Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-27 00:00:00

Представник позивача ПАТ КБ ПриватБанк звернувся до суду з позовом до відповідача про звільнення майна з-під арешту, мотивуючи свої вимоги тим, що 11.07.2008 року між ПАТ КБ ПРИВАТБАНК та [PERSON] було укладено кредитний договір № LVH9A800000693 згідно з яким Позивач надав Відповідачу кредит в розмірі 10410,15 USD. В забезпечення, виконання зобов'язань за Кредитним договором Позивач та Відповідач уклали договір застави автотранспорту № LVH9A800000693 від 11.07.2008 року. Відповідно до умов договору застави Відповідач передав в заставу Позивачу автомобіль BMW 530і, Номер об'єкта: WBAHE11010GE15425, номер державної реєстрації: ВС0646ВМ. 18 червня 2013 року державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Жовківського районного управління юстиції накладено арешт на все майно, яке належить на праві власності Відповідачу. Вищезазначені обтяження державного виконавця не зареєстровано в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна, що підтверджується витягом з державного реєстру обтяжень рухомого майна № 46396936 від 20.02.2015 р. Зазначає, що згідно Інструкції про проведення виконавчих дій № 74/5 від 15.12.1999 року та ст. 54 Закону України Про виконавче провадження, для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, стягнення на заставне майно може бути звернене у разі: 1) виникнення права застави після винесення судом рішення про стягнення з боржника коштів; 2) коли вартість предмета застави перевищує розмір заборгованості боржника заставодержателю. Право застави у ПриватБанку виникло, 11.07.2008 року, а постанова про накладення арешту була винесена 06.12.2012 року, тобто пізніше ніж було укладено договір застави; по-друге: станом на 27.01.2014 року заборгованість Відповідача перед ПриватБанком складає - 55086,44 USD, що значно перевищує вартість предмету застави. А тому просить позов задоволити та звільнити з-під арешту накладене державним виконавцем ВДВС Жовківського РУЮ 18.06.2013 року майно, яке належить на праві власності Відповідачу. Позивач у судове засідання не зявився, однак представник позивача [PERSON] направила на адресу суду клопотання у якому просить слухати справу без участі представника позивача по наявних у справі документах. Позов підтримує в повному обсязі. Про заочний розгляд справи не заперечує. Відповідач в судове засідання не зявився, хоча про дату, час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений, що підтверджується рекомендованим повідомлення про вручення поштового відправлення, про причини неявки не повідомив і від нього не надійшло клопотання про розгляд справи у його відсутності. Відповідно до ст. 224 ч. 1 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. А тому суд постановив провести по справі заочний розгляд та ухвалити заочне рішення. Представник третьої особи ВДВС Жовківського РУЮ в судове засідання не зявився, однак ст. держаний виконавець ВДВС Жовківського РУЮ [PERSON] подала до суду заяву в якій просить розглядати дану справу у відсутності їх представника. Щодо вирішення справи покладається на думку суду. Дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, а відтак, зясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до висновку, що позовну заяву ПАТ КБ ПриватБанк належить задоволити з наступних підстав. Положеннями ст. 41 Конституції України, статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.97 відповідно до Закону № 475/97-ВР від 17.07.97 Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає, що право приватної власності є непорушним. Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Судом встановлено, що 11.07.2008 року між ПАТ КБ ПРИВАТБАНК та [PERSON] було укладено кредитний договір № LVH9A800000693 згідно з яким Позивач надав Відповідачу кредит в розмірі 10410,15 USD. В забезпечення, виконання зобов'язань за Кредитним договором Позивач та Відповідач уклали договір застави автотранспорту № LVH9A800000693 від 11.07.2008 року. 18 червня 2013 року державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Жовківського районного управління юстиції накладено арешт на все майно, яке належить на праві власності Відповідачу. Як вбачається із матеріалів справи, відповідач [PERSON]., в порушення умов кредитного договору № LVH9A800000693 від 11.07.2008 року, належним чином своїх зобов'язань щодо повернення кредиту, сплати процентів та інших платежів передбачених договором, не виконує, внаслідок у нього утворилася заборгованість перед ПАТ КБ Приватбанк по даному кредитному договору. Відповідно до ст. 16 Закону України Про заставу, право застави виникає з моменту укладення договору застави, тобто по-перше : право застави у ПриватБанку виникло, 11.07.2008 року, а постанова про накладення арешту була винесена 06.12.2012 року, тобто пізніше ніж було укладено договір застави; по-друге: станом на 27.01.2014 року заборгованість Відповідача перед ПриватБанком складає - 55086,44 USD, що значно перевищує вартість предмету застави. Крім того, згідно ст. 14 З.У. Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень пріоритет зареєстрованих обтяжень визначається у черговості їх реєстрації. Обтяжувач з вищим пріоритетом має переважне право на звернення стягнення на предмет обтяження. Відповідно до витягу з Державного реєстру обтяжень рухомого майна вищий пріоритет на заставлене майно має ПриватБанк. Отже, державна виконавча служба не має правових підстав для звернення стягнення на заставлене майно на користь стягувачів, які не є заставодержателями. Відповідно до ст. 572 ЦК України та ч. 2 ст. 1 Закону України Про заставу в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). У відповідності до ст. 589 ЦК України та ст. 19, 20 Закону України Про заставу, у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави, а також за рахунок предмета застави має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв'язку із пред'явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором. При частковому виконанні боржником забезпеченого заставою зобов'язання застава зберігається в початковому обсязі. Відповідно до ст. 1 З.У. Про заставу, застава - це спосіб забезпечення зобов'язань. Відповідно до ч. 1 ст. 54 З.У. Про виконавче провадження, звернення стягнення на заставлене майно в порядку примусового виконання допускається за виконавчими документами для задоволення вимог стягувача-заставодержателя. Відповідно до ст. 60 З.У. Про виконавче провадження, особа яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права на майно і про звільнення з-під арешту. У відповідності до п. 4 Постанови Пленуму Верховного суду України від 27.08.76 року №6 Про судову практику в справах про виключення майна з опису за правилами, встановленими для розгляду позовів про виключення майна з опису, розглядаються вимоги громадян і організацій, що ґрунтуються як на праві власності на описане майно, так і на праві володіння ним і відповідачами в справі суд притягує боржника, особу, в інтересах якої накладено арешт на майно. За таких обставин суд прийшов до переконання що позовні вимоги ПАТ КБ Приватбанк є підставними і підлягають до задоволення. Зібрані по справі докази, оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв'язок у сукупності, встановлені судом обставини свідчать про те, що у суду є всі підстави для задоволення позовних вимог ПАТ КБ Приватбанк.

Outcome: approved