Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-24 00:00:00

представник позивача звернувся до суду з позовом до Т.Бистрянської сільської ради Перечинського району Закарпатської області про визнання за позивачем [PERSON] права власності в порядку спадкування за законом на житловий будинок з господарськими будовами та спорудами. Свої вимоги мотивує тим, що [INFO] помер брат позивача - [PERSON] , після смерті якого відкрилася спадщина у вигляді житлового будинку [ADDRESS] . Брат заповіту не залишив, а позивач як спадкоємець другої черги відповідно до ст. 1262 ЦК України, прийняв спадщину за ним, оскільки протягом строку, встановленого ст. 1270ЦК України, подав нотаріусу заяву про прийняття спадщини, про відмову від спадщини не заявляв. На день смерті [PERSON] з ним проживала співмешканка [PERSON] , [INFO]. Для її оформлення і отримання свідоцтва про право на спадщину на вказаний будинок позивач звернувся до Перечинської державної нотаріальної контори, однак йому було відмовлено у оформленні такої за відсутністю правовстановлюючих документів на будинок. На підставі наведеного просить позов задовольнити. У судове засідання позивач не з`явився, однак і він, і його представник подали заяви, в яких просили розглянути справу без їх участі, позовні вимоги підтримали у повному обсязі та просили такі задовольнити, а питання понесених процесуальних витрат не вирішувати. Представник відповідача у судове засідання також не з`явився, подав заяву про розгляд справи за його відсутності та не заперечив проти задоволення позовних вимог. Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з таких підстав. У судовому засіданні встановлено, що [INFO] помер брат позивача [PERSON] - [PERSON] , що стверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого виконкомом Т.Реметівської сільської ради Перечинського району Закарпатської області 07 лютого 2019 року. На день його смерті [INFO] за адресою: [ADDRESS] , була зареєстрована та проживала співмешканка [PERSON] , [INFO] . Довідкою виконкому Т.Бистрянської сільської ради Перечинського району Закарпатської області № 862 від 24 жовтня 2019 року на підставі даних погосподарської книги [NUMBER] за 2016-2020 роки, особовий рахунок № [NUMBER] , підтверджено, що [PERSON] , який помер [INFO] , був головою домогосподарства за адресою: [ADDRESS] . Разом з цим, Інформація з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №186760545 від 30 жовтня 2019 року підтверджує відсутність відомостей щодо права власності на будинок [ADDRESS] . Так само, згідно повідомлення Перечинської районної ради Закарпатської області від 29 жовтня 2019 року вих. № 07-06/П-130 в архіві РКП «Бюро технічної інвентаризації» відсутні відомості щодо реєстрації права власності на житловий будинок за адресою: [ADDRESS] . Як вбачається з наданої на вимогу суду копії спадкової справи № 10/2019, заведеної 31 травня 2019 року позивач [PERSON] звернувся у встановлений статтею 1270 ЦК України строк до нотаріуса з відповідною заявою про прийняття спадщини, про відмову від спадщини не заявляв. Згідно ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1217 цього Кодексу спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч. 1 ст. 1269 цього Кодексу спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Разом з цим, як вбачається з повідомлення приватного нотаріуса Перечинського районного нотаріального округу Конончук В.М. № 122/02-14 від 12 листопада 2019 року, позивачу [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок [ADDRESS] , оскільки відсутній правовстановлюючий документ на вказаний житловий будинок. Як роз`яснено в п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 «Про судову практику в справах про спадкування» від 30 травня 2008 року у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Згідно висновків Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, викладених у пункті 3.1. Листа «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» № 24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 року умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Якщо за життя спадкодавець не набув права власності на житловий будинок, земельну ділянку, то спадкоємець також не набуває права власності у порядку спадкування. До спадкоємця переходять лише визначені майнові права, які належали спадкодавцеві на час відкриття спадщини. Для набуття права власності у встановленому законодавством порядку спадкоємець повинен здійснити дії, які необхідні для набуття права власності на визначене нерухоме майно, зокрема на житловий будинок, іншу споруду. Так, у судовому засіданні встановлено, що оскільки [PERSON] будучи спадкоємцем за законом прийняв спадщину за братом [PERSON] , оскільки у встановлений законом строк звернувся із заявою про прийняття спадщини до нотаріуса, протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України не відмовився від спадщини, а тому вважається таким, що прийняв спадщину. Відповідно до ч. 1 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Згідно ч. 1 ст. 1222 цього Кодексу спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Згідно норм ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно ч. 3 ст. 1296 цього Кодексу відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. У статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що «кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Отже враховуючи те, що позивач протягом встановленого законом строку прийняла спадщину, однак у неї існують перешкоди у оформленні права на спадщину в нотаріальному порядку, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Що стосується питання розподілу судових витрат, то з врахуванням поданої позивачем заяви, в якій останній просить питання щодо судових витрат не вирішувати, а також положень ст. 13 ЦПК України, за якими суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, суд приходить до висновку, що таке волевиявлення позивача не суперечить вимогам закону та не порушує права відповідача, тому може бути задоволене судом. На підставі наведеного та

Outcome: approved