Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-29 00:00:00

Представник позивача звернувся у Червоноградський міський суд Львівської області з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості. В обґрунтування позову позивач послався на те, що 13.02.2012 року між ПАТ «Ідея Банк» та відповідачкою. було укладено кредитний договір № С90.928.71066. Відповідно до умов даного договору банк надав відповідачці кредитні кошти в сумі 9002,00 грн. строком на 24 місяців, а та в свою чергу зобов'язалась повернути вказану суму у строки передбачені договором сплачуючи 25% річних від залишку суми кредиту. Так як відповідачка умов договору належним чином не виконала, заборгованість по сплаті процентів та щомісячних платежів не сплатила, добровільно суму заборгованості повернути не бажає, тому просить стягнути із неї заборгованість по кредитному договору в сумі 36513,45 грн. та судові витрати по справі. Представник позивача подав до суду письмову заяву, в якій просить справу розглянути у його відсутності, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідачка до суду не з'явилась, про час та місце слухання справи належним чином повідомлена. 26.03.2014 р. відповідачці рекомендованим листом з повідомленням про вручення за зареєстрованим місцем проживання було надіслано ухвалу про відкриття провадження та матеріали справи. Рекомендований лист із повідомленням про вручення адресований [PERSON] повернувся з відміткою «за закінченням терміну зберігання». Окрім цього, відповідачці було надіслано рекомендований лист із повісткою про виклик у судове засідання на 30.04.2014 р., який також повернувся із відміткою «за закінченням терміну зберігання», що у відповідності до положень ст.74 ЦПК України, вважається як вручення повідомлення про виклик до суду належним чином. Враховуючи, що в справі наявно достатньо матеріалів, які свідчать про права і взаємовідносини сторін, суд вважає, що заслуховувати їх особисті пояснення потреби немає, а тому розгляд справи слід провести у відсутності сторін без фіксування судового процесу, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України. Дослідивши докази суд встановив слідуюче. ПАТ «Ідея Банк» та [PERSON] 13.02.2012 року уклали кредитний договір № С90.928.71066, відповідно до умов якого банк надав відповідачці кредит в сумі 9002,00 грн. строком на 24 місяці, а та зобов'язалась повернути отриманий кредит та сплатити відсотки у розмірі 25% річних на залишок суми кредиту за його користування. Відповідачка належним чином не виконала умови договору, щомісячні платежі за кредитним договором у встановлені строки не вносила. Згідно розрахунку заборгованості за кредитним договором № С90.928.71066 від 13.02.2012 року станом на 08.01.2014 р. за [PERSON] рахується прострочена заборгованість по кредиту в сумі 36513,54 грн.: основний борг - 920,78 грн., прострочений борг - 7482,86 грн., прострочені проценти - 6829,00, строкові проценти - 149,66 грн., плата за обслуговування кредиту - 166,54 грн., прострочена плата за обслуговування кредиту - 00,00 грн., пеня - 20964,61 грн., віндикаційні витрати - 00.00 грн.. В силу ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту, або інших вимог, що звичайно ставляться. В силу ст.527 ч.1 ЦК України, боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту. Статтею 530 ЦК України передбачено, що, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Так як до відносин за кредитним договором застосовуються положення про договір позики, то позикодавець (банк) має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів в разі прострочення боржником повернення чергової частини, що відповідає приписам ч.2 ст.1050 ЦК України. Однак, як вбачається із поданого позивачем розрахунку заборгованості, станом на 27.09.2013 р. сума заборгованості по кредиту становить - 7482,86 грн., а розмір неустойки, зокрема пені - становить 20964,61 грн., тобто значно перевищує розмір основного боргу. Відповідно до положень ч.3 ст. 551 ЦК України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Зважаючи на те, що розмір пені значно перевищує розмір збитків, суд вважає, що розмір неустойки слід зменшити та встановити такий у розмірі 7500 грн., що буде співрозмірним сумі заборгованості по тілу кредиту. Враховуючи наведене, беручи до уваги те, що відповідачка належним чином не виконує зобов'язання по кредитному договору, суд вважає що позов підлягає до часткового задоволення. Відповідно до змісту ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: partial