Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-06 00:00:00

Прокурор Києво-Святошинського району звернувся до суду з даним позовом посилаючись на те, що Розпорядженням Києво-Святошинської районної державної адміністрації від 26.06.2013 №467 «Про передачу в довгострокову оренду водного об'єкту [PERSON] в межах в межах [ADDRESS]» надано дозвіл на укладання договору довгострокової оренди водного об'єкту в межах Бузівської сільської ради Києво-Святошинського району загальною площею 1,52 га строком на 25 років для риборозведення. На підставі вказаного розпорядження, 26.06.2013 між відповідачами укладено договір оренди водного об'єкта, згідно якого [PERSON] передано в довгострокове платне користування на умовах оренди водний об'єкт площею 1,52 га, що знаходиться в адміністративних межах [ADDRESS]. Спірний водний об'єкт, який знаходиться на території [ADDRESS], відноситься до водних об'єктів загальнодержавного значення. Тому просив визнати незаконним та скасувати розпорядження Києво-Святошинської районної державної адміністрації від 26.06.2013 № 467 «Про передачу в довгострокову оренду водного об'єкту [PERSON] в межах [ADDRESS]». Визнати недійсним договір оренди водного об'єкту загальнодержавного значення за №119, укладений 26.06.2013 між Києво-Святошинською районною державною адміністрацією та [PERSON]. У судовому засіданні прокурор позов підтримав. Представник відповідача в судовому засіданні, проти позову заперечував в повному обсязі, посилаючись на те, що Розпорядження Києво-Святошинської районної державної адміністрації № 467 від 26.06.2013 року «Про передачу в довгострокову оренду водного об'єкту громадянці України [PERSON] в межах [ADDRESS]» прийнято у цілковитій відповідності до норм чинного на момент прийняття законодавства та у межах делегованих адміністрації державою повноважень, а відтак вимоги прокурора про скасування даного розпорядження є безпідставними та необґрунтованими, окрім того що стосується вимоги прокурора про визнання недійсним укладеного 26.06.2013 року між відповідачами договору оренди водного об'єкта загальнодержавного значення № 119, то оспорюваний договір було погоджено з Управлінням водних ресурсів у м. Києві та Київській області, як того вимагала редакція ч.7 ст. 51 Водного кодексу України на момент виникнення спірних правовідносин, а прокурором не наведено та не підтверджено належними та допустимими доказами наявності обставин, з якими закон пов'язує недійсність спірного правочину. За таких обставин просили в позові відмовити. Судом встановлено, що Розпорядженням Києво-Святошинської районної державної адміністрації від 26.06.2013 № 467 «Про передачу в довгострокову оренду водного об'єкту [PERSON] в межах в межах [ADDRESS]» надано дозвіл на укладання договору довгострокової оренди водного об'єкту в межах Бузівської сільської ради Києво-Святошинського району загальною площею 1,52 га строком на 25 років для риборозведення. На підставі вказаного розпорядження, 26.06.2013 між відповідачами укладено договір оренди водного об'єкта, згідно якого [PERSON] передано в довгострокове платне користування на умовах оренди водний об'єкт площею 1,52 га, що знаходиться в адміністративних межах [ADDRESS]. Спірний водний об'єкт, який знаходиться на території [ADDRESS], відноситься до водних об'єктів загальнодержавного значення. Передача об'єкта в оренду підтверджується актом прийому-передачі водного об'єкта від 26.06.2013 р. Наказом Державного комітету України по водному господарству від 03.06.1997 № 41, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 06.01.1998 за № 2/2442, затверджено Перелік річок та водойм України, що віднесені до водних об'єктів місцевого значення, згідно з яким водні об'єкти місцевого значення знаходяться на території Одеської, Миколаївської, Херсонської, Запорізької, Донецької областей та Автономної Республіки Крим. На території Київської області всі водойми відносяться до водних об'єктів загальнодержавного значення, що підтверджується листом управління водних ресурсів у м. Києві та Київській області від 07.05.14 № 354. Тобто, спірний водний об'єкт, який знаходиться на території [ADDRESS], відноситься до водних об'єктів загальнодержавного значення. Відповідно до ст. 6 Водного кодексу України води (водні об'єкти) є виключно власністю Українського народу і надаються тільки у користування. Український народ здійснює право власності на води (водні об'єкти) через Верховну Раду України, Верховну Раду Автономної Республіки Крим і місцеві ради. Окремі повноваження щодо розпорядження водами (водними об'єктами) можуть надаватися відповідним органам виконавчої влади та Раді міністрів Автономної Республіки Крим. Згідно з п. 2 ст. 14 Водного кодексу України (у редакції, чинній на момент прийняття спірного розпорядження) до відання Кабінету Міністрів України у галузі управління і контролю за використанням і охороною вод та відтворенням водних ресурсів належить розпорядження водними об'єктами загальнодержавного значення. Відповідно до ч.ч. 5, 6 ст. 51 Водного кодексу України (у редакції, чинній на момент прийняття спірного розпорядження) орендодавцями водних об'єктів загальнодержавного значення є Кабінет Міністрів України та місцеві державні адміністрації. Розподіл повноважень щодо передачі водних об'єктів загальнодержавного значення визначається Кабінетом Міністрів України відповідно до цього Кодексу та інших законів України. Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Кабінет Міністрів України не надавав Києво-Святошинській райдержадміністрації повноваження по розпорядженню водними об'єктами загальнодержавного значення. З огляду на те, що Києво-Святошинській районній державній адміністрації повноваження щодо передачі спірного водного об'єкта не надавались, а місцеві державні адміністрації набувають статусу орендодавців водних об'єктів загальнодержавного значення за умови розподілу таких повноважень Кабінетом Міністрів України, є достатньо правових підстав для визнання незаконним та скасування розпорядження Києво-Святошинської районної державної адміністрації № 467 від 26.06.2013 і як наслідок на підставі ст.ст. 203, 215 ЦК України визнання недійсним договору оренди водного об'єкту загальнодержавного значення. Згідно зі ст. 36-1 Закону України «Про прокуратуру» підставою представництва у суді інтересів держави є наявність порушень або загрози порушень інтересів держави. Статтею 13 Конституції України земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об'єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією. Кожний громадянин має право користуватися природними об'єктами права власності народу відповідно до закону. Власність зобов'язує. Власність не повинна використовуватися на шкоду людині і суспільству. Держава забезпечує захист прав усіх суб'єктів права власності і господарювання, соціальну спрямованість економіки. Усі суб'єкти права власності рівні перед законом. Згідно ст. 16 Конституції України забезпечення безпеки і підтримання екологічної рівноваги на території України є обов'язком держави. Відповідно до абз. 2 ч. 2 ст. 45 ЦПК України прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній заяві самостійно визначає, в чому полягає порушення інтересів держави, та обґрунтовує необхідність їх захисту, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі прокурор набуває статусу позивача. Відповідно до Положення про Управління водних ресурсів у м. Києві та Київській області затвердженого наказом Державного агентства водних ресурсів України 18.11.2011 № 237 основними завданнями Київводресурсів є реалізація в м. Києві та Київській області державної політики щодо розвитку водного господарства. Разом з тим у вказаному положенні не передбачено повноважень щодо звернення до суду про визнання незаконними (недійсними) рішень органів державної влади та місцевого самоврядування щодо відчуження чи передачі у користування об'єктів водного фонду, а також їх повернення з чужого незаконного володіння. Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Отже, суд, оцінюючи докази в їх сукупності, дійшов висновку про обґрунтованість та доведеність вимог позивача, оскільки вони відповідають вимогам ст.57-59 ЦПК України. Згідно ст. 88 ЦПК України, суд судові витрати покладає на відповідача.

Outcome: approved