Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-28 00:00:00

представник позивача звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості, посилаючись на ті обставини, що 21 серпня 2008 року між ЗАТ «Акцент - Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір, згідно з яким відповідачу надано кредит у розмірі 3000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 24 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач зобов'язання за договором не виконував, в зв'язку з чим допустив заборгованість по тілу кредиту, відсоткам та комісії за користування кредитом. Суму заборгованості з нарахованими штрафними санкціями в розмірі 18819, 42 грн. та судові витрати в розмірі 243,60 грн. просив стягнути з відповідача в судовому порядку. В судове засідання представник позивача викликався тричі, до суду не з'явився, в наданій суду заяві просив розгляд справи проводити у його відсутності, позовні вимоги підтримує, не заперечує проти прийняття заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з'явився, в надісланих до суду письмових запереченнях позов не визнав, зазначив, що позовні вимоги є необґрунтованими, подана до суду заява не відповідає вимогам ст. 119 ЦПК, не зазначені докази, що підтверджують викладені у заяві обставини, письмові докази, які додані до позовної заяви, не є належним чином засвідченими та оформленими. Також послався на ті обставини, що позивач пропустив строк позовної давності звернення до суду та просив застосувати позовну давність. Заяву обґрунтував тими обставинами, що договір укладено 21 серпня 2008 року, відповідач припинив сплату коштів за договором ще з кінця 2008 року. Суд, дослідивши надані документи і матеріали, всебічно та повно з'ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до висновку, що позов не підлягає задоволенню. Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Судом встановлено, що 21 серпня 2008 року для отримання платіжної картки відповідач заповнив заяву, в якій зазначив персональні дані, підтвердив факт ознайомлення з Умовами і правилами надання банківських послуг та Тарифами банку. В заяві зазначив про намір отримати кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом. В графі банківські послуги відмічено, що кредитний ліміт встановлюється в сумі 3000 гривень з базовою відсотковою ставкою на момент підписання договору 2 відсотка на місяць на залишок заборгованості, щомісячна комісія - 3,5 відсотків. До позовної заяви позивачем додано Умови і правила надання банківських послуг. Вказані письмові документи через неякісне копіювання в повній мірі не прочитуються, на що було вказано позивачу в ухвалі про усунення недоліків позовної заяви. В ході усунення недоліків до суду подано копії заяви про отримання кредиту та Умов і правил надання банківських послуг, зміст яких через неякісне копіювання зовсім не прочитується. Публічне акціонерне товариство «Акцент - Банк» є правонаступником закритого акціонерного товариства «Акцент - Банк», що підтверджується наявною у матеріалах справи копією статуту вказаного товариства. Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до змісту ст.ст. 610, 612 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Для встановлення факту порушення позичальником умов договору, необхідно чітко знати ці умови як позичальнику, так і суду. Зі змісту заяви, підписаної відповідачем 21 серпня 2008 року, вбачається, що договір про надання банківських послуг складається з цієї заяви, Пам'ятки клієнта, Умов і правил надання банківських послуг, а також Тарифів банку. Відповідно до п. 3.1 Умов і Правил надання банківських послуг, які долучені до позову, для надання послуг банк відкриває клієнту картрахунки, видає клієнтові карти, їх вид і термін дії визначений у заяві та в пам'ятці клієнта, підписанням якого клієнт і банк укладають договір про надання банківських послуг. Датою укладення договору є дата відкриття рахунку, зазначена в розділі «Позначки банку» заяви. Пам'ятка клієнта та тарифи банку до позовної заяви не додані. Подана позивачем заява клієнта не містить відомостей, які б підтверджували факт видачі картки клієнту, факт отримання ним картки та ідентифікаційні ознаки конкретної картки. Дата відкриття рахунку у заяві не прочитується, а тому неможливо встановити факту та дати укладення договору. Сам по собі факт написання такої заяви не може бути беззаперечним доказом отримання та користування відповідачем кредитними коштами у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку і як наслідок укладення кредитного договору взагалі. Після підпису клієнта в останній графі заяви «відмітки банку», заповненій працівником банку, вказано номер картки, дата відкриття рахунку не прочитується, відсутній підпис клієнта в кінці всього документу. Дані обставини вказують на те, що відповідачу не було доведено до відома про конкретний номер картки. Відомості в кінці заяви після останнього підпису заявника, виконані працівником банку, не є безперечним доказом видачі картки клієнту. Оскільки документ не містить конкретного запису за змістом щодо отримання клієнтом платіжної картки, то даний документ необхідно тлумачили у відповідності до норм ЦК. Дана заява може розглядатись як пропозиція і згода укласти договір на вказаних умовах. Але дана заява не доказує факту передачі клієнту платіжної картки з конкретним номером і пін - кодом. Пропозиція і згода на укладення договору (заява на видачу кредиту чи на відкриття картрахунку) не є укладенням договору, і не доводить факту укладення договору, і більш того не доводить факту виконання позивачем умов договору, який укладався з клієнтом, в даному випадку видачу йому платіжної картки з пін - кодом. З наведеного вбачається, що позивачем не доведено факт отримання відповідачем платіжної картки та відкриття карткового рахунку, не доведено факт повідомлення відповідачу пін - коду, за яким він би отримав можливість користуватись даною платіжною карткою і здійснювати транзакції по вказаному картковому рахунку, не доведено факту укладення договору та дати його укладення. За правилами ст.ст. 627 - 629, 638 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, визначені його умов; зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погоджені ним, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства; договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Однією з засад судочинства, регламентованих п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Згідно положень ст. 10 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. У відповідності до положень ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно вказаних положень позивач повинен довести факт отримання відповідачем грошових коштів у кредит та факт невиконання зобов'язань за договором, а не лише факт підписання договору чи наміру про його укладення. Позивач не довів факт видачі кредиту відповідачу, не довів факту користування картковим рахунком і платіжною карткою відповідачем та факт виконання ним, тобто позивачем, умов договору кредиту, який укладався з відповідачем. Робити висновки на припущеннях суд не вправі. Згідно ст.ст. 203, 205, 208, 1055 ЦК України договір кредиту повинен бути укладений у письмовій формі. Тобто з документів, підписаних стороною, має бути однозначно зрозуміло і конкретно визначено ті умови, і ті дії, які засвідчуються підписом. Припущень у даному разі закон не допускає. Тому посилання позивача на ті обставини, що оскільки клієнт підписав заяву на надання кредиту і погодився з умовами кредитування, то слід вважати, що він підписався за отримання кредиту, є такими, що суперечать чинному законодавству. Виходячи зі змісту підписаних відповідачем документів не можна зробити висновку, що він підтвердив факт отримання кредиту та отримання картки. Крім того, письмові документи позивачем подані частково у такому вигляді, коли їх фактично не можливо дослідити і прочитати, а за розрахунком, наданим позивачем за підписом особи, що підписала позовну заяву та не була уповноважена на складання розрахунку заборгованості, однозначно не можна перевірити правильність нарахування та прослідкувати платежі. Також суд враховує, що відповідно до п. 9.12 Умов та правил надання банківських послуг договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього терміну жодна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії Договору, він автоматично пролонговується на такий же термін. Виходячи з вказаного річного строку дії договору, визначений строк мав би закінчитися через рік, тобто 21.08.2009, а при таких обставинах збіг строк позовної давності за вимогами щодо стягнення заборгованості, що виникла станом на час закінчення даного терміну. За умов пролонгації договору на наступний термін у разі, якщо від жодної сторони не поступила заява про припинення договору, не зрозумілою є бездіяльність кредитора, який за умов невиконання позичальником умов договору і допущення ним прострочення та наявності заборгованості, не достатньої для покриття всіх вимог кредитора на той час, мав право і підстави для припинення договору чи його розірвання. Якщо відповідач не виконував умови договору, то у кредитора були всі підстави не продовжувати договір на наступні роки. Відповідно до ч. 1 ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно ч. 1 ст. 257 цього Кодексу загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. У відповідності до п. 1 ч. 2 ст. 258 цього Кодексу позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За правилом ч. 1 ст. 264 цього Кодексу перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Позовна заява до суду подана 21 травня 2014 року, що підтверджено відміткою на реєстраційному штампі суду, на якому зазначено дату надходження матеріалу в суд згідно з журналом реєстрації вхідної кореспонденції. Із позовної заяви та наданого суду розрахунку заборгованості безспірно не вбачається, коли відповідач припинив виконувати умови договору. Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Відповідач заявив про застосування позовної давності. Констатуючи факт наявності заборгованості за договором, представник позивача у поданій до суду заяві не вказав конкретних обставин щодо невиконання чи неналежного виконання боржником зобов'язань за кредитним договором, не зазначив коли відбулися порушення умов договору, не обґрунтував відповідності кожної із складових розрахунку заборгованості положенням укладеного договору. До матеріалів справи додано три довіреності на представництво інтересів позивача, які видані трьом різним особам. Жодна з указаних осіб не з'явилася до суду для обґрунтування вищевказаних обставин. З урахуванням наведеного не можливо з'ясувати чи в межах строку позовної давності звернувся до суду позивач. Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач як на підставу для задоволення позову, не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги є недоведеними, у задоволенні позову необхідно відмовити. На підставі вищевикладеного, ст. ст. 11, 16, 203, 205, 208, 257, 267, 509, 526, 527, 530, 610 - 612, 627- 629, 638, 1054, 1055 Цивільного кодексу України,

Outcome: dismissed