Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-15 00:00:00

Представник позивача Прядко Т.О. звернулась до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , в якому просить стягнути солідарно з відповідачів на користь позивача заборгованість за послуги з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води (підігріву питної води) в сумі 62316,45 гривень. В обґрунтування позову зазначила, що відповідачі є споживачами послуг, які Концерн «Міські теплові мережі» надає у квартиру [ADDRESS] . Позивачем за вказаною адресою за період з 01.11.2016 по 31.12.2020 було надано послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води на загальну суму 109050,72 гривень. Відповідачами за вказаний період нарахування сплачувались частково лише на суму 46734,27 гривень, а тому станом на 01.01.2021 сума накопиченої непогашеної заборгованості за вказаний період становить 62316,45 гривень, яку позивач просить стягнути разом з понесеними ним судовими витратами у вигляді судового збору. Ухвалою від 12.04.2021 відкрите провадження у справі. Справа призначена до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Відповідачам копії ухвали про відкриття провадження у справі та копії позовної заяви з додатками направлялися поштою за зареєстрованим місцем проживання останніх. Відправлення повернулися до суду з відміткою про вручення, що підтверджується наявним в матеріалах справи поштовим повідомленням. 31.05.2021 на адресу суду від представника відповідачів - адвоката Дьякової Т.В. надійшов відзив на позо, в якому відповідачі просили відмовити в задоволенні позову у повному обсязі, посилаючись на те, що Концерном «МТМ» занадто завищені тарифи щодо сплати вартості наданих послуг, в обґрунтування чого до відзиву надано копію заяви - звернення мешканців будинку [ADDRESS] від 25.10.2017. Також, представник відповідачів надала заяву про застосування до позовних вимоги строків позовної давності. Суд, дослідивши письмові документи, оцінивши їх у сукупності, суд дійшов наступних висновків. Відповідно до довідки позивача на ім`я [PERSON] Концерном «Міські теплові мережі» відкрито особовий рахунок № [NUMBER] як на особу, яка є споживачем послуг, які за адресою: [ADDRESS] надає Концерн «МТМ». Відповідачі [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] зареєстровані за вищевказаною адресою, що підтверджується довідкою Департаменту реєстраційних послуг ЗМР від 08.04.2021. Відповідно до витягу з особового рахунку № [NUMBER] та розрахунку суми нарахувань, оплат та накопиченої заборгованості за вказаним рахунком заборгованість відповідачів перед позивачем за надані послуги за період 01.11.2016 по 01.01.2021 становить 62316,45 гривень. Згідно з ч. 1 ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Відповідно до ч. 1 ст. 16 Закону України від 24.06.2004 № 1875-IV «Про житлово-комунальні послуги» (далі - Закон №1875-IV), який діяв до 30.04.2019, порядок надання житлово-комунальних послуг, їх якісні та кількісні показники мають відповідати умовам договору та вимогам законодавства. Відповідно до ст. 19 Закону № 1875-IV відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник. Виробник послуг може бути їх виконавцем. Особливими учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є балансоутримувач та управитель, які залежно від цивільно-правових угод можуть бути споживачем, виконавцем або виробником. Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України від 09.11.2017 № 2189-VIII «Про житлово-комунальні послуги» (далі - Закон № 2189-VIII), який діє з 01.05.2019, відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. У ст. 1 Закону № 1875-IV зазначено, що для цілей цього закону власником є фізична або юридична особа, якій належить право володіння, користування та розпоряджання приміщенням, будинком, спорудою, житловим комплексом або комплексом будинків і споруд, зареєстроване у встановленому законом порядку, а споживачем - фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу. Аналогічні норми містить ст. 1 Закону №2189-VIII. Відповідно до п. 22 ст. 1 Закону України від 12.05.1991 №1023-XII «Про захист прав споживачів» (далі - Закон №1023-XII) споживачем є фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника; Згідно зі ст. 13 Закону № 1875-IV, ст. 5 Закону № 2189-VIII, позивач надавав послуги, що за своїм функціональним призначенням є комунальними послугами, а саме - надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води. Згідно зі ст. 19, 25 Закону України «Про теплопостачання» споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію і у разі відмови споживача оплачувати споживання теплової енергії теплопостачальної організації остання має право на стягнення заборгованості. Відповідно до ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до ст. 67, 68 ЖК УРСР плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться за затвердженими в установленому порядку тарифами. Наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги. Квартирна плата та плата за комунальні послуги в будинках державного і громадського житлового фонду вносяться щомісяця у встановлені строки. Відповідно до ст. 162 ЖК УРСР та ч. 3 ст. 815 ЦК України наймач зобов`язаний самостійно та своєчасно вносити квартирну плату і плату за комунальні послуги, якщо інше не встановлено договором найму. Суд встановив, що на підставі вищевказаних норм права між сторонами встановилися фактичні договірні відносини з приводу надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, на підставі відкритого особового рахунку № [NUMBER] , за яким проводились нарахування. Висновки суду узгоджуються з правовою позицією, викладеною у постанові Верховний Суд України по справі № 6-59цс13 від 30.10.2013 року,відповідно до якої відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідачі зобов`язані оплатити надані послуги, а позивач має право вимагати від відповідачів виконання обов`язку щодо оплати наданих послуг. Свої зобов`язання щодо надання комунальних послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води виконує в повному обсязі, що не було спростовано відповідачами. Відповідачі у свою чергу порушили свої зобов`язання та своєчасно не вносили оплату за спожиті комунальні послуги. За період 01.11.2016 по 01.01.2021 утворилась заборгованість у сумі 62316,45 гривень. Суд критично ставиться до аргументів представника відповідачців щодо виникнення заборгованості через некоректний облік послуги, оскільки докази на підтвердження вказаного аргументу не надані. Листа від 25.10.2017 не підтверджує вказану обставину. Свої зобов`язання щодо надання комунальних послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води Концерн «МТМ» виконує в повному обсязі, що не було спростовано відповідачами. Відповідачами заявлено про застосування до позовних вимог позовної давності. Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у 3 (три) роки. Відповідно до ч. 3, 4 ст. 267 ЦПК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Суд встановив, що з даним позовом позивач звернувся до суду 05.04.2021, у зв`язку з чим позовна давність спливла за вимогами з 01.11.2016 до 04.04.2018, що є підставою для відмови у задоволенні позову у цій частині. Згідно з розрахунком заборгованості, наданої представником позивача, який суд визнає належними та допустимим доказом, заборгованість відповідачів за період з 05.04.2018 по 01.01.2021 перед Концерном «Міські теплові мережі» складає 27914,14 гривень, яка підлягає стягненню з відповідачів. З огляду на вищевказане, суд прийшов до висновку що позовні вимоги є доведеними належними та допустимими доказами, а відтак підлягають частковому задоволенню з вищенаведених підстав. Статтею 541 ЦК України передбачено, що солідарний обов`язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов`язання. Відповідності до ст. 64 ЖК УРСР наймач і всі повнолітні члени родини несуть солідарну відповідальність по своїх обов`язках, зв`язаним з найманням житла. Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, тобто з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у сумі 1016,73 гривень (2270*(27914,14*100%/62316,45)).

Outcome: partial