Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-17 00:00:00

Приватне підприємство «Орхідея - Суми» (далі Позивач або ПП «Орхідея-Суми») звернулось з позовом до [PERSON] (далі - Відповідач) про стягнення боргу за договором позики. Свої позовні вимоги мотивує тим, що 15.08.2013 між ПП «Орхідея-Суми» та відповідачем було укладено письмовий договір позики, за яким відповідач отримала в борг суму коштів в розмірі 105\~000,00 грн., які остання зобовязана була повернути до 01.08.2018 року шляхом повернення щомісячно 1750 грн. Проте починаючи з січня 2016 року всупереч вимогам договору не повертає грошові кошти, внаслідок чого з урахуванням подання заяв про збільшення позовних вимог просить суд стягнути з [PERSON] на користь ПП «Орхідея - Суми» грошові кошти в сумі 68591,72 грн., з яких 55\~250,00 грн. сума основного боргу, 10 838,45 грн. інфляційне збільшення суми боргу та 2503,27 грн. три відсотка річних. Відповідач звернулась до суду із зустрічним позовом, в якому просила визнати недійсним договір позики грошових коштів на суму 105\~000,00 грн., який було укладено 15 серпня 2013 року між приватним підприємством «Орхідея-Суми» та нею внаслідок застосування психологічного тиску з боку посадових осіб вказаного підприємства та неотриманням грошових коштів і відшкодувати заподіяні збитки у подвійному розмірі в сумі 99\~500,00 грн. В обґрунтування зустрічного позову зазначає, що під час роботи на посаді менеджера на приватному підприємстві «Орхідея - Суми» директор та головний бухгалтер в 2013 році почали звинувачувати її у крадіжці грошових коштів на суму 105\~000,00 грн., тому змусили її підписати договір позики, а у разі відмови останні зроблять усе можливе для її засудження у крадіжці грошей. Боячись за своє майбутнє та майбутнє своєї дитини, вона змушена була підписати вказаний договір. Зазначає, що фактично грошей не отримувала, а з її заробітної плати щомісячно відраховувались грошові кошти в сумі 1750 грн., а всього на загальну суму 49\~750 грн., тому просить суд посилаючись на норми матеріального права стягнути вказану суму з ПП «Орхідея-Суми» в подвійному розмірі. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримала у повному обсязі, зазначивши, що [PERSON] працювала в ПП «Орхідея-Суми» на посаді менеджера та в серпні 2013 році звернулась до керівництва з проханням надати їй безвідсоткову позику на особисті цілі з можливістю щомісячного повернення із заробітної плати. Так, 15 серпня 2013 року остання власноручно склала заяву про видачу їй позики, того ж дня з нею було укладено письмовий договір позики, згідно умов якого [PERSON] було видано позику в сумі 105\~000,00 гривень до 01 серпня 2018 року з щомісячним погашенням суми заборгованості в розмірі 1750 грн. За видатковим касовим ордером № 30407211 від 15.08.2013 [PERSON] власноручно з каси отримала грошові коши в сумі 105\~000, 00 грн. Зазначає, що до моменту звільнення з роботи, [PERSON] погашала заборгованість щомісячно шляхом внесення грошових коштів в касу підприємства, а також відрахувань із її заробітної плати, але починаючи з січня 2016 року зобовязання не виконує, станом на січень 2016 року було повернуто 49\~750,00 грн., суми неповернутої частини позики склала 55\~250,00 гривень. Стосовно предявленого зустрічного позову проти його задоволення заперечує, оскільки до моменту звернення первісного позивача з позовом до суду, [PERSON] сплачувала кошти, претензій не предявляла, а тому вважає це способом захисту [PERSON] від предявленого позову та пояснила, що жодного фізичного чи психологічного тиску до неї з боку керівництва ПП «Орхідея-Суми» не вчинялось. Відповідачка та її представник в судовому засіданні проти задоволення первісного позову заперечували, просили відмовити в його задоволенні та задовольнити зустрічний позов. Пояснили, що доказом вчинення психологічного тиску при укладенні договору позики є копії протоколів допиту свідків в кримінальному провадженні за її обвинуваченням у вчиненні злочину передбаченого ч.1 та ч. 3 ст. 191 КК України, в ході яких головний бухгалтер [PERSON], касир [PERSON], фінансовий директор [PERSON] та начальник відділу реалізації [PERSON] повідомили, що в серпні 2013 року було виявлено на підприємстві крадіжку грошових коштів [PERSON] в сумі 105\~000 грн., тому щоб не доводити справу до суду, [PERSON] визнавши свою провину погодилась укласти договір позики і щомісячно погашати суму заборгованості. Крім того, вказаний факт підтверджується актом розслідування привласнення грошових коштів від 05.01.2016. [PERSON] зазначила, що фактично грошових коштів не отримувала, а погашення заборгованості здійснювалось шляхом відрахувань з її заробітної плати, змушена була укласти договір, щоб не втратити роботу. Допитаний в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] повідомив, що з 2001 року по 2013 рік працював на посаді директора в ПП «Орхідея-Суми». В 2013 році до нього звернулась менеджер підприємства [PERSON] з проханням надати фінансову допомогу для вирішення особистих питань на суму 105\~000,00 гривень. Оскільки сума була значною він погодив це питання з фінансовим директором [PERSON] Так, [PERSON] написала письмову заяву про видачу коштів, фінансовий директор погодив, і з останньою було укладено письмовий договір позики. За даним договором 15 серпня 2013 року остання отримала в касі підприємства грошові кошти в сумі 105\~000,00 гривень. При укладенні договору жодного психологічного чи фізичного тиску на [PERSON] не здійснювалось, про наявність розтрати в 2013 році з боку [PERSON] йому нічого не відомо та запевнив, що декілька разів [PERSON] точно вносила грошові кошти в касу підприємства на погашення заборгованості. Допитаний в якості свідка [PERSON] повідомив суд, що на даний час він працює директором приватного підприємства «Орхідея-Суми». До 2013 року працював на посаді фінансового директора. Пояснив, шо в серпні 2013 року до ного звернувся директор [PERSON] з проханням розглянути можливість видачі менеджеру підприємства [PERSON] фінансової допомоги на значну суму 105\~000,00 грн., так як остання потрапила у скрутну життєву ситуацію, мала великі борги. Оскільки підприємство мало можливість видачі такої суми коштів, він погодив надання в позику даної суми коштів. Зазначив, що підприємство практикує видачу коштів в борг своїм працівникам, але зазвичай ця сума не перевищує 5000 гривень. Про наявність з боку [PERSON] розтрати коштів в 2013 році, то про даний факт йому нічого не відомо, чому в протоколі допиту в якості свідка в кримінальному провадженні зазначено, що з боку [PERSON] виявлено розтрату в сумі 105\~000,00 грн., тому було укладено договір позики, пояснив, що після укладення договору позики на таку суму коштів, з боку інших працівників підприємства почали надходити прохання про видачу їм у позику значних сум коштів, тому і було придумано, що [PERSON] начебто вчинила розтрату коштів, і було укладено договір позики. Жодної розтрати коштів з боку [PERSON] в 2013 році виявлено не було, як і не вчинялось жодного тиску на Відповідачку при укладенні договору. В 2015 році було виявлено привласнення з боку [PERSON] грошових коштів і за даним фактом порушене кримінальне провадження і справа слухається в суді. Зазначив, що підписуючи протокол допиту свідка не дочитав, що там написано, оскільки погано розуміє українську мову. Допитана в якості свідка [PERSON] пояснила суду, що з жовтня 2009 року працює на посаді головного бухгалтера в ПП «Орхідея-Суми». Зазначила, що дійсно в 2013 році з менеджером [PERSON] було укладено договір позики на суму 105\~000,00 грн., дані кошти вона отримала безпосередньо в касі підприємства, а також погашала заборгованість через касу підприємства як особисто, так і шляхом відрахувань з її заробітної плати на її ж прохання. Жодного психологічного чи фізичного тиску на [PERSON] при укладенні договору не здійснювалось, чому в протоколі її допиту в якості свідка зазначено про виявлену розтрату грошових коштів в 2013 році з боку [PERSON] пояснити не може, оскільки пройшло багато часу. Але ствердно зазначила, що покази в суді є правдивими і Відповідачка дійсно отримала грошові кошти, про що свідчить її підпис на видатковому касовому ордері. Допитана в якості свідка [PERSON] пояснила, що з вересня 2009 року по серпень 2016 року працювала касиром в ПП «Орхідея-Суми». Ствердно заявила, що в серпні 2013 року вона видавала з каси підприємства [PERSON] грошові кошти в сумі 103 чи 106 тисяч гривень, точно не памятає суму. Вона також виписала видатковий касовий ордер, в якому [PERSON] розписалась про отримання грошей та внесла відповідні дані в касову книгу. Також зазначила, що погашення заборгованості здійснювалось шляхом внесення [PERSON] грошових коштів в касу підприємства, а також шляхом відрахування із заробітної плати останньої. Жодного тиску при укладенні договору на [PERSON] не вчинялось, а про виявлену розтрату з боку Відповідачки в 2013 році то їй відомо, що по підприємству такі чутки ходили, але офіційно такої розтрати не встановлювали. Допитаний в якості свідка [PERSON] повідомив, що працює на посаді начальника відділу реалізації в ПП «Орхідея-Суми» і в його обовязки входить організація та контроль роботи менеджерів ПП «Орхідея - Суми». Йому відомо, що [PERSON] видавалась позика, але на яку суму і яким чином не відомо. Стосовно виявленої розтрати з боку [PERSON] в 2013 році то це були лише чутки і розтрати не було. Дослідивши матеріали справи та наявні в них докази, заслухавши представників позивача та відповідача, допитавши свідків суд приходить до наступних висновків. Відповідно до вимог статті 10 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до частини першої статті 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Стаття 60 ЦПК України передбачає, що кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до статті 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Так судом встановлено, що 15 серпня 2013 року між ПП «Орхідея - Суми» та [PERSON] укладено договір позики, згідно умов якого [PERSON] отримала безвідсоткову позику в сумі 105\~000 (сто пять тисяч) гривень 00 копійок, строком до 01 серпня 2018 року з щомісячним погашенням заборгованості в сумі 1750 грн. (а.с. 5). За видатковим касовим ордером № 30497211 від 15.08.2013 [PERSON] отримала грошові кошти в сумі 105\~000,00 грн. з каси підприємства, про що мається її підпис на вказаному ордері (а.с. 6, 223). Згідно графіку погашення заборгованості за договором від 15.08.2013 містяться записи про суми погашення заборгованості з 10.09.2013 по 10.12.2015 рр. на загальну суму 49\~750 грн. Залишок боргу станом на 01.01.2016 складає 55\~250,00 грн. (а.с. 7). Також з копії виписки по рахунку 3771 за серпень 2013 рік по грудень 2015 рік вбачається погашення позики [PERSON] за рахунком 301 шляхом внесення грошових коштів в касу підприємства, за рахунком 661 з відрахувань заробітної плати. З копії сторінки 10 касової книги від 15.08.2013 вбачається видача [PERSON] грошових коштів в сумі 105\~000, 00 грн. (а.с. 174) З копії сторінок касової книги за 07.10.2013, 01.11.2013, 06.12.2013, 30.12.2013, 05.02.2014, 05.03.2014, 04.04.2014, 04.05.2014, 04.06.2014, 09.07.2014, 07.08.2014, 05.09.2014, 07.10.2014, 03.11.2014, 05.12.2014, 03.11.2014, 06.01.2014, 12.05.2015 (а.с. 54-70 т.2) вбачається надходження в касу підприємства грошових коштів від [PERSON] в якості погашення боргу позики за рахунком 3771. Згідно статті 1046 ЦК України\~за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до статті 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Отже, письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Саме такі висновки Верховного Суду України містяться у його постановах №6-63цс13 від 18 вересня 2013 року і №6-1967цс15 від 11 листопада 2015 року і мають враховуватися судами загальної юрисдикції при застосуванні відповідних норм права. Сторонами в судовому засіданні не заперечувалось факту укладення договору позики, проте Відповідачка заперечувала факту отримання грошових коштів від Позивача. Водночас отримання Відповідачкою грошових коштів підтверджується не лише наявними в матеріалах справи письмовими доказами: договором позики, видатковим касовим ордером № 30497211, а і поясненнями допитаних свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON], котра пояснила, що особисто видавала кошти з каси підприємства [PERSON] Таким чином суд приходить до висновку, що Відповідачка отримала від Позивача в якості позики грошові кошти у сумі 105 000 грн. 00 коп., про що було укладено договір позики від 15.08.2013 та виписано видатковий касовий ордер від 15.08.2013 № 30497211. З приводу доводів Відповідачки про несплату платежів за договором позики суд зазначає, що факт внесення грошових коштів [PERSON] в касу підприємства підтверджується копіями касової книги, а також поясненнями допитаних свідків. Крім того сторонами не заперечувалось, що в якості погашення заборгованості частина коштів відраховувалось із заробітної плати [PERSON], яка фактично знаючи про це не заявляла жодних претензій до Позивача та не заперечувала проти відрахувань із заробітної плати. Крім того, відповідно до Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого постановою правління НБУ від 15.12.2004 №637 касова книга - документ установленої форми, що застосовується для здійснення первинного обліку готівки в касі. Пунктом 4.3. даного Положення передбачено, що записи в касовій книзі проводяться касиром за операціями одержання або видачі готівки за кожним касовим ордером і видатковою відомістю в день її надходження або видачі. Таким чином наявність записів в касовій книзі про надходження грошових коштів від [PERSON] в якості погашення заборгованості за договором позики не викликає сумніву факту внесення таких коштів особисто [PERSON] Згідно частини першої статті 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку встановлені договором. При цьому, згідно з частиною третьою статті 1049 ЦК України позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Частиною другою статті 1050 ЦК України передбачено, що якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. В судовому засіданні та матеріалами справ підтверджується, що частина коштів була повернута Позивачкою як особисто так і шляхом відрахувань із заробітної плати, а всього на загальну суму 49\~750,00 грн., яка і не оспорювалась сторонами. Останній платіж був зроблений [PERSON] 05 грудня 2014 року шляхом внесення готівкових коштів в касу підприємства та в грудні 2015 року шляхом відрахування із заробітної плати (а.с. 50-51 т.2). З січня 2016 року всупереч п.2.2.1 договору позики Позивачка не сплачує чергові платежі із погашення заборгованості за договором позики. Це в свою чергу свідчить про порушення Відповідачкою на час розгляду справи своїх зобовязань за вказаним вище договором позики. Відповідно до статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно частини другої статті 530 ЦК України якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до частини першої статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобовязаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Згідно з частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором. Зі змісту наведених вище правових приписів, враховуючи встановлений факт порушення Відповідачкою своїх зобовязань за договором позики, висновується обовязок останньої сплатити Позивачу, крім заборгованої суми позики, 3% річних від простроченої суми та інфляційні втрати за весь час прострочення. Стосовно посилання Відповідачки про укладення договору внаслідок психологічного насильства з боку керівництва Позивача, то такий договір є недійсним суд враховує, що відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Згідно частини третьої статті 215 ЦК України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсний (оспорюваний правочин). Згідно частини першої статті 231 ЦК України правочин, вчинений особою проти її справжньої волі внаслідок застосування до неї фізичного чи психічного тиску з боку другої сторони або з боку іншої особи, визнається судом недійсним. Відповідачем суду не надано жодних доказів, які б підвереджували факт здійснення керівництвом Позивача або ж іншими особами тиску на неї з метою укладення оспорюваного договору позики, зокрема вказані обставини не були підтверджені й допитаними у справі за клопотанням відповідача свідками, хоча саме на відповідача в силу приписів частини першої статті 60 ЦПК України покладається обовязок довести вказані обставини, як підставу своїх вимог за зустрічним позовом. Посилання ж Відповідача на наявні в матеріалах справи копії протоколів допиту свідків в рамках досудового розслідування кримінального провадження та акту розслідування від 05.01.2016 про оформлення [PERSON] договору позики з метою уникнення відповідальності не може слугувати безумовним доказом вчинення стосовно останньої психологічного тиску, оскільки допитані свідки по справі спростували вказані обставини. Крім того, наявна інформація у вказаному акті розслідування про отримання [PERSON] безвідсоткового договору позики в сумі 105\~000 тисяч гривень не може свідчити про укладення саме оспорюваного договору позики. Відповідно суд приходить до висновку про відсутність підстав для визнання оспорюваного договору позики недійсним з підстав, передбачених статтею 231 ЦК України. За таких обставин суд приходить до висновку, що первісний позов про стягнення заборгованості за договором позики, укладеним між позивачем та відповідачем 15 серпня 2013 року підлягає задоволенню. При цьому підстави для задоволення зустрічного позову та визнання договору позики, укладеного між позивачем та відповідачем 15 серпня 2013 року недійсним і стягнення з позивача на користь відповідачки заподіяні збитки у подвійному розмірі відсутні, оскільки дані позовні вимоги є необґрунтованими. Зважаючи на задоволення первісного позову, відповідно до частини першої статті 88 та статті 84 ЦПК України з відповідача на користь позивача необхідно стягнути понесені ним судові витрати на сплату судового збору та витрат на правову допомогу. На підставі викладеного,

Outcome: approved