Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-12 00:00:00

Прокурор Бобринецького району в інтересах [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення матеріальної та моральної шкоди посилаючись на те, що арбітражний керуючий [PERSON] був призначений ліквідатором боржника-банкрута ТОВ «Єлисавет-Агро», та будучи службовою особою, реалізував комплекс будівель боржника, в який безпідставно входила огорожа під №N-N2, котра відповідно до рішення Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 01.12.2004 року, яке набрало законної сили, про витребування із чужого незаконного володіння ТОВ «Єлисавет-Агро» огорожі ЖБІ, належить на праві власності [PERSON], вартістю згідно висновку комісійної судово-будівельної експертизи №5815-5816/23 від 31.07.2012 року - 45855 грн., яка згідно договору іпотеки від 27.10.2004 року була помилково передана боржником в іпотеку. Арбітражним керуючим [PERSON] з метою задоволення вимог кредиторів та на виконання рішення господарського суду 29.08.2006 проведено аукціон, за результатами якого право покупки майна банкрута здобуло ПП «Агрофірма Славутич». Того ж дня [PERSON] після проведення аукціону у своєму офісі, розташованому в м. Кіровоград по [ADDRESS], отримав від [PERSON] повідомлення та копії рішень Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 01.12.2004, апеляційного суду Кіровоградської області від 12.05.2005 та Верховного Суду України від 31.10.2005 про витребування із чужого незаконного володіння ТОВ «Єлисавет-Агро» огорожі ЖБІ, відповідно до яких вказана огорожа належить на праві приватної власності [PERSON] Таким чином, [PERSON] стало достовірно відомо, що розташована навколо будівель банкрута по [ADDRESS] у м. Бобринець Кіровоградської області огорожа ЖБІ неправомірно внесена в договір іпотеки від 27.10.2004 до складу комплексу будівель боржника, так як не належить банкруту. Однак, усвідомлюючи факт порушення ним своїх службових обов'язків, свідомо припускаючи можливість завдання шкоди інтересам [PERSON], не маючи корисливих чи інших особистих мотивів, діючи з порушенням вимог законів України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», «Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)», ст.ст. 210, 219, 657, 658 Цивільного кодексу України після проведення аукціону для задоволення вимог кредиторів, погашення боргу ТОВ «Єлисавет-Агро» перед АППБ «Аваль» та адміністративних витрат в процедурі банкрутства, 31.08.2006 у своєму офісі уклав із ПП «Агрофірма Славутич» в особі директора Крутька Ю.М. договір купівлі-продажу № 1 єдиного майнового комплексу ТОВ «Єлисавет-Агро», в якому без відома [PERSON] вніс в графу 15 додатку № 1 цього договору майно потерпілого - огорожу за № N-N2 по ціні 9 998,36 грн. 03.09.2006 [PERSON] направив [PERSON] лист про необхідність надання належним чином завірених судових рішень щодо спірної огорожі ЖБІ, на який 15.09.2006 отримав від останнього відповідні копії судових рішень, завірених Бобринецьким районним судом Кіровоградської області. Не зважаючи на це, ніяких дій щодо повернення [PERSON] належного йому майна чи компенсації за нього [PERSON] не вживалося. [PERSON] було пред'явлено обвинувачення у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.367 КК України, кваліфікуючими ознаками якого є службова недбалість, тобто неналежне виконання своїх службових обов'язків через несумлінне ставлення до них, що спричинило тяжкі наслідки охоронюваним законом інтересам потерпілого [PERSON], за обставин, викладених вище. Постановою Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області від 01.10.2014 року [PERSON] звільнено від кримінальної відповідальності за ч.2 ст.367 КК України у зв'язку з закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, а кримінальну справу закрито. Цивільний позов [PERSON] про стягнення з [PERSON] моральної шкоди в розмірі 20000 грн., а також позов прокурора Бобринецького району, заявлений в інтересах [PERSON] про стягнення матеріальних збитків в сумі 45855 грн. залишено без розгляду. В силу ст.61 ЦПК України вважає, що обставини встановлені постановою Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області від 01.10.2014 року якою закрито кримінальну справу, не підлягають доказуванню в цивільному процесі та є обов'язковими для суду. Посилаючись на ст.ст. 22, 1166 ЦК України вважає, що ліквідатор [PERSON] спричинив [PERSON] майнову шкоду на загальну суму 45 855 грн., яку просять стягнути з відповідача. Під час розгляду справи судом [PERSON] збільшив розмір позовних вимог на суму інфляційних втрат за період з 31.08.2006 року по 09.2014 року, у зв'язку з чим просив стягнути з відповідача 87170,36 грн. на відшкодування майнової шкоди. Моральна шкода обґрунтована тим, що після придбання позивачем огорожі він мав намір поміняти її на приміщення ПТО, однак оскільки відповідач її реалізував, виконання позивачем обміну стало неможливим, що позбавило позивача та його доньку право на майно чим спричинив позивачу тяжкі фізичні та душевні страждання. Через брак коштів, який виник з вини [PERSON], можливість позивача прооперуватися, а його доньку оздоровити в санаторії, у позивача відсутня, внаслідок чого здоров'я позивача та його доньки значно погіршилося. Позивач втратив душевний спокій та моральне благополуччя, істотно порушилися його нормальні душевні зв'язки, порушилися взаємовідносини з членами сім'ї. крім того позивач змушений був постійно принижуватися та звертатися до різних юристів з проханням про надання безоплатної юридичної допомоги. Оцінює розмір моральної шкоди в 20000 грн. Прокурор позовні вимоги з урахуванням збільшення підтримав у повному обсязі з підстав, викладених в позовній заяві. Позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав у повному обсязі з урахуванням збільшення, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві та додатково пояснив, що 21.08.2002 року між ним та ВАТ Бобринецький «Райагрохім» був укладений договір купівлі-продажу відповідно до якого він придбав спірну огорожу. Згідно рішень суддів першої, апеляційної та касаційної інстанції спірне майно було витребувано від ТОВ «Єлисавет-Агро». Виконавче провадження по виконанню вказаних рішень суддів не закінчено. В лютому 2005 року він усно звертався до бюро технічної інвентаризації з приводу реєстрації за ним права власності на спірну огорожу на підставі рішень суддів, однак йому було роз'яснено, що дане майно не підлягає державній реєстрації. На початку серпня 2006 року він дізнався, що комплекс будівель до якого входить спірна огорожа підлягає реалізації. 29.08.2006 року після проведення аукціону усно звернувся до [PERSON] якому повідомив, що огорожа належить йому на праві власності про що надав незасвідчені копії відповідних рішень суддів. [PERSON] документи в нього не прийняв, сказавши, щоб надіслав поштою. Копії рішень суддів першої, апеляційної та касаційної інстанції з приводу того, що він є власником огорожі він надіслав відповідачу поштою. [PERSON] його повідомив, що документи отримав вже після проведення аукціону та роз'яснив, що йому потрібні належним чином завірені копії рішень суддів. Належним чином завірені копії рішень суддів він надіслав поштою на адресу відповідача на початку вересня (7-8) 2006 року разом з ухвалою Бобринецького районного суду Кіровоградської області якою роз'яснювались вказані рішення суддів. Відповідач [PERSON] позовні вимоги з урахуванням збільшення не визнав та пояснив, що здійснює діяльність арбітражного керуючого та 03.05.2006 року відповідно до постанови господарського суду його було призначено ліквідатором ТОВ «Єлисавет-Агро». На виконання постанови суду він вжив заходів щодо пошуку майнових активів банкрута та відповідно звернувся до всіх органів та установ до компетенції яких належить реєстрація права власності. В кінці травня на початку червня 2006 року звернувся до виконавчої служби щодо виконавчих проваджень про стягнення чи виконання зобов'язань банкрута. На підставі інформації наданої виконавчою службою він повідомив кредиторів банкрута, будь-яких даних відносно кредитора [PERSON] не надходило. В подальшому БТІ надало йому інформацію, що за ТОВ «Єлисавет-Агро» зареєстроване нерухоме майно, яке знаходиться в м. Бобринець, [ADDRESS]. Після він звернувся до БТІ із заявою про надання довідки-характеристики, яка є документом, що посвідчує реєстрацію майна. Після проведення інвентаризації БТІ була надана довідка за №205 від 15.07.2006 року в якій було зазначено, що власністю банкрута є цілий майновий комплекс до складу якого входить також спірна огорожа. Далі ним було проведену оцінку майна та оголошено аукціон, який було призначено на 29.08.2006 року. Повідомлення про проведення аукціону було опубліковано в газеті «Народне слово». Після проведення аукціону до нього прийшов позивач разом із представником, який надав заяву датовану початком серпня з неналежним чином засвідченими копіями рішень суддів першої, апеляційної та касаційної інстанції, якою інформував, що огорожа, яка була включена до ліквідаційної маси належить йому на праві власності. Він роз'яснював [PERSON] та його представнику право звернутися до господарського суду зі скаргою на дії ліквідатора. У вересні 2006 року він надіслав позивачу лист, яким роз'яснив, що для підтвердження права власності необхідно надати належним чином засвідчені копії рішень суддів. Відповідно до даного аукціону 31.08.2006 року був укладений договір купівлі-продажу в ліквідаційній процедурі від 31 серпня 2006 року. До цього часу [PERSON] не надав йому належним чином засвідчені копії рішень суддів, які отримав поштою тільки 15.09.2006 року разом з ухвалою Бобринецького районного суду про роз'яснення рішення суду. Вважає, що за [PERSON] не було належним чином зареєстроване право власності на спірне майно, оскільки не було вчинено державної реєстрації. Крім того, позивач не надав йому правовстановлюючий документ на огорожу та не звертався до нього з майновою вимогою про визнання його кредитором в процедурі банкрутства та відшкодування йому коштів. Представник відповідача [PERSON] проти позову з урахуванням збільшення заперечив та додатково пояснив, що вважає належним доказом вини [PERSON] лише обвинувальний вирок з приводу його дій відносно спірної огорожі ЖБІ, що набрав законної сили, який щодо останнього не виносився. Крім того, вважає що позивач не надав суду належних доказів, які б свідчили про неправомірність дій [PERSON], наявність безпосереднього причинного зв'язку між ними та шкодою та не доведеністю вини [PERSON] Так звертає увагу на те, що 29.08.2006 року відбувся аукціон з продажу майна банкрута, переможцем якого було визнано ПП «Агрофірма «Славутич». Після підписання протоколу аукціону до ліквідатора звернувся [PERSON], який заявив, що є власником частини проданого майна. Відповідачем [PERSON] було повідомлено, що протокол аукціону фактично є документом в якому визначаються та погоджуються сторонами істотні умови договору купівлі-продажу, однією з яких є перелік майна, яке реалізується, та роз'яснено право, в разі наявності підтверджуючих документів, оскаржити в судовому порядку дії та рішення арбітражного керуючого, однак останній своїм правом не скористався. Укладений позивачем з ВАТ Бобринецький «Райагрохім» договір купівлі-продажу від 21.08.2002 року нотаріально не посвідчений, позивач не зареєстрував своє право на огорожу, яка є нерухомим майном. Позивач не надав відповідачу правовстановлюючий документ, що посвідчує право власності на нерухоме майно, а саме огорожу, яка входить до складу майнового комплексу. Суд, заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши та оцінивши докази в їх сукупності, прийшов до висновку, що позов задоволенню не підлягає виходячи з наступного. Статтею 60 ЦПК України визначено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом встановлено, що за свідоцтвом про право власності від 13.04.2001 року №18/1 будівлі та споруди, які розташовані в місті Бобринець, [ADDRESS], належали ВАТ Бобринецький «Райагрохім» на праві спільної власності. З довідки про балансову вартість будівель, які належать ВАТ Бобринецький «Райагрохім» судом також встановлено, що до складу його майна входила також огорожа (а.с.92-95). [PERSON] та ВАТ Бобринецький «Райагрохім» уклали договір купівлі-продажу від 21.08.2002 року за змістом якого ВАТ Бобринецький «Райагрохім» продав, а [PERSON] купив металеву огорожу, огорожу з ЖБІ - центральної садиби, АРУП-8, які знаходиться на території та кругом території ВАТ Бобринецький «Райагрохім» за кошти в сумі 24003,05 грн. (а.с.78). Однак з копій довідок-характеристик БТІ №244 від 15.07.2004 року та №435 від 27.10.2004 року, виданих ТОВ «Єлисавет-Агро» судом встановлено, що майно, розташоване по [ADDRESS], м.Бобринець, зареєстроване в бюро технічної інвентаризації в реєстровій книзі під реєстровим №18/1 належить ТОВ «Єлисавет-Агро» на підставі рішення суду від 9.07.2004 року за №6/144, до складу якого відповідно до відомостей короткої технічної характеристики належить також огорожа під літерою «N-N2» (а.с.98,100). Між ТОВ «Єлисавет-Агро» та АППБ «Аваль» укладено нотаріально посвідчений договір іпотеки від 27.10.2004 року, відповідно до якого предметом іпотеки являється вказане нерухоме майно ТОВ «Єлисавет-Агро», зокрема огорожа (а.с.133-140). Отже, суд приходить до висновку, що відомості щодо належності огорожі під літерою «N-N2» у зв'язку з укладенням [PERSON] договору купівлі-продажу від 21.08.2002 року до інвентарної справи нерухомості, розташованої по [ADDRESS], м.Бобринець, не вносились. Частиною 3 статті 61 ЦПК України визначено, що обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. З ухвали Апеляційного суду Кіровоградської області від 12.05.2005 року, залишеною без змін ухвалою Верховного Суду України від 31.10.2005 року, що набрала законної сили, судом встановлено, що 21 серпня 2002 року був укладений договір між ВАТ Бобринецький «Райагрохім» та [PERSON], відповідно до якого останній купив металеву огорожу з ЖБІ і КРУП-8 за 24003,05 грн. 29.12.2003 року між ВАТ Бобринецький «Райагрохім» та ТОВ «Єлисавет-Агро» було укладено договір купівлі-продажу об'єктів - 17 одиниць, на загальну суму 75563 грн. В переліку проданого майна металеві огорожі не вказані, що підтверджується і актом прийому-передачі та рішенням господарського суду Кіровоградської області від 09.07.2004 року (а.с.155). Дані обставини в силу ч.3 ст. 61 ЦПК України є встановленими та доказуванню не підлягають. Судом встановлено, що рішенням Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 01.12.2004 року по справі №2-772, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Кіровоградської області від 12.05.2005 року та ухвалою Верховного Суду України від 31.10.2005 року, що набрало законної сили, витребувано металеву огорожу та огорожу ЖБІ, що належить на праві власності [PERSON] з чужого незаконного володіння ТОВ «Єлисавет-Агро». Також ухвалою Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 02.06.2005 року роз'яснено, що огорожа центральної садиби по периметру та металева огорожа в ВАТ «Бобринецький райагрохім», що знаходиться по [ADDRESS], повністю належить [PERSON] (а.с.152-157). З акту державного виконавця від 07.06.2005 року, заяви [PERSON] про закінчення виконавчого провадження у зв'язку з виконанням виконавчого документа в повному обсязі та постанови старшого державного виконавця підрозділу примусового виконання рішень ВДВС Кіровоградського обласного управління юстиції про закінчення виконавчого провадження від 27 вересня 2005 року встановлено, що примусове виконання виконавчого листа №2-772 від 01.12.2004 року, виданого Бобринецьким районним судом Кіровоградської області, закінчено, а вищевказане рішення Бобринецького районного суду Кіровоградської області виконане (а.с.112-114). З копії акту контроля інвентарної справи від 15.04.2008 року вбачається, що перелік майна, вказаний в рішенні господарського суду від 09.07.2004 року не співпадає з переліком інвентарної справи (а.с.105). Згідно п.п. 1.4, 1.7, 2, 11 Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об'єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України №127 від 24.05.2001 року (із змінами; в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) господарські споруди (огорожі) належать до об'єктів, що підлягають технічній інвентаризації. Для проведення інвентаризаційних робіт з юридичними особами укладаються договори, а з фізичними особами - замовлення-зобов'язання. У разі виявлення змін щодо складу, технічного стану, власників будинків тощо, бюро технічної інвентаризації вносить до інвентаризаційних документів відповідні виправлення та доповнення. Отже, суд приходить до висновку, що відомості щодо належності огорожі по [ADDRESS], м.Бобринець [PERSON] у зв'язку з укладенням останнім договору купівлі-продажу від 21.08.2002 року та витребуванням [PERSON] з незаконного володіння ТОВ «Єлисавет-Агро» за рішенням Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 01.12.2004 року по справі №2-772, огорожі до інвентарної справи нерухомого майна, розташованого по [ADDRESS], м.Бобринець, не вносились. Таким чином, [PERSON] не вжив необхідних належних заходів щодо внесення до інвентарної справи нерухомого майна, розташованого по [ADDRESS], м.Бобринець Кіровоградської області, відповідних змін (виправлень) у зв'язку зі зміною власника огорожі, не надав до інвентарної справи БТІ належним чином засвідчений договір купівлі-продажу від 21.08.2002 року та копію рішення Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 01.12.2004 року по справі №2-772. Ухвалою Господарського суду Кіровоградської області від 03.05.2006 року №9/46 визнано банкрутом відсутнього боржника - товариства з обмеженою відповідальністю «Єлисавет-агро», відкрито ліквідаційну процедуру щодо банкрута, призначено ліквідатором банкрута - товариства з обмеженою відповідальністю ТОВ «Єлисавет-агро» арбітражного керуючого [PERSON] та скасовано заходи щодо забезпечення грошових вимог кредиторів в частині заборони товариству з обмеженою відповідальністю «Єлисавет-агро», м. Кіровоград, вул. Тімірязєва, 75, і всім його органам управління відчуження у будь-який спосіб належних боржнику на праві власності основних засобів (фондів) та вчинення дій щодо реорганізації та ліквідації юридичної особи боржника, застосовані згідно ухвали від 22.03.2006 року (а.с.120-123). Умови та порядок відновлення платоспроможності суб'єкта підприємницької діяльності - боржника або визнання його банкрутом та застосування ліквідаційної процедури, повного або часткового задоволення вимог кредиторів встановлюються Законом України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» від 14 травня 1992 року N 2343-XII (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин). Відповідно до ст. 23 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» від 14 травня 1992 року N 2343-XII (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) з дня прийняття господарським судом постанови про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури: укладення угод, пов'язаних з відчуженням майна банкрута чи передачею його майна третім особам, допускається в порядку, передбаченому цим розділом; скасовується арешт, накладений на майно боржника, визнаного банкрутом, чи інші обмеження щодо розпорядження майном такого боржника. Накладення нових арештів або інших обмежень щодо розпорядження майном банкрута не допускається; вимоги за зобов'язаннями боржника, визнаного банкрутом, що виникли під час проведення процедур банкрутства, можуть пред'являтися тільки в межах ліквідаційної процедури; виконання зобов'язань боржника, визнаного банкрутом, здійснюється у випадках і порядку, передбаченому цим розділом. Відповідно до вимог п.7 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження» 21 квітня 1999 року № 606-XIV (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) у випадку передачі виконавчого документа ліквідаційній комісії у разі ліквідації боржника - юридичної особи або арбітражному керуючому у разі визнання боржника банкрутом виконавче провадження підлягає закінченню. За змістом частини 1 статті 23 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» від 14 травня 1992 року N 2343-XII (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) ліквідатор з дня свого призначення здійснює такі повноваження, зокрема приймає до свого відання майно боржника, вживає заходів по забезпеченню його збереження; виконує функції з управління та розпорядження майном банкрута; здійснює інвентаризацію та оцінку майна банкрута згідно з законодавством; аналізує фінансове становище банкрута; виконує повноваження керівника (органів управління) банкрута; очолює ліквідаційну комісію та формує ліквідаційну масу; вживає заходів, спрямованих на пошук, виявлення та повернення майна банкрута, що знаходиться у третіх осіб; реалізує майно банкрута для задоволення вимог, включених до реєстру вимог кредиторів, у порядку, передбаченому цим Законом; здійснює інші повноваження, передбачені цим Законом. Однак зі змісту копій листа арбітражного керуючого [PERSON] від 18.05.2006 року до державної виконавчої служби Кіровоградської області про надання інформації про наявність у виконавчій службі на виконанні виконавчих листів відносно ТОВ «Єлисавет-Агро» та відповіді Департаменту Державної виконавчої служби у Кіровоградському районі №4819 від 12.07.2006 року судом встановлено, що виконавче провадження про витребування на користь [PERSON] огорожі з незаконного володіння ТОВ «Єлисавет-Агро» відсутнє (а.с.111,125). На виконання своїх повноважень відповідач [PERSON] як арбітражний керуючий для виявлення майна відсутнього боржника направив запити до Бобринецької дільниці Кіровоградського обласного об'єднаного бюро технічної інвентаризації від 07.06.2006 року про зареєстровані об'єкти нерухомості за ТОВ «Єлисавет-Агро» (а.с.110) та від 13.06.2006 року надання витягу з державного реєстру про належність нерухомого майна за адресою: м.Бобринець, [ADDRESS], ТОВ «Єлисавет-Агро» (а.с.118). Відповідно до копій акту попереднього контролю по інвентаризаційній справі від 21.06.2006 року, акту поточних змін від 06.2006 року та довідки-характеристики Бобринецької дільниці КОБТІ №205 від 05.07.2006 року виданої ТОВ «Єлисавет-Агро» для подання в господарський суд встановлено, що майно, розташоване по [ADDRESS], м.Бобринець, зареєстроване в бюро технічної інвентаризації в реєстровій книзі під реєстровим №18/1 належить ТОВ «Єлисавет-Агро» на підставі рішення суду від 9.07.2004 року за №6/144, до складу якого відповідно до відомостей короткої технічної характеристики віднесена також огорожа під літерою «N-N2» (а.с.101,103,104). На підставі вказаних документів Бобринецької дільниці КОБТІ відповідач [PERSON] в межах повноважень арбітражного керуючого (ліквідатора), визначених зокрема ст.ст. 31, 25 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» від 14 травня 1992 року N 2343-XII (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), здійснив інвентаризацію майна банкрута - ТОВ «Єлисавет-Агро» зі складанням інвентарного опису основних засобів, до переліку якого належала зокрема і огорожа (а.с.130). Відповідач надав оголошення про втрату печатки в газеті «Народне слово» від 23 травня 2006 року №54 (2379) та від 25 липня 2006 року №79 (2404) про пропозицію до продажу майна банкрута ТОВ «Єлисавет-Агро» з аукціону (а.с.106-108). Частинами 1, 10 статті 30 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» від 14 травня 1992 року N 2343-XII (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) встановлено, що після проведення інвентаризації та оцінки майна банкрута ліквідатор розпочинає продаж майна банкрута на відкритих торгах, якщо комітетом кредиторів не встановлено інший порядок продажу майна банкрута. Продаж майна банкрута оформляється договорами купівлі-продажу, які укладаються між ліквідатором і покупцем відповідно до законів України. За результатами проведення 29 серпня 2006 року аукціону з продажу об'єкту: Лот №1, розташованого за адресою: [ADDRESS], м.Бобринець Кіровоградської області, до складу якого входила і огорожа з/б, переможцем аукціону був визнаний - ПП «Агрофірма «Славутич», що підтверджується протоколом №1 аукціону по продажу майна за підписами ліквідатора, продавця, покупця та затверджений ліквідатором ТОВ «Єлисавет-Агро» [PERSON] (а.с.109, 161). 29.08.2006 року після проведення аукціону, що визнається сторонами та в силу ч.1 ст.61 ЦПК України не підлягає доказуванню, позивач [PERSON] звернувся до відповідача [PERSON] із заявою за змістом якої поставив до відома останнього про належність йому на праві власності огорожі та додав до заяви не засвідчені копії рішення Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 01.12.2004 року по справі №2-772, ухвалу Апеляційного суду Кіровоградської області від 12.05.2005 року та ухвалу Верховного Суду України від 31.10.2005 року (а.с.164). Однак, умови і порядок виконання рішень судів, що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначає Закон України «Про виконавче провадження». Примусове виконання рішень в Україні покладається на Державну виконавчу службу, та здійснюється державними виконавцями на підставі поданого стягувачем виконавчого листа. Арбітражний керуючий державним виконавцем не являється, та в своїй діяльності керується Законом України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», яким визначається не умови і порядок виконання рішень судів, а умови та порядок визнання особи банкрутом та застосування ліквідаційної процедури, повного або часткового задоволення вимог кредиторів. Крім того, виконавче провадження щодо виконання рішення Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 01.12.2004 року по справі №2-772 закінчено у зв'язку з його виконанням ще до відкриття ліквідаційної процедури щодо банкрутства ТОВ «Єлисавет-Агро», що підтверджено постановою старшого державного виконавця підрозділу примусового виконання рішень ВДВС Кіровоградського обласного управління юстиції про закінчення виконавчого провадження від 27 вересня 2005 року (а.с.112, 120-123). Особливості банкрутства відсутнього боржника визначені ст. 52 Законом України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» від 14 травня 1992 року N 2343-XII (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин). Частиною 7 вказаної статті визначено, що задоволення вимог кредиторів здійснюється в порядку черговості, передбаченому статтею 31 цього Закону. Кредитори можуть оскаржити результати розгляду їх вимог ліквідатором до господарського суду до затвердження господарським судом ліквідаційного балансу. Частиною 4 статті 25 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» від 14 травня 1992 року N 2343-XII (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) дії ліквідатора (ліквідаційної комісії) можуть бути оскаржені до господарського суду власником майна (органом, уповноваженим управляти майном) банкрута; особою, яка відповідає за зобов'язаннями банкрута; кожним кредитором окремо або комітетом кредиторів; особою, яка, посилаючись на свої права власника або іншу підставу, передбачену законом чи договором, оспорює правомірність віднесення майнових активів або коштів до ліквідаційної маси. Частиною 4 статті 24 цього Закону визначено, що у ліквідаційній процедурі господарський суд: розглядає скарги на дії учасників ліквідаційної процедури; здійснює інші повноваження, передбачені цим Законом. Однак, позивач, вважаючи що його права чи інтереси порушені, не оскаржив в судовому порядку дії та рішення арбітражного керуючого [PERSON] щодо включення огорожі до ліквідаційної маси, дії щодо проведення торгів з продажу огорожі та результати аукціону, оформлені протоколом №1 аукціону по продажу майна від 29.08.2006 року в ході ліквідаційної процедури до Господарського суду Кіровоградської області, як це передбачено нормами Законом України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» від 14 травня 1992 року N 2343-XII. За вказаних обставин за результатами аукціону від 29.08.2006 року арбітражним керуючим [PERSON] від імені ТОВ «Єлисавет-Агро» (далі - Продавець) укладено з Приватним підприємством «Агрофірма «Славутич» (далі - Покупець) договір купівлі-продажу в ліквідаційній процедурі від 31 серпня 2006 року, за яким Продавець зобов'язується продати і передати у власність Покупця нерухомість, а саме майновий комплекс (надалі майно відповідно до додатку №1), що знаходиться за адресою: Кіровоградська область, м.Бобринець, [ADDRESS], а Покупець зобов'язується прийняти та сплатити за нього ціну, відповідно до умов, що визначені в цьому Договорі, яка складає 84660 грн. За змістом додатку до Договору №1 від 31 серпня 2006 року, що є невід'ємною частиною договору, до складу відчуженого майна також входить «Огорожа (N-N2)», продана за кошти в сумі 8331,97грн.(без ПДВ), а з ПДВ - 9998,36грн. (а.с.162-163). За вищевказаним договором Огорожа N-N2 ТОВ «Єлисавет-Агро» передана ПП«Агрофірма «Славутич», що підтверджено актом приймання-передачі основних засобів (а.с.117). Вказаний договір купівлі-продажу в ліквідаційній процедурі від 31 серпня 2006 року також позивачем ні в ході ліквідаційної процедури, ні поза її межами в судовому порядку не оскаржений. Ухвалою Господарського суду Кіровоградської області від 12.12.2006 року №9/46 звіт ліквідатора, арбітражного керуючого [PERSON] та ліквідаційний баланс банкрута товариства з обмеженою відповідальністю «Єлисавет-Агро» затверджений, юридична особа - банкрут ТОВ «Єлисавет-Агро» ліквідовано, а провадження по справі припинено, що свідчить про те, що ліквідаційна процедура та задоволення вимог кредиторів ТОВ «Єлисавет-Агро» здійснено у відповідності до вимог Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» від 14 травня 1992 року N 2343-XII (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин). Крім того, позивачем не наведено суду, які конкретно обов'язки й у якому порядку відповідач повинен був виконати в даній обстановці, якою нормою якого нормативно-правового акту ці обов'язки передбачені, чи мав відповідач реальну можливість їх виконати після проведення торгів з продажу майна у межах ліквідаційної процедури, результати яких не оскаржені та чинні, та за наявності офіційного документу (довідки-характеристики Бобринецької дільниці КОБТІ №205 від 05.07.2006 року), яким підтверджено склад майна, належного на праві власності ТОВ «Єлисавет-Агро», розташованого за адресою: [ADDRESS], м. Бобринець Кіровоградської області, в тому числі огорожі; у чому саме проявилися допущені порушення ним службових обов'язків. Посилання позивача та прокурора на те, що відповідач не виконав свій обов'язок по самостійному оскарженню своїх дій та результатів проведених ним торгів в межах ліквідаційної процедури до Господарського суду Кіровоградської області не обґрунтоване посиланням на будь-яку норму права, та є лише припущенням, оскільки нормами Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» від 14 травня 1992 року N 2343-XII (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) не передбачено такого обов'язку у відповідача. Таким чином, з огляду на зазначене вище суд приходить до висновку, що арбітражний керуючий [PERSON] діяв в межах своїх повноважень у відповідності до вимог Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» від 14 травня 1992 року N 2343-XII (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин). Отже, твердження позивача та прокурора про те, що відповідач [PERSON] допустив службову недбалість, тобто неналежне виконання службових обов'язків через несумлінне ставлення до них, що спричинило тяжкі наслідки охоронюваних законом інтересам [PERSON], не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні по цивільній справі, оскільки спростовані встановленими судом обставинами справи, дослідженими матеріалами та доказами в їх сукупності. Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірним рішенням, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. За загальним правилом цивільна відповідальність за завдану майнову чи моральну шкоду настає за наявності чотирьох складових: неправомірності діяння заподіювача шкоди, настання шкоди внаслідок такого діяння, причинного зв'язку між діянням заподіювача шкоди та завданою шкодою, а також вини останнього в її заподіянні. Згідно статті 62 Конституції України особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Згідно ч.4 ст. 61 ЦПК України вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Однак вирок, що набрав законної сили, відносно [PERSON] відсутній, а постанова від 01.10.2014 року Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області по кримінальній справі №396/2047/14-к, якою [PERSON] звільнено від кримінальної відповідальності за ч.2 ст.367 КК у зв'язку з закінченням строків давності, цивільний позов [PERSON] залишено без розгляду, а кримінальну справу відносно нього закрито (а.с.158-160), відповідно до вимог ч.4 ст. 61 ЦПК України не є обов'язковою для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, та не звільняє позивача та прокурора від доказування в цивільному процесі тих обставин, на які вони посилаються, як на підставу своїх вимог та заперечень, зокрема протиправності дій (бездіялоності) відповідача [PERSON], його вини у вибутті огорожі з володіння [PERSON], наявність шкоди, та причинного зв'язку між діянням [PERSON] тазавданою шкодою. Як вбачається з вище викладеного вказані обставини позивачем та прокурором належними та допустимими доказами не доведені. Згідно п. 3 ч. 1 ст. 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник майна має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Таким чином, суд приходить до висновку, що позивач звернувся до суду з неналежним способом захисту порушеного права, адже огорожа за договором купівлі-продажу від 31 серпня 2006 року Товариством з обмеженою відповідальністю «Єлисавет-Агро» передана Приватному підприємству «Агрофірма «Славутич». В такому випадку право позивача підлягає захисту шляхом пред'явлення віндикаційного позову про витребування майна в набувача. У зв'язку з відмовою в задоволенні вимоги про відшкодування шкоди похідна вимога про стягнення з [PERSON] інфляційних втрат також задоволенню не підлягає. Згідно ч.1, 2 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів. Згідно ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Моральна шкода обґрунтована тим, що після придбання позивачем огорожі він мав намір поміняти її на приміщення ПТО, однак оскільки відповідач її реалізував, виконання позивачем обміну стало неможливим, що позбавило позивача та його доньку право на майно чим спричинив позивачу тяжкі фізичні та душевні страждання. Через брак коштів, який виник з вини [PERSON], можливість позивача прооперуватися, а його доньку оздоровити в санаторії, у позивача відсутня, внаслідок чого здоров'я позивача та його доньки значно погіршилося. Позивач посилається на те, що втратив душевний спокій та моральне благополуччя, істотно порушилися його нормальні душевні зв'язки, порушилися взаємовідносини з членами сім'ї. крім того позивач змушений був постійно принижуватися та звертатися до різних юристів з проханням про надання безоплатної юридичної допомоги. Оцінює розмір моральної шкоди в 20000 грн. Оскільки вищевказані обставини завдання моральної шкоди позивачу не підтверджені будь-якими належними та допустимими доказами, суд вважає їх необґрунтованим та безпідставним, оскільки вказані обставини є лише припущенням позивача, які не ґрунтуються на матеріалах цивільної справи. Крім того, у зв'язку з недоведеністю неправомірності діянь відповідача, вини відповідача у заподіянні шкоди позивачу вимога про відшкодування моральної шкоди також задоволенню не підлягає. Суд оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, а також належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, встановивши обставини та відповідні їм правовідносини, правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову.

Outcome: dismissed