~20\~Земельного кодексу\~України, зміна цільового призначення земель провадиться органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування, які приймають рішення про передачу цих земель у власність або надання у користування, вилучення (викуп) земель і затверджують проекти землеустрою або приймають рішення про створення об`єктів природоохоронного та історико-культурного призначення. Згідно ч. 4 ст. 20 Земельного кодексу України зміна цільового призначення земель, зайнятих лісами, провадиться з урахуванням висновків органів виконавчої влади з питань охорони навколишнього природного середовища та лісового господарства. Згідно ч. 3 ст. 57 Лісового кодексу України зміна цільового призначення земельних лісових ділянок здійснюється за погодженням з органами виконавчої влади з питань лісового господарства та з питань охорони навколишнього природного середовища Автономної Республіки Крим, територіальними органами центральних органів виконавчої влади з питань лісового господарства та охорони навколишнього природного середовища. Однак, встановлено, що Київським обласним та по м. Києву управлінням лісового та мисливського господарства, погодження про зміну цільового призначення земельної ділянки лісогосподарського призначення з кадастровим номером 3222282800:05:316:0020 [PERSON] не надавались, а проект із землеустрою щодо відведення у власність [PERSON] земельної ділянки площею 1,9900 га, для ведення особистого селянського господарства не містить висновку органу лісового господарства. Таким чином, з державної власності без згоди землекористувача ДП «Ржищівське лісове господарство», в порушення порядку вилучення та зміни цільового призначення земель лісового фонду, незаконно вибула вказана земельна ділянка шляхом прийняття оскаржуваного розпорядження Кагарлицької районної державної адміністрації та виготовлення оспорюваного державного акта на право власності на земельну ділянку, чим порушено інтереси держави. Суперечить спірне розпорядження Кагарлицької районної державної адміністрації і вимогам ч. 3 ст. 22 Земельного кодексу України, якою передбачено, що для ведення особистого селянського господарства у власність та користування надаються лише землі сільськогосподарського призначення, а не землі лісогосподарського призначення. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного суду України від 13.11.2013 по справі № 6-123цс13. Відповідно до ст. 21 Земельного кодексу України, порушення порядку встановлення та зміни цільового призначення земель є підставою для: а) визнання недійсними рішень органів державної влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим та органів місцевого самоврядування про надання (передачу) земельних ділянок громадянам та юридичним особам; б) визнання недійсними угод щодо земельних ділянок; в) відмови в державній реєстрації земельних ділянок або визнання реєстрації недійсною. Згідно до ст. 84 Земельного кодексу України, у державній власності перебувають усі землі України, крім земель комунальної та приватної власності. Крім того, відповідно до ст. 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, та вважається набутим правомірно, якщо інше не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. До прийняття оскаржуваного розпорядження та виникнення права власності на земельну ділянку у [PERSON] , спірна земельна ділянка перебувала у державній власності. Зважаючи на те, що право власності на спірну земельну ділянку до [PERSON] перейшло на підставі оскаржуваного розпорядження, воно є протиправними і підлягає скасуванню. Відповідно до ст. 1 Лісового кодексу України, усі ліси на території України, незалежно від того, на землях яких категорій за основним цільовим призначенням вони зростають, та незалежно від права власності на них, становлять лісовий фонд України і перебувають під охороною держави. Згідно ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути відновлення становища, яке існувало до порушення, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, їхніх посадових і службових осіб. Відповідно до ст. 21 ЦК України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. Відповідно до ст. 393 Цивільного кодексу України правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується. Стаття 152 Земельного кодексу України визначає, що держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; д) застосування інших, передбачених законом, способів. В свою чергу, ст. 153 Земельного кодексу України визначає, що власник не може бути позбавлений права власності на земельну ділянку, крім випадків, передбачених цим Кодексом та іншими законами України. У відповідності до ч. 1 ст. 155 Земельного кодексу України, у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. Відповідно до ст. 43 Закону України «Про місцеві адміністрації» акти місцевих державних адміністрацій, що суперечать Конституції України, законам України, рішенням Конституційного Суду України, актам Президента України та постановам Верховної Ради України, прийнятим відповідно до Конституції та законів України, актам Кабінету Міністрів України або інтересам територіальних громад чи окремих громадян, можуть бути оскаржені до органу виконавчої влади вищого рівня або до суду. Розпорядження голови державної адміністрації, що суперечать Конституції України, законам України, рішенням Конституційного Суду України, іншим актам законодавства або є недоцільними, неекономними, неефективними за очікуваними чи фактичними результатами, скасовуються Президентом України, головою місцевої державної адміністрації вищого рівня або в судовому порядку. З огляду на вище викладене, розпорядження Кагарлицької районної державної адміністрації від 27 червня 2008 року № 503 про затвердження проекту із землеустрою щодо відведення у власність 30 громадянам, на підставі якого [PERSON] видано державний акт на право власності на земельну ділянку з кадастровим номером 3222282800:05:316:0020 площею 1,990 га для ведення особистого селянського господарства, має бути визнане незаконним і скасовано на підставі ст. ст. 16, 21, 393 Цивільного кодексу України, ст. ст. 21, 152, 155 Земельного кодексу України та ст. 43 Закону України «Про місцеві державні адміністрації». В силу положень статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Тобто, їх діяльність має бути максимально повно і точно визначена, врегульована, регламентована з тим, щоб упередити можливість з будь-яких причин завдати шкоди особі, суспільству чи державі. Статтею 131-1 Конституції України визначено, що в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом. Виходячи із змісту рішення Конституційного Суду України у справі № 1-1/99 від 08.04.1999 поняття «орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах» означає орган, на який державою покладено обов`язок щодо здійснення конкретної діяльності у відповідних правовідносинах, спрямованої на захист інтересів держави. Таким органом, відповідно до ст. ст. 6, 7, 13 та 143 Конституції України, може виступати орган державної влади чи місцевого самоврядування, якому законом надано повноваження органу виконавчої влади. Прокурор або його заступник самостійно визначає і обґрунтовує в позовній заяві, в чому полягає порушення інтересів держави чи в чому існує загроза інтересам держави, і ця заява є підставою для порушення справи в суді. Відповідно до ч. 3, 4, 5 ст. 56 Цивільного процесуального кодексу України у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами. Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. У разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі прокурор набуває статусу позивача. Відповідно до ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», представництво прокурором інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів громадянина або держави, у випадках та порядку, встановлених законом. Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті. Відповідно до Положення про обласні управління лісового та мисливського господарства Державного агентства лісових ресурсів України, затвердженого наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України від 21.03.2012 № 134 обласне управління здійснює державний контроль за додержанням норм, правил та інших нормативно-правових актів з ведення лісового господарства. Здійснює управління об`єктами державної власності в межах повноважень, визначених законодавством, тощо. Київське обласне та по м. Києву управління лісового та мисливського господарства згідно положення затвердженого Наказом Державного агентства лісових ресурсів України від 12.11.2012 № 401 підпорядковується Держлісагентству України та є його територіальним органом. Управління відповідно до покладених на нього завдань: здійснює державний контроль за додержанням норм, правил та інших нормативно-правових актів з ведення лісового господарства; надає висновок та погоджує зміну цільового призначення земельних лісових ділянок для їх використання в цілях не пов`язаних з веденням лісового господарства; надає дозвіл на переведення земельних лісових ділянок до нелісових земель у цілях, пов`язаних з веденням лісового господарства; здійснює управління об`єктами державної власності в межах повноважень, визначених законодавством; координує діяльність підприємств, установ, організацій, що належать до сфери управління Держлісагентства України. Зважаючи на викладене та враховуючи те, що Київським обласним та по м. Києву управлінням лісового та мисливського господарства як державним органом, що здійснює контроль за дотриманням лісового господарства та реалізацією політики держави в цій сфері та постійним користувачем вказаних земель який здійснює ведення лісового та мисливського господарства - ДП «Ржищівське лісове господарство» на даний час не здійснено жодних заходів щодо усунення порушень закону та повернення земель із незаконного чужого володіння, прокурор пред`являє цей позов в інтересах держави. За таких обставин, у даному позові від імені держави в якості позивача прокурором визначено Київське обласне та по м. Києву управління лісового та мисливського господарства, а також ДП «Ржищівське лісове господарство». Таким чином,

Outcome: approved