Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-22 00:00:00

Прокурор Михайлівського району Запорізької області звернувся до суду з позовом в інтересах держави в особі Запорізької обласної державної адміністрації до Михайлівської районної державної адміністрації, [PERSON] про визнання незаконним та скасування розпорядження, визнання недійсним державного акту на право приватної власності на земельну ділянку та повернення земельної ділянки, за участю третьої особи КЗ «Запорізький обласний центр охорони культурної спадщини» Запорізької обласної ради. В позові зазначено, що на території Тимошівської сільської ради Михайлівського району Запорізької області в 2,3 км на південний схід від південної околиці с. Тимошівка Михайлівського району Запорізької області розташований об'єкт культурної спадщини курганний могильник (охоронний № 1950), який був взятий на державний облік. Разом із цим, розпорядженням голови Михайлівської районної державної адміністрації Михайлівського району Запорізької області № 139 від 23 березня 2005 року надано у приватну власність відповідачу [PERSON] земельну ділянку для сільськогосподарського використання, загальною площею 6,1295 га, на якій розташований курган, загальною площею 0,0754 га. В подальшому на підставі вказаного розпорядження 18 липня 2006 року відповідачу [PERSON] було видано державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЗП № 109378. Прокурор вважає зазначене розпорядження незаконним, оскільки воно було прийнято в порушення вимог ст.ст. 4, 33, 75 ЗК України та ст. 17 Закону України «Про охорону культурної спадщини» та з перевищенням наданих органу виконавчої влади повноважень. Так, на переданій у власність відповідача [PERSON] земельній ділянці розташований курган № 2 курганного могильника (охоронний № 1950), який є об'єктом культурної спадщини, археологічною пам'яткою місцевого значення. Проте, у державному акті на право власності на земельну ділянку, виданому відповідачу [PERSON], вказаний курган не зазначений. Прокурор просить суд визнати незаконним та скасувати розпорядження голови Михайлівської районної державної адміністрації Запорізької області № 139 від 23 березня 2005 «Про виділення земельних часток (паїв) в натурі (на місцевості)» щодо надання у приватну власність [PERSON] земельної ділянки, загальною площею 6,1295 га, в частині надання земельної ділянки, на якій розташований курган № 2 курганного могильника (охоронний № 1950), площею 0,0754 га; визнати недійсним державний акт серії ЗП № 109378, виданий 18 липня 2006 року [PERSON] на право приватної власності на земельну ділянку, площею 6,1295 га, в частині права власності на земельну ділянку, на якій розташований курган № 2 курганного могильника (охоронний № 1950), площею 0,0754 га; зобов'язати відповідача [PERSON] повернути земельну ділянку, на якій розташований курган № 2 курганного могильника (охоронний № 1950), площею 0,0754 га, грошова оцінка якого складає 969551 гривня 44 копійок, що розташована в межах території Тимошівської сільської ради Михайлівського району Запорізької області в 2,3 км на південний схід від південної околиці с. Тимошівка Михайлівського району Запорізької області, на користь держави в особі Запорізької обласної державної адміністрації. В судовому засіданні прокурор позов підтримав та просив його задовольнити в повному обсязі, посилаючись на те, що розпорядження голови Михайлівської районної державної адміністрації Запорізької області № 139 від 23 березня 2005 року щодо надання у приватну власність [PERSON] земельної ділянки, загальною площею 6,1295 га, в частині надання їй земельної ділянки, на якій розташований курган № 2 курганного могильника (охоронний № 1950), площею 0,0754 га, є незаконним та підлягає скасуванню, саме тому й державний акт на право приватної власності на землю, на підставі вказаного розпорядження, повинен бути визнаний недійсним, а земельна ділянка, на якій розташований курган, підлягає поверненню. В судове засідання представник позивача Запорізької обласної державної адміністрації не з'явився, від нього надійшла заява про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримують в повному обсязі. В судове засідання представник відповідача Михайлівської районної державної адміністрації Михайлівського району Запорізької області не з'явилася, від неї надійшла заява про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги не визнає в повному обсязі, посилаючись на те, що прийняте розпорядження повністю відповідає нормам чинного законодавства України, відповідач під час вирішення цього питання діяв в межах своїх повноважень і у спосіб, встановлений чинним законодавством. Жодних порушень допущено не було, оскільки розпорядження виносилося на підставі заяв громадян та відповідних сертифікатів. При цьому, якщо на земельній ділянці не зазначений курган, то це свідчить про неякісно виконану роботу землевпорядною організацією. Фактично на схему поділу земель колективної власності на земельні частки (паї) КСП «Росія» курганна група не нанесена, отже, про наявність на земельній ділянці, що передавалась у власність, об'єкту історико-культурного значення (кургану) районній державній адміністрації не було відомо. Крім того, в ст. 140 ЗК України наведено вичерпний перелік підстав припинення права власності на земельну ділянку, і такої підстави як скасування рішення органу виконавчої влади, на підставі якого було видано державний акт на право власності на земельну ділянку, ЗК не передбачено. Також, розпорядження голови районної державної адміністрації про виділення земельних часток (паїв) в натурі (на місцевості) є актом одноразового застосування і вичерпує свою дію фактом виконання, а тому не може бути скасовано після його виконання. Тому просить відмовити в задоволенні позову. В судовому засіданні представник відповідача [PERSON] адвокат [PERSON] позов не визнав та просив відмовити в їх задоволенні, посилаючись на те, що в технічній документації відсутні відомості щодо розташування на землях кургану, тому в діях як Михайлівської районної державної адміністрації, так і в діях [PERSON] немає жодних порушень. Також вважає, що будь-яких порушень під час винесення оскаржуваного розпорядження не виявлено, тому розпорядження скасуванню не підлягає. Не може бути визнаний і державний акт недійсним, оскільки зазначені прокурором норми закону стосуються правочинів, а не державних актів на право власності на землю. Так само немає й жодних підстав для припинення права відповідача [PERSON] на земельну ділянку, оскільки нормами ЗК України передбачено вичерпний перелік таких підстав, і такої підстави як скасування рішення органу виконавчої влади, на підставі якого було видано державний акт на право власності на земельну ділянку, ЗК не передбачено. В судовому засіданні представник третьої особи позов підтримав та просив його задовольнити в повному обсязі, посилаючись на те, що дійсно на переданій у власність відповідача [PERSON] земельній ділянці розташований курган № 2 курганного могильника (охоронний № 1950), площею 0,0754 га, який є об'єктом культурної спадщини, археологічною пам'яткою місцевого значення. Такі об'єкти беруться під охорону з моменту їх виявлення. Відповідно до закону ці об'єкти є державною власністю і не можуть перебувати у приватній власності. Суд, вислухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази, приходить до висновку про можливість задоволення позову з наступних підстав. Відповідно до ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч. 2 ст. 59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ст. 14 Конституції України, земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до п. 10 ч. 2 ст. 16 ЦК України, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Відповідно до ч. 1 ст. 21 ЦК України, суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 53 ЗК України, до земель історико-культурного призначення належать землі, на яких розташовані пам'ятки культурної спадщини, їх комплекси (ансамблі), історико-культурні заповідники, історико-культурні заповідні території, охоронювані археологічні території, музеї просто неба, меморіальні музеї-садиби. Відповідно до ст. 54 ЗК України, землі історико-культурного призначення можуть перебувати у державній, комунальній та приватній власності. Навколо історико-культурних заповідників, історико-культурних заповідних територій, музеїв просто неба, меморіальних музеїв-садиб, пам'яток культурної спадщини, їх комплексів (ансамблів) встановлюються зони охорони пам'яток із забороною діяльності, що шкідливо впливає або може вплинути на додержання режиму використання таких земель. Порядок використання земель історико-культурного призначення визначається законом. Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 78 ЗК України, право власності на землю це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них. Відповідно до ч. 1 ст. 116 ЗК України, громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішеннями органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 152 ЗК України, держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Відповідно до ч. 1 ст. 155 ЗК України, у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 2 Закону України «Про охорону культурної спадщини», за видами об'єкти культурної спадщини поділяються на: археологічні рештки життєдіяльності людини (нерухомі об'єкти культурної спадщини: городища, кургани, залишки стародавніх поселень, стоянок, укріплень, військових таборів, виробництв, іригаційних споруд, шляхів, могильники, культові місця та споруди, їх залишки чи руїни, мегаліти, печери, наскельні зображення, ділянки історичного культурного шару, поля давніх битв, а також пов'язані з ними рухомі предмети), що містяться під земною поверхнею та під водою і є невідтворним джерелом інформації про зародження і розвиток цивілізації. Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 17 Закону України «Про охорону культурної спадщини», пам'ятка, крім пам'ятки археології, може перебувати у державній, комунальній або приватній власності. Суб'єкти права власності на пам'ятку визначаються згідно із законом. Усі пам'ятки археології, в тому числі ті, що знаходяться під водою, включаючи пов'язані з ними рухомі предмети, є державною власністю. Такі рухомі предмети підлягають віднесенню до державної частини Музейного фонду України, обліку та збереженню у порядку, визначеному законодавством. Відповідно до ч. 10 ст. 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або Законам України визнаються незаконними в судовому порядку. Відповідно до п. 1.4 Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою та договорів оренди землі, затвердженої Наказом Державного комітету України по земельних ресурсах від 04 травня 1999 № 43, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 04 червня 1999 року за № 354/3647 (в редакції, чинній на момент видачі державного акту), державний акт на право власності на земельну ділянку та державний акт на право постійного користування земельною ділянкою видається на підставі рішення Кабінету Міністрів України, обласної, районної, Київської і Севастопольської міських, міської, селищної, сільської ради, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, обласної, районної, Київської і Севастопольської міських державних адміністрацій. Як встановлено в судовому засіданні, згідно рішення Михайлівської районної ради № 9 від 06 липня 2000 року, затверджено схему поділу земель колективної власності на земельні частки (паї) по КСП «Росія»: загальна площа ріллі, що підлягає поділу, 7399,1 га, середня вартість паю (ріллі) по схемі 23133 гривні 00 копійок, кількість земельних часток (паїв) розрахованих по господарству 1203 штуки. Сільськогосподарські угіддя, які не підлягають поділу на земельні частки (паї) і залишаються у приватній спільній частковій власності, 396,4 га, в тому числі: сіножаті 171,3 га, пасовища 127,1 га, багаторічні насадження 28,0 га. Виділено земель для створення поблизу населених пунктів громадських пасовищ 208,8 га. Згідно розпорядження голови Михайлівської районної державної адміністрації Запорізької області № 139 від 23 березня 2005 року виділено в натурі (на місцевості) земельні ділянки взамін сертифікатів на право на земельну частку (пай) по колишньому КСП «Росія» для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та особистого селянського господарства в розмірах та угіддях згідно додатків № 1, 2; дозволено громадянам замовити виготовлення державних актів на право власності на земельні ділянки. Згідно додатку до розпорядження голови Михайлівської районної державної адміністрації Запорізької області № 139 від 23 березня 2005 року списку громадян України, яким виділяються в натурі земельні ділянки взамін сертифікатів на право на земельну ділянку (пай) колишнього КСП «Росія» Михайлівського району для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, [PERSON], яка проживає в [INFO], передано земельну ділянку, площею 6,1295 га, в тому числі ріллі 3,1655 га та 2,6878 га, пасовища 0,2762 га, відповідно до сертифікату серії ЗП № 0114369. Згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЗП № 109378 від 18 липня 2006 року, [PERSON] є власником земельної ділянки, площею 6,1295 га, у межах згідно з планом, яка розташована на території Тимошівської сільської ради Михайлівського району Запорізької області, призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Разом із цим, згідно паспорту пам'ятника археології, курганна група знаходиться в 2,3 км на південний схід від південної околиці с. Тимошівка Михайлівського району Запорізької області, охоронний номер пам'ятки 1950. Координати курганів: курган № 1 WGS-84 47°09.742 С 35°09.540 В; курган № 2 WGS-84 47°09.759 С 35°09.630 В; курган № 3 WGS-84 47°09.737 С 35°09.773 В; курган № 4 WGS-84 47°09.401 С 35°09.178 В; курган № 5 WGS-84 47°09.846 С 35°09.640 В. Об'єкт узято на державний облік відповідно до рішення виконавчого комітету Запорізької обласної ради народних депутатів «Про доповнення списку пам'яток історії та культури Запорізької області, що знаходяться під охороною держави» від 23 жовтня 1984 року № 354. Кургани перебувають у державній власності. Курганна група складається з п'яти круглих насипів; курган № 1 висотою 1,7 м, діаметром 50 м; курган № 2 висотою 0,4 м, діаметром 31 м; курган № 3 висотою 0,6 м, діаметром 38 м; курган № 4 висотою 1,2 м, діаметром 30 м; курган № 5 висотою 0,6 м, діаметром 38 м. Курганна група витягнута з південного сходу на північний захід на відстань 876 метрів, вона складається з двох нерівномірних груп: окремо розташованого кургану № 4 та компактної групи насипів на північному сході. Протягом останнього часу всі кургани розорані, що призвело до втрати верхнього шару насипів, зменшення їх висоти та змінення форми. Технічний стан курганів незадовільний, всі насипи розорані. Територія об'єкта: площа курганів курган № 1 1962 кв. м, курган № 2\~754,4 кв. м, курган № 3 1133,5 кв. м, курган № 4 1256 кв. М; курган № 5 1133,5 кв. м. Зазначений проект паспорту об'єкта культурної спадщини складений 20 вересня 2006 року. Згідно акту перевірки дотримання вимог земельного законодавства від 01 листопада 2013 року, у результаті перевірки встановлено, що згідно із паспортом об'єкта культурної спадщини на території Тимошівської сільської ради Михайлівського району Запорізької області в 2,3 км на південний схід від південної околиці с. Тимошівка розташована курганна група № 1950, яка взята на облік відповідно до рішення виконавчого комітету Запорізької обласної ради народних депутатів «Про доповнення списку пам'яток історії та культури Запорізької області, що знаходяться під охороною держави» від 23 жовтня 1984 року № 354. Землі, на яких розташована вказана курганна група, належать до земель історико-культурного призначення. Інститутом землеустрою Запорізьким філіалом була розроблена технічна документація по складанню схеми поділу земель колективної власності на земельні частки (паї) КСП «Росія» від 02 серпня 2000 року, яка була затверджена Михайлівською районною радою від 06 липня 2000 року рішенням № 9 «Про затвердження схеми поділу земель колективної власності на земельні частки (паї) КСП «Росія». До розпорядження голови Михайлівської районної державної адміністрації від 23 березня 2005 року № 139 «Про виділення земельних часток (паїв) в натурі на місцевості» додатком № 1 закріплено список громадян, згідно якому: земельна ділянка № 548 [PERSON] 3,1655 га ріллі. Фактично на схему поділу земель колективної власності на земельні частки (паї) КСП «Росія» на земельні ділянки № 546-547 та № 549 курганна група № 1950 не нанесена. Згідно із паспортом об'єкта культурної спадщини на території Тимошівської сільської ради Михайлівського району. розпорядження голови Михайлівської районної державної адміністрації від 23 березня 2005 року № 139 прийнято всупереч вимогам Земельного кодексу України та Указу Президента України від 08 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям». Згідно повідомлення державної інспекції сільського господарства в Запорізькій області від 20 листопада 2013 року, відповідно до паспорту об'єкта культурної спадщини на території Тимошівської сільської ради Михайлівського району Запорізької області, в 2,3 км на південний схід від південної околиці с. Тимошівка розташована курганна група № 1950, яка взята на облік відповідно до рішення виконавчого комітету Запорізької обласної ради народних депутатів «Про доповнення списку пам'яток історії та культури Запорізької області, що знаходяться під охороною держави» від 23 жовтня 1984 року № 354. Землі, на яких розташована вказана курганна група, належать до земель історико-культурного призначення. ДП «Науково-дослідним та проектно-вишукувальним інститутом землеустрою» була розроблена технічна документація «По складанню схеми поділу земель колективної власності на земельні частки (паї) КСП «Росія» від 02 серпня 2000 року, яка була затверджена Михайлівською районною радою 06 липня 2000 року рішенням № 8 «Про затвердження схеми поділу земель колективної власності на земельні частки (паї) КСП «Росія». Фактично на схему поділу земель колективної власності на земельні частки (паї) КСП «Росія» на земельні ділянки №№ 546 547 та № 549 курганна група № 1950 не нанесена згідно із паспортом об'єкта культурної спадщини на території Тимошівської сільської ради Михайлівського району. Згідно цього ж паспорту курганна група була виявлена у 1981 році, у 2004 році була проведена перевірка даних про пам'ятку інспекцією із охорони пам'яток, у 2006 році проводилась інвентаризація пам'яток Михайлівського району. На час перевірки за винятком кургану № 4, який знаходиться на ділянці № 588, № 589, група з чотирьох курганів № 1, № 2, № 3, № 5 повністю розорані, використовуються як землі сільськогосподарського призначення, рілля. На підставі зазначеної схеми поділу та розпорядження голови Михайлівської районної державної адміністрації Запорізької області від 23 березня 2005 року № 139 громадянам, в тому числі, [PERSON] були видані державні акти на право власності на земельні ділянки. На земельній ділянці [PERSON] знаходиться курган № 2, площею 0,0754 га (згідно із паспортом об'єкта культурної спадщини). Таким чином, розпорядження голови Михайлівської районної державної адміністрації Запорізької області від 23 березня 2005 року № 139 прийнято всупереч вимогам Земельного кодексу України та Указу Президента України від 08 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям». Згідно звіту про незалежну грошову оцінку об'єкта культурної спадщини пам'ятки археології курганного могильника № 1950 курганів №№ 2, 3, 5, грошова оцінка об'єкту станом на 03 грудня 2013 року з урахуванням Загальних положень та Обмежувальних умов становить: кургану № 2 969551 гривня 44 копійок; кургану № 3 969807 гривень 35 копійок; кургану № 5 969807 гривень 35 копійок. Так, судом встановлено, що на час виникнення спірних правовідносин, тобто на час прийняття відповідачем Михайлівською районною державною адміністрацією Запорізької області розпорядження № 139 від 23 березня 2005 року, земельна ділянка, на якій розташований курган № 2, не могла бути передана у приватну власність відповідача [PERSON], оскільки за змістом ст.ст. 53, 54 ЗК України вбачається, що порядок використання земель історико-культурного призначення визначається законом, а в спеціальному законі, що регулює ці правовідносини, у ст. 17 Закону України «Про охорону культурної спадщини», зазначається, що усі пам'ятки археології є державною власністю, тобто не можуть передаватись і знаходитись у приватній власності. Однак, зазначені вимоги законодавства при винесенні розпорядження голови Михайлівської районної державної адміністрації Запорізької області № 139 від 23 березня 2005 року та при передачі у власність спірної частини земельної ділянки дотримані не були, відповідачу [PERSON] було надано у приватну власність земельну ділянку, площею 6,1295 га, на якій розміщений курган № 2 курганного могильника (охоронний № 1950), який є об'єктом культурної спадщини, археологічною пам'яткою місцевого значення. В подальшому, на підставі вказаного вище розпорядження відповідачу [PERSON] було видано державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЗП № 109378 від 18 липня 2006 року, щодо земельної ділянки, площею 6,1295 га, у межах згідно з планом, яка розташована на території Тимошівської сільської ради Михайлівського району Запорізької області, призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. При цьому жодних вказівок або застережень щодо знаходження на цій земельній ділянці пам'ятки археології кургану № 2 курганного могильника (охоронний № 1950) ані в оскаржуваному розпорядженні, ані у виданому на його підставі державному акті не зазначено, а жодних рішень щодо передачі у власність відповідачу саме земельної ділянки, на якій розміщений курган № 2 курганного могильника (охоронний № 1950), не приймалось взагалі. Таким чином, суд приходить до висновку, що підстав для передачу у власність відповідачу [PERSON] земельної ділянки, на якій розміщений курган № 2 курганного могильника (охоронний № 1950), не було, а оспорюване розпорядження голови Михайлівської районної державної адміністрації Запорізької області № 139 від 23 березня 2005 року в цій частині є неправомірним, тому зазначене розпорядження в частині надання [PERSON] земельної ділянки, на якій розміщений курган № 2 курганного могильника (охоронний № 1950), площею 0,0754 га, повинно бути визнане незаконним та підлягає скасуванню. Також, з урахуванням того, відповідач [PERSON] набула право власності на земельну ділянку, на якій розміщений курган № 2 курганного могильника (охоронний № 1950), площею 0,0754 га, на підставі незаконного в цій частині розпорядження голови Михайлівської районної державної адміністрації Запорізької області № 139 від 23 березня 2005 року, а чинним законодавством чітко визначено момент визнання державного акту на право власності на земельну ділянку недійсним, в даному випадку визнання незаконним та скасування розпорядження (підстава отримання державного акту), тому виданий на підставі цього розпорядження державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЗП № 109378 від 18 липня 2006 року в частині права власності на земельну ділянку, на якій розміщений курган № 2 курганного могильника (охоронний № 1950), площею 0,0754 га, є недійсним, а зазначена земельна ділянка, яка була передана відповідачу [PERSON] на підставі незаконного в цій частині державного акту на право власності на земельну ділянку підлягає поверненню державі в особі Запорізької обласної державної адміністрації. При цьому суд не може прийняти до уваги посилання представників відповідачів на те, що прийняте розпорядження повністю відповідає нормам чинного законодавства України, відповідач під час вирішення цього питання діяв в межах своїх повноважень і у спосіб, встановлений чинним законодавством, а в ст. 140 ЗК України наведено вичерпний перелік підстав припинення права власності на земельну ділянку, і такої підстави як скасування рішення органу виконавчої влади, на підставі якого було видано державний акт на право власності на земельну ділянку, ЗК України не передбачено. Так, зазначені посилання представників відповідачів є безпідставними і необґрунтованими, оскільки, в позові ставиться питання не про припинення права власності на земельну ділянку, отриману у встановленому законом порядку, а про визнання незаконними підстав для набуття цього права внаслідок порушення вимог закону і визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку внаслідок порушення вимог закону при його отриманні. Положення ст.ст. 140, 143 ЗК України щодо припинення прав на землю застосовуються до правовідносин, коли особа правомірно набула право власності чи користування земельною ділянкою і в процесі її використання виникли підстави для припинення цих прав. При цьому, всупереч вимогам ст.ст. 53, 54 ЗК України та ст. 17 Закону України «Про охорону культурної спадщини» відповідачу [PERSON] була передана у власність земельна ділянка, яка за законом не може перебувати у приватній власності, тому вбачається, що підстав для передачі цієї земельної ділянки, на якій розміщений курган № 2 курганного могильника (охоронний № 1950), площею 0,0754 га, відповідачеві у власність не було. За таких обставин наведені вище посилання представників відповідачів є неприйнятним, оскільки захисту підлягає лише право власності, набуте на законних підставах. Так само судом не можуть бути прийняті до уваги посилання представника відповідача Михайлівської районної державної адміністрації Михайлівського району Запорізької області на те, що розпорядження голови районної державної адміністрації про виділення земельних часток (паїв) в натурі (на місцевості) є актом одноразового застосування і вичерпує свою дію фактом виконання, а тому не може бути скасовано після його виконання. В цьому випадку суд враховує положення рішення Конституційного Суду України № 7-рп/2009 від 16 квітня 2009 року «У справі за конституційним поданням Харківської міської ради щодо офіційного тлумачення положень частини другої статті 19, статті 144 Конституції України, статті 25, частини чотирнадцятої статті 46, частин першої, десятої статті 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» (справа про скасування актів органів місцевого самоврядування)», відповідно до п. 5 якого Конституційний Суд України прийшов до висновку, що зі змісту частини другої статті 144 Конституції України та частини десятої статті 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» вбачається, що рішення органів місцевого самоврядування та їх посадових осіб з мотивів невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними з ініціативи заінтересованих осіб судом загальної юрисдикції, тобто в судовому порядку. А положення щодо неможливості скасування чи змінення ненормативних правових актів органу місцевого самоврядування, які є актами одноразового застосування та вичерпують свою дію фактом їхнього виконання, стосуються лише їх подальшого скасування чи змінення самим органом місцевого самоврядування після їх виконання. Таким чином, аналізуючи зібрані у справі докази, кожний окремо та всі в сукупності, суд приходить до висновку про можливість задоволення позову, визнання незаконним та скасувати розпорядження голови Михайлівської районної державної адміністрації Запорізької області № 139 від 23 березня 2005 року «Про виділення земельних часток (паїв) в натурі (на місцевості)» щодо надання у приватну власність [PERSON] земельної ділянки, загальною площею 6,1295 га, в частині надання [PERSON] земельної ділянки, на якій розташований курган № 2 курганного могильника (охоронний № 1950), площею 0,0754 га; визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЗП № 109378, виданого 18 липня 2006 року [PERSON] на право приватної власності на земельну ділянку, площею 6,1295 га, в частині права власності на земельну ділянку, на якій розташований курган № 2 курганного могильника (охоронний № 1950), площею 0,0754 га; та зобов'язання відповідача [PERSON] повернути земельну ділянку, на якій розташований курган № 2 курганного могильника (охоронний № 1950), площею 0,0754 га, грошова оцінка якого складає 969551 гривню 44 копійок, що розташована в межах території Тимошівської сільської ради Михайлівського району Запорізької області в 2,3 км на південний схід від південної околиці с. Тимошівка Михайлівського району Запорізької області, на користь держави в особі Запорізької обласної державної адміністрації.

Outcome: approved