Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-14 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду з позовом, у якому вказав, що у зв'язку з порушенням органом державної влади - Сокальським районним судом прав, гарантованих ст.ст. 8, 40, 55, 56 Конституції України, шляхом постановлення незаконної ухвали від 18.12.2015 року по справі №454/2965/15-ц, в результаті чого суддя Сокальського районного суду грубо порушив конституційні права, гарантовані ст.ст. 8, 40, 55, 56 Конституції України, то просить суд стягнути з держави України в особі Державної казначейської служби України в його користь кошти в сумі 1 000 000 грн. на відшкодування моральної шкоди, завданої в результаті незаконних дій судді Сокальського районного суду Львівської області, що спричинило приниження честі, гідності, ділової репутації. На обґрунтування позову послався на те, що 18.12.2015 року по справі №454/2965/15-ц суддя Сокальського районного суду Львівської області виніс ухвалу, якою відмовив у відкритті провадження по цивільній справі за позовною заявою Фермерського господарства «Бурка В.В.» до Львівського окружного адміністративного суду та Держави України в особі Державної казначейської служби України про стягнення моральної шкоди. Вважає дану ухвалу незаконною, оскільки така не грунтується на вимогах законності, верховенства права, винесена з порушенням Конституції України та законів України. Вказує, що вказану вище ухвалу, ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 04.03.2016 року, в частині відмови у відкритті провадження у справі за позовом фермерського господарства «Бурка В.В.» до держави України в особі Державної казначейської служби України про стягнення моральної шкоди скасовано, питання про відкриття провадження у справі в цій частині передано на новий розгляд до суду першої інстанції, в іншій частині ухвалу районного суду залишено баз змін. Стверджує, що внаслідок порушення норм Конституції України та норм ЦПК України йому, як представнику позивача, було спричинено моральні страждання, які полягали у приниженні честі, гідності, ділової репутації, порушено нормальні життєві зв'язки через неможливість продовження активної підприємницької діяльності, та порушено нормальні життєві зв'язки через неможливість продовження активного громадського життя, порушено стосунки з оточуючими людьми, так як всі родичі та знайомі глузують, кажучи, що усі його вимоги незаконні, якщо він не може доказати свою правоту в судах. Позивач у судове засідання не з'явився, подав в суд клопотання про розгляд справи у його відсутності, позов підтримує, щодо заочного розгляду справи не заперечує. Представник відповідача, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, у судове засідання 17.01.2018 року та 15.02.2018 року не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, з заявами та клопотаннями до суду не звертався. Як передбачено ст. 280 ч.1 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з'явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Враховуючи, що в справі наявно достатньо матеріалів, які свідчать про права і взаємовідносини учасників справи, суд вважає, що заслуховувати їх особисті пояснення немає потреби, а тому розгляд справи слід провести у відсутності учасників справи без фіксування судового процесу. Дослідивши подані письмові докази, з'ясувавши обставини справи, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову з огляду на таке. Ухвалою Сокальського районного суду Львівської області від 18.12.2015 року відмовлено у відкритті провадження у цивільній справі за позовною заявою Фермерського господарства «Бурка В.В.» до Львівського окружного адміністративного суду та Держави Україна в особі Державної казначейської служби України про стягнення моральної шкоди. Згідно ухвали Апеляційного суду Львівської області від 04.03.2016 року, апеляційну скаргу представника фермерського господарства «Бурка В.В.» - задоволено частково, та ухвалу Сокальського районного суду Львівської області від 18.12.2015 року в частині відмови у відкритті провадження у справі за позовом фермерського господарства «Бурка В.В.» до держави Україна в особі Державної казначейської служби України про стягнення моральної шкоди - скасовано, питання про відкриття провадження у справі в цій частині передано на новий розгляд до суду першої інстанції, в іншій частині вищевказану ухвалу районного суду залишено баз змін. Вирішуючи спір, суд виходить з наступного. Стаття 126 Конституції України проголошує незалежність і недоторканність суддів, вплив на них у будь-який спосіб забороняється. Статтею 129 Конституції України визначено, що судді при здійсненні правосуддя незалежні та керуються верховенством права, однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду, крім випадків, установлених законом. Здійснення правосуддя в Україні врегульовано конституційними нормами окремо від діяльності інших органів державної влади. Зазначеними положеннями Конституції України проголошено, що рішення суду і відповідно до цього дії або бездіяльність судів у питаннях здійснення правосуддя, пов'язаних з підготовкою, розглядом справ у судових інстанціях тощо, можуть оскаржуватись у порядку, передбаченому процесуальними законами, а не шляхом оскарження їх дій до іншого суду, оскільки це порушуватиме принцип незалежності судів і заборону втручання у вирішення справи незалежним судом. У зв'язку із викладеним розгляд судом позовних вимог, незалежно від їх викладення та змісту, предметом яких є, по суті, оскарження процесуальних дій судді (суду), пов'язаних із розглядом справи (від стадії відкриття провадження у справі до розгляду по суті, перегляду судових рішень у передбачених процесуальним законом порядках і їх виконання), нормами ЦПК України чи іншими законами України не передбачено. Відповідно до п. 10 Постанови пленуму Верховного суду України №8 від 13.06.2007 року виключне право перевірки законності та обґрунтованості судових рішень має відповідний суд згідно з процесуальним законодавством. Оскарження у будь-який спосіб судових рішень, діяльності судів і суддів щодо розгляду та вирішення справи поза передбаченим процесуальним законом порядком у справі не допускається, і суди повинні відмовляти у прийнятті позовів та заяв з таким предметом Частина шоста статті 1176 ЦК України передбачає, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах. Можливість застосування цієї норми закону виникає тоді, коли предметом позову є інші дії чи бездіяльність суду, зокрема такі, що не пов'язані зі здійсненням правосуддя, відправленням судочинства, яке має на меті прийняття акту органом судової влади. Тобто, це інші дії суддів (суду) при здійсненні правосуддя, коли спір не вирішується по суті, у разі їх незаконних дій або бездіяльності і якщо вина судді встановлена не лише вироком суду, а й іншим відповідним рішенням суду. За таких обставин, суд приходить до висновку, що у позові слід відмовити. Крім того, згідно з п. 13 ч 2. ст. 3 Закону України «Про судовий збір», судовий збір не справляється за подання позовної заяви про відшкодування шкоди, заподіяної особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їх посадовою або службовою особою, а так само незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури або суду. Статтею 5 Закону України «Про судовий збір» встановлено пільги щодо сплати судового збору звільнення від сплати судового збору. Відповідно до п. 6 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10 від 17 жовтня 2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» згідно зі статтею 5 Закону № 3674-VI визначено пільги щодо сплати судового збору, відповідно до якої від його сплати звільняються позивачі за подання окремих позовів, а також деякі категорії осіб, визначені законом, незалежно від виду позову. При цьому позивачі, які звільнені від сплати судового збору при пред'явленні окремих позовів, і деякі категорії осіб незалежно від виду позову звільняються від сплати судового збору не лише при пред'явленні позову, а й при поданні апеляційних чи касаційних скарг, заяв про перегляд судових рішень у зв'язку з нововиявленими обставинами та Верховним Судом України. З наведеного слідує, що законодавець розмежував у Законі України «Про судовий збір» поняття пільг щодо сплати судового збору, їх суб'єктів та можливість звернення до суду за захистом порушеного права у визначеній законом формі незалежно від суб'єкта звернення, без сплати судового збору та поняття не справляння судового збору за подання позовної заяви (ст. 5 та ч. 2 ст. 3 Закону відповідно) Відповідно до п.п.2 п.1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» (в редакції що діяла на час звернення до суду з даною позовною заявою), за подання до суду позовної заяви немайнового характеру, яка подана юридичною особою або фізичною особою-підприємцем, ставка судового збору становить - 1 розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб (1 600,00 грн.) Згідно ч.6 ст. 141 ЦПК України, Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що з позивача слід стягнути судовий збір у розмірі 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 1 600,00 грн..

Outcome: approved