Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-06 00:00:00

Представник позивачів - адвокат Кульчицький О.С. 07.10.2020 р. звернувся до суду з позовом до відповідача, у якому просив стягнути з відповідача на користь позивачів 200000 невиплаченого страхового відшкодування у межах страхової суми на одного потерпілого. У наданому суду 21.10.2020 р. поясненні щодо розрахунку страхового відшкодування, виходячи з розміру мінімальної заробітної плати станом на момент ДТП, що складав 4723 грн., уточнив, що загальна сума відшкодування моральної шкоди становить 56676 грн. (4723 х 12) по 14169 грн. на кожного з чотирьох позивачів; [PERSON] поніс витрати на поховання у розмірі 25200 грн.; загальний розмір страхового відшкодування шкоди утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі станом на момент ДТП, що становить 170028 грн. (4723 х 36). Заявлені позовні вимоги обґрунтовував тим, що 09.02.2020 р. на автодорозі Н-09 між с. Тязів та с. Ямниця Тисменицького району Івано-Франківської області водій [PERSON] , керуючи автомобілем «Peugeot Boxer» реєстраційний номер [NUMBER] , допустив наїзд на пішохода [PERSON] , який від отриманих в результаті ДТП травм помер у автомобілі швидкої допомоги на місці події. 24.03.2020 р. ТОВ «Юридична компанія «Відшкодування» звернулась в інтересах батьків померлого [PERSON] , [PERSON] , його дружини [PERSON] , яка одночасно діє в інтересах малолітнього сина померлого [PERSON] , до відповідача ТДВ «СТРАХОВА КОМПАНІЯ «ГАРДІАН» із заявою про виплату страхового відшкодування моральної шкоди у загальному розмірі 56676 грн. по 14169 грн. на кожного, 25200 грн. витрат на поховання у користь [PERSON] , 170028 грн. відшкодування на утримання малолітнього сина. 17.08.2020 р. відповідач надіслав листи, у яких повідомив про відмову у виплаті страхового відшкодування у зв`язку з тим, що ДТП трапилась внаслідок порушення вимог ПДР України пішоходом [PERSON] , а в діях водія [PERSON] немає порушень ПДР, які перебували б у причинному зв`язку із настанням ДТП. Вважає відмову відповідача незаконною та необґрунтованою, оскільки згідно ч.5 ст.1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Згідно вимог ст.27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено відшкодування страховиком шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених ст.1200 ЦК України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами, загальний розмір якого утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку; відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим), загальний розмір якого стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку; відшкодування витрат на поховання, загальний розмір якого стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку. Представник позивача у судове засідання не з`явився, у поданій суду заяві просив справу розглянути у його відсутності, позов підтримав та просив його задоволити. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, у надісланій суду заяві просив провести розгляд справи у його відсутності. У поданому письмовому відзиві представник відповідача позов не визнав, мотивуючи, що згідно п.32.1 ст.32 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик або МТСБУ не відшкодовує: шкоду, заподіяну при експлуатації забезпеченого транспортного засобу, але за спричинення якої не виникає цивільно-правової відповідальності відповідно до закону. Такого висновку страховик дійшов на підставі постанови слідчого СУ ГУНП в Івано-Франківській області від 30.04.2020 р., якою закрито кримінальне провадження за фактом ДТП, внаслідок якої настала смерть [PERSON] , у зв`язку з відсутністю у діях водія забезпеченого транспортного засобу [PERSON] складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України. Вказаною постановою встановлено, що в діях водія забезпеченого транспортного засобу [PERSON] немає порушень правил ПДР України, які б перебували у прямому причинному зв`язку із настанням ДТП та сприяли виникненню ДТП, він не мав технічної можливості уникнути наїзду на пішохода шляхом своєчасного застосування екстреного гальмування з моменту настання небезпеки для руху. Постановою про закриття кримінального провадження встановлено, що ДТП трапилась з вини пішохода [PERSON] , який у порушення вимог ПДР України, нехтуючи заходами безпеки дорожнього руху, не виділивши себе у темну пору доби для своєчасного виявлення іншими учасниками дорожнього руху, перебуваючи у стані сильного алкогольного сп`яніння, вийшов на смугу руху водія [PERSON] , не впевнившись у відсутності небезпеки для себе та інших учасників руху, чим порушив вимоги п. 4.7, 4.8, 4.14 ПДР України. Таким чином, шкоди [PERSON] завдано внаслідок непрямого умислу самого потерпілого на вчинення ним протиправних дій. Крім того, відсутність у водія [PERSON] технічної можливості уникнути ДТП є непереборною силою, оскільки у даному випадку зіткнення його автомобіля з пішоходом не залежало від нього, при усій обачливості його дій. Такий правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду від 10.04.2020 р. у справі № 523/1374/18. Тому страховик не має законних підстав для виплати страхового відшкодування. Просив відмовити у позові в повному обсязі. Дослідивши наявні у матеріалах справи письмові докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступного. Встановлено, що 09.02.2020 р. приблизно о 05 год. 37 хв. у темну пору доби водій [PERSON] , керуючи автомобілем марки «Peugeot Boxer» реєстраційний номер [NUMBER] та рухаючись на автодорозі Н-09 між с. Тязів та с. Ямниця Тисменицького району Івано-Франківської області, вчинив наїзд на пішохода [PERSON] , який від отриманих у результаті ДТП травм помер у автомобілі швидкої допомоги на місці події, що підтверджується свідоцтвом про смерть (а.с.16). За даним фактом було відкрито кримінальне провадження № 12020090000000124 від 09.02.2020 р. за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, що підтверджується витягом з ЄРДР (а.с.10). Постановою старшого слідчого відділу розслідування злочинів у сфері транспорту СУ ГУНП в Івано-Франківській області Сенича В.І. від 30.04.2020 р. дане кримінальне провадження закрите у зв`язку з відсутністю у діях водія складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України (а.с.26 зв.ст. - 29). У ході досудового розслідування встановлено, що дана ДТП трапилась з вини пішохода [PERSON] , який, порушивши вимоги п. 4.7, 4.8, 4.14 ПДР України, нехтуючи заходами безпеки дорожнього руху, не виділивши себе в темну пори доби для своєчасного виявлення іншими учасниками дорожнього руху, перебуваючи у стані сильного алкогольного сп`яніння, вийшов на смугу руху водія [PERSON] , не впевнившись у відсутності небезпеки для себе та інших учасників руху. Поховання свого померлого сина здійснив позивач [PERSON] , витративши на ритуальні послуги 25200 грн., що підтверджується копією товарного чеку від 10.02.2020 р., оригінал якого наданий страховій компанії (а.с.20). На час ДТП цивільно-правова відповідальність водія [PERSON] була застрахована відповідачем ТДВ «СК «ГАРДІАН» згідно полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів№ АО/3024761 від 10.08.2019 р. (а.с.11), відповідно до якого страхова сума на одного потерпілого за шкоду, заподіяну життю і здоров`ю, становить 200000 грн. 24.03.2020 р. ТОВ «Юридична компанія «Відшкодування» звернулась в інтересах батьків померлого [PERSON] , [PERSON] , його дружини [PERSON] , яка одночасно діє в інтересах малолітнього сина померлого [PERSON] , до відповідача ТДВ «СТРАХОВА КОМПАНІЯ «ГАРДІАН» із заявою про виплату страхового відшкодування моральної шкоди у загальному розмірі 56676 грн. по 14169 грн. на кожного, 25200 грн. витрат на поховання у користь [PERSON] , 170028 грн. відшкодування на утримання малолітнього сина. 17.08.2020 р. відповідач надіслав листи, у яких повідомив про відмову у виплаті позивачам страхового відшкодування. При вирішенні спору суд застосовує наступні норми права. Згідно ч.2 ст.1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. У відповідності до ч.2 ст.1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім'єю. Відповідно до вимог ч. 1, 2, 5 ст.1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Згідно ч.2 ст.1193 ЦК України якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, - також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом. Частиною третьою ст.1193 ЦК України передбачено, що вина потерпілого не враховується у разі відшкодування додаткових витрат, передбачених частиною першою статті 1195 цього Кодексу, у разі відшкодування шкоди, завданої смертю годувальника, та у разі відшкодування витрат на поховання. Відповідно до ст.1200 ЦК України у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті. Шкода відшкодовується дитині - до досягнення нею вісімнадцяти років. Особам, які втратили годувальника, шкода відшкодовується в повному обсязі без урахування пенсії, призначеної їм внаслідок втрати годувальника, та інших доходів. У відповідності з вимогами ч.1 ст.1201 ЦК України особа, яка завдала шкоди смертю потерпілого, зобов'язана відшкодувати особі, яка зробила необхідні витрати на поховання та на спорудження надгробного пам'ятника, ці витрати. Допомога на поховання, одержана фізичною особою, яка зробила ці витрати, до суми відшкодування шкоди не зараховується. Згідно вимог п. 27.2 - 27.4 ст.27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик здійснює відшкодування: - шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених ст.1200 Цивільного кодексу України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку; - моральної шкоди, заподіяної смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами; - витрат на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, за умови надання страховику документів, що підтверджують такі витрати, та пред`явлення оригіналу свідоцтва про смерть. Загальний розмір такого відшкодування стосовно одного померлого не може перевищувати 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку. Пунктом 27.5 ст.27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що відшкодування шкоди, пов`язаної із смертю потерпілого, може бути виплачено у вигляді одноразової виплати. Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 р. у справі № 755/18006/15-ц, що має враховуватись судом згідно вимог ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин, у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди. Головною особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є те, що володілець небезпечного об`єкта зобов`язаний відшкодувати шкоду незалежно від його вини. Перед потерпілим несуть однаковий обов`язок відшкодувати завдану шкоду як винні, так і невинні володільці об`єктів, діяльність з якими є джерелом підвищеної небезпеки. Разом із цим відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, має свої межі, за якими відповідальність виключається. До них належать непереборна сила та умисел потерпілого. Під умислом потерпілого слід розуміти усвідомлене бажання особи заподіяти шкоду. При цьому особа повинна розуміти значення своїх дій та мати змогу керувати ними. Непереборна сила - це подія, об`єктивно невідворотна за певних умов не тільки для цього заподіювача шкоди, а й для інших осіб при досягненому рівні розвитку науки і техніки; надзвичайна подія, яка не може бути передбачена заподіювачем шкоди; завжди зовнішня подія по відношенню до діяльності заподіювача шкоди. Обов`язок доведення умислу потерпілого або наявності непереборної сили законом покладається на володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки діє цивільно-правова презумпція винуватості заподіювача шкоди. Відсутність вини водія забезпеченого транспортного засобу та закриття кримінального провадження відносно нього не звільняє страховика від обов`язку відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки. Такі правові висновки, що враховуються судом при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин, містяться у постанові Верховного Суду від 03.06.2020 р. у справі № 345/3335/17, у постанові Верховного Суду від 28.10.2020 р. у справі № 445/370/19. Суд зазначає, що у рамках розгляду даної справи не може бути застосований правовий висновок Верховного Суду, який міститься у постанові Верховного Суду від 10.04.2020 р. у справі № 523/1374/18, на який посилався відповідач у своєму відзиві, з огляду на те, що правовідносини у цих справах не є подібними. У справі № 523/1374/18 мова йшла за відшкодування шкоди, заподіяної здоров`ю потерпілого, у порядку ст. 23, 24, 25, 26-1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Суд вважає необґрунтованим твердження відповідача про те, що шкоди [PERSON] завдано внаслідок непрямого умислу самого потерпілого на вчинення ним протиправних дій. При цьому суд зазначає наступне. У постанові про закриття кримінального провадження дійсно констатовано, що ДТП трапилась з вини пішохода [PERSON] , який, перебуваючи у стані сильного алкогольного сп`яніння, порушив вимоги п. 4.7, 4.8, 4.14 ПДР України та знехтував заходами безпеки дорожнього руху. Однак, у даній постанові відсутня інформація про умисел потерпілого чи усвідомлене бажання заподіяти шкоду - спричинити ДТП. У даному випадку мова йде за грубу необережність потерпілого [PERSON] . Суд враховує, що відповідач не довів наявності непереборної сили або умислу потерпілого [PERSON] у заподіянні шкоди. З урахуванням викладеного, встановлених судом обставин, з огляду на передбачене ч.3 ст.1193 ЦК України правило щодо неврахування вини потерпілого у разі відшкодування шкоди, завданої смертю годувальника, та у разі відшкодування витрат на поховання; враховуючи, що вимогою п.27.2 ст.27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлений мінімальний розмір страхового відшкодування шкоди, завданої смертю годувальника, - суд приходить до висновку про обґрунтованість заявлених позовних вимог про стягнення шкоди, завданої смертю годувальника, та відшкодування витрат на поховання. Виходячи з розміру мінімальної заробітної плати у місячному розмірі станом на момент ДТП, що складав 4723 грн., суд стягує з відповідача у користь малолітнього сина померлого потерпілого [PERSON] , законним представником якого є позивачка [PERSON] , 170028 грн. (4723 грн. х 36 м.з.п.) страхового відшкодування шкоди, завданої смертю годувальника, та у користь позивача [PERSON] 25200 грн. витрат на поховання. Оскільки встановлено, що ДТП сталася внаслідок грубої необережності потерпілого [PERSON] , суд зменшує розмір страхового відшкодування моральної шкоди рідним померлого, а саме: батькам [PERSON] , [PERSON] , дружині [PERSON] та малолітньому сину [PERSON] , оцінюючи заподіяну їм смертю сина, чоловіка та батька [PERSON] моральну шкоду у 30000 грн. (по 7500 грн. кожному). При цьому, враховуючи, що страхова сума на одного потерпілого за шкоду, заподіяну життю і здоров`ю, не може перевищувати 200000 грн., суд визначає до стягнення з відповідача у користь позивачів страхове відшкодування моральної шкоди у розмірі 4722 грн., тобто різницю між максимальною сумою страхової виплати та визначеною до стягнення сумою страхового відшкодування шкоди, завданої смертю годувальника, і витрат на поховання, виходячи з розрахунку: 200000 грн. - 170028 грн. - 25200 грн. = 4772 грн. (по 1193 грн. кожному). З огляду на вимоги ч.1 ст.141 ЦПК України, відповідно до якої судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, з урахуванням того, що позивачі звільнені від сплати судового збору на підставі п.2 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», з відповідача слід стягнути судовий збір у дохід державного бюджету в розмірі 2793,08 грн., з яких 1952,28 грн. судового збору за дві майнові вимоги про стягнення страхового відшкодування шкоди, завданої смертю годувальника, і витрат на поховання, та 840,80 грн. судового збору за немайнову вимогу про відшкодування моральної шкоди. На підставі наведеного, відповідно до ст. 1167 ч.2, 1168 ч.2, 1187 ч. 1, 2, 5, 1193 ч. 2, 3, 1200, 1201 ЦК України, ст.27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»,

Outcome: approved