Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-22 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду із вказаним позовом та вимоги мотивує тим, що 20.02.2020 року позивача було звільнено з роботи. При звільненні, внаслідок відсутності грошових коштів, відповідач не виплатив позивачу заборгованості по заробітній платі передбаченої наказом. Заборгованість по заробітній платі позивачу виплачена 13.05.2020 р. Тому представник позивача просить суд стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 57750 грн. з розрахунку 55 робочі дні (з 21.02.2020 р. по 13.05.2020 р.) * 1050,00 грн. середньоденну заробітну плату Позивач, повідомлений належним чином про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився. Представник позивача надав суду письмову заяву в якій справу просить розглядати в його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Представник відповідача, повідомлений належним чином про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, надав письмовий відзив на позовну заяву в якому частково визнав позовні вимоги та надав розрахунок середнього заробітку за період затримки розрахунку при звільненні який становить 56700 грн. з розрахунку 54 робочі дні (з 21.02.2020 р. по 12.05.2020 р.) * 1050,00 грн. середньоденну заробітну плату. При ухваленні рішення просить врахувати вищезазначені заперечення. Розгляд справи просить здійснити без його участі. Перевіривши матеріали справи та дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню частково виходячи з наступного. Судом встановлено, що позивач перебував у трудових відносинах з Акціонерним товариством «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання - ІНЖИНІРИНГ» та 20.02.2020 року був звільнений з займаної посади. Приписами ст.43 Конституції України встановлено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає; право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Згідно ч.1ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Судом встановлено, що в день звільнення позивачу в порушення ст.116 КЗпП України не виплачені належні суми заробітної плати, що є підставою для стягнення на користь позивача заборгованості по заробітній платі, з урахуванням вимог ст. 117 КЗпП України, є підстави для стягнення середнього заробітку за весь час затримки. Заробітна плата [PERSON] виплачена 13.05.2020 р. Відповідно до ч.1ст.117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При цьому, суд не знаходить підстав для звільнення відповідача від сплати середнього заробітку за час затримки розрахунку, оскільки відповідач не надав суду належних та допустимих доказів на підтвердження відсутності його вини у невиплаті належних позивачу сум в день звільнення. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Суд вража, що розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, враховуючи розрахунки, надані представником позивача в позовній заяві та представником відповідача у відзиві на позовну заяву, становить 56700 грн. з розрахунку: 54 робочі дні (з 21.02.2020 р. - наступний за днем звільнення позивача робочий день, по 12.05.2020 р. - останній робочий день, що передує дню фактичного розрахунку з позивачем) * 1050,00 грн. (середньоденна заробітна плата позивача). Згідно зі ст.ст.12-13 та 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У відповідності до вимог ч.2 ст.229 ЦПК України, докази, що не були предметом дослідження в судовому засіданні, не можуть бути покладені судом в основу ухваленого судового рішення. Статтею 83 ЦПК України передбачено, що позивач … повинен подати докази разом з поданням позовної заяви. Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються… Тому докази не надані сторонами суду першої інстанції не можуть в подальшому подаватись судам інших інстанцій і такі докази не можуть бути покладені в основу їхніх рішень. Отже, вирішуючи позов у межах заявлених вимог суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення середнього заробітку за період затримки розрахунку при звільненні підлягають задоволенню. Враховуючи наведене, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивачки середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 21.02.2020 р. по 12.05.2020 р. в розмірі 56700,00 грн. з послідуючим утриманням з цієї суми податків та загальнообов`язкових платежів. Згідно вимог ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивача судовий збір у сумі 840,80 грн.

Outcome: approved