Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-21 00:00:00

Представник позивача Сафір Ф.О. звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитним договором, мотивуючи свої вимоги тим, що відповідно до умов договору №б/н, укладеного 26.10.2010 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON], остання отримала 26.10.2010 року кредит у розмірі 12000.00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30.00 % (відсотків) на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Свої зобов'язання відповідач [PERSON] за договором кредиту не виконала, у зв'язку з чим за нею виникла заборгованість станом на 30.05.2014 року у розмірі 15265.26 грн., яка складається з заборгованості по кредиту - 10955.28 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом - 2656.87 грн., заборгованості з пені та комісії за користування кредитом - 450 грн., штрафу (фіксована частина) - 500 грн., штрафу (процентна складова) - 703.11 грн. На підставі викладеного позивач просить стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитним договором у сумі у сумі 15265.26 грн. та судовий збір. В судове засідання представник позивача не з'явилась, надала суду заяву, в якій просила розглядати справу за її відсутністю на пiдставi наявнх в матерiалах справи доказiв, позовні вимоги підтримала i просила їх задовольнити в повному обсязi. В разі неявки відповiдача проти ухвалення заочного рiшення не заперечувала. Відповідач [PERSON] в судове засiдання не з'явилася, судові повістки, надіслані на останню відому судові адресу місця проживання або місцезнаходження відповідача, повернулись поштовим відділенням у зв'язку із закінченням строку зберігання тому, в силу ст. 77 ЦПК України, відповідач вважається повідомленим належним чином про час і місце розгляду справи. Зі згоди позивача суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ч.1 ст. 224 ЦПК України. Суд, дослідивши надані докази, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 26.10.2010 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № б/н, відповідно до умов якого Банком наданий Позичальникові кредит у розмірі 12000.00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування у розмірі 30.00 % річних на суму залишку заборгованості по кредиту строком на 12 місяців з наступним автоматичним продовженням дії договору на той самий строк. Відповідно до Заяви, Банк зобов'язується надати Позичальнику строковий кредит у сумі 12000.00 грн. на строк на 12 місяців зі сплатою 2,5 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом. Банком виконані взяті на себе зобов'язання за кредитним договором № б/н від 26.10.2010 року щодо видачі кредиту. Згідно п. 2.1.1.7.6 умов та правил надання банківський послуг, у разі порушення позичальником термінів платежів за будь-яким із грошових зобов'язань, передбаченим договором, більш ніж на 30 днів позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф у розмірі у розмірі 500 грн. та 5% від суми заборгованості. Внаслідок невиконання відповідачем [PERSON] своїх зобов'язань за кредитним договором станом на 30 травня 2014 року утворилась заборгованість (у тому числі кредит, відсотки та штрафні санкції) у розмірі 15265.26 грн., що підтверджується наданим позивачем розрахунком. Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язуються надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ч. 2ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то вразі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу. Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст.629 ЦК України). Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (ч.1 ст.626 ЦК України). Відповідно до положень ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання не допускається, а зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст.611 ЦК України). Порушенням зобов'язання є його невиконання або неналежне виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України). Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений строк. Статтею 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику в строк, що встановлені договором. Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч.3 ст.549 ЦК України). Згідно з ч. 2 ст. 551 ЦК України якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі. За таких обставин суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» обґрунтовані та підлягають задоволенню з урахуванням досліджених у судовому засіданні доказів. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підставі вищевикладеного, ст.ст. 525, 526, 530, 551-554, 1048, 1049, 1050, 1054 ЦК України та

Outcome: approved