Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-04 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з відповідача [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» заборгованість за кредитним договором б/н від 05.03.2008р. в розмірі 47122,31грн, яка складається з наступних сум: 6147,99грн тіло кредиту; 35642,31грн відсотки за користування кредитом; 2850грн пеня за прострочене зобовязання; 250грн штраф (фіксована складова); 2232,01грн штраф (процентна складова). В обґрунтування позову позивач посилався на порушення відповідачем умов кредитного договору щодо порядку повернення кредитних коштів. Відповідач надав суду заперечення, в яких зазначив, що здійснений банком розрахунок розмір заборгованості є невірним в частині обчислення розміру відсотків за користування кредитом та неустойки, а самі вимоги заявлені поза межами строків позовної давності. Просив відмовити у позові в повному обсязі. В судове засідання представник позивача не з'явився, проте надав клопотання про розгляд справи у його відсутність /а.с.23/, а в додаткових поясненнях зазначив, що підтримує позовні вимоги в повному обсязі /а.с.67-72/. Відповідач в судовому засіданні пояснив, що мав картку «ПРИВАТБАНКУ» та використовував кредитні кошти по збільшеному кредитному ліміту, але загубив цю картку влітку 2014р.. З того часу він не здійснював ніяких операцій по картці, але і не звертався до банку для вирішення питання про закриття карткового рахунку. Через складні життєві обставини він не приділив належної уваги до необхідності виконання ним своїх грошових зобовязань. До теперішнього часу ніяких повідомлень від банку про наявність заборгованості не отримував, а тому вважав, що його картка більше не обслуговується. Суму заборгованості по тілу кредиту визнає, але не погоджується із нарахованими банком відсотками та розміром неустойки. Просив відмовити у позові через його необґрунтованість та пропуск позивачем строку позовної давності. Заслухавши пояснення відповідача, дослідивши надані сторонами письмові докази та оцінивши їх у сукупності, судом встановлені наступні фактичні обставини і відповідні їм правовідносини. 05.03.2008р. між сторонами був укладений договір, на підставі заяви відповідача /а.с.9/, за яким позивач (кредитодавець) надав відповідачу (позичальник) кредитну картку «Універсальна» із встановленим кредитним лімітом в розмірі 1000грн, який в подальшому був збільшений до 6300грн. Укладений між сторонами договір складається з заяви позичальника, довідки про умови кредитування, Умов та Правил надання банківських послуг ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та Тарифів. За змістом заяви позичальника користування кредитним лімітом здійснюється на умовах сплати процентів в розмірі 36% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки, з погашенням заборгованості за кредитним договором щомісяця до 25 числа місяця, наступного за звітним, в розмірі не менш 7% від заборгованості, але не менш 50грн, та не більше залишку заборгованості. Позивач активно користувався платіжною банківської карткою та наданим йому кредитним лімітом в період до червня 2014р.. Втім починаючи з липня 2014р. він припинив користування банківською карткою і не здійснював ніяких операцій як з використання кредитних коштів так і на виконання своїх зобовязань з повернення кредиту. Зазначені обставини підтверджуються випискою про рух коштів з банківського рахунку /а.с.76-81/ та визнаються сторонами. У звязку з порушенням відповідачем умов повернення кредиту, позивачем були нараховані штрафні санкції. Станом на 31.12.2016р. за розрахунком позивача за кредитним договором б/н від 05.03.2008р. за відповідачем утворилася заборгованість в розмірі 47122,31грн, яка складається з наступних сум: за тілом кредиту 6147,99грн; за відсотками за користування кредитом 35642,31грн; за пенею 2850грн; фіксована суму штрафу 250грн; відсоткова сума штрафу 2232,01грн. Оскільки відповідач в добровільному порядку не здійснює дій щодо погашення зазначеної заборгованості позивач звернувся до суду з цим позовом. Тож спір виник з кредитних правовідносин, які регулюються нормами Цивільного кодексу України (далі ЦК), Законом України «Про захист прав споживачів» та умовами укладеного між сторонами кредитного договору. Відповідно до ст.526 ЦК зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Статтею 629 ЦК передбачено обовязковість виконання договору його сторонами. Підписуючи 05.03.2008р. заяву позичальника /а.с.6/ відповідач погодився на запропоновані банком умови надання банківських послуг та користування кредитним лімітом. Своїм підписом він підтвердив, що ознайомлений, згоден та отримав у письмовому вигляді Умови та Правила надання банківських послуг та Тарифи. За таких обставин, виконання сторонами своїх договірних обовязків, як надавача та споживача послуг, є обовязковим. Визначаючи зміст Умов та Правил надання банківських послуг та Тарифів за якими визначається зміст зобовязання відповідача суд звертає увагу, що банк є субєктом господарської діяльності, який здійснює надання послуг невизначеному колу осіб, а тому Умови і Правила надання банківських послуг, за якими ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» надає послуги своїм клієнтам, є публічним договором. Споживач подаючи заяву на надання йому банківських послуг висловлює свою згоду про приєднання до умов обслуговування, які розроблені банком, а відтак такий договір є договором приєднання (ст.634 ЦК). З огляду на свободу у здійсненні господарської діяльності, то банк має право в односторонньому порядку змінювати Умови та Правила надання банківських послуг та Тарифи, але такі зміни мають бути доведені до відома споживача послуг, який у разі незгоди з ними має право вимагати зміни або розірвання діючого договору банківських послуг, що передбачено ч.2 ст.634 ЦК. Отже надання позивачем послуг із кредитування банківської картки відповідача шляхом встановлення кредитного ліміту з подальшим змінами тарифів з оплати таких послуг допускається, якщо відповідач був повідомлений про такі зміни та не заявив своїх заперечень проти них. 05.03.2008р. відповідачем було підписано заявку на отримання банківських послуг /а.с.9/, яка містить загальні умови надання банківських послуг, та довідку про умови використання кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», яка по суті містить тарифи, за якими надається послуга кредитного ліміту /а.с.10/. У заяві від 05.03.2008р. зазначено, що банківські послуги надаються на Умовах та Правилах, розміщених на сайті www.privatbank.ua або окремо підписаних сторонами. Беручи до уваги, що на веб-сторінці ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» розміщений текст повних Умов та Правил надання банківських послуг та Тарифів з розмежуванням їх в залежності від періоду внесення до них змін та доповнень за період починаючи з 01.04.2012р. по теперішній час, то відповідач мав змогу ознайомитись з їх змістом. Натомість умови, що погоджені в письмовому порядку між сторонами, мають пріоритетне значення. Отже споживання відповідачем послуг позивача регулюється Умовами і Правилами надання банківських послуг в редакції, яка діяла на момент споживання послуг в тій частині, що не суперечить умовам, погодженим в письмовому порядку в заяві від 05.03.2008р.. Відповідач підтвердив ті обставини, що погодився на використання кредитного ліміту на умовах, запропонованих йому під час підписання заяви 05.03.2008р., які надані позивачем суду /а.с.10/. За такими умовами передбачалося можливість використання кредитного ліміту на умовах сплати процентів за його користування в розмірі 3% на місяць (36% річних). Втім в заяві від 05.03.2008р. відповідач погодився із правом банку в односторонньому порядку змінювати розмір кредитного ліміту. Отже дії банку з підвищення кредитного ліміту до 6300грн є правомірними. До того ж і сам відповідач не заперечував своєї згоди на підвищення кредитного ліміту, оскільки довідавшись про його збільшення та використання за новими тарифами не заявив своєї відмови, а навпаки активно користувався такою послугою. Для використання послуг позивача відповідач отримав чотири банківські картки /а.с.75/. Останню картку №5168755351108101 з терміном дії по серпень 2017р. відповідач почав використовувати з листопада 2013р., що підтверджується випискою з карткових рахунків /а.с.76, 81/. Отже отримавши картку та користуючись нею відповідач виразив свою згоду із продовженням отримання банківських послуг за новими тарифами щодо використання кредитних коштів, які є однаковими для всіх споживачів банківських послуг. До того ж варто звернути увагу, що станом на листопад 2013р. за тарифами, встановленим наказом СП-2013-6776448 від 19.09.2013р., розмір процентів за користування кредитним лімітом був зменшений до 30% річних, тоді як на момент підписання анкети-заяви відповідачем він складав 36%. Таким чином, починаючи з листопада 2013р. відповідач мав перед банком кредитні зобовязання внаслідок використання кредитного ліміту по банківській картці в розмірі 6300грн зі сплатою 30% річних. У заяві від 05.03.2008р. передбачено, що при порушенні позичальником строків внесення платежів по будь-якому з грошових зобовязань, передбачених договором, більш ніж на 30днів позичальник зобовязується сплатити банку штраф у розмірі 250грн + 5% від суми заборгованості. В подальшому банком в односторонньому порядку у звязку із зміною тарифів по обслуговуванню кредитних карток було змінено розмір пені. Розмір пені визначався наступним чином: у разі наявності прострочки на протязі одного місяця сплачується пеня в розмірі 50грн, а другий місяць поспіль 100грн. Зазначені тарифи вводились в дію на підставі відповідного наказу банку СП-2013-6776448 від 19.09.2013р. про зміни тарифів /а.с.93-97/ і обумовлені зміною умов використання банківського продукту - кредитка Універсальна». Цим же наказом було введено в дію умову, відповідно до якої у разі виникнення прострочених зобовязань банк нараховує подвійні відсотки на всю суму заборгованості. Беручи до уваги порядок зміни банком тарифів (публічна оферта), з огляду на поведінку відповідача, який отримав банківську картку вже після введення в дію нових тарифів, використовував збільшений кредитний ліміт, не подавав ніяких заперечень щодо змінених банком тарифів, протягом 8 місяців (з листопада 2013р. по червень 2014р.) належним чином виконував свої кредитні зобовязання, то суд вважає, що відповідач погодився на використання кредитних коштів за тарифами відмінними від тих, що зазначені в довідці від 05.03.2008р. /а.с.10/. Сторони визнають ту обставину, що загалом відповідач використав грошових коштів по кредитному ліміту на суму 6147,99грн. Той факт, що з липня 2014р. по теперішній час відповідач не користувався банківською карткою та не здійснював по ній ніяких операцій також визнається відповідачем і підтверджується випискою по картковому рахунку /а.с.76-81/. Отже відповідач допустив порушення свого зобовязання, а відтак позивач має право вимагати від нього повернення кредитних коштів, процентів за їх користування та неустойку. Надаючи оцінку наданому позивачем розрахунку розміру процентів нарахованих на кредитну заборгованість відповідача суд виходить з наступного. Аналіз наданого позивачем розрахунку розміру процентів, нарахованих за кредитним договором з відповідачем, свідчить, що їх розрахунок здійснений шляхом сумування розміру нарахувань процентів за подвійною кредитною ставкою на суму фактично використаного кредитного ліміту (тіла кредиту) та розміру нарахувань процентів за подвійною кредитною ставкою на суму простроченого кредиту, тобто процентів нарахованих на розмір загального простроченого грошового зобовязання по кредитному договору. Таким чином, за період з червня 2014р. по 31.03.2017р. сума процентів нарахованих на фактично використані кошти кредитного ліміту складає 9739,53грн, а процентів нарахованих на прострочене кредитне зобовязання 25902,78грн. Застосування подвійної процентної ставки у разі прострочення виконання зобовязань по погашенню кредиту передбачалось зміненими тарифами, введеним в дію з 01.11.2013р. /а.с.93-97/. Разом з тим, за змістом ст.ст.1048, 1056-1 ЦК проценти за користування кредитними коштами є сумою грошових коштів, які визначаються залежно від розміру отриманого кредиту. У свою чергу кредит це грошові кошти, які позичальник отримує у кредитора і зобовязується в подальшому повернути. Розмір процентів визначається умовами укладеного кредитного договору і має встановлюватись за фіксованою або змінюваною ставкою. Отже за своєю правовою природою розрахунок процентів безпосередньо пов'язаний із розміром отриманих кредитних коштів позичальником. Проценти нараховані на розмір простроченого грошового зобовязання по кредитному договору за своєю природою є неустойкою (ст.549 ЦК). За таких обставин розмір заборгованості відповідача по сплаті процентів за користування кредитними коштами (кредитним лімітом) складає 9739,53грн. Таким чином, станом на 31.12.2016р., тобто на дату складання позивачем розрахунку заборгованості, відповідач має заборгованість перед позивачем за кредитом 6147,99грн, по процентам за користування кредитом 9739,53грн, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. Щодо застосування строків позовної давності, то суд зауважує, що статтею 257 ЦК передбачено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. До вимог про стягнення неустойки застосовується спеціальна позовна давність тривалістю в один рік (п.1 ч.2 ст.258 ЦК). За умовами укладеного між сторонами кредитного договору строк його дії дорівнює строку дії картки. Втім, оскільки зобовязання відповідача з повернення кредитних коштів визначено шляхом здійснення щомісячних платежів, то трирічний строк позовної давності необхідно відраховувати окремо по кожному щомісячному платежу, починаючи з липня 2014р. (перший місяць прострочення). Натомість позивач звернувся до суду з позовом 24.01.2017р., а відтак строк позовної давності не пропущений. Проте щодо вимог по стягненню неустойки (пені та штрафів), то такі вимоги підлягають обмеженню річним строком позовної давності, тобто періодом часу з січня 2016р.. Стосовно вимог про стягнення неустойки суд зауважує наступне. Відповідно до ст.624 ЦК якщо за порушення зобов'язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків. Згідно ст.549 ЦК неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Як вбачається з наданих суду розрахунків позивачем нараховані пеня (комісія) в сумі 2850грн за порушення строків здійснення щомісячних платежів (період нарахування пені з 01.08.2014р. по 31.12.2016р.) та штраф за неналежне виконання умов кредитного договору 2482,01грн. Розрахунок даних штрафних санкцій здійснений позивачем з дотриманням умов, укладеного між сторонами договору. Крім того, з огляду на порядок розрахунку заборгованості, нараховану позивачем суму процентів на прострочений кредит в розмірі 25902,78грн суд також вважає неустойкою пенею, яка нарахована за період з 31.07.2014р. по 31.12.2016р.. Отже загальний розмір неустойки, яку вимагає стягнути позивач, складає 31234,79грн. Частиною 2 ст.551 ЦК передбачено, що якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором. Разом з тим, в ч.3 ст.551 ЦК закріплено право суду зменшити розмір неустойки, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Відповідно до ст.3 ЦК цивільні правовідносини будуються на засадах справедливості, добросовісності та розумності. Між сторонами існують договірні відносини внаслідок яких позивач надавав відповідачу послуги з надання кредитних коштів на умовах, що такі послуги будуть своєчасно оплачені, а надані кредитні кошти повернуті. У звязку з порушенням відповідачем порядку повернення кредитних коштів, позивач відповідно не досяг тієї мети, яку мав при укладанні договору з надання банківських послуг. Передбачуване Умовами та Правилами право позичальника на отримання пені у разі прострочення та неналежного виконання боржником зобовязань за договором є засобом цивільно-правової відповідальності за порушення зобовязання та засобом відновлення порушених інтересів учасників договірних відносин. Виходячи зі змісту ст.3 ЦК засади правового врегулювання цивільних правовідносин стосуються всіх складових елементів цих відносин (права та обовязки учасників, міра відповідальності та інше). Законодавець не дає чіткого тлумачення, зокрема, понять справедливі умови договору. Проте, п.5 ч.3 ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів» встановлює, що несправедливими є умови про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п'ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов'язань за договором. Частиною 1 ст.8 ЦК передбачено, що якщо цивільні відносини не врегульовані цим Кодексом, іншими актами цивільного законодавства або договором, вони регулюються тими правовими нормами цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, що регулюють подібні за змістом цивільні відносини (аналогія закону). Враховуючи зміст спірних правовідносин, то до них підлягають застосуванню положення Закону України «Про захист прав споживачів». За таких обставин, враховуючи принципи добросовісності, справедливості і розумності, суд вважає, що розмір неустойки не може перевищувати пятдесяти відсотків невиконаного відповідачем зобовязання з повернення кредитних коштів та процентів за їх користування. До того ж частина вимог по сплаті неустойки заявлена поза межами річного строку позовної давності. З урахуванням зазначених обставин, беручи до уваги, що за кредитним договором відповідач не виконав належним чином своїх грошових зобовязань в розмірі 15887,52грн (сума заборгованості за кредитом та процентами), то вимоги позивача стосовно стягнення з відповідача неустойки (штрафу та пені) підлягають задоволенню частково в межах суми 7943,76грн. За таких обставин, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню на загальну суму 23831,28грн (за кредитом 6147,99грн, по процентам за користування кредитом 9739,53грн, неустойка (пеня + штраф) 7943,76грн). Стосовно судових витрат суд зауважує, що відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково (51% від заявлених в позові), то з відповідача на користь позивача необхідно стягнути 816грн в якості відшкодування витрат з оплати судового збору. На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial