Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-10 00:00:00

Представник позивача ПАТ КБ «ПриватБанк» Чепіга Д.О. подав до суду заяву, в якій просить розглядати справу в його відсутності, позовні вимоги підтримує повністю, не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідач [PERSON] будучи належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилася. Зважаючи, що відповідач не з`явився в судове засідання, суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи та ухвалення заочного рішення. Заяви та клопотання не надходили. Інші процесуальні дії у справі не вчинялися. Судом встановлено, що між АТ КБ «ПриватБанк» та відповідачем [PERSON] 10.12.2009 року був укладений кредитний договір, що стверджується анкетою-заявою про приєднання до умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку та довідкою про умови кредитування з використанням платіжної карт «Кредитка універсальна 55 днів пільгового періоду». Згідно даного договору відповідач [PERSON] отримала кредит у розмірі 2000 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 30% річних на суму залишку заборгованості з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки, що стверджується анкетою-заявою про приєднання до умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку та випискою по особовому рахунку відповідача [PERSON] . Отже, між позивачем та відповідачем відповідно до ст. 1046 Цивільного кодексу України склалися зобов`язальні правовідносини з приводу позики грошей, тобто зобов`язання з приводу кредиту, позики. Згідно договору відповідач зобов`язався періодично сплачувати відповідні платежі за цим договором. Проте, починаючи з 01.11.2013 року та станом на 31.08.2019 року відповідач [PERSON] не виконала свої зобов`язання за договором, щодо оплати частки боргу у встановлений договором термін та не повернула позивачу основний борг в сумі 423,99грн. Згідно ст.1049 Цивільного кодексу України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ст.1050 Цивільного кодексу України позичальник зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України, якою передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст.1048 ЦК України. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ч.2 ст.1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства. Проте, відповідач в порушення умов договору, який згідно ст. 629 Цивільного кодексу України є обов`язковим до виконання, в порушення ст. 525 Цивільного кодексу України односторонньо відмовився від своїх зобов`язань за цим договором, порушив свої зобов`язання по поверненню суми позики за цим договором. Згідно ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив зобов`язання якщо він не виконав його у строк встановлений договором. З розрахунків заборгованості, які надані представником позивача станом на 31.08.2019 року, вбачається, що з 1 вересня 2014 року процентна ставка була збільшена з 30% річних до 34,8%, а з 1 квітня 2015 року - до 43,2% річних. З позовної заяви та розрахунку заборгованості вбачається, що процентна ставка на момент укладення договору була встановлена в розмір 30 % річних. Згідно ст. 10561 ЦК України (чинної на момент укладення кредитного договору), процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною. У разі застосування змінюваної процентної ставки кредитор самостійно, з визначеною у кредитному договорі періодичністю, має право збільшувати та зобов`язаний зменшувати процентну ставку відповідно до умов і в порядку, встановлених кредитним договором. Кредитодавець зобов`язаний письмово повідомити позичальника, поручителя та інших зобов`язаних за договором осіб про зміну процентної ставки не пізніш як за 15 календарних днів до дати, з якої застосовуватиметься нова ставка. У кредитному договорі встановлюється порядок розрахунку змінюваної процентної ставки із застосуванням погодженого сторонами індексу. Порядок розрахунку змінюваної процентної ставки повинен дозволяти точно визначити розмір процентної ставки за кредитом на будь-який момент часу протягом строку дії кредитного договору. Кредитор не має права змінювати встановлений кредитним договором порядок розрахунку змінюваної процентної ставки без згоди позичальника. Індекс, що використовується у формулі визначення змінюваної процентної ставки, повинен відповідати таким вимогам: 1) поточне значення індексу повинно періодично, але не рідше одного разу на місяць, публікуватися в засобах масової інформації або оприлюднюватися через інші загальнодоступні регулярні джерела інформації. Кредитний договір повинен містити посилання на джерело інформації про відповідний індекс; 2) індекс повинен ґрунтуватися на об`єктивних індикаторах фінансової сфери, що дозволяють визначити ринкову вартість кредитних ресурсів; 3) значення індексу повинно встановлюватися незалежною установою з визнаною діловою репутацією на ринку фінансових послуг. У разі застосування змінюваної процентної ставки у кредитному договорі повинен визначатися максимальний розмір збільшення процентної ставки. У матеріалах справи відсутні докази, які б підтверджували застосування сторонами у договорі змінюваної процентної ставки встановленої у відповідності до вимог частин 4-6 ст. 10561 ЦК України. Враховуючи наведене, суд вважає, що у даному випадку умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною. Таким чином, в даному випадку позичальник позбавлений права не погодитися на зміну умов договору, і у випадку незгоди із запропонованими змінами зобов`язаний ініціювати розірвання договору. Отже, така умова договору про право банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною. Згідно до ст. 217 ЦК України, недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини. Крім того, представники позивача в порушення ст.81 ЦПК України не надали суду належних та допустимих доказів, що зміна умов договору була здійснена відповідно до ст.ст. ст. 641-642 ЦК України або в порядку, визначеному ч. 6 ст. 1056-1 ЦК України. Враховуючи наведене, суд вважає, що позовні вимоги слід задовольнити частково. Суд відхиляє як доказ розрахунок заборгованості за договором від укладеним між ПАТ комерційний банк «ПриватБанк» та відповідачем станом на 31.08.2019 року наданий позивачем. Зокрема, в такому розрахунку застосовані збільшені розміри процентної ставки. Суд вважає таке збільшення розміру процентної ставки протиправним. Визначаючи розмір заборгованості відповідача по відсотках, суд вважає за необхідне застосувати відсоткову ставку в розмірі 30 відсотків річних як таку, що була встановлена на момент укладення договору. Таким чином, заборгованість відповідача по відсотках, становить: за період з 10.12.2019 року по 31.08.2019 року складає 5163,83 грн. згідно наступного розрахунку: 2000 гривень (сума боргу на яку нараховуються відсотки) х 3500 днів (з 10.12.2009 року по 31.08.2019 року) х 30% річних / 360 днів (кількість днів відповідно до умов кредитування) = 5833,33 грн . Погашені процент згідно розрахунку заборгованості становлять 1350,13 грн. Таким чином заборгованість по процентах становить 5833,33-1350,13 = 4483,20 грн. Суд відхиляє як доказ розрахунок заборгованості за договором від укладеним між ПАТ комерційний банк «ПриватБанк» та відповідачем станом на 31.08.2019 року в частині нарахування процентів за договором в сумі 24527,13 грн. Зокрема, в такому розрахунку неправильно, на думку суду, обчислені проценти, які нараховуються не на суму основної кредитної заборгованості, а на інші складові боргу, тобто проценти, пеню, що суперечить ч.2 ст.550, ст.611 та ст.1050 ЦК України. Відповідачу нарахована заборгованість за пенею в сумі 3498,88 грн. Крім того, відповідачу нарахований штраф за порушення строків платежів (фіксована частина) - 500 гривень та штраф (процентна складова) - 1422,50 грн. При вирішенні питання про стягнення пені та штрафу суд виходить з наступного. Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов`язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов`язку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обов`язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України). За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Умовами тарифів, як складової договору передбачено застосування пені як виду цивільно-правової відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань по даному договору, внаслідок чого нарахування пені відбувається за кожний день прострочення. У той самий час, згідно з пунктом 2.1.1.7.6 Умов і правил надання банківських послуг передбачена сплата штрафів як виду цивільно-правової відповідальності за такі порушення: порушення строків платежів по будь - якому грошовому зобов`язанні, передбачених договором більше ніж на 30 днів. Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Враховуючи викладене вище суд вважає, що стягнення штрафів з відповідача є подвійною цивільно-правовою відповідальністю за одне і те саме порушення, тому позовні вимоги в частині стягнення штрафів також не підлягають задоволенню. Отже, загальна сума заборгованості відповідача складається із заборгованості по кредиту, по процентах та пені і становить: 423,99 грн. + 4483,2 грн. + 3498,88 = 8406,07 грн. Враховуючи вказані вище обставини справи та законодавство, яке регулює зобов`язальні правовідносини, правовідносини які регулюють позику та кредит, суд вважає, що позов публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про стягнення з [PERSON] на його користь заборгованості підлягає задоволенню частково і з [PERSON] слід стягнути на користь публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість у розмірі 8406,07 грн. Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, що позов задоволено частково, суд вважає, що з відповідача [PERSON] слід стягнути на користь публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» 531,67 грн. судових витрат у вигляді судового збору, тобто пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі статті 61 Конституції України, ст. ст. 525,526, 610 - 612,623,625,629,1046 - 1050, 1054, 1056-1 Цивільного кодексу України,

Outcome: partial