Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-01 00:00:00

представник позивача звернувся у суд з позовом до відповідача у якому просить визнати протиправними дій під час проведення службового розслідування та складання акту за результатами службового розслідування щодо нанесення позивачем збитків відповідачу при отриманні послуг з перевезення приватним транспортом від 15 березня 2018 року за період з 15 лютого 2018 року по 15 березня 2018 року. \~ \~ \~ \~В обґрунтування позову покликається на те, що позивач перебував на посаді директора відповідача. 31.03.2015 між сторонами укладено договір № 321 про надання послуг обслуговування потреб відповідача власним транспортом при виконання завдань, що покладені на позивача як на директора підприємства. При проведенні держаудиту у відповідача встановлено, що за вказаним договором відповідач начебто сплатив власнику автомобіля зайві кошти, у звязку із чим підприємство понесло збитки. Після отримання такої інформації позивачем було повернуто відповідачу зайві компенсовані грошові кошти. Незважаючи на повернення коштів, тимчасово-виконуючий обовязки директора підприємства створив комісії з проведення службового розслідуванням для встановлення причин та обставин завдання збитків відповідачу при виконанні умов договорів, яке проводилось у порядку передбаченому Інструкцією від 12.09.2016 № 256. За результатами службового розслідування складено спірний акт. Зазначає, що службове розслідування проводилось з порушенням вимог чинного законодавства: не на вимогу особи, з метою безпідставних, на її думку, звинувачень чи підозри; проведено особами, які мали конфлікт інтересів із позивачем, адже саме вони брали участь у погодженні та підписанні договору № 321; не досліджено пояснення адвокатів позивача щодо походження суми повернутих коштів громадянкою [PERSON] за матеріальну шкоду (збитки, зайво компенсовану суму) позивача, а відтак збитки за договором № 321 відсутні. Акт сформульований у такий спосіб, щоб мати ознаки належного і допустимого доказу у межах кримінального провадження, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань. У звязку із наведеним вище та у відповідності до ст. ст. 202, 203, 215, 512, 513, 516, 548, 553, 608, 1054, 1219, 1282 ЦК України просить позов задовольнити. \~ \~ \~ \~05 липня 2018 року відповідачем подано до суду відзив, який містить заперечення на позов. Зазначає, що позовні вимоги необґрунтовані. Відповідно до умов договору № 321 позивачу виплачена сума 710583,7 грн, хоча умовами контракту укладеного між позивачем та ДК «Укроборонпром» не передбачено право позивача на укладення договору щодо використання власного транспортного засобу. Насправді, авто належить на праві власності не позивачу, а перебуває у володінні іншої юридичної особи, яка не була у договірних відносинах із відповідачем, а тому позивач не мав права укладати договір оренди, а лише договір суборенди транспортного засобу. Виплата компенсації за використання власного автотранспорту не передбачена. Таким чином, при укладені правочину мало місце недобросовісність позивача. Сума завданих збитків становить 499267,74 грн з урахуванням добровільно відшкодованих позивачем через [PERSON] Спірний акт не породжує для позивача жодних юридичних наслідків, не є організаційно-розпорядчим документом, а містить лише думки членів комісії з приводу того чи іншого факту та є документальним доказом у межах кримінального провадження. Позивач був обізнаний про підстави проведення службового розслідування. Просить у позові відмовити. 26 липня 2018 року у підготовчому засіданні представником позивач подано відповідь на відзив, яка містить пояснення щодо заперечень відповідача викладених у відзиві на позов. Контракт не містить прямої вказівки на укладення договору щодо використання власного транспорту. Авто використовувалось для виконання позивачем завдань директора підприємства. На момент підписання договору позивач не був директором підприємства, а тому не міг підписана договір № 321, а відтак умови контракту також не можуть застосовуватись, оскільки підписаний лише 02.10.2015. умови договору виконувались із сторони відповідача, а отже були прийняті і схвалені останнім, а тому виплачені кошти позивачу не є збитками для підприємства, а понесеними витратами за укладеним договором. Повторно зазначає аргументи щодо порушення процедури проведення службового розслідування. Просить позов задовольнити. 11 лютого 2019 року представником позивача на адресу суду подано додаткові пояснення по справі. Вказує, що у відповідача були відсутні будь-які правові підстави для проведення службового розслідування та складанні акту. Таке здійснено на замовлення правоохоронних органів, що суперечить інструкції про порядок проведення службового розслідування. За таких умов службове розслідування є протиправним. Просить позов задовольнити. 25 квітня 2018 року ухвалою судді Франківського районного суду м. Львова справу передано на розгляд до Сихівського районного суду м. Львова, яка отримана останнім 06 червня 2018 року. 06 червня 2018 року ухвалою судді прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Призначено підготовче засідання, яке неодноразово відкладалось з поважних причин. 27 лютого 2019 року ухвалою суду закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті за правилами загального позовного провадження. \~ \~ \~ \~У судовому засідання представник позивача позов підтримав повністю та просить такий задовольнити з підстав викладених у заявах по суті. \~ \~ \~ \~У судовому засіданні представники відповідача заперечили проти позову повністю та просять у такому відмовити за безпідставністю. \~ \~ \~ \~Дослідивши матеріали справи та зясувавши дійсні обставини справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до наступного. \~ \~ \~ \~Із матеріалів справи убачається, 15 березня 2018 року комісією Державного підприємства «Львівський бронетанковий завод» складено акт за результатами службового розслідування щодо нанесення збитків ДП «ЛБЗ» при отриманні послуг з перевезення приватним транспортом, укладених з працівниками підприємства, зокрема [PERSON] та виявлених позаплановою ревізією ДП «Львівський БТЗ». Даний акт затверджено т.в.о. директора ДП «Львівський БТЗ». У ньому встановлено, зокрема дані щодо отримання підприємством збитків при виконанні договору від 31 серпня 2018 року № 321, укладеного між [PERSON] та ДП «Львівський БТЗ» з надання послуг власним транспортом з обслуговування / арк. спр. 62-71/. Відповідно до\~ ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України\~кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Отже, об'єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес, саме вони є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного І способу захисту. Відповідно до\~ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов'язку в натурі; зміна, припинення право відношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної ( немайнової шкоди); визнання незаконними рішення, дії чи бездіяльність органу державної влади, їхніх посадових і службових осіб. Таким чином, визнання протиправності дій під час проведення службового розслідування та складення акту за його результами, який не встановлює для позивача будь-яких обовязків та містить висновки, які самі по собі не породжують правових наслідків, є різновидом претензії, не передбачено діючим законодавством в якості способу захисту прав. Зазначений акт не є угодою, договором, правовстановлюючим документом, які відповідно до вимог цивільного законодавства можуть бути оспорені, з послідуючим їх скасуванням. Акт відповідача є письмовим документом, що фіксує певну ситуацію, що трапилась, в даному випадку щодо отримання підприємством збитків. Позивач посилається у позові на\~ст.\~ст.\~202,\~203,\~215,\~512,\~513,\~516,\~548,\~553,\~608,\~1054\~ЦК України як на правові підстави обґрунтування позову, між тим вказані норми закону регулюють договірні та зобовязальні правовідносини, а не визнання протиправними дій під час службового розслідування та складання акту за результатами службового розслідування. Аналогію права чи аналогію закону в даному випадку застосувати неможливо. Серед способів захисту цивільних прав та інтересів, що передбачені\~ст. 16 ЦК України, такого способу захисту як визнання протиправними дій під час проведення службового розслідування та складання акту за результатами службового розслідування, не має. При таких обставинах показання свідка [PERSON], заявленого з боку позивача, не мають суттєвого значення для розгляду справи по суті. Враховуючи наведене вище, суд прийшов переконання, що порушене право позивача не підлягає захисту шляхом обраного способу, а тому у позові необхідно відмовити повністю. У відповідності до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, понесені позивачем судові витрати необхідно покласти на останнього.

Outcome: dismissed