Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-25 00:00:00

Прокурор звернувся до суду з вищезазначеним позовом в якому вказав на те, що 20.06.2006 р. розпорядженням голови Черняхівської РДА № 407 було надано дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі та складання документів, що посвідчують право оренди земель водного фонду та водного об'єкту. Розпорядженням голови Черняхівської РДА від 21.02.2007 р. (відповідно до змісту позову) № 74 було затверджено вищевказану технічну документацію щодо встановлення меж на земельну ділянку площею 40,8380 га. У подальшому, розпорядженням голови Черняхівської РДА від 26.04.2007 р. № 169 було передано [PERSON] в оренду вищезазначену земельну ділянку та 10.05.2007 р. було укладено договір оренди. Позивач вважає те, що розпорядження №.№ 74, 169 не відповідають вимогам закону, а тому просить їх визнати протиправними та скасувати та, у зв'язку з цим, визнати недійсним договір оренди землі. В обґрунтування своїх вимог прокурор зазначив про наступне: -дозвіл, розпорядженням голови Черняхівської РДА, надавався, в порушення вимог закону, на розроблення не проекту відведення, а на виготовлення технічної документації, яка і була виготовлена, у зв'язку з чим, не було проведено обов'язкової державної експертизи землевпорядної документації, яка в даному випадку є обов'язковою, на думку позивача; -відповідно до висновку Державної інспекції сільського господарства в Житомирській області, межі земельної ділянки в натурі встановлені не були; -відбулося фактичне нове формування об'єкту землекористування так як раніше в користуванні була земельна ділянка площею 34,9 га, а в оренду надана земельна ділянка, відповідно до технічної документації, площею 40, 83 га.; -виділ земельної ділянки в натурі відсутній; -земельна ділянка надавалася [PERSON] для певних потреб, у тому числі для рекреаційних цілей, що не надає право Черняхівській РДА, відповідно до вимог ст. 122 ЗК України (який діяв на час укладення договору оренди) вирішувати питання щодо рекреаційних земель; -відповідно до вимог ст. 211 ЗК України, в наслідок укладення угоди з порушенням чинного законодавства є підставою для визнання такої угоди недійсною. В судовому засіданні позивач позов підтримав з обставин, наведених в ньому. Представники відповідачів позов не визнали та просили відмовити в його задоволенні у зв'язку з пропуском позивачем строків позовної давності так як з моменту укладення угоди до подачі позову до суду пройшло біля 7 років. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази, суд приходить до переконання про тре , що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав: -правовідносини регулюються ст., ст. 59, 51, 118, 123, 149 ЗК України, який діяв на час укладення договору оренди, ст. 16 ЗУ від 6 жовтня 1998 р. «Про оренду земель», п.2 « «Порядку розроблення проектів землеустрою щодо виділення земельних ділянок», затвердженого постановою КМ України від 26 травня 2004 р. № 677, Водним кодексом України; -відповідно до вимог ст. 18 Договору оренди, укладеного між [PERSON] та Черняхівською РДА - передача земельної ділянки водного фонду в оренду здійснюється без розроблення проекту її відведення; -згідно до ч. 4 ст. 16 ЗУ «Про оренду земель», в редакції чинній на день укладення договору оренди та розпоряджень,- передача земельних ділянок, межі яких не визначено в натурі в оренду, без зміни їх цільового призначення, здійснюється без розроблення проекту їх відведення. Крім того, відповідно до абз. 1 п.2 «Порядку розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок, затвердженого Постановою КМ України від 26 травня 2004 р. № 677,- проект відведення земельної ділянки не розробляється у разі коли земельна ділянка, межі якої визначено в натурі, надається у користування або безоплатно передається у власність без зміни її цільового призначення; - з аналізу вказаних вимог закону вбачається те , що розроблення проекту відведення земельної ділянки не вимагається у разі наявності наступних обставин у їх сукупності: визначення меж земельної ділянки та відсутність зміни її цільового призначення; -з матеріалів справи вбачається те , що на момент укладення договору оренди та прийняття розпоряджень, межі земельної ділянки були визначені в натурі та закріплені довгостроковими межовими знаками встановленого зразку, що підтверджується наступними доказами: -розпорядженням голови Черняхівської РДА від 20.12.2006 р. № 404 «Про надання згоди…»; -розпорядженням голови Черняхівської РДА від 21.02.1007р. «Про затвердження технічної документації…»; -розпорядженням голови РДА «Про передачу в оренду земель водного фонду» № 169 від 26.04.07 р.; -технічною документацією із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки для складання договору оренди її, зокрема: -відомістю вирахування координат пікетних точок; -протоколом погодження меж ділянки; -актом про передачу земельної ділянки та договірних межових знаків встановленого зразку; -кадастровим планом земельної ділянки з описом. Посилання позивача на те , що межі земельної ділянки в натурі встановлені не були, з посиланням на лист Державної інспекції сільського господарства в Житомирській області від 14.06.2013р., суд вважає безпідставним виходячи з наступного: -в абз. 3 ч.1 Листа зазначено про те, що «… в наданих Вами документах розпорядження голови Черняхівської РДА про затвердження технічної документації відсутнє»; -більше того, як вбачається з листа до позивача від 09.07.2013р. № 1505/10, копії розпоряджень та документів на підставі яких видані розпорядження голови черняхівської РДА №№ 407,74,169, були надані відповідачем позивачу лише 09.07.2013р., тобто вже після оформлення та надсилання до прокуратури Інспекцією листа про невідповідність розпоряджень та договору оренди вимогам закону. З цього вбачається те, що надаючи листа прокурору, який послугував підставою для звернення до суду. Інспекція не мала в своєму розпорядженні всіх наявних документів, які були підставою для укладення договору оренди землі відповідачами; -отже, як вбачається з матеріалів справи, на момент підготовки листа від 14.06.2013р. , позивачем не було надано Інспекції всіх копій документів щодо встановлення меж земельної ділянки на місцевості. Тому висновок Інспекції не може вважатися безспірним та спростовується наявними в справі доказами, перерахованими вище; Судом встановлено те , що при укладенні договору оренди, цільове призначення земельної ділянки змінене не було, що підтверджується наступними доказами: -відповідно до п.8 ч.1 п.9 «Порядку змінення цільового призначення земель…»затвердженого постановою КМ України від 11 травня 2002 р. № 502, РДА розглядають подані проектні матеріали та приймають рішення про зміну цільового призначення земель, якщо така зміна пов'язана з наступним використанням цієї ділянки для сх потреб,ведення лісового господарства, будівництва об'єктів призначених для обслуговування членів територіальної громади ( лікарень, шкіл, будинків відпочинку, тощо). Якщо зміна цільового призначення земельної ділянки, яка розташована за межами населеного пункту, передбачає використання ділянок для інших потреб, ніж визначених п.8 цього Порядку, РДА розглядає проектні матеріали, готує свій висновок і подає його разом з матеріалами до ОДА. Цих дій Черняхівська РДА не вичнила. Тобто, вона не змінила цільового призначення земельної ділянки, переданої в оренду. Розпорядження Черняхівської РДА не містять рішень про зміну цільового призначення земель при передачі їх в оренду; -крім того, відповідно до вимог ст. 15 договору оренди, земельна ділянка водного фонду передається в оренду для рибогосподарських цілей, спортивного рибальства, що саме по собі є відпочинком громадян. Ст. 16 договору оренди земель прямо підтверджує збереження цільового призначення земель при її наданні в оренду. З вищенаведених обставин, суд розцінює посилання позивача на зміну цільового призначення орендованих земель як припущення позивача. Проте, відповідно до ст. 60 ЦПК України, суд не може грунтувати рішення на припущеннях. Крім того, відповідно до вимог ст. 59 ч.4 ЗК України, громадяни мають право брати в оренду земельні ділянки для культурно-оздоровчих, рекреаційних, спортивних та туристичних цілей та ст. 61 ч.2 ЗК України не забороняє здійснення такої діяльності на прибережних смугах водойм. Відповідно ст. 51 ЗК України, до рекреаційних земель відносяться землі , які для реакриаційного використання зайняті будинками відпочинків, пансіонатами, об'єктами фізичної культури, туристичними базами, тощо. Судом достеменно встановлено те, що таких споруд на прибережній смузі орендованого водоймища не має. Наразі, невідома природа попереднього договору оренди земельної ділянки, укладеного між відповідачами. Позивачем не надано жодного доказу про те, що сталося з договором оренди щодо цієї ж земельної ділянки, укладеним між тими ж сторонами на 15 років, тобто до 2016 р. Відповідно до вимог ст. 118 п.2 ЗК України, для укладення договору оренди, заявник повинен виготовити «… технічні матеріали та документа, що підтверджують розмір земельної ділянки». [PERSON] і виготовив «Технічну документацію» на земельну ділянку, яку він бажав орендувати в якій і зазначено розмір її та межі. Згідно ЗУ «Про державну експертизу землевпорядної документації» від 17 червня 2004 р., ст., ст. 8-11, у випадку коли визначено межі земельної ділянки, проведення експертного дослідження технічної документації е не обов'язковим. Виносячи рішення по справі, суд керується принципом справедливості. Виникла ситуація при якій [PERSON] біля 7 років користувався ставком. В цей час спустив його, вичистив, задіявши техніку, викорчував пеньки, які були під водою, почистив береги, викосив зайвий очерет, засипав береги піском, облогородив водоймище, запустив рибу різних видів, повівся як справжній хазяїн і до кінця 2013 р. ніхто те вважав того, що він користувався ставком незаконно. Тільки після цього як ставок набув належного вигляду, виникло питання про те, що відповідач незаконно користується ставком. Крім того, суд звертає увагу і на вимоги представників відповідачів про те , що для подачі позову витекли строки позовної давності. Щорічно РДА надає дані ОДА, прокуратурі району, іншим інстанціям про те, які водоймища перебувають в оренді і на яких підставах. Документи неодноразово перевірялися і ні у кого, до 2013р., не виникло сумніву щодо законності укладення відповідачами договору оренди землі. Крім того, суд бере до уваги і Постанови Пленуму ВС України з аналогічних питань в яких було неодноразово зазначено про те , що при вирішенні вказаних спорів суд повинен брати до уваги те , чи були суттєвими порушення вимог закону при укладанні договорів оренди земель. В судовому засіданні взагалі не встановлено порушень вимог закону відповідачами. Договір оренди, розпорядження голови РДА відповідали дійсним намірам сторін. Розпорядженнями та укладенням договору оренди не завдано будь якої шкоди державі. Якщо на думку позивача шкода і є, то в суді не доведено того, в чому вона полягає та на яку суму. Навпаки, держава отримала тільки вигоду у вигляді окультурення водоймища, отримання рибної продукції, зайнятості працівників по підтриманню водоймища в належному стані, зарибленні його, а також у вигляді місця культурного відпочинку та спортивного рибальства як для громади сіл, так і для інших громадян. Навпаки, шкода буде завдана державі тоді, коли у [PERSON] буде забране водоймище, безумовно передане у облогороженому стані особі, яка вже претендує на нього. Тоді у відповідача виникне право на грошову компенсацію витрат, які можуть бути стягнуті саме з держави так як саме державні установи, контролюючі установи та органи допустили порушення, які, на думку суду, не встановлені. На підставі вищенаведеного, ст., ст. 59, 51, 118, 123, 149 ЗК України, який діяв на час укладення договору оренди, ст. 16 ЗУ від 6 жовтня 1998 р. «Про оренду земель», п.2 « «Порядку розроблення проектів землеустрою щодо виділення земельних ділянок», затвердженого постановою КМ України від 26 травня 2004 р. № 677, Водним кодексом України,

Outcome: dismissed