Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-19 00:00:00

Представник позивача Рибчинський С.О. звернувся до суду з даним позовом, в якому просив звільнити з - під арешту, накладеного 26 листопада 2009 року державними виконавцем Довганєм Андрієм Сергійовичем відділу державної виконавчої служби Жмеринського міськрайонного управління юстиції на нерухоме майно, належне на праві власності [PERSON], а саме: житловий будинок з господарськими будівлями загальною площею 40,20 кв.м., житловою площею 31,6 кв.м.м., що розташована за адресою: [ADDRESS]; стягнути з відповідача судові витрати. Свої позовні вимоги обґрунтував тим, що в забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором № VIZ0GA0000001272 між позивачем та відповідачем 17.06.2008 року було укладено договір іпотеки згідно умов якого відповідач надав в іпотеку нерухоме майно, а саме: житловий будинок з господарськими будівлями загальною площею 40,20 кв.м., житловою площею 31,6 кв.м., що розташована за адресою: [ADDRESS]. Майно належить відповідачу на праві власності на підставі договору купівлі - продажу. 26.11.2009 року старшим державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Жмеринського міськрайонного управління юстиції Довгань А.С. при примусовому виконанні виконавчого провадження на користь юридичних та фізичних осіб про стягнення заборгованості з [PERSON] накладено арешт на вищевказане майно, що є предметом іпотеки. В даному випадку договір іпотеки був укладений 17.06.2008 року, а постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження 26.11.2009 року, тобто пізніше ніж було укладено договір іпотеки. Отже, державна виконавча служба не має правових підстав для звернення на предмет іпотеки на користь стягувачів, які не є іпотекодержателями. Представник позивача Рибчинський С.О. в наданій до суду заяві уточнив позовні вимоги та просив суд зняти з арешту нерухоме майно, накладене постановою 26 листопада 2009 року старшого державного виконавця відділу державної виконавчої служби Жмеринського міськрайонного управління юстиції [PERSON] належне на праві власності [PERSON], а саме: житловий будинок з господарськими будівлями загальною площею 40,20 кв.м., житловою площею 31,6 кв.м.м., що розташований за адресою: [ADDRESS]. Пункт 2 позовних вимог просив залишити без змін. Уточнені позовні вимоги підтримав повністю та просив їх задовольнити. У разі неявки відповідачів не заперечував проти винесення заочного рішення по справі. Відповідач [PERSON], який належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи в судове засідання двічі не з'явився. Заяв та заперечень про причини неявки до суду від нього не надходило. Представник відповідача - Кредитної спілки «Альянс - Україна» який належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи в судове засідання двічі не з'явився. Заяв та заперечень про причини неявки до суду від нього не надходило. Представник третьої особи, який не заявляє самостійних вимог - відділу державної виконавчої служби Жмеринського міськрайонного управління юстиції Вінницької області в судове засідання не з'явився, причини неявки суду не повідомив. Заяви про розгляд справи у його відсутність не надходило. Відповідно до вимог ч.1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд вважає, що позов належить задовольнити враховуючи таке. Преамбулою Закону України « Про виконавче провадження» визначено, що цей Закон визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку. Стаття 17 Закону України « Про виконавче провадження» дає вичерпний перелік виконавчих документів, які підлягають примусовому виконанню державною виконавчою службою. Відповідно до статті 32 вказаного Закону заходами примусового виконання рішень є: 1) звернення стягнення на кошти та інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб; 2) звернення стягнення на заробітну плату (заробіток), доходи, пенсію, стипендію боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу певних предметів, зазначених у рішенні; 4) інші заходи, передбачені рішенням. Разом з цим, стаття 60 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. В судовому засіданні відповідно до матеріалів справи встановлено, що 17.06.2008 року між позивачем Публічним акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк» та відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір № VIZ0GA0000001272 , згідно з яким позивач надав відповідачу кредитні кошти в розмірі 50 000 грн. (а.с. 5-10, 11). В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором № VIZ0GA0000001272 між позивачем та відповідачем 17.06.2008 року було укладено договір іпотеки згідно умов якого відповідач [PERSON] надав в іпотеку нерухоме майно, а саме: житловий будинок з господарськими будівлями загальною площею 40,20 кв.м., житловою площею 31,6 кв.м., що розташований за адресою: [ADDRESS] (а.с.15-20). Відповідно до постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 26.11.2009 року старшого державного виконавця Довгань А.С. при примусовому виконанні виконавчого провадження на користь юридичних та фізичних осіб про стягнення заборгованості з [PERSON] накладено арешт на нерухоме майно, а саме: житловий будинок з господарськими будівлями загальною площею 40,20 кв.м., житловою площею 31,6 кв.м., що розташований за адресою: [ADDRESS], що належить відповідачу [PERSON] (а.с.23). Статтею 3 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що у разі порушення боржником основного зобов'язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Якщо пріоритет окремого права чи вимоги на передане в іпотеку нерухоме майно виникає відповідно до закону, таке право чи вимога має пріоритет над вимогою іпотекодержателя лише у разі його/її виникнення та реєстрації до моменту державної реєстрації іпотеки. Відповідно до ст.7 Закону України «Про іпотеку» за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Як зазначалось судом вище, ПАТ КБ «Приватбанк» на підставі положень Договору іпотеки від 17.06.2008 року та Закону України «Про іпотеку», як Іпотекодержатель, набуло пріоритетного права на звернення стягнення на предмет іпотеки у спосіб, передбачений Договором іпотеки, а саме шляхом передачі права власності. Наявність арешту майна боржника і заборона на його відлучення перешкоджає позивачу у визначений законом спосіб оформити своє право і в подальшому розпорядитись предметом іпотеки. Враховуючи викладене, оцінюючи всі досліджені судом докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що вимоги позивача є обґрунтованими, доведеними і підлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідачі заяв та заперечень до суду не надали. Питання щодо судових витрат суд вирішує на підставі ст. 88 ЦПК України.

Outcome: approved