Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-13 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду з позовом 18.04.2017 року, в якому просив суд стягнути з [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» заборгованість за кредитним договором №б/н від 04.02.2011 року в загальному розмірі 6703,68 грн.; стягнути з відповідача витрати по сплаті судового збору. Предявлені вимоги мотивовано тим, що 04.02.2011 року між [PERSON] як позичальником та ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» було укладено кредитний договір, за умовами якого вона отримала кредит в розмірі 6700 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту зі сплатою відсотків за користування ним згідно умов договору. Свої зобовязання за кредитним договором банк виконав належним чином, надавши позичальникові кредит в обумовленому розмірі. 24.11.2014 року [PERSON] померла. Спадкоємцем, який постійно проживав з нею на час відкриття спадщини, є її чоловік [PERSON], котрий в силу ч.3 ст.1268 ЦК України є таким, що фактично прийняв спадщину. В межах 6-місячного строку з часу відкриття спадщини заяв про відмову від її прийняття [PERSON] не подавав, а тому як спадкоємець зобовязаний задовольнити вимоги ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» як кредитора за договором №б/н від 04.02.2011 року, розмір яких станом на момент смерті позичальника склав 6703,68 грн. Оскільки претензії, направлені позивачем до нотаріальної контори 29.03.2015 року та спадкоємцеві 30.11.2015 року залишились без задоволення, ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» вимушений звернутись до суду з метою стягнення наявної заборгованості за кредитним договором в примусовому порядку. Окремо представник акцентував увагу, що в силу ч.3 ст.1296 ЦК України відсутність у спадкоємця свідоцтва про право на спадщину не позбавляє його права на спадщину, до якої, в тому числі, входять і кредитні зобовязання померлого позичальника. Ухвалою суду від 23.10.2017 року скасовано заочне рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 17.08.2017 року, а справу призначено до розгляду в загальному порядку (а.с.83). Представник позивача правом на участь в судовому засіданні не скористався, будучи повідомленим про час та місце розгляду справи у встановленому законом порядку. Згідно наявного в матеріалах справи клопотання (а.с.4) просив справу розглянути за його відсутності, предявлені вимоги підтримав, наполягав на їх задоволенні. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] в судове засідання не зявились, однак остання просила справу розглянути за їх відсутності у звязку з неможливістю особистого прибуття до суду [PERSON] за станом його здоровя, про що зазначила в письмових запереченнях проти позову. Згідно позиції відповідача та його представника, викладеної в запереченнях, останні предявлені вимоги не визнали, просили в їх задоволенні відмовити. Свою позицію по справі обґрунтовували тим, що дійсно [PERSON] була дружиною [PERSON], з якою він був зареєстрований та проживав разом до моменту її смерті. Дійсно, відповідач вважається таким, що прийняв спадщину, однак фактично про її прийняття, а так само відмову від спадщини він не заявляв, оскільки після смерті [PERSON] відсутнє будь-яке майно. З огляду на відсутність спадкової маси представник вважала, що задоволення вимог кредитора є неможливим, а тому підстави для задоволення позову ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» відсутні. З урахуванням позиції сторін та поданих ними клопотань, суд вважає за можливе справу розглянути за їх відсутності. Суд,\~ дослідивши\~ письмові докази по справи, проаналізувавши обставини справи, позицію та заперечення відповідача, надавши їм оцінку в сукупності, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 04.02.2011 року між [PERSON] та ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» було укладено кредитний договір шляхом підписання Анкети-заяви за № 1015150600196828877 про приєднання до умов та правил надання банківських послуг в Приватбанк (а.с.7), який разом з Памяткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складають між нею та банком договір про надання банківських послуг, що по своїй суті є договором приєднання в силу ч.1 ст.634 ЦК України. Згідно умов договору, [PERSON] отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту в розмірі 6700 грн. на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування ним за ставкою 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом (а.с.7-31). 24.11.2014 року [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про її смерть серії І-КИ № 598933 від 24.11.2014 року, виданим Саксаганським відділом ДРАЦС реєстраційної служби Криворізького МУЮ в Дніпропетровській області (а.с.36). За життя позичальник в повному обсязі взяті на себе грошові зобов'язання за кредитним договором від 04.02.2011 року не виконала, внаслідок чого розмір нарахованої банком заборгованості склав 6703,68 грн., з яких: заборгованість за кредитом (тіло) 6673,07 грн., заборгованість по процентам за користування кредитом 30,61 грн., що підтверджується розрахунком заборгованості, здійсненим станом на 30.09.2016 року (а.с.5-6). З доводів позовної заяви, наданих позивачем до неї письмових доказів та заперечень відповідача не вбачається, що укладений між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та [PERSON] кредитний договір від 04.02.2011 року припинив свою дію на момент смерті позичальника з огляду на положення п.1.1.7.12 Умов та правил надання банківських послуг (а.с.19). Крім того, в рахунок погашення заборгованості позичальником востаннє вносились кошти в розмірі 720 грн. 07.11.2014 року, що суд розцінює як свідчення дії кредитного договору до моменту її смерті. Згідно з ч.1 ст.608 ЦК України, зобовязання припиняються смертю боржника, якщо воно є нерозривно повязаним з його особою і у звязку з цим не може бути виконане іншою особою. Відповідно до ст.1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав i обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять всі права i обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, за виключенням тих прав i обов'язків, що зазначені у ст.1219 ЦК України. Оскільки кредитні зобовязання не включені до визначеного ст.1219 ЦК України переліку зобов'язань, які не входять до складу спадщини, тому вони спадкуються спадкоємцями померлого позичальника спадкодавця в загальному порядку, встановленому законом. Частинами 1,3 ст.1268, ч.1 ст.1269, ч.1 ст.1270 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом 6-місячного строку з дня відкриття спадщини, він не заявив про відмову від неї. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. За змістом зазначених норм вбачається, що прийняття особою спадщини обумовлюється або постійним проживанням спадкоємця зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, або в разі відсутності наведених вище обставин поданням до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини у визначений ч.1 ст.1270 ЦК України 6-місячний строк. Відповідно до ст.1281 ЦК України, спадкоємці зобов'язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги. Кредиторові спадкодавця належить протягом 6 місяців з дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно вiд настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав i не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року вiд настання строку вимоги. Як зазначено в п.32 Постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», при вирішенні спорів щодо виконання зобовязань за кредитним договором у випадку смерті боржника/позичальника за наявності поручителя чи спадкоємців слід враховувати, що з урахуванням ст.1282 ЦК України спадкоємці боржника за умови прийняття спадщини є боржниками перед кредитором у межах вартості майна, одержаного у спадщину. Приймаючи до уваги, що оскільки зі смертю боржника зобов'язання по поверненню кредиту включаються до складу спадщини, тому умови кредитного договору щодо строків повернення кредиту чи сплати його частинами не застосовуються, а підлягають застосуванню норми ст.1282 ЦК України. Як встановлено судом, що також визнано відповідачем, на час відкриття спадщини [PERSON] значилась зареєстрованою та проживала разом зі своїм чоловіком [PERSON] за адресою: мкр-н Гірницький 27/144, м. Кривий Ріг, Дніпропетровська область (а.с.32-35). Таким чином, будучи спадкоємцем першої черги в порядку спадкування за законом (з огляду на відсутність заповіту, складеного за життя [PERSON]А.), відповідач є таким, що фактично прийняв спадщину, не заявивши про відмову від її прийняття протягом строку, встановленого ст.1270 ЦК України. 29.03.2015 року ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» направлено претензію кредитора до Сьомої Криворізької державної нотаріальної контори з проханням повідомити, чи заводилась спадкова справа після смерті боржника [PERSON], включити його кредиторські вимоги на заборгованість в розмірі 6713,68 грн. в спадкову масу, повідомити інформацію стосовно осіб, які подали заяву про прийняття спадщини або відмовилися від її прийняття після смерті боржника, а також щодо осіб, які вже прийняли спадщину (а.с.37, 38-40). Листом від 02.04.2015 року за № 574/02-14 (а.с.41) Сьома Криворізька державна нотаріальна контора повідомила позивача, що після смерті [PERSON] за претензією банку відкрито спадкову справу №195/2015, відомості щодо звернення спадкоємців до нотаріальної контори після її смерті відсутні. Отже, кредитор в межах визначеного ст.1281 ЦК України строку реалізував своє субєктивне право на виконання спадкоємцем боргових зобовязань померлого позичальника, що узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною в постанові від 12.04.2017 року у справі №6-2962цс16. При цьому, заявлення кредитором своїх вимог до спадкоємців не безпосередньо, а через нотаріуса не суперечить приписам ч.2 ст.1281 ЦК України та здійснене в строк. На відміну від безпосереднього повідомлення спадкоємців кредитор, повідомляючи останніх про свої вимоги через нотаріуса, не зобовязаний зважати на факт прийняття спадщини, оскільки нотаріус повинен прийняти відповідну заяву кредитора незалежно від того, чи прийняв спадщину хоча б один зі спадкоємців і чи встановлені спадкоємці взагалі. 30.11.2015 року ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» направив лист-претензію про погашення заборгованості за кредитним договором на адресу спадкоємця [PERSON] (а.с.42,43), однак претензія залишилась без задоволення, у звязку з чим у позивача виникло право на звернення до суду із даним позовом. Заперечуючи проти задоволення позовних вимог, відповідач посилався на те, що хоча він і був зареєстрований за однією адресою та проживав разом зі своєю дружиною [PERSON] до моменту її смерті, однак спадщину як не прийняв, так і не відмовлявся від її прийняття, тобто будь-яким чином свої спадкові права не реалізував. Однак, суд не може погодитись з такими доводами відповідача з огляду на наступне. Так, аналіз ст.ст.1216, 1218, 1219, 1231, 1268, 1269, 1296, 1297 ЦК України дає підстави для висновку про те, що спадкові права є майновим обєктом цивільного права, реалізувавши які спадкоємець, незалежно від отримання ним свідоцтва про право на спадщину, набуває права володіння та користування спадковим майном, в тому числі нерухомим, а з моменту оформлення права власності на нерухоме майно і право розпорядження ним. Таким чином, відсутність свідоцтва про право власності на спадкове нерухоме майно у спадкоємця [PERSON], який фактом реєстрації та проживання зі спадкодавицею прийняв спадщину та не відмовився від неї (що він власне й визнав), не позбавляє кредитора спадкодавця ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернутися до нього. Самі по собі пасивні дії та поведінка спадкодавця із прийняттям спадщини, з вимогами про стягнення заборгованості за кредитним договором, зволікання в отриманні свідоцтва не звільняють його від відповідальності за борговими зобовязаннями спадкодавця, які увійшли до складу спадщини. За даних обставин суд приходить до висновку про обґрунтованість вимоги кредитора до спадкоємця про стягнення кредитної заборгованості. Перевіряючи наданий позивачем ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» розрахунок заборгованості [PERSON], суд враховує, що відповідно до п.32 Постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» спадкоємці несуть зобовязання погасити нараховані відсотки і неустойку тільки в тому випадку, якщо вони вчинені позичальником за життя. Інші нараховані зобовязання фактично не повязані з особою позичальника і не можуть присуджуватися до сплати спадкоємцями. Як вбачається з розрахунку заборгованості наданого станом на 30.09.2016 року (а.с.5-6), розмір заборгованості за кредитом складає 6673,07 грн., по процентам за користування кредитом 30,61 грн., при цьому нарахування заборгованості за кредитом здійснювалось вже після смерті [PERSON] 24.11.2014 року, що є протиправним та не відповідає вимогам законодавства. У звязку з цим нараховані ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» зобовязання, вчинені після смерті позичальника, не можуть присуджуватися до сплати її спадкоємцем [PERSON] На підставі викладеного, з урахуванням наданого позивачем розрахунку заборгованості суд вважає, що обсяг зобовязань спадкодавця станом на 24.11.2014 року складає 6622,77 грн. заборгованості за кредитом та 30,61 грн. заборгованості за відсотками (з урахуванням примусово списаної суми 11.01.2015 року 244,51 грн., зарахованої банком в порядку визначеної та попередньо погодженої сторонами черговості). Згідно ст.1282 ЦК України, спадкоємці зобовязані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Отже, розмір заборгованості спадкодавця на час її смерті за кредитним договором №б/н від 04.02.2011 року, який підлягає стягненню зі спадкоємця відповідача по справі становить 6653,38 грн. в межах вартості успадкованого ним майна (з розрахунку: 6622,77 + 30,61) замість заявленої позивачем 6703,68 грн., у звязку з чим позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Посилання відповідача щодо відсутності обсягу спадкової маси, за рахунок якої можливе було б задоволення вимог кредитора, не може бути підставою для відмови в задоволенні позовних вимог, однак підлягає обовязковому врахуванню в ході виконання судового рішення, оскільки є безпосередньою умовою, яка визначає можливість або неможливість його виконання. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд враховує часткове задоволення позову, звільнення відповідача від сплати судового збору як інваліда ІІ групи згідно п.9 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» (а.с.70), у звязку з чим відповідно до ст.88 ЦПК України, абз.2 п.35 Постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ №10 від 17.10.2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», позивачеві за рахунок держави підлягають компенсації понесені ним витрати по сплаті судового збору в розмірі 1587,20 грн. (а.с.1) пропорційно частині задоволених вимог 99,2%.

Outcome: partial