Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-16 00:00:00

Представник позивачки звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про надання дозволу на тимчасовий виїзд неповнолітніх дітей за кордон без згоди батька, зазначивши, що її донька [PERSON] перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Під час шлюбу у них народилися двоє дітей: [PERSON], [INFO] і [PERSON], [INFO]. Рішенням Новоселицького районного суду від 26.06.2012 року шлюб між сторонами розірваний. З моменту припинення шлюбних відносин діти проживають в [INFO] по місцю постійного проживання позивачки та перебувають на її утриманні. Під час тимчасової відсутності по місцю постійного проживання позивачки та її перебування на заробітках за межами України у звязку із працевлаштуванням, доглядом за дітьми здійснює вона як бабуся, матір позивачки. З часу припинення подружніх відносин [PERSON] надає дітям по можливості матеріальну допомогу, за відповідним судовим рішенням він щомісячно сплачує аліменти, однак між ним та позивачкою склалися неприязні стосунки. [PERSON] тривалий час перебуває за межами України на заробітках та має дозвіл на тимчасове проживання в Італії та дозвіл на роботу за трудовою угодою. Вона має можливість періодично оздоровлювати дітей по місцю свого тимчасового перебування. Однак за відсутності письмової згоди відповідача як батька дітей, діти позбавлені оздоровлення поза межами України, де тимчасово проживає їхня матір, яка має постійне місце роботи та власний заробіток так і відповідне наймане житло. Всі звернення позивачки до відповідача з приводу надання дозволу на виїзд дітей за кордон для оздоровлення є марними. На підставі викладеного представник позивача просить суд надати дозвіл на відпочинок та оздоровлення до Республіки Італія, [PERSON], [INFO] і [PERSON], [INFO] у супроводі матері [PERSON], [INFO] без згоди батька [PERSON]. Представник позивача в судовому засіданні позовну заяву підтримав в повному обсязі та дав суду аналогічні пояснення викладені в позовній заяві, просить суд позовні вимоги задовольнити та надати дозвіл дітям на виїзд за кордон в Республіку Італію у супроводі матері на період літніх або зимніх канікул, оскільки в добровільному порядку відповідач не надає такого дозволу дітям. Представник позивача [PERSON] будучи допитана відповідно до ч. 2 ст. 57 ЦПК України як свідок суду показала, що її донька [PERSON] тимчасово проживає та працює в Республіці Італія. На період канікул дітей її донька має можливість оздоровлювати дітей та утримувати за місцем її тимчасового проживання. У звязку з тим, що відповідач в добровільному порядку не надає дозволу дітям на тимчасовий виїзд за кордон вони змушені були звернутись до суду за таким дозволом. Просить суд надати дозвіл дітям на виїзд за кордон в Республіку Італію у супроводі матері на період літніх канікул або зимніх канікул, оскільки в добровільному порядку відповідач не надає такого дозволу. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та заперечував проти їх задоволення. Додатково суду пояснив, що з часу припинення шлюбних відносин з позивачкою він навідує дітей, допомагає їм матеріально, вважає що потреби немає на виїзд дітей за кордон на оздоровлення, оскільки діти можуть і на Україні оздоровлюватись, тим паче спілкуючись з ними з приводу виїзду за кордон до матері в Республіки Італія вони йому відповіли, що вони не хочуть їхати за кордон їх заставляє бабуся [PERSON] . Представники третьої особи в судовому засіданні не заперечували щодо задоволення позовних вимог, та вважають за доцільне надати дозвіл на відпочинок та оздоровлення до Республіки Італії малолітнім дітям [PERSON], [INFO] і [PERSON], [INFO] у супроводі матері [PERSON] без згоди батька [PERSON], надавши суду висновок про доцільність надання дозволу на виїзд малолітніх дітей за кордон. Малолітні діти [PERSON] і [PERSON] в судовому засіданні пояснили, що вони дуже хочуть поїхати до мами в Республіку Італію на період канікул, побачити іншу країну де тимчасово проживає мати, однак батько не дає їм такого дозволу. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши надані докази представниками позивача, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Матеріалами справи судом встановлено, що позивачка [PERSON] перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем [PERSON]., під час якого у сторін народилися двоє дітей [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO], що підтверджується свідоцтвами про народження дітей серії І-МИ № 219333 та серії І-МИ № 219329 від 11.02.2015 року. Рішенням Новоселицького районного суду Чернівецької області від 26.06.2012 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірваний. З довідки виданої виконкомом Котелівської сільської ради Новоселицького району № 608 від 13.03.2015 року вбачається, що [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] проживають з їхньою матірю [PERSON]. З довідки з місця проживання згідно даних відділу обліку населення [PERSON] [INFO], починаючи з 25.10.2010 року рахується зареєстрованою до реєстру обліку населення [PERSON]. Відповідно до\~ст. 33 Конституції України\~кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Згідно\~ст. 313 ЦК України\~фізична особа має право на свободу пересування. Згідно ч.2 ст.150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Статтею 313 ЦК України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Відповідно до положення ст. 2 ЗУ Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України документами, що дають право на виїзд з України і в'їзд в Україну та посвідчують особу громадянина України під час перебування за її межами, є паспорт громадянина України для виїзду за кордон, проїзний документ дитини. Згідно з п. 2 - 2 Постанови КМУ від 27.01.1995 р. Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України, виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, у супроводі одного з батьків або у супроводі осіб, які уповноважені одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється у разі пред'явлення оригіналів документів або їх нотаріально посвідчених копій, зокрема, рішення суду про надання дозволу на виїзд за межі України громадянина, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. У відповідності до п.2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і вїзду в Україну громадян України» та п. 4.2 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених\~Постановою Кабміну України від 27.01.1995 року № 57, за відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітньої дитини за кордон може бути дозволений на підставі рішення суду. Відповідно до висновку служби у справах дітей Новоселицької райдержадміністрації виїзд неповнолітніх дітей за межі України без згоди їх батька є доцільним заради їх відпочинку та оздоровлення. Суд вважає, що відмова відповідача у наданні дозволу для тимчасового виїзду своїх дітей за межі України обмежує їх права на вільне пересування, можливість зустрічі зі своєї матірю, оздоровлення та відпочинок за кордоном. Надання судом вказаного дозволу буде відповідати інтересам дітей, які мають право на оздоровлення та відпочинок за межами України, а позивачка як матір має право бути з дітьми, зобовязана доглядати за ними та піклуватися. Суд, враховуючи те, що позивачка тимчасово проживає на території Республіки Італія, має дозвіл на таке проживання, позивачка працевлаштована, що підтверджується трудовим договором, орендує житлове приміщення відповідно до договору оренди, беручи до уваги ту обставину, що, позивачка турбуючись про виховання та утримання дітей має бажання та можливість виїзду за кордон в Республіку Італія, де може забезпечити відпочинок та оздоровлення дітей, приймаючи до уваги, що отримання даного дозволу є обовязковою умовою для перетинання дитиною кордону України, а тому суд дійшов висновку про надання тимчасового дозволу дітям на виїзд за кордон у супроводі матері без згоди батька. Відповідно до ст.88 ЦПК України, стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Таким чином, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати в розмірі 243,60 грн.. На підставі наведеного та

Outcome: approved