Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-31 00:00:00

Представник позивача просить позбавити батьківських прав відповідачку по відношенню до її малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] та стягнути з неї аліменти на її утримання в розмірі ј частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, мотивуючи тим, що з 22.05.2019 року і по сьогоднішній день малолітня [PERSON] знаходиться в КНП СОР «Сумський обласний спеціалізований будинок дитини» . Відповідачка проживає в антисанітарних умовах, не працює, зловживає спиртними напоями, вже позбавлена батьківських прав по відношенню до двох своїх старших дітей. Відповідачка, будучи належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи, повторно не з`явилася, причини неявки не повідомила, відзив на позов не подала, клопотання про розгляд справи без її участі не подав. Представник позивача подав заяву про розгляд справи у його відсутності і про згоду на ухвалення заочного рішення. Представник третьої особи в судове засідання не з`явилася, надала заяву про розгляд справи у її відсутності, проти позовних вимог не заперечує. Суд, прийнявши всі заходи по виклику відповідача ухвалив розглянути справу заочно, згідно зі ст. ст. 223, 280 ЦПК України. Суд вважає можливим, і в першу чергу, виходячи з інтересів дитини, у зв`язку з неодноразовою неявкою відповідача, неподанням нею відзиву і будь-яких доказів, - не відкладати розгляд справи а розглянути її заочно. З свідоцтва про народження серії [NUMBER] та витягу з державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до ч. 1 ст. 135 Сімейного Кодексу № 00022867917 (а.с.6,7) встановлено, шо [INFO] в м. Суми народилася [PERSON] , мати якої є [PERSON] , батько записаний зі слів матері. [PERSON] [INFO] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , однак на території Ворожбянської сільської ради не проживає більше десяти років, з рідними не спілкується, місце її знаходження невідоме, що стверджено довідками Ворожбянської сільської ради № 257/02-16 від 17.04.2020 (а.с. 59), № 408 від 17.04.2020 (а.с. 60). Із акту обстеження умов проживання від 13.05.2019 року (а.с.9) встановлено, що головним спеціалістом ССР СМД було обстежено житло за адресою [ADDRESS] . Суми в яке відповідачка [PERSON] бажала забрати новонароджену дитину [PERSON] . За даною адресою умови для проживання, саме для новонародженої дитини, не придатні через постійні зібрання асоціальних елементів для вживання алкоголю. 23.05.2019 року відповідачка [PERSON] викликалася на комісію з питань захисту прав дитини, але не прибула. З інформації КНП Сумської обласної ради «Сумський обласний спеціалізований будинок дитини» №281/14 від 28.10.2019 року (а.с.13) вбачається, що малолітня дитина [PERSON] , [INFO] перебуває у закладі з 22.05.2019 року і по сьогоднішній день на повному державному утриманні. За час перебування дитини в будинку дитини мати [PERSON] доньку відвідувала п`ять разів, і тричі телефонувала та цікавилась станом здоров`я доньки. З інформації КНП Сумської обласної ради «Сумський обласний спеціалізований будинок дитини» №526/14 від 29.05.2019 року (а.с.75) встановлено, що [PERSON] перебуває у вищезазначеному закладі з діагнозом: Ураження головного мозку неуточнене. Відкрите овальне вікно. Останній раз мати дитину відвідувала 07.11.2019 року. За 2020 рік жодного разу не провідувала, телефонувала та цікавилася станом здоров`я доньки один раз 29.04.2020. Згідно із висновком служби у справах дітей Сумської міської ради від 29 травня 2020 року за вих. № 993/27.1-26 (а.с. 69) є доцільним позбавити [PERSON] батьківських прав відносно її малолітньої дочки [PERSON] , [INFO] . Таким чином встановлено, що малолітня [PERSON] , була покинута матір`ю в медичному закладі, батько дитини записаний згідно ч. 1 ст. 135 СК України. Відповідачка самоусунулась від своєї участі як матері у вихованні, розвитку, утриманні дитини і в її догляді. Жодних доказів на спростування вказаних позивачем фактів і обставин відповідачкою суду не подала. Згідно зі ст.150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватись про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток. Дані обов`язки відповідачка [PERSON] не виконувала протягом значного часу і без поважних причин. Крім того, рішенням Лебединського районного суду Сумської області 18.03.2020 року № 592/13376/18 (а.с.10-12) [PERSON] позбавлена батьківських прав відносно: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] та стягнено аліменти на їх утримання. У відповідності до ч. 2 ст. 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватись всупереч інтересам дитини. Згідно зі ст.164 СК України батьки можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо ухиляються від виконання обов`язків по вихованню дитини. За умовами ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава до позбавлення батьківських прав можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Частиною 1 ст. 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. За змістом п.п. 15, 18 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. 11 липня 2017 році Європейським Судом з прав людини було винесено рішення у справі М .С. проти України, у якому йдеться про визначення інтересів дитини, їх місця у взаємовідносинах між батьками. При цьому Європейський Суд з прав людини зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі. Суд враховує практику Європейського суду з прав людини, виходячи з якнайкращого забезпечення інтересів малолітніх дітей, та вбачає, що мають місце виняткові обставини в розумінні положень Декларації прав дитини, Закону України «Про охорону дитинства», які дають підстави дійти безумовного висновку про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача і що це буде відповідати саме інтересам дитини. При встановлених у судовому засіданні обставинах суд робить висновок, що відповідачка протягом тривалого часу, постійно і без поважних причин, свідомо ухилялась від виконання обов`язків по вихованню малолітньої дитини та її утриманню. Тому доведено наявність підстав для позбавлення відповідачки батьківських прав. Щодо стягнення аліментів з відповідачки [PERSON] то суд виходить з наступного: Частиною 2 ст. 166 СК України визначено, що особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов`язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду. Згідно зі ст.181 СК України - способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ч.2 ст.182 СК України - розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Підстав для звільнення відповідачки [PERSON] від обов`язку сплачувати аліменти на утримання дитини суд не вбачає. Оскільки суд задовольняє позов в частині позбавлення батьківських прав відповідачки [PERSON] по відношенню до її малолітньої дитини - дочки [PERSON] , то є підстави і для стягнення з неї на утримання дитини аліментів. Виходячи з встановленого законом мінімального розміру аліментів, суд вважає доцільним стягнути з відповідачки аліменти в розмірі ј частки з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Статтею 191 СК України передбачено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Задовольняючи позовні вимоги , суд одночасно стягує з відповідачки судовий збір в сумі 840 грн 80 коп. на користь держави, оскільки позивач звільнений від сплати цих сум.

Outcome: approved