Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-06 00:00:00

Представник позивачів [PERSON] звернувся до суду в інтересах [PERSON] та [PERSON] з вищевказаним позовом та просив: встановити факт родинних відносин, що померла [INFO] року [PERSON], є матір'ю [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]; визнати за [PERSON] та [PERSON] право власності по 1/2 частці за кожною на житловий [ADDRESS] (загальною площею 61,40 кв.м., житловою площею 35,30 кв.м.) із господарськими будівлями і спорудами, що розташовані по [ADDRESS], в порядку спадкування за заповітом, після смерті [INFO] року їх матері [PERSON]. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що нотаріус відмовив позивачам у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки прізвище спадкодавця і спадкоємців - дітей померлої, є різними і не підтверджується документами про їх народження, а також спадкоємці не змогли надати нотаріусу документ про право власності їх матері на житловий будинок. В судовому засідання позивач [PERSON] та представник позивачів [PERSON] позовні вимоги підтримали та пояснили, що їх мати [PERSON], розірвавши шлюб з [PERSON], отримала паспорт на своє дівоче прізвище «[PERSON]». За життя вона склала заповіт, яким все своє майно заповіла позивачам. Відповідач - Лецьківська сільська рада Переяслав-Хмельницького району подала суду заяву про визнання позову в повному обсязі та просила розглядати справу за відсутності відповідача. Третя особа - Переяслав-Хмельницька районна державна нотаріальна контора Київської області, в підготовче засідання свого представника не направила. В заяві просила розгляд справи проводити без представника третьої особи. Вислухавши пояснення позивача та представника, суд вирішив прийняти визнання позову відповідачем та на підставі ч.4 ст. 200, ч.4 ст. 206 ЦПК України ухвалити рішення в підготовчому засіданні про задоволення позовних вимог, виходячи з наступних фактичних обставин справи. З копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER], виданого Відділом державної реєстрації смерті Головного територіального управління юстиції у місті Києві вбачається, що [INFO] року у віці 87 років померла [PERSON] (а.с.10). 27 липня 2004 року [PERSON] склала заповіт, яким все своє майно заповіла [PERSON] та [PERSON] (а.с.13) Факт родинних відносин між померлою та позивачами - спадкоємцями за заповітом, як матір'ю та дочками, свідоцтвом про їхнє народження не підтверджується, оскільки в цих документах матір'ю записана [PERSON], а батьком - [PERSON] (а.с.15,16). Отже цей факт підлягає встановленню в судовому порядку. [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 22 червня 1952 року у виконавчому комітет і Віненської сільської ради Переяслав-Хмельницького району та взяли спільне прізвище «[PERSON]», що підтверджується витягом з Державного реєстру актів цивільного стану щодо актового запису про шлюб (а.с.18) Відповідно до рішення народного суду Переяслав-Хмельницького району Київської області від 10 грудня 1969 року та Повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про розірвання шлюбу, 10.12.1969 було розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON]. Прізвище дружини після розірвання шлюбу «Кондес» (а.с.19-21). У цьому шлюбі народились [PERSON], [INFO] р.н. та [PERSON], [INFO] р.н., що підтверджується відповідними свідоцтвами про народження (а.с.15,16). Після реєстрації шлюбу вказані вище особи змінили прізвище: [PERSON] взяла прізвище чоловіка «[PERSON]», а [PERSON] - «[PERSON]» (а.с.15,17) Отже, позивачі - [PERSON] та [PERSON] є спадкоємцями за заповітом від 27 липня 2004 року, складеним [PERSON] та посвідченим секретарем виконкому Лецьківської сільської ради Переяслав-Хмельницького району Київської області. Після смерті [PERSON] вони прийняли спадщину належним чином відповідно до вимог ч.1 ст. 1269 ЦК України, оскільки протягом шестимісячного строку з дня відкриття спадщини звернулися в нотаріальну контору з заявами про прийняття спадщини, що підтверджується матеріалами спадкової справи, витребуваної судом у нотаріуса (а.с. 14). 07 серпня 2018 року нотаріус районної державної нотаріальної контори своєю постановою відмовив позивачам у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом через відсутність правовстановлюючого документу на житловий будинок та через ненадання всіх необхідних документів, що підтверджують родинні відносини із спадкодавцем (а.с.34). Свідок [PERSON] та [PERSON] (кожен окремо) суду показали, що знають позивачів з дитинства, їх матір'ю була [PERSON], а батьком [PERSON]. Мати позивачів побудувала будинок в селі Віненці на одному дворі зі своїми батьками, а батько позивачів залишив сім'ю, коли ті ще були малими, та пішов жити до іншої жінки. Батько позивачів помер давно, а мати [PERSON] у грудні 2017 року. Подані позивачами докази та показання свідків визнаються судом достовірними, належними та допустимими, які в своїй сукупності є достатніми для встановлення обставин, що мають значення для справи. Приймаючи до уваги вказані обставини, проаналізувавши всі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що спадкодавець [PERSON] є матір'ю позивачів [PERSON] та [PERSON] і встановлення факту родинних відносин необхідне позивачам для забезпечення їх спадкових прав і обов'язків, зокрема тих, що стосуються сплати податків та зборів при оформленні спадщини. Що стосується спадкового майна, а саме: житлового [ADDRESS] (загальною площею 61,40 кв.м., житловою площею 35,30 кв.м.) із господарськими будівлями і спорудами, що розташовані по [ADDRESS], то факт володіння померлою [PERSON] вищезазначеним житловим будинком 1966 року побудови підтверджується як показаннями свідків так і довідками Лецьківської сільської ради № 381 від 31.05.2018 про те, що [PERSON] до дня смерті проживала та була зареєстрована в спадковому будинку, за № 1074 від 06.12.2018 щодо виписки з погосподарської книги № 5 за 1967-1969 роки, яка свідчить про те, що особовий рахунок № 344 відкритий на [PERSON], довідко сільської ради № 745 від 11.10.2018 про виписку з погосподарської книги № 3 за 2016-2017 роки; висновком № 2115 від 10.10.2018 про технічний стан індивідуального житлового будинку; копією технічного паспорту на одноквартирний (садибний) житловий [ADDRESS] по [ADDRESS]. Згідно вимог п.1 ч.1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами. Відповідно до роз'яснень, викладених в п. 2 Постанови ПВС України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику в справах про спадкування», особа може звернутися до суду з вимогою про визнання права на спадщину за правилами позовного провадження у разі відмови нотаріуса в оформлення права на спадщину. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно зі ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права і обов'язки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до вимог ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. За правилами ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно зі ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. В розумінні положень ч.4 ст.3 Закону України «Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень» № 1952-ІV від 01 липня 2004 року, права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними за умови, якщо державна реєстрація прав та їх обтяжень була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення. За правилами ч.3 ст.3 цього Закону речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення та на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов'язкової реєстрації. Відповідно до п.3.2 розділу 3 Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об'єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Держбуду України 24.05.2001 р. № 127, не належать до самочинного будівництва, зокрема, індивідуальні (садибні) житлові будинки, господарські (присадибні) будівлі та споруди, прибудови до них, побудовані до 05 серпня 1992 року. В досліджуваній ситуації виникнення у спадкодавця [PERSON] права власності на житловий будинок не залежало від державної реєстрації цього права, оскільки права спадкодавця, як власника зазначеного нерухомого майна виникли на підставі законодавства, що діяло раніше. Державна реєстрація такого майна за новими правилами лише підтверджує (закріплює) право власності на нього. З врахуванням вищезазначеного, суд вважає, що нездійснення спадкодавцем [PERSON] державної реєстрації права власності на житловий будинок, 1966 року побудови, не позбавляє спадкоємців права на таке майно та оформлення його за собою у відповідності з вимогами діючого законодавства. Враховуючи викладені мотиви та обґрунтування, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Outcome: approved