Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-29 00:00:00

Процедура : 1. У квітні 2020 року Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» (далі - позивач) звернулося до суду з позовною заявою про стягнення з відповідачки заборгованості за кредитним договором № б/н від 21 червня 2011 року у розмірі 22718 грн. 26 коп. 2. Відповідно до ч.4 та ч.6 ст.19, ч.ч. 1-4 ст.274 ЦПК України ухвалою суду від 29 квітня 2020 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та постановлено проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 3. Представник позивача, Гребенюк О.С . , надав суду письмові заяви про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження за відсутності позивача, заявлені позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечує. 4. Відповідно до вимог частини першої статті 280 ЦПК України, зі згоди позивача, суд ухвалив про проведення заочного розгляду справи на підставі доказів, які є у справі. 5. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу судом в силу ч. 2 ст.247 ЦПК України не здійснюється. Аргументи позивача, Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк»: 6. Позовні вимоги позивач мотивував тим, що дійсно відповідно до укладеного 21 червня 2011 року договору [PERSON] отримала кредит у розмірі 5000 грн., який у подальшому був збільшений до 11000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну карту зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії карти. Відповідачка підтвердила свою згоду на те, що підписана заява з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами банку складає між нею та Банком договір, що підтверджується підписом відповідачки у заяві від 21 червня 2011 року. Проте, [PERSON] з травня 2019 року перестала повертати банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, відповідно до умов договору № б/н від 21 червня 2011 року, внаслідок чого станом на 22 березня 2020 року має перед банком заборгованість в загальному розмірі 22718,26 грн., в тому числі: - заборгованість за тілом кредита - 11792,64 грн.; - заборгованість по процентам за прострочений кредит - 4850,60 грн.; - заборгованість за пенею - 4517,01 грн.; - штрафи, відповідно до п. 2.1.1.7.6. Умов та правил надання банківських послуг - 500 грн. (фіксована частина) та 1058,01 грн. (процентна складова). 7. В обґрунтування позовних вимог позивачем надано до суду такі докази: - анкета-заява відповідачки від 21 червня 2011 року про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в Приватбанку на отримання у Банку платіжної картки з кредитним лімітом 5000 грн., який у подальшому був збільшений до 11000 грн.; - умови та правила надання банківських послуг; - копію паспорта відповідачки; - розрахунок заборгованості відповідачки перед Банком за договором б/н від 21 червня 2011 року з якого видно, що відповідачка використовувала кредитні кошти та погашала заборгованість за кредитом та відсотками, останній платіж в сумі 13 грн. 01 коп. здійснила 31 травня 2019 року; - банківська виписка по кредитному рахунку, який було відкрито клієнту [PERSON] . Позиція відповідачкаа, [PERSON] : 8. Відповідачка про дату, час та місце судового засідання повідомлений належним чином, в тому числі через оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України, без поважних причин в судове засідання не з`явилася повторно, причини своєї неявки суду не повідомила, відзив на позовну заяву до суду не надала. 9. Отже, про можливі заперечення проти позовних вимог відповідачка суд не повідомила. 10. Розглянувши справу в порядку спрощеного позовного провадження, дослідивши матеріали справи та зміст заяви позивача по суті справи, оцінивши у єдності та в сукупності надані позивачем докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, проаналізувавши норми права, які регулюють спірні правовідносини, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в судовому засіданні доведені належними та допустимими доказами, тому позов належить задовольнити частково з таких підстав. Встановлені судом обставини справи: 11. 21 червня 2011 року [PERSON] уклала з Банком договір б/н про надання банківських послуг, за умовами якого ПАТ КБ «ПриватБанк» їй надало, а вона отримала кредит на платіжну картку у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок у розмірі 5000 грн., який у подальшому був збільшений до 11000 грн. зі сплатою 30% річних на суму залишку заборгованості за кредитом із кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. 12. На підставі вказаного договору відповідачка [PERSON] з липня 2011 року отримувала від Банку кошти в межах кредитного ліміту та погашала кредит і відсотки. Останній платіж щодо повернення боргу відповідачка в сумі 13 грн. 01 коп. здійснила 31 травня 2019 р. 13. Після травня 2019 року [PERSON] перестала надавати банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, відповідно до умов договору № б/н від 21 червня 2011 року, в зв'язку з чим, станом на 22 березня 2020 року Банком нарахована заборгованість [PERSON] за кредитним договором перед Банком, а саме: заборгованість за тілом кредита - 11792,64 грн.; заборгованість по процентам за прострочений кредит - 4850,60 грн.; заборгованість за пенею - 4517,01 грн.; штрафи, відповідно до п. 2.1.1.7.6. Умов та правил надання банківських послуг - 500 грн. (фіксована частина) та 1058,01 грн. (процентна складова). 14. Встановлені обставини справи вказують на те, що між сторонами договору виник спір щодо виконання зобов`язання за договором від 21 червня 2011 року про надання кредитного ліміту на платіжну картку. 15. У лютому 2020 року Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» (далі - позивач) звернулося до суду з позовною заявою про стягнення з відповідачки заборгованості за кредитним договором № б/н від 21 червня 2011 року в розмірі 22718 грн. 26 коп. 16. відповідачка, [PERSON] , не надіслала до суду відзиву на позовну заяву, отже, про свої можливі заперечення проти позовних вимог відповідачка суду не повідомила. Оцінка суду: 17. Згідно статті 525 ЦК України передбачено недопустимість односторонньої відмови від зобов`язання. 18. Відповідно до ст.526, 527 та 530 ЦК України, - зобов`язання має виконуватися належним чином та в установлений строку відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. 19. Відповідно до ст. 610 ЦК України, - порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов' язання (неналежне виконання). 20. В силу ч.2 ст.615 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. 21. Згідно статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. 22. Відповідно до ч.2 статті 1050 ЦК України наслідками порушення позичальником чергової частини суми кредиту є право позикодавця достроково вимагати повернення всієї суми кредиту. Висновок суду: 23. 21 червня 2011 року [PERSON] уклала з Банком договір б/н про надання банківських послуг, за умовами якого отримала від ПАТ КБ «ПриватБанк» кредит у розмірі 5000 грн., який у подальшому був збільшений до 11000 грн. на платіжну картку зі сплатою 30% річних на суму залишку заборгованості за кредитом із кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. 24. На підставі вказаного договору відповідачка [PERSON] з липня 2011 року отримувала від Банку кошти в межах кредитного ліміту та погашала кредит і відсотки. Останній платіж щодо повернення боргу відповідачка в сумі 13 грн. 01 коп. здійснила 31 травня 2019 р. Після травня 2019 року [PERSON] перестала надавати банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, відповідно до умов договору № б/н від 221 червня 2011 року, в зв'язку з чим, станом на 22 березня 2020 року Банком нарахована заборгованість [PERSON] за кредитним договором перед Банком, а саме: заборгованість за тілом кредита - 11792,64 грн. 25. На підставі викладеного позовну вимогу АТ КБ «Приватбанк» про стягнення з відповідачки [PERSON] заборгованості за кредитним договором б/н від 21 червня 2011 року, а саме - заборгованість за тілом кредита в сумі 11792 грн. 64 коп. слід задовольнити. Оцінка суду: 26. Вирішуючи спір в частині стягнення з відповідачки заборгованості за процентами за користування кредитом суд виходить з такого. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, - за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки. 27. Крім цього, за змістом статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо вона підписаний його стороною (сторонами). 28. За частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. 29. Відповідно до частини першої статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. 30. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди (стаття 638 ЦК України). Висновок суду: 31. Відповідно до укладеного 21 червня 2011 року договору [PERSON] отримала кредит у розмірі 5000 грн., який у подальшому був збільшений до 11000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну карту зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії карти. На підставі вказаного договору відповідачка [PERSON] з липня 2011 року отримувала від Банку кошти в межах кредитного ліміту та погашала кредит і відсотки за користування кредитом. Останній платіж щодо повернення боргу з кредиту та по відсоткам відповідачка в сумі 13 грн. 01 коп. здійснила 31 травня 2019 р. Згідно розрахунку заборгованості станом на 22 березня 2020 року заборгованість [PERSON] за кредитним договором перед Банком становить: загальна заборгованість за тілом кредитом в сумі 11792,64 грн., а також нараховано відповідачці заборгованість по процентам за користування кредитом в сумі 4850,60 грн. 32. На підставі викладеного позовну вимогу про стягнення з відповідачки заборгованості по процентам за користування кредитом в сумі 4850 грн. 60 коп. слід задовольнити. Оцінка суду: 33. Вирішуючи вимоги про стягнення заборгованості за пенею, а також штрафів, суд виходить з наступного. Відповідно до ч.1 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пеня за своєю правовою природою є неустойкою. 34. Згідно з ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо вона значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Висновок суду: 35. Встановлено, що внаслідок невиконання відповідачкою свого зобов`язання за кредитним договором спричинено позивачу збитки в розмірі сум заборгованості за простроченею тілом кредита в сумі 11792,64 грн. та заборгованість за відсотками нарахованими за прострочений кредит в сумі 4850,60 грн., які даним рішенням вирішено стягнути. 36. Згідно розрахунку заборгованості станом на 22 березня 2020 року заборгованість [PERSON] за кредитним договором перед Банком становить: заборгованість за пенею - 4517,01 грн.; штрафи, відповідно до п. 2.1.1.7.6. Умов та правил надання банківських послуг - 500 грн. (фіксована частина) та 1058,01 грн. (процентна складова). 37. На підставі викладеного позовну вимоги про стягнення з відповідачки заборгованості за пенею в сумі 4517 грн. 01 коп. слід задовольнити. 38. Щодо позовних вимог в частині стягнення штрафів 500 грн. (фіксована частина) та 1058 грн. 01 коп. (процентна складова), то вони не підлягають задоволенню і суд прийшов до такого висновку виходячи з наступного. 39. Так, цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов`язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов`язку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обов`язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). 40. Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України). 41. За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. 42. Відповідно до правової позиції висловленої в постанові Верховного Суду України від 21 жовтня 2015 року по справі № 6-2003цс15 штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Вказана правова позиція є обов`язковою для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. 43. На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що в зв'язку зі стягненням з відповідачки заборгованості з пені, у стягненні штрафів слід відмовити. 44. Судові витрати у справі розподіляються у відповідності з положеннями ст.141 ЦПК України та покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: partial