Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-19 00:00:00

Представник публічного акціонерного товариства «ПриватБанк» (далі - банк) звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості, який 06.06.2017р. було уточнено, посилаючись на те, що відповідно до укладеного договору б/н від 12.06.2007 року [PERSON] отримав кредит у розмірі 4500 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за його користування у розмірі 22,80 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим строком повернення, що відповідає строку дії картки. Враховуючи вищевикладене, сторони досягли згоди та уклали договір. Однак відповідач вказаних умов договору не виконав. У зв'язку з невиконанням відповідачем зобов'язань за кредитним договором 05.09.2008р. Орджонікідзевським районним судом був виданий судовий наказ про стягнення з нього суми заборгованості за кредитом у сумі 5197,62 грн. Окрім того, рішенням Орджонікідзевського районного суду від 11.02.2014р. з відповідача була стягнута заборгованість у сумі 16 169,55 грн. У зв'язку з тим, що сума заборгованості за раніше винесеними рішеннями відповідачем не погашена, станом на 30.11.2016 року він має заборгованість - 22 746,89 грн., яка складається з наступного - 21 015,14 грн. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом за період з 01.11.2013р. по 30.11.2016р.; 1 731,75 грн. - заборгованість за пенею та комісією за період з 01.11.2013р. по 30.11.2016р. Просив стягнути з [PERSON] зазначену суму заборгованості та судові витрати. У судове засідання представник позивача за довіреністю не з`явилася, проте від неї до суду надійшла заява з проханням справу розглянути за її відсутності. Позовні вимоги підтримала у повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Відповідач [PERSON] в судове засідання на розгляд справи не з'явився, в письмовій заяві на адресу суду позовні вимоги не визнав та просив відмовити їх задоволенні, посилаючись на сплив строку позовної давності. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Як вбачається з кредитного договору б/н від 12.06.2007 року, укладеного між ПАТ «ПриватБанк» та [PERSON], останній отримав кредит у розмірі 4500 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за його користування у розмірі 22,80 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кредитом з кінцевим строком повернення, що відповідає строку дії картки. У зв'язку з тим, що зобов'язання боржником [PERSON] не виконувались, за заявою ЗАТ КБ «ПриватБанк», 05 вересня 2008 року Орджонікідзевським районним судом м. Маріуполя було видано судовий наказ № 2н-33404/08 про стягнення з [PERSON] на користь ЗАТ КБ «ПриватБаннк», правонаступником якого є ПАТ «ПриватБанк» заборгованості за кредитним договором в розмірі 5197, 62 грн., Крім того, рішенням Орджонікідзевського районного суду м.Маріуполя від 11 лютого 2014 року з [PERSON] стягнуто на користь ПАТ «ПриватБанк» заборгованість за користування кредитом станом на 31 жовтня 2013 року в сумі 15919,55 грн., з яких: 4357,23 грн. - заборгованість за кредитом; 6388,80 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 4 415,45 грн. - заборгованість по комісії за користування кредитом; 758,07 грн. - штраф (процентна складова). В позові представник позивача посилається, що у зв'язку з тим, що сума заборгованості за раніше винесеними рішеннями суду відповідачем не погашена, станом на 30 листопада 2016 року утворилася заборгованість в сумі 22746,89 гривень, яка складається з заборгованості по відсоткам за користування кредитом за період з 01.11.2013р. по 30.11.2016 року в розмірі 21015,14 грн. та заборгованості за пенею та комісією за період з 01.11.2013р. по 30.11.2016 р. в розмірі 1731,75 грн. Відповідно до статті 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору (частини перша, друга статті 1054 ЦК України). Відповідно до частин першої, четвертої статті 631 цього Кодексу строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. За змістом статей 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. У даній справі, кредитним договором передбачено сплату процентів на суму залишку заборгованості за кредитом щомісячно з кінцевим строком повернення, що відповідає строку дії картки ( п.5.4 другого розділу Умов та правил надання банківських послуг). За змістом частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Відповідно до частин першої, третьої статті 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Виходячи із системного аналізу статей 525, 526, 599, 611 ЦК України та змісту кредитного договору можна зробити висновок про те, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання й не позбавляє кредитора права на отримання штрафних санкцій, передбачених умовами договору та ЦК України, а також сплату боржником процентів, належних кредитору відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Разом з ти, згідно п.3.13 Умов та правил надання банківських послуг, у випадку якщо по закінченню строку вкладу, клієнт не заявив Банку про відмову від продовження строку вкладу, вклад автоматично вважається продовженим ще на один строк. Згідно п. 9.12 зазначених Умов, договір дії протягом 12 місяців з моменту його підписання, якщо протягом даного строку одна із сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії Договору, він автоматично підлягає пролонгації на той самий строк. Проте пролонгація договору передбачає продовження строку дії договору після виконання сторонами його умов і переукладання договору на тих самих умовах, на яких він був укладений. (Постанова ВСУ Відомостей про те, що після закінчення строку дії договору банк видавав боржнику грошові кошти і нову платіжну картку, представником позивача не надано. Більш того, як випливає, з матеріалів справи та змісту позову, боржник своїх зобов'язань за договором від 12 червня 2007 року не виконав, що свідчить що підстав для переукладання договору у Банку з позичальником [PERSON] не було. Статтею 257 ЦК України встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки, а до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік (стаття 258 цього Кодексу). За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права (частина перша статті 261 ЦК України). Згідно зі статтею 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги. За змістом цих норм початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Наявність рішень суду про стягнення заборгованості за кредитним договором, свідчить про те, що банком було реалізовано право вимоги виконання додатково зобов'язання про сплату штрафних санкцій та процентів за кредитним договором від 12 червня 2007 року. А відтак, настання строку виконання зобов'язання за кредитним договором від 12 червня 2007 року необхідно обчислювати з дня постановлення рішення Орджонікідзевського районного суду м.Маріуполя, про стягнення з відповідача заборгованості за користування кредитом в сумі 15919,55 грн., тобто з 11 лютого 2014 року. Банк звернувся з позовом до суду 23 лютого 2017 року, тобто поза межами строку позовної давності, визначеною ст. 257 ЦК України. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. З огляду на наведене суд відмовляє в позові про стягнення заборгованості за кредитним договором від 12 червня 2007 року, оскільки ці вимоги заявлені поза межами строку позовної давності, визначеною ст. 257 ЦК України. Враховуючи, що в задоволенні позову Банку відмовлено, то відсутні підстави для стягнення з відповідача понесених Банком судових витрат про сплату судового збору. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed