Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-04 00:00:00

Представник позивача звернувся з вказаним позовом до відповідачів, в обґрунтування якого покликався на те, що ДМП «Івано-Франківськтеплокомуненерго» надає послуги теплопостачання для квартири загальною площею 48,40м.кв. [ADDRESS], в якій проживають відповідачі та які є споживачами вказаних послуг. На сьогоднішній день відповідачам надаються вказані послуги, однак всупереч вимогам чинного законодавства України, вони не виконують належним чином зобов'язання по їх оплаті, внаслідок чого станом на 01.11.2014р. їх заборгованість за послуги теплопостачання становить - 5324,46грн. Крім цього зазначив, що він попередньо звертався до суду з заявою про видачу судового наказу про стягнення з відповідачів заборгованості в сумі 4421,70грн., однак наказ був скасований, тому просить позов задоволити та стягнути з відповідачів 5324,46грн. боргу за послуги теплопостачання та судові витрати. В судовому засіданні 20.01.2015р. представник позивача - Фіцак В.Т. позовні вимоги підтримав, покликаючись на викладені в заяві обставини. Просив позов задоволити та стягнути з відповідачів зазначену заборгованість та судові витрати. Після перерви судове засідання 05.02.2015р. не з'явився, про причини неявки не повідомив. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, покликаючись на викладені в письмовому запереченні (а.с.22-23) обставини та пояснив, що вони встановили індивідуальне електричне опалення у зв'язку з неякісним наданням або ненаданням взагалі послуг теплопостачання, крім цього позивачем пропущено строк позовної давності, тому просив в задоволенні позову відмовити. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з'явилися, хоча належним чином були повідомлені про час та місце розгляду справи, про причини неявки суду не повідомили, заяви про розгляд справи за їх відсутності не подали. Заслухавши сторін (їх представників), дослідивши докази у справі, суд вважає наступне. Правовідносини, що виникли між сторонами регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги» та Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005р. № 630 (далі Правила). Судом встановлено, що відповідачі є споживачами послуг з теплопостачання, що надаються позивачем, за адресою: [ADDRESS]. З огляду на особовий рахунок споживачів № [NUMBER] (а.с.4) заборгованість за теплопостачання становить 5324,46грн. Факт відключення вказаної вище квартири від системи централізованого опалення підтверджується Актом про самовільне відключення від опалення, складеним у присутності відповідача від 12.10.2010р. Відповідачами не подано суду доказів на підтвердження наявності дозволу спеціальної міжвідомчої комісії органу місцевого самоврядування на від'єднання квартири за вказаною вище адресою від мережі централізованого опалення. Суд не може прийняти до уваги доводи про те, що відповідачі не є споживачами послуг позивача та фактично не отримували вказані послуги за період з 12.10.2010р. по листопад 2014р., у зв'язку з чим і не повинні їх оплачувати. Зазначені доводи є необґрунтованими. Відповідно до ст.ст. 21, 22 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» теплопостачальна організація є виробником послуг і укладає договір поставки з органами місцевого самоврядування на виробництво і створення житлово-комунальних послуг, а також і виконавцем послуг - житловою організацією. А відповідно до ст. 29 цього ж Закону укладання договорів про надання житлово - комунальних послуг та інших видів послуг з виконавцем входить в обов'язки споживача. П. 25 Правил визначено, що відключення споживачів від мережі централізованого опалення та постачання гарячої води здійснюється у порядку, що затверджується центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства. Порядком відключення окремих житлових будинків від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води при відмові споживачів від централізованого теплопостачання, затвердженого Наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України від 22.11.2005р. № 1478/11758 зі змінами, внесеними згідно з наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства від 06.11.2007р. № 169 визначено, що таке відключення відбувається на підставі рішення постійно діючої міжвідомчої комісії, створеної органом місцевого самоврядування або місцевим органом виконавчої влади. Відповідно до п. 26 Правил відключення споживачів від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води здійснюється у разі, коли технічна можливість такого відключення передбачена схемою теплопостачання затвердженою органами місцевого самоврядування відповідно до Закону України «Про теплопостачання», за умови забезпечення безперебійної роботи інженерного обладнання будинку та вжиття заходів щодо дотримання в суміжних приміщеннях вимог будівельних норм і правил з питань проектування житлових будинків, опалення, вентиляції, кондиціонування, будівельної теплотехніки, державних будівельних норм з питань складу, порядку розроблення, погодження та затвердження проектної документації для будівництва. В супереч зазначеним нормам, відповідачем [PERSON] не надано суду доказів на підтвердження наявності вказаного дозволу. За таких обставин, суд приходить до висновку, що відповідачами здійснено самовільне відключення від системи централізованого опалення. Враховуюче викладене, суд не вбачає вини позивача в тому, що споживачі [PERSON], [PERSON] та [PERSON] в опалюваний сезон, не отримували послуги з теплопостачання, у зв'язку з чим, нарахування по комунальним послугам позивачем проводилось правомірно, відповідно до вимог діючого законодавства. Згідно з ст.ст. 10, 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.ст. 58, 60 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Доказування не може ґрунтується на припущеннях. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі, щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. В той же час, ст. 257 ЦК України встановлена загальна позовна давність тривалістю у три роки. За змістом ст. 267 ЦК України заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. Позивач просить стягнути заборгованість за надані послуги за період з 01.11.2011р. по 01.11.2014р. в сумі 5324,46грн., при цьому, станом на 01.11.2011р. у відповідача була заборгованість - 1002,05грн. за минулий період, яка включена позивачем у загальну суму заборгованості, чого в свою чергу не заперечив представник позивача. Оскільки представник позивача в судовому засіданні не просив поновити пропущений строк, суд вважає, що таку заяву відповідача слід задоволити. Відтак, враховуюче вищенаведене, суд вважає, що позовні вимоги слід задоволити в частині стягнення з відповідачів заборгованості за послуги теплопостачання за останні три роки, тобто з 01.11.2011р. по 01.11.2014р. в сумі 4322,41грн. виходячи з такого розрахунку: 5324,46грн. (загальна заборгованість відповідача) - 1002,05грн. (заборгованість станом на 01.11.2011р. за минулий період) = 4322,41грн. Судові витрати суд розподілив відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України. На підставі наведеного, відповідно до Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених Постановою КМУ № 630 від 21.07.2005р., ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», ст.ст. 67, 68 ЖК України, ст.ст. 257, 267, 526 ЦК України,

Outcome: dismissed