Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-18 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення за договором про надання споживчого кредиту мотивуючи тим, що 11.05.2013 року між ПАТ «ОТП Банк» (правонаступником якого є ТОВ «ОТП Факторинг Україна») та [PERSON] було укладено договір про надання споживчого кредиту № 2003754036. Згідно з умовами кредитного договору Банк здійснив видачу кредитних коштів відповідачу в сумі 18 600,00 грн. Відповідно до п. 1.2.1 Кредитного договору Банк надає Позичальнику споживчий кредит у відповідності до умов Кредитного Договору, а Позичальник зобов'язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом, інші платежі, визначені Кредитним договором. Згідно п. 1.1. Кредитного договору було встановлено процентну ставку, яка складає 0,01% річних. Відповідно до п. 1.4.1 Позичальник зобов'язаний повністю повернути Банку суму отриманого кредиту та виконати всі інші зобов'язання встановлені Кредитним договором не пізніше 11.05.2015 року. Сума отриманого кредиту погашається щомісяця в дату платежу та в розмірі, зазначених в графіку платежів. Відповідно до п. 1.5.4 в разі порушення позичальником строків або суми сплати будь-якого з щомісячних платежів, банк має право вимагати від позичальника дострокового виконання зобов'язань за Кредитним договором. Однак, в супереч умовам Кредитного договору, вищевказані зобов'язання [PERSON] щодо повернення кредиту та сплати відсотків за користування кредитними коштами не виконуються. Так, згідно розрахунку заборгованості, заборгованість за кредитним договором станом на 14.01.2015р. складає: -17 050,31 грн. - сума заборгованості за кредитом. -1,61 грн. - сума заборгованості за процентами. - 5 700,16 грн. - комісія. Загальна заборгованість за кредитним договором станом на 14.01.2015 становить 22 752,08 грн. 21.07.2014 р. між Товариством з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» (ЄДРПОУ 36789421) та Публічним акціонерним товариством «ОТП Банк» (ЄДРПОУ 21685166) у відповідності до ст. ст. 512, 514, Цивільного кодексу України було укладено договір факторингу. Згідно з вищевказаним договором ПАТ «ОТП Банк» відступило, а ТОВ «ОТП Факторинг Україна» прийняло за кредитним договором №2003754036 від 11.05.2013 р. право вимоги в обсязі і на умовах, що існують на момент набрання чинності цим Договором. Відповідно до ст. 512 ЦК України «Кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги)», згідно з ст. 514 вказаного кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав. Таким чином, до ТОВ «ОТП Факторинг Україна» перейшли всі права ПАТ «ОТП Банк» щодо права вимоги до Боржника за вищевказаними кредитним договором. Представник позивача надав до суду заяву в якій просив розглянути справу без участі представника позивача, проти винесення заочного рішення не заперечував. Належним чином викликаний відповідач до суду не з'явився про причини неявки суд не повідомив, в зв'язку з чим суд ухвалив слухати справу за відсутності представника позивача та відповідача по справі. У відповідності до ст. 197 ч.2 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, т.я. були підстави для проведення розгляду справу без участі сторін. Суд ухвалив провести заочний розгляд справи відповідно до ст. 224-225 ЦПК України. Під час судового засідання були вивчені наступні докази по справі : · Копія договору про надання споживчого кредиту з додатками до нього (а.с.5-7) · Розрахунок заборгованості (а.с.8) · Копія паспорта відповідача (а.с.9-11) · Повідомлення (а.с.12) · Правовстановлюючі документи позивача (а.с.14-20) · Довідка про реєстрацію місця проживання або місця перебування фізичної особи (а.с.25) Таким чином судом було встановлено: 11.05.2013 між позивачем та відповідачем було укладено договір про надання споживчого кредиту № 2003754036 згідно умов якого відповідач отримав кредит в розмірі 18600,00 грн. Станом 14.01.2015 р. за Відповідачем по укладеному з позивачем договором від 11.05.2013 року рахується заборгованість на загальну суму 22752,08 грн. грн. Розглянувши матеріали справи, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги підлягають повному задоволенню в зв'язку з наступним. У відповідності зі ст. 509 Цивільного кодексу України (надалі ЦК України), зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона зобов'язана вчинити на користь другої сторони певну дію або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Стаття 526 ЦК України зазначає, що зобов'язання має виконуватися ^належним чином, відповідно до умов договору та вимог ЦК України. Згідно ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 611 ЦК у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Стаття 1049 ЦК України зазначає, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Згідно ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обоє 'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилися, та сплати процентів На підставі викладеного,

Outcome: approved