Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-02 00:00:00

Прокуратура Івано-Франківської області звернулася з позовом до Виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради, [PERSON] про визнання незаконним та скасування підпункту 8.4 рішення виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради № 622 від 04.10.2012 року, стягнення з відповідача судових витрат. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що згідно державного акту на право постійного користування ділянкою серії ЯЯ № 133152 та державного акту на право постійного користування серії ЯЯ № 136861 прокуратура Івано-Франківської області виступала постійним користувачем земельних ділянок площами 0,07664 га та 0,4599 га, які розташовані в [ADDRESS] , а тому згідно приписів ст.ст. 395, 397, 401 ЦК України, їй належить право володіння та користування вказаними земельними ділянками. 11 липня 2012 року між прокуратурою Івано-Франківської області та суб`єктом підприємницької діяльності (далі - СПД) [PERSON] укладено інвестиційний договір на капітальне будівництво багатоквартирного житлового будинку (групи житлових будинків) в [ADDRESS]. За умовами п. 1.1 вказаного договору прокуратура Івано-Франківської області зобов`язалась передати СПД [PERSON] земельні ділянки в тиммчасове користування терміном на 4 роки для будівництва багатоквартирного житлового будинку (групи житлових будинків) в [ADDRESS]. В свою чергу СПД [PERSON] , відповідно до п. 1.2 Договору, взяв на себе зобов`язання передати прокуратурі Івано-Франківської області у власність 12 квартир, місце розташування яких, кількість кімнат та терміни їх передачі засвідчуються додатком. Згідно акту приймання - передачі від 17.07.2012 року прокуратура Івано-Франківської області отримала квартиру [ADDRESS] . Згідно реєстру права власності на нерухоме майно право власності на вказану спірну квартиру 30.07.2012 року зареєстровано за Державою в особі Кабінету Міністрів України, орган уповноважений здійснювати управління майном - Генеральна прокуратура України, право оперативного управління належить - прокуратурі Івано-Франківської області. В подальшому, на підставі клопотання прокуратури Івано-Франківської області, вказана вище квартира згідно п. 6.1 рішення виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради № 522 від 07.08.2012 року «Про житлові питання» була закріплена, як службова за прокуратурою Івано-Франківської області. Підпунктом 7.3 вказаного вище рішення виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради квартира [ADDRESS] надана, як службова заступнику начальника відділу прокуратури області [PERSON] , в яку останній вселилився на підставі виданого йому ордеру. Таким чином, квартира [ADDRESS] набула статусу службової та використовувалась для забезпечення житлом працівників прокуратури Івано-Франківської області. В подальшому виконавчим комітетом Івано-Франківської міської ради, а саме 04.10.2012 року ухвалено рішення № 622, пунктом 8.4 якого переоформлено службову квартиру в ордерну однокімнатну квартиру [ADDRESS] . Позивач вважає, що дане рішення виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради підлягає до скасування, оскільки квартира [ADDRESS] на момент ухвалення оскаржуваного рішення згідно витягу з реєстру права власності на нерухоме майно перебувала у власності Держави в особі Кабінету Міністрів України, тобто вказана квартира відносилась до відомчого житлового фонду. Ні Кабінет Міністрів України, як власник вказаної вище квартири, ні Генеральна прокуратура України, як орган уповноважений здійснювати управління майном, не надавали жодної згоди на ухвалення виконавчим комітетом Івано-Франківської міської ради рішення про зміну правового статусу квартири [ADDRESS] , а саме зі службової в ордерну. Таким чином, вказане рішення виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради є незаконним та підлягає скасуванню, адже приймаючи його виконавчий комітет Івано-Франківської області, всупереч положень Житлового кодексу України, задовольнив клопотання неповноважного органу подавати таке клопотання, змінив статус службового житла, в результаті чого квартира, яка перебувала у державній власності перейшла в приватну власність, а прокуратура Івано-Франківської області втратила право використовувати квартиру [ADDRESS] для потреб працівників прокуратури області, які потребують покращення житлових умов. Відповідач по справі - виконавчий комітет Івано-Франківської міської ради подав заперечення на позовну заяву, у якому зазначає, що позов є безпідставний та необґрунтований. Включення жилого приміщення до числа службового відбувається виключно на підставі клопотання підприємства за яким закріплено це житло, і здійснюється без отримання погодження Кабінету Міністрів України. Прокуратура Івано-Франківської області у визначений законодавством спосіб звернулася до виконавчого комітету міської ради з клопотанням про виключення квартири з числа службової, а у виконавчого комітету міської ради не було підстав для відмови в задоволенні даного клопотання, оскільки вищевказаними нормативно-правовими актами передбачено, що виключення житла з числа службового відбувається виключно за клопотання підприємства, установи, організації. А тому, виконавчим комітетом міської ради, який діяв у спосіб передбачений законодавством, не порушено жодних нормативно-правових актів, які стосуються надання та переоформлення службової квартири. Підставою для прийняття оскаржуваного рішення є клопотання прокуратури Івано-Франківської області від 25.09.2012 року № 13/2-46 вих-12 та спільного рішення засідання профкому первинної профспілкової організації прокуратури Івано-Франківської області та адміністрації прокуратури Івано-Франківської області від 25.09.2012 року. Враховуючи надані виконавчому комітету міської ради законодавством та Положенням повноваження щодо прийняття рішення про включення житлових приміщень до числа службових, виконавчий комітет Івано-Франківської міської ради приймаючи п. 6.1. рішення № 522 від 07.08.2012 року про закріплення квартири як службової, діяв виключно на підставі та у спосіб передбачений законодавством. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав з підстав, викладених у позовній заяві. Просив суд про задоволення позову. Відповідачі: представник виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради та [PERSON]., належно повідомлені про дату, час і місце розгляду справи не прибули в судове засідання. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши письмові докази у справі, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне. Згідно Державного акту на право постійного користування земельною ділянкою від 10 грудня 2009 року прокуратура Івано-Франківської області є постійним землекористувачем земельною ділянкою площею 0,4599 га, розташованою на [ADDRESS] (а.с. 16-17). Згідно Державного акту на право постійного користування земельною ділянкою від 05 квітня 2011 року прокуратура Івано-Франківської області є постійним землекористувачем земельною ділянкою площею 0,0764 га, розташованою в [ADDRESS] (а.с. 18-19). Цільове призначення зазначених земельних ділянок для будівництва багатоквартирного житлового будинку. 11 липня 2012 року між прокуратурою Івано-Франківської області (як замовником) та суб`єктом підприємницької діяльності [PERSON] (як інвестором) укладено інвестиційний договір на капітальне будівництво багатоквартирного житлового будинку (групи житлових будинків) в [ADDRESS], за умовами якого замовник передає інвестору земельну ділянку площею 0,4599 га, розташовану на розі [ADDRESS] (реєстраційний № 030929400060 від 10 грудня 2009 року) та земельну ділянку площею 0,0764 га, розташовану в [ADDRESS] (реєстраційний № 261010003000008 від 10 грудня 2009 року) в тимчасове користування терміном на 4 роки для будівництва багатоквартирного житлового будинку (групи житлових будинків), а інвестор зобов`язується актом прийому-передачі передати замовнику у власність 12 квартир (а.с. 8-14). На підставі акту прийому-передачі від 17 липня 2012 року прокуратура отримала квартиру [ADDRESS] , загальною площею 48,4 кв.м. (а.с. 15). Рішенням виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради № 522 від 07.08.2012 року однокімнатну квартиру [ADDRESS] закріплено за Івано-Франківською обласною прокуратурою, як службову, з правом реєстрації працівників обласної прокуратури (а.с. 21). Цим же рішенням однокімнатну квартиру [ADDRESS] , як службову, надано заступнику начальника відділу прокуратури Івано-Франківської області [PERSON] (склад сім`ї 2 особи: він, дружина) (а.с. 21). Протоколом № 12 спільного засідання профкому первинної профспілкової організації прокуратури Івано-Франківської області та адміністрації прокуратури Івано-Франківської області 25.09.2012 року прийнято рішення, яким заступнику начальника відділу прокуратури Івано-Франківської області [PERSON] надано на родину з двох осіб (він - [PERSON] , [INFO] та дружина - [PERSON] , [INFO] службову однокімнатну квартиру [ADDRESS] (а.с. 38). Також прокуратура Івано-Франківської області листом на адресу Івано-Франківського міського голови № 13/2-46 вих-12 від 25.09.2012 року, клопотала про виключення із переліку житлових приміщень прокуратури Івано-Франківської області та надання ордеру з правом постійного проживання [PERSON] (а.с. 37). Рішенням виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради № 622 від 04.10.2012 року, а саме пунктом 8.4 однокімнатну квартиру [ADDRESS] переоформлено із службової в ордерну заступнику начальника відділу прокуратури Івано-Франківської області [PERSON] (склад сім`ї 2 особи: він, дружина) (а.с. 22). Як вбачається зі змісту ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Статтею 81 ЦПК України на сторін покладено обов`язок доказування і подання доказів. Це положення є одним із найважливіших наслідків принципу змагальності. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Як визначено в ст.118 Житлового кодексу Української РСР службові жилі приміщення призначаються для заселення громадянами, які у зв`язку з характером їх трудових відносин повинні проживати за місцем роботи або поблизу від нього. Жиле приміщення включається до числа службових рішенням виконавчого комітету районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів. Під службові жилі приміщення виділяються, як правило, окремі квартири. У відповідності до ст. 121 ЖК УРСР порядок надання службових жилих приміщень установлюється законодавством зокрема Положенням про порядок надання службових жилих приміщень і користування ними в Українській PCP. Службові жилі приміщення надаються за рішенням адміністрації підприємства, установи, організації, правління колгоспу, органу управління іншої кооперативної та іншої громадської організації. Постановою Ради Міністрів Української РСР № 37 від 04 лютого 1988 року «Про службові жилі приміщення» визначено Перелік категорій працівників, яким може бути надано службові жилі приміщення, серед яких, зокрема, працівники прокуратури за переліком, визначеним Генеральним прокурором України (п.40). Перелік категорій працівників органів прокуратури, яким може бути надано службове жиле приміщення, затверджено наказом Генеральної прокуратури України № 48/13-ок від 16 квітня 2004 року. В пункті 3 Положення про порядок надання службових жилих приміщень і користування ними в Українській РСР (надалі - Положення), затвердженого постановою Ради Міністрів Української РСР № 37 від 04 лютого 1988, визначено, що жиле приміщення включається до числа службових рішенням виконавчого комітету районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів за клопотанням адміністрації підприємства, установи, організації. В тих випадках, коли підприємство, установа, організація розташована на території одного населеного пункту (району в місті), а жиле приміщення на території іншого, рішення про його включення до числа службових приймається виконавчим комітетом Ради народних депутатів за місцем знаходження приміщення. Згідно пункту 6 Положення, жиле приміщення виключається з числа службових, якщо відпала потреба в такому його використанні, а також у випадках, коли в установленому порядку воно виключено з числа жилих. Сам по собі факт проживання в службових жилих приміщеннях робітників і службовців, які припинили трудові відносини з підприємством, установою, організацією, а також громадян, яких виключено з членів колгоспу, або тих, які вийшли з колгоспу за власним бажанням, не є підставою для виключення цих приміщень з числа службових. Виключення жилого приміщення з числа службових провадиться на підставі клопотання підприємства, установи, організації рішенням виконавчого комітету відповідної районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів. У будинках, належних колгоспам, жиле приміщення виключається з числа службових за рішенням загальних зборів членів колгоспу або зборів уповноважених, затверджуваним виконавчим комітетом районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів. Про виключення жилого приміщення з числа службових у журналі обліку службових жилих приміщень робиться відповідна відмітка. Службові жилі приміщення надаються за рішенням адміністрації підприємства, установи, організації, правління колгоспу, органу управління іншої кооперативної та іншої громадської організації, у віданні якої ці приміщення знаходяться, затвердженим виконавчим комітетом районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів, на території якої знаходиться відповідне підприємство, установа, організація. У рішенні зазначається, яку займає посаду або виконує роботу особа, якій надається службове жиле приміщення, склад її сім`ї, розмір приміщення, що надається, кількість кімнат у ньому та адреса (п.16 Положення). В зазначеному Положенні визначено, що для переоформлення службового житла в ордерне громадянам необхідно подати такі документи: - заяву від мешканця та дорослих членів його сім`ї на ім`я міського голови про переоформлення, - витяг з протоколу спільного засідання адміністрації та профкому про переоформлення службової квартири в ордерну за місцем роботи працівника, службовця, - копію службового ордеру, засвідчену в ЖЕО, - витяг з трудової книжки заявника, - довідку про перебування на квартирному обліку всіх дорослих членів сім`ї, - копію договору найму на службову квартиру, - довідку про склад сім`ї та прописку в ЖЕО. Представники підприємств, організацій чи громадяни подають вищевказані документи у відділ обліку та розподілу житла міськвиконкому для їх розгляду на засіданні житлової комісії. Після цього питання переоформлення службових квартир в ордерні розглядаються на засіданні виконкому. Підставою для прийняття виконавчим комітетом Івано-Франківської міської ради рішення № 622 від 04.10.2012 року, а саме пункту 8.4, яким однокімнатну квартиру [ADDRESS] переоформлено із службової в ордерну заступнику начальника відділу прокуратури Івано-Франківської області [PERSON] надано на родину з двох осіб (він - [PERSON] , [INFO] та дружина - [PERSON] , [INFO], зазначено клопотання прокуратури Івано-Франківської області від 28.09.2012 року № 13/2-48 вих - 12 та протокол спільного засідання профкому первинної профспілкової організації прокуратури Івано-Франківської області та адміністрації прокуратури від 28.09.2012 року (а.с. 22). Судом встановлено, що прокуратура Івано-Франківської області, розпорядившись квартирою [ADDRESS] , діяла в межах наданих їй органом, уповноваженим управляти державним майном, повноважень, в тому числі й щодо розпорядження належним їй на праві оперативного управління майном (квартирами), шляхом надання його своїм працівникам. Зокрема, як визначено в ч. 1 ст. 5 Житлового кодексу Української РСР державний житловий фонд перебуває у віданні місцевих Рад народних депутатів (житловий фонд місцевих Рад) та у віданні міністерств, державних комітетів і відомств (відомчий житловий фонд). Управління житловим фондом здійснюється власником або уповноваженим ним органом у межах, визначених власником (ст. 18 ЖК УРСР). Дана квартира перебувала в оперативному управлінні прокуратури Івано-Франківської області. Згідно ч. 2 та ч. 3 ст. 326 ЦК України від імені та в інтересах держави Україна право власності здійснюють відповідно органи державної влади; управління майном, що є у державній власності, здійснюється державними органами, а у випадках, передбачених законом, може здійснюватися іншими суб`єктами. В пункті 1 частини 1 статті 20 Закону України «Про Кабінет Міністрів України» визначено, що Кабінет Міністрів України здійснює відповідно до закону, зокрема, управління об`єктами державної власності, у тому числі корпоративними правами, делегує в установленому законом порядку окремі повноваження щодо управління зазначеними об`єктами міністерствам, іншим центральним органам виконавчої влади, місцевим державним адміністраціям та відповідним суб`єктам господарювання. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 5 Закону України «Про управління об`єктами державної власності» при здійсненні управління об`єктами державної власності до повноважень Кабінету Міністрів України відноситься визначення органів виконавчої влади, які здійснюють функції з управління об`єктами державної власності. Так, згідно із ч. 1 ст. 5 Закону України «Про управління об`єктами державної власності» Кабінет Міністрів є суб`єктом, що визначає об`єкти управління державної власності, стосовно яких виконує функції з управління, а також об`єкти управління державної власності, повноваження з управління якими передаються іншим суб`єктам, визначеним цим Законом. Зокрема, п. 10 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про управління об`єктами державної власності» передбачено, що уповноважені органи управління відповідно до покладених на них завдань: передають функції з управління об`єктами державної власності господарським структурам та здійснюють контроль за діяльністю господарських структур. Відповідно до ст. 133 ГК України основу правового режиму майна суб`єктів господарювання, на якій базується їх господарська діяльність, становлять право власності та інші речові права - право господарського відання, право оперативного управління. В статті 137 ГК України визначено, що правом оперативного управління у цьому Кодексі визнається речове право суб`єкта господарювання, який володіє, користується і розпоряджається майном, закріпленим за ним власником (уповноваженим ним органом) для здійснення некомерційної господарської діяльності, у межах, встановлених цим Кодексом та іншими законами, а також власником майна (уповноваженим ним органом). Власник майна, закріпленого на праві оперативного управління за суб`єктом господарювання, здійснює контроль за використанням і збереженням переданого в оперативне управління майна безпосередньо або через уповноважений ним орган і має право вилучати у суб`єкта господарювання надлишкове майно, а також майно, що не використовується, та майно, що використовується ним не за призначенням. Право оперативного управління захищається законом відповідно до положень, встановлених для захисту права власності. Отже, суб`єктом управління державним майном, закріпленим за прокуратурою Івано-Франківської області на праві оперативного управління, виступає як сама прокуратура Івано-Франківської області, так і Генеральна прокуратура України, до сфери управління якої входить остання, які реалізують права держави, делеговане Кабінетом Міністрів України, як власника такого майна на володіння, користування і розпорядження ним. Виконавчий комітет Івано-Франківської міської ради, здійснивши переоформлення квартири з службової в ордерну, виконував покладені на нього нормами чинного на той час законодавства функції по зміні статусу житлового приміщення, розміщеного на території м. Івано-Франківська. Позивачем при зверненні до суду з даним позовом не доведено порушень виконавчим комітетом Івано-Франківської міської ради при прийнятті рішення № 622 від 04.10.2012 року, норм чинного законодавства та факту порушення прийнятим рішенням прав позивача. Відтак суд вважає, що позовні вимоги необґрунтовані і задоволенню не підлягають, а тому в задоволенні позову прокуратури Івано-Франківської області слід відмовити. На підставі наведеного,

Outcome: dismissed