Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-05 00:00:00

Прокурор Ізяславського районну звернувся до суду з позовами до [PERSON] районної державної адміністрації, [PERSON], [PERSON], третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача Кунівська сільська рада Ізяславського району, про скасування розпоряджень та визнання недійсним державних актів на право власності на земельні ділянки. В обґрунтування позову вказав, що розпорядженням [PERSON] районної державної адміністрації від 27.09.2012 року № 488/2012-р [PERSON] та [PERSON] надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок для надання їх у приватну власність з метою ведення особистого селянського господарства із земель, розташованих за межами населених пунктів на території Кунівської сільської ради Ізяславського району. У подальшому розпорядженням [PERSON] районної державної адміністрації від 05.12.2012 року № 601/2012-р затверджено проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок [PERSON] площею 2,0000 га, [PERSON] площею 2,0000 га, для ведення особистого селянського господарства із земель, розташованих за межами населених пунктів на території Кунівської сільської ради Ізяславського району, та передано їх у власність. На підставі вказаного розпорядження [PERSON] та [PERSON] 24 грудня 2012 року було видано державні акти на право власності на зазначені земельні ділянки. Вважає, що вказані розпорядження та державні акти є незаконними та підлягають скасуванню, оскільки спірні земельні ділянки відносяться до земель резервного фонду, а відповідачі [PERSON] і [PERSON] не були членами КСП «Росія», не зайняті у соціальній сфері с. Кунів, та не проживають на території Кунівської сільської ради. Разом з тим, на території сільської ради проживають громадяни, які мають право на отримання земельних ділянок з резервного фонду, та які ще не отримували земельні ділянки у власність. Тобто, земельним законодавством встановлено, що за рахунок земель резервного фонду виділяються земельні ділянки виключному переліку осіб, а саме громадянам, зайнятим у соціальній сфері на селі, іншим особам, яких приймають у члени сільськогосподарських підприємств, або які переселяються у сільську місцевість для постійного проживання. Таким чином, землі резервного фонду передані особам, які не відноситься до соціальної сфери життя села, та не є членами КСП і не проживають у цьому населеному пункті, а тому прокурор звернувся з вказаним позовом до суду. Ухвалою суду від 06 жовтня 2015 року вказані позови були обєднанні в одне провадження. У судовому засіданні прокурори прокуратури Ізяславського району Хмельницької області [PERSON] та [PERSON] позов підтримали та просять його задовольнити з викладених у позовній заяві підстав. Представник відповідача [PERSON] РДА [PERSON] заперечила проти задоволення позову та пояснила, що адміністрація при винесенні спірних розпоряджень діяла відповідно до вимог земельного законодавства. Також прокурором не доведено, що дані земельні ділянки відносяться до земель резервного фонду, оскільки на теперішній час документації із землеустрою щодо розподілу земель державної власності на території Ізяславського району на землі запасу та резерву не виготовлялися. Представник відповідачів [PERSON] та [PERSON], [PERSON] в судове засідання не зявився, хоча про час та день розгляду справи був повідомлений належним чином, а саме: шляхом відібранням відповідної судової розписки з відміткою про дату та час слухання справи, про що свідчить відповідний підпис останнього. Причин поважності неявки в судове засідання не повідомив. Згідно ч. 5 ст. 76 ЦПК України вручення судової повістки представникові особи, яка бере участь у справі, вважається врученням повістки і цій особі. Сільський голова Кунівської сільської ради Ізяславського району [PERSON] підтримав позов прокурора та ствердив, що земельні ділянки, які виділенні для [PERSON], відносяться до земель резервного фонду, що стверджується відповідною технічною документацією по реформуванню КСП «Росія». Вислухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши письмові матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Так, судом встановлено, що розпорядженням [PERSON] районної державної адміністрації від 27.09.2012 року № 488/2012-р [PERSON] та [PERSON] надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок для надання їх у приватну власність з метою ведення особистого селянського господарства із земель, розташованих за межами населених пунктів на території Кунівської сільської ради Ізяславського району. Відповідно до розпорядження [PERSON] районної державної адміністрації від 05.12.2012 року № 601/2012-р, затверджено проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок [PERSON] площею 2,0000 га та [PERSON] площею 2,0000 га для ведення особистого селянського господарства із земель, розташованих за межами населених пунктів на території Кунівської сільської ради Ізяславського району, та передано їх у власність. На підставі вказаного розпорядження 24 грудня 2012 року було видано державні акти на право власності на зазначені земельні ділянки: серії ЯМ № 260240, та серії ЯМ № 260238 від 24.12.2012 року, видані на ім'я [PERSON] та [PERSON] на земельну ділянку площею по 2,0000 га кожному з цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства з кадастровими номерами 6822183000:05:036:0005, 6822183000:05:036:0003, які зареєстровано в книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №№ 682210001002668, 682210001002667. Згідно листа відділу Держземагентства в [PERSON] районі у Хмельницькій області від 23.06.2015 року, земельні ділянки [PERSON] та [PERSON] передавалися для них відповідно до ст.ст. 118, 121 ЗК України у приватну власність із земель державної власності. Чи виділялися дані земельні ділянки із земель запасу чи резерву, відділ Держземагентства в [PERSON] районі не володіє, а тому за вказаною інформацією слід звернутися до Кунівської сільської ради. Відповідно до інформації Кунівської сільської ради Ізяславського району від 22.06.2015 року, на території сільської ради діяло КСП «Росія», площа земель резервного фонду, який був створений для подальшого розподілу між членами КСП та між працівниками державних та комунальних закладів освіти, культури, охорони здоровя становила 261,0 га. Станом на 01.06.2015 року площа земель резервного фонду, що залишилась нерозподіленою між громадянами становить 35,0 га. Також на території сільської ради рахуються 109 осіб соціальної сфери, та 10 осіб учасників АТО, які мають право на безоплатну приватизацію земельних ділянок сільськогосподарського призначення. В свою чергу, [PERSON] та [PERSON] ніколи не проживали та не проживають на території сільської ради, не зайняті у соціальній сфері села та не брали участі у розвитку інфраструктури населених пунктів сільської ради, ніколи не були членами КСП «Росія», яке діяло на території Кунівської сільської ради. З огляду на встановлені обставини судом зазначається наступне. Відповідно до статті 1 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частиною 1 статті 3 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ст. 158 Земельного кодексу України виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб. У відповідності до пункту 1 частини 1 статті 15 ЦПК України суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин. Згідно статті 14 Конституції України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Відповідно до частини 1 статті 25 ЗК України при приватизації земель державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій земельні ділянки передаються працівникам цих підприємств, установ та організацій, працівникам державних та комунальних закладів освіти, культури, охорони здоров'я, розташованих на території відповідної ради, а також пенсіонерам з їх числа з визначенням кожному з них земельної частки (паю). Згідно ч. 4 ст. 25 ЗК України, площа земель, що передаються у приватну власність, становить різницю між загальною площею земель, що перебували у постійному користуванні сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, і площею земель, які залишаються у державній чи комунальній власності (лісогосподарське призначення, водний фонд, резервний фонд). Відповідно до частини 9 статті 25 ЗК України органи виконавчої влади або органи місцевого самоврядування у процесі приватизації створюють резервний фонд земель за погодженням його місця розташування з особами, зазначеними в частині першій цієї статті у розмірі до 15 відсотків площі усіх сільськогосподарських угідь, які були у постійному користуванні відповідних підприємств, установ та організацій. Частиною 10 статті 25 цього Кодексу визначено, що резервний фонд земель перебуває у державній або комунальній власності і призначається для подальшого перерозподілу та використання за цільовим призначенням. Відповідно до п. 7 Указу Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» від 8 серпня 1995 року № 720/95 установлено, що створюваний під час передачі земель у колективну власність резервний фонд використовується для передачі у приватну власність або надання у користування земельних ділянок переважно громадянам, зайнятим у соціальній сфері на селі, а також іншим особам, яких приймають у члени сільськогосподарських підприємств або які переселяються у сільську місцевість для постійного проживання. Згідно ч. 6 ст. 118 ЗК України, громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення особистого селянського господарства, у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідної районної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради за місцем знаходження земельної ділянки. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). Відповідно до ч. 1 ст. 6 Закону України «Про місцеві державні адміністрації», на виконання Конституції України, законів України, актів Президента України, актів Кабінету Міністрів України, міністерств та інших центральних органів виконавчої влади, які відповідно до закону забезпечують нормативно-правове регулювання власних і делегованих повноважень, голова місцевої державної адміністрації в межах своїх повноважень видає розпорядження, а керівники структурних підрозділів - накази. Згідно пункту «г» частини 3 статті 152 ЗК України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування. Статтею 155 ЗК України визначено, що у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. Згідно пунктів «а» та п. «в» статті 21 ЗК України порушення порядку встановлення та зміни цільового призначення земель є підставою для визнання недійсними рішень органів державної влади та органів місцевого самоврядування про надання (передачу) земельних ділянок громадянам та юридичним особам, а також визнання реєстрації недійсною. Відповідно до вимог статті 393 ЦК України правовий акт органу державної влади, Автономної республіки Крим або органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним і скасовується. З вищенаведених правових норм слідує, що при приватизації земель державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій у приватну власність передаються земельні ділянки (крім земель резервного фонду) працівникам цих підприємств, установ та організацій, працівникам державних та комунальних закладів освіти, культури охорони здоровя, розташованих на території відповідної ради, а також пенсіонерам з їх числа з визначенням кожному з них земельної частки (паю). Разом з тим, створений у процесі приватизації резервний фонд земель призначається для подальшого перерозподілу та використання за цільовим призначенням переважно громадянами, зайнятими у соціальній сфері на селі, а також іншими особами, яких приймають у члени сільськогосподарських підприємств або які переселяються у сільську місцевість для постійного проживання. Реалізація вказаними особами права на отримання у власність (користування) земельної ділянки здійснюється ними добровільно, а саме: за їх клопотанням. Що стосується посилань представників відповідачів на відсутність доказів, що підтверджують належність спірних земельних ділянок до земель резервного фонду із земель державної власності на території Кунівської сільської ради, суд зазначає наступне. Згідно вимог ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Як встановлено судом, рішенням чотирнадцятої сесії [PERSON] районної ради народних депутатів XXI скликання від 21 жовтня 1993 року № 1 затверджено районну програму земельної реформи за 1993-1995 роки, яка передбачала, зокрема, необхідність передання земель сільськогосподарських підприємств і організацій в колективну власність та створення резервного фонду. Аналогічно рішенням одинадцятої сесії Кунівської сільської ради Ізяславського району XXI скликання від 17 листопада 1993 року затверджено програму земельної реформи та приватизації землі на 1993-1995 роки по Кунівській сільській раді. Надалі, рішеннями третьої сесії Кунівської сільської ради від 09 березня 1995 року передано в колективну власність КСП «Росія» 1898 га сільськогосподарських угідь та затверджено резервний фонд площею 260,7 га. та видано державний акт на право колективної власності на землю серії ХМ № 29, який зареєстрований в Книзі записів державних актів на право колективної власності на землю по № 1. Зважаючи на викладені обставини, суд приходить до висновку, що твердження представників відповідачів щодо відсутності у Кунівській сільській раді земель резерву не відповідають дійсності. Під час розгляду справи судом було допитано в якості спеціаліста виконуючого обовязки відділу Держгеокадастру в [PERSON] районі [PERSON], яка пояснила, що на території Ізяславського району документально не створено землі резервного фонду. Але не заперечила, що відділом Держгеокадастру в [PERSON] районі ведеться форма 6-зем, у якій відображаються землі у постійному користуванні, у приватній власності, в оренді земель запасу, резерву і земельних часток (паїв). Однак ствердити, чи спірні земельні ділянки відносяться до земель резерву вона не може, оскільки документація на землі резерву не виготовлялася, одночасно і не заперечила, що земельні ділянки [PERSON] можуть належати до земель резерву при наявності даної документації. Пояснити, яким чином готується форма 6-зем у якій наявний розділ землі резервного фонду не може, оскільки це у її компетенцію не входить. Відсутність документації із землеустрою щодо створення резервного фонду із земель державної власності на території Кунівської сільської ради Ізяславського району стверджується також повідомленням в.о. начальника відділу Держгеокадастру в [PERSON] районі [PERSON] від 14.09.2015 року. Однак, у своїй відповіді від 23.06.2015 року на запит прокурора, начальник відділу (на той час) Держземагентства в [PERSON] районі [PERSON] повідомляла, що не відає даними, чи спірні земельні ділянки виділялися із земель запасу чи резерву, тому із вказаним запитом прокурору слід звернутися до Кунівської сільської ради. Відповідно до довідки Кунівської сільської ради Ізяславського району № 686 від 14.09.2015 року, земельні ділянки, надані [PERSON] та [PERSON], відносяться до земель державної власності, а саме: земель резервного фонду, що був утворений в процесі приватизації. Дані земельні ділянки були надані на полі № 38 («Проект землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв) на території Ізяславського району Кунівської сільської ради»). Земельні ділянки на даний час не використовуються, не обробляються за цільовим призначенням. Як вбачається з технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку власникам сертифікатів на земельну частку (пай) на території Кунівської сільської ради Ізяславського район від 2004 року, додатком до якої є графічний матеріал (карта), земельні ділянки, які виділенні для відповідачів знаходяться у полі № 38, що відносяться до земель резервного фонду. Також у пояснювальній записці до даної документації наявне посилання, що «Під час проведення робіт додатково виділено 3,35 га землі з земель резервного фонду по рішенню суду для 2 чоловіків, які мали право на земельну частку (пай)». Зазначені відомості також відображені у Таблиці № 6 у розділі землі резервного фонду (угіддя та агрогрупи 5в, площа, яка підлягає паюванню 3,35 га.), які вказані у картографічній карті у полі № 38. Вказана проектна документація погоджена на підставі розпорядження голови [PERSON] райдержадміністрації № 264/2004-р. від 20.08.2004 року, та висновком відділу земельних ресурсів Ізяславського району від 10.03.2004 року. Крім того, прокурором на підтвердження наявності земель резервного фонду на території Кунівської сільської ради було надано ще одну картографічну карту з відображенням резервного фонду землі, на якій наявні підписи та печатки відповідних посадових осіб. Також, наявність земель резервного фонду в [PERSON] районі стверджується Звітом форми 6-зем про наявність земель та розподіл їх за власниками землі, землекористувачами, угіддями та видачами економічної діяльності станом на 01 січня 2015 року, який готувався відділом Держземагентства в [PERSON] районі. У відповідності до викопіювання з чергового плану земельних ділянок на території Кунівської сільської ради Ізяславського району за кадастровими номерами 6822183000:05:036:0005, 6822183000:05:036:0003, що належать [PERSON] та [PERSON], виготовленої [PERSON] РВВХРФ ДП ЦДЗК, дані земельні ділянки по відношенню до картографічних матеріалів технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну частку (пай) по Кунівській сільській раді, знаходяться у резервному фонді. Слід зауважити, що конфігурація земельних ділянок, зазначених на даному викопіюванні, відповідає конфігурації земельних ділянок, виданих відповідачем відповідно до технічної документації останніх. З урахуванням викладеного, суд вважає доведеним, що на території Кунівської сільської ради створені землі резервного фонду та що земельні ділянки, які були виділені для [PERSON] та [PERSON], відносяться до земель резервного фонду. Оскільки у відповідності до ст. 25 ЗК України та п. 7 Указу Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» від 8 серпня 1995 року № 720/95 останні не підпадають до категорій осіб, які б мали право на отримання земельної ділянки із земель резервного фонду, позов прокурора підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, оскільки при зверненні до суду з даним позовом прокурор був звільнений від сплати судового збору, з відповідачів на користь держави слід стягнути судовий збір по 406 грн. 00 коп. з кожного (1218 ? 3 = 406). На підставі ст. 14 Конституції України, ст. 393 ЦК України, ст.ст. 21, 25, 118, 152, 155, 158 Земельного кодексу України, ст. 6 Закону України «Про місцеві державні адміністрації», п. 7 Указу Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» від 8 серпня 1995 року № 720/95,

Outcome: approved