Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-07 00:00:00

Представник позивачки\~ адвокат\~Ярошевич І.О.\~звернувся до\~Прилуцького міськрайонного\~суду Чернігівської\~області з\~позовом до [PERSON] , в якому просив визнати його таким, що втратив право користування житловим приміщенням, що за адресою: [ADDRESS] . Позов мотивований тим, що будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] , є приватною власністю [PERSON] , де до лютого 2015 року проживав також і [PERSON] , проте вже понад п`ять років тому виїхав з даного житлового будинку, його особистих речей там також немає, комунальних платежів та інших платежів щодо утримання будинку [PERSON] не здійснює. Оскільки на сьогоднішній день факт реєстрації відповідача в будинку позивачки порушує її право на вільне користування майном, а у позасудовому порядку зняти його з реєстрації немає можливості, що обмежує позивачку у вільному розпорядженні своєю власністю - нерухомим майном, то вона змушена була звернутися до суду з даним позовом. У судове\~засідання позивачка\~та її\~представник не\~з`явилися,\~проте останній завчасно подав до суду заяву, у якій просив позовні вимоги задовольнити, а також розглянути справу за відсутності сторони позивача (а.п.75). Відповідач у судове засідання не з`явився, хоча про дату, час і місце судового засідання був повідомлений вчасно та належним чином (а.с.61,66,72), а також не надав заперечень щодо суті позову. У зв`язку з цим суд, відповідно до ст.280 ЦПК України, вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. На підставі договору купівлі-продажу житлового будинку від 23.10.2019 року [PERSON] на праві власності належить житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями, розташований за адресою: [ADDRESS] (а.п.9-10), що також підтверджується копією витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 23.10.2019 року (а.п.11). Згідно з копією домової книги для прописки громадян, що проживають за адресою: [ADDRESS] , за вказаною адресою зареєстровані: [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] (а.п.12-15). Як вбачається з акта про не проживання особи за місцем реєстрації від 06.03.2020 року, [PERSON] , починаючи з лютого 2015 року, фактично не проживає за адресою: [ADDRESS] (а.п.16). Згідно з довідкою, виданою Прилуцьким МРВ ДРАЦС Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми), актового запису про зміну імені відносно [PERSON] не виявлено, а виявлено актовий запис про шлюб №3 від 27.08.1994 року, складений виконавчим комітетом Новогребельської сільської ради Прилуцького району Чернігівської області, на підставі якого [PERSON] після реєстрації шлюбу з [PERSON] змінив прізвище на « [PERSON] » (а.п.56-57). З довідки, виданої Прилуцьким МВ УДМС в Чернігівській області, вбачається, що 13.08.2020 року [PERSON] звернувся до Прилуцького МВ УДМС України в Чернігівській області з приводу оформлення паспорта у зв`язку зі зміною прізвища після реєстрації шлюбу з « [PERSON] » на « [PERSON] » та одночасною втратою паспорта, який підлягає обміну; 28.08.2020 року [PERSON] звернувся до Прилуцького МВ УДМС України в Чернігівській області з приводу оформлення паспорта у зв`язку зі зміною прізвища після реєстрації розірвання шлюбу з « [PERSON] » на « [PERSON] », а 02.09.2020 року саме [PERSON] був документований паспортом громадянина України у формі ІД-картки у зв`язку зі зміною прізвища після реєстрації розірвання шлюбу з « [PERSON] » на « [PERSON] », паспорт отримав 15.09.2020 року (а.п.54, 73). Статтею 41 Конституції України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, № 4, № 7 та № 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Стаття 150 Житлового кодексу України\~передбачає, що громадяни, які мають у приватній власності будинок користуються ним для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. В силу\~ст.391 ЦК України\~власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч.2\~ст.405 ЦК України\~член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно з ч.1 ст.316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб, а частиною 1 ст.317 ЦК України закріплено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч.1, 2 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Статтею 321 ЦК України встановлено, що право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння чи користування. Відповідно до ст.7 Закону України\~«Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»\~від 11.12.2003 року №1382-VII401 зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі заяви особи або її представника, що подається до органу реєстрації, судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про оголошення особи безвісно відсутньою або померлою. У судовому засіданні достовірно було встановлено, що відповідач хоч і значиться зареєстрованим за адресою: [ADDRESS] , але фактично з 2015 року не проживає за вказаною адресою, чим\~створює перешкоди позивачці у вільному володінні, користуванні та розпорядженні своїм житлом, тому суд беззаперечно вважає відповідача таким, що втратив право користування зазначеним вище будинком. На підставі ст.150 ЖК України, ст.316, 319, 321, 391, 405 ЦК України, ст.7 Закону України\~«Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» \~від 11.12.2003 року №1382-VII401,

Outcome: approved