Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-31 00:00:00

Представник позивача ПАТ «УкрСиббанк» 04.03.2015 року звернувся в суд з позовом до відповідачів про стягнення заборгованості по договору споживчого кредиту. Свої позовні вимоги представник банку обґрунтував тим, що 03.03.2008 року між ПАТ «УкрСиббанк» і [PERSON] було укладено договір №11309260000 про надання споживчого кредиту при застосуванні ануїтетної схеми погашення, відповідно до якого позивачем було надано [PERSON] кредит в іноземній валюті в сумі 40350,00 доларів США зі строком повернення не пізніше ніж до 02.03.2029 року під 11,90 % річних. Розмір ануїтетного платежу склав 440 доларів США. Споживчий кредит було забезпечено порукою та укладенням 03.03.2008 року договору поруки між ПАТ «УкрСиббанк» і відповідачем [PERSON], яка виступила поручителем до даному договору споживчого кредиту. Позивач зазначив про повне виконання банком умов кредитного договору та про порушення позичальником та його поручителем умов вищевказаного кредитного договору, про недотримання позичальником строків внесення передбачених договором і графіком обовязкових ануїтетних платежів по кредиту, внаслідок чого виникла загальна заборгованість за кредитним договором, яка станом на 25.02.2015 року, за підрахунками банку, склала 38719,53 доларів США, що за курсом НБУ, на 25.02.2015 року, складає 1095422,66 грн. плюс пеня за несвоєчасне погашення заборгованості в розмірі 8481,41 гривні. Посилаючись на викладені обставини, на умови кредитного договору та договору поруки, на передбачену чинним законодавством солідарну відповідальність позичальника і його поручителя, на право банку звернутись до суду з вимогою про дострокове стягнення виниклої заборгованості, позивач на підставі ст.ст.525-526, 530, 554,1054 ЦК України, просить суд стягнути в солідарному порядку з відповідачів [PERSON] та [PERSON] на користь банку виниклу, станом на 25.02.2015 року, заборгованість по договору споживчого кредиту в сумі 38719,53 доларів США, що за курсом НБУ, на 25.02.2015 року, складає 1095422,66 грн., а також просив стягнути пеню за несвоєчасне погашення заборгованості в розмірі 8481,41 гривні та всі судові витрати. 20.04.2015 року, в процесі попереднього судового розгляду справи, судом прийнято до спільного розгляду зустрічний позов [PERSON] до ПАТ «УкрСиббанк» про припинення поруки та цей зустрічний позовом обєднано із первісним позовом. В своєму зустрічному позові, [PERSON], посилаючись на вимоги ч.4 ст.559 ЦК України, на порушення банком чинного законодавства та пропуск строку предявлення вимог до поручителя, вважає, що порука припинилася, в звязку з чим, просила суд припинити поруку надану нею за договором поруки №184730 від 03.03.2008 року у забезпечення зобовязань по договору споживчого кредиту №113099260000 від 03.03.2008 року, укладеного між ПАТ «УкрСиббанк» та [PERSON] 03.06.2015 року, в процесі попереднього судового розгляду справи, судом прийнято до спільного розгляду зустрічний позов [PERSON] до ПАТ «УкрСиббанк» про тлумачення умов кредитного договору та цей зустрічний позовом обєднано із первісним позовом. В своєму зустрічному позові [PERSON] зазначив про невизначеність у договорі споживчого кредиту, укладеного ним з банком 03.03.2008 року, понять «офіційний курс» та «валютний курс», про невідповідність та нетотожність цих понять, послався на відсутність у договорі будь-яких застережень про те, що позичальник зобовязаний здійснювати розрахунки по отриманому ним валютному кредиту саме за офіційним валютним курсом НБУ, а не по обмінному валютному курсу НБУ. Також зазначив про те, що, починаючи з 28.10.2008 року по 2009 рік, офіційний валютний курс встановлений Правлінням НБУ перестав бути стабільним і не узгоджувався з межами обмінного валютного курсу, визначеного рішенням Ради НБУ і, що ці обставини використовувалось банком в процесі кредитування не на користь споживача послуг. Посилаючись на свої права споживача послуг, на вимоги ч.2 ст.533, ст.213 ЦК України, просив суд у своїх зустрічних позовних вимогах витлумачити зміст кредитного договору №113099260000 від 03.03.2008 року, укладеного між ним і ПАТ «УкрСиббанк», визначивши те, що з 28 жовтня 2008 року по 31 грудня 2009 року у розрахунках платежів за цим кредитним договором, у цей період, повинен застосовуватися офіційний валютний курс НБУ, встановлений правлінням НБУ, максимальна межа якого у 2008 році не могла перевищувати 5,25 грн., а в 2009 році 5,09 грн. за один долар США згідно до обмінного валютного курсу, встановленого рішенням Ради НБУ №18 від 28 листопада 2007 року та №14 від 15 вересня 2008 року про основні засади грошово-кредитної політики на 2008 та 2009 року, відповідно. Представник позивача ПАТ «УкрСиббанк» в судовому засіданні позов банку підтримала і не визнала зустрічних позовних вимог по справі, посилаючись на їх безпідставність. В своїх поясненнях, представник позивача, посилаючись на викладені в позові обставини справи, обґрунтовуючи позовні вимоги умовами укладених договорів споживчого кредиту та поруки, на підставі чинного законодавства, просила суд позов банку задовольнити, а зустрічні вимоги відповідачів просила суд не задовольняти через їх недоведеність і безпідставність та пропуск [PERSON] строку позовної давності по вимогам щодо тлумачення умов кредитного договору. Відповідачі в судові засідання за викликом суду не з'явилися, хоча належним чином неодноразово повідомлялися судом про дату, час і місце проведення судових засідань. Представник відповідачів в судовому засіданні позову банку не визнав та підтримав заявлені відповідачами до банку зустрічні позови. Посилаючись на викладені у зустрічних вимогах обставини і правові підстави, представник відповідачів просив суд зустрічні позовні вимоги відповідачів задовольнити повністю, а у задоволені заявленого банком позову, просив суд відмовити через його недоведеність. В останнє призначене судом засідання, представник відповідачів не з'явився, не зазначивши причин своєї неявки, хоча належним чином, під особистий підпис, був повідомлений в явочному листі про дату, час і місце проведення цього судового засідання. Представник відповідачів направив на адресу суду письмове клопотання про призначення по справі експертизи документів фінансово-кредитних операцій, в задоволені якого, представнику відповідачів судом було відмовлено, ухвалою суду від 01.02.2016 року. Вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши обставини справи та перевіривши їх письмовими доказами, проаналізувавши та оцінивши дослідженні в судовому засіданні докази, суд приходить до висновку, що позов ПАТ «УкрСиббанк» до відповідачів про солідарне стягнення заборгованості за договору споживчого валютного кредиту, підлягає задоволенню, а зустрічний позов [PERSON] до ПАТ «УкрСиббанк» про тлумачення умов кредитного договору та зустрічний позов [PERSON] до ПАТ «УкрСиббанк» про припинення поруки, - задоволенню не підлягають. Цей висновок суду ґрунтується на наступному: Як вбачається з досліджених в судовому засіданні доказів, а саме: документів та інших матеріалів справи, між позивачем ПАТ «УкрСиббанк» і відповідачем [PERSON], 03.03.2008 року, було укладено договір №11309260000 про надання споживчого валютного кредиту при застосуванні ануїтетної схеми погашення, відповідно до якого, позивачем було надано відповідачу [PERSON] кредит в іноземній валюті в сумі 40350,00 доларів США, зі строком повернення не пізніше ніж до 02.03.2029 року під 11,90 % річних. Розмір ануїтетного платежу складав 440 доларів США. Споживчий кредит було забезпечено порукою та укладенням 03.03.2008 року договору поруки №184730 між позивачем ПАТ «УкрСиббанк» і відповідачем [PERSON], яка виступила до даному договору споживчого кредиту поручителем [PERSON] та взяла на себе зобовязання повної солідарної відповідальності по всім зобовязанням відповідача [PERSON] Позивач виконав умови договору споживчого кредиту, надавши відповідачу кредит на споживчі цілі в іноземній валюті в сумі 40350,00 доларів США. Відповідно до п.1.2.2 умов кредитного договору, погашення заборгованості повинно було здійснюватися відповідачем щомісячними ануїтетними платежами по 440 доларів США. Відповідач, отримавши 03.03.2008 року кредит, в порушення п.1.2.2 умов вищевказаного кредитного договору, не виконував своїх договірних зобовязань щодо сплати ануїтетних платежів з погашення кредиту, відсотків по ньому, внаслідок чого у нього перед кредитором виникла заборгованість за цим кредитним договором, яка, станом на 25.02.2015 року, за розрахунками банку, склала 38719,53 доларів США, що за курсом НБУ, на 25.02.2015 року, складає 1095422,66 грн., а також банком нарахована відповідачу [PERSON] пеня за несвоєчасне погашення заборгованості по кредиту в розмірі 8481,41 гривень. Згідно ст. 526 ЦК України, зобов'язання мають виконуватися належним чином. Відповідно до ч.1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Зважаючи на те, що відповідач порушив п.4.2 умов кредитного договору, односторонньо не виконує належним чином своїх зобовязань по цьому кредитному договору, внаслідок чого, у нього виникла заборгованість по кредитним платежам, тому, у відповідності до умов цього кредитного договору(п.п.12.2, 5.5, 8.1, 12.1), на підставі вимог ст.ст. 526, 530, 610-612, 1050 ч.2, 1054 ЦК України, відповідач повинен нести відповідальність за невиконання договірних зобовязань, в звязку з чим, суд приходить до висновку, що з відповідача слід стягнути виниклу заборгованість по договору споживчого кредиту. Як передбачено п.п.1.2, 1.4 договору поруки №184730 від 03.03.2008 року, відповідач [PERSON], як поручитель [PERSON], взяла на себе зобовязання поручителя і несе солідарну відповідальність з позичальником по всім його зобовязанням по цьому одержаному ним валютному кредиту, як то передбачено ст.ст. 533, 553-554 ЦК України. З досліджених в судовому засіданні фактичних обставин справи вбачається, що станом на 25.02.2015 року, заборгованість позичальника перед кредитором склала 38719,53 доларів США, що за курсом НБУ, на 25.02.2015 року, складає 1095422,66 грн. Згідно ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Відповідно до п.8.1 кредитного договору, за порушення термінів повернення кредиту, процентів за кредит, відповідач [PERSON] повинен додатково сплатити кредитору пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від гривневого еквіваленту суми простроченого платежу, сума якого розраховується за офіційним обмінним курсом НБУ гривні до валюти заборгованості, станом на дату нарахування такої пені. Розмір пені за несвоєчасне погашення [PERSON] ануїтетних платежів по кредиту і виниклої заборгованості, що підлягає стягненню за судовим рішенням, становить 8481,41 гривень. Зустрічні позовні вимоги відповідачки [PERSON] про припинення поруки не підлягають задоволенню через їх безпідставність, в звязку з наступним обґрунтуванням. Як на підставу свого зустрічного позову, відповідач [PERSON] посилається на ч.4 ст.559 ЦК України, що порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. Посилаючись на те, що в укладеному нею з банком договорі поруки не встановлено конкретний строк її закінчення, їх правовідносини повинні регулюватися вимогами ч.4 ст.559 ЦК України, де вказано, що у разі, якщо строк поруки не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом 6-ти місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя. А якщо строк основного зобовязання не встановлений або встановлений моментом предявлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не предявить позову до поручителя протягом одного року від дня укладання договору поруки. Зазначаючи, що банк звернувся з вимогою до позивальника про дострокове погашення заборгованості в січні 2014 року, а з позовом до суду у січні 2015 року, внаслідок чого пропустив 6-ти місячний строк, встановлений ч.4 ст.559 ЦК України, який дає право звернення з позовною вимогою до поручителя, що являється підставою вважати цю поруку припиненою, так як строк такого звернення закінчився в червні 2014 року. З такими доводами зустрічного позову і їх обґрунтуванням, суд погодитись не може. Відповідно до вимог ст.553 ЦК України, згідно з п.п. 1.2-1.4, 2.3 умов, укладеного [PERSON] з банком договору поруки №184730 від 03.03.2008 року, вона поручилася перед кредитором боржника за виконання ним свого обовязку, а тому несе солідарну відповідальність перед кредитором за допущені порушення цих зобовязань боржником. Відповідач [PERSON] не виконала свої зобовязання поручителя і не погасила банку виниклу у позичальника заборгованість по кредитному договору. Представник [PERSON] у зустрічних позовних вимогах в їх обґрунтування, посилається на предявлення банком, як кредитором вимог, але не до [PERSON], як до поручителя, а до позичальника [PERSON], що суперечить ч.4 ст.559 ЦК України, де вказано, що така вимога повинна предявлятися кредитором саме до поручителя, а не до позичальника, для обрахування шестимісячного строку, що може бути підставою вважати припиненою таку поруку. Відповідачка [PERSON] та її представник в судовому засіданні не надали суду ніяких доказів того, що банк предявляв до поручителя [PERSON] вимоги про дострокове погашення за позичальника виниклої заборгованості по валютному споживчому кредиту. Тому, за таких вищевикладених обставин, суд і приходить до висновку, що вимоги відповідачки [PERSON] по предявленому зустрічному позову являються безпідставними і не доведеними, в звязку з чим, задоволенню не підлягають. Підстав, передбачених ч.4 ст.559 ЦК України, вважати припиненою поруку [PERSON] по договору поруки №184730 від 03.03.2008 року, суд, з вищенаведених обставин, не вбачає. Також, суд не вбачає підстав вважати припиненою поруку і через те, що договором про надання валютного споживчого кредиту №11309260000 від 03.03.2008 року, укладеного між ПАТ «УкрСиббанк» і [PERSON], а також п.1.2 самого договору поруки №184730 від 03.03.2008 року, укладеного між ПАТ «УкрСиббанк» і [PERSON] було визначено і встановлено строк виконання основного зобовязання 02 березня 2029 року. Поскільки дата виконання основного зобовязання, а саме 02.03.2029 року, не наступила, не має підстав вважати припиненою поруку, так як вона, у відповідності до ст.559 ЦК України, припиняється з припиненням забезпеченого нею основного зобовязання. Що ж стосується зустрічних позовних вимог відповідача [PERSON] про тлумачення умов договору споживчого кредиту, суд, відмовляючи в задоволені цього зустрічного позову, виходить з наступного. Як передбачено ст.637 ЦК України, тлумачення умов договору здійснюється відповідно до ст.213 ЦК України. Згідно ст.213 ЦК України, суд має право на вимогу однієї або обох сторін постановити рішення про тлумачення змісту правочину, при цьому судом повинні братися до уваги однакове для всього змісту правочину значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів. Крім цього, ч.4 ст.213 ЦК України передбачено, що якщо за правилами передбаченими ч.3 ст.213 ЦК України, немає можливості визначити справжню волю особи, яка вчинила правочин, до уваги беруться мета правочину, зміст попередніх договорів, усталена практика відносин між сторонами, звичаї ділового обороту, подальша поведінка сторін, текст типового договору та всі інші обставини, що мають істотне значення. Відповідач [PERSON] у своїх зустрічних позовних вимогах, просить суд витлумачити зміст кредитного договору №113099260000 від 03.03.2008 року, укладеного між ним і ПАТ «УкрСиббанк», визначивши те, що з 28 жовтня 2008 року по 31 грудня 2009 року у розрахунках платежів за цим кредитним договором, у цей період, повинен застосовуватися офіційний валютний курс НБУ, встановлений правлінням НБУ, максимальна межа якого у 2008 році не могла перевищувати 5,25 грн., а в 2009 році 5,09 грн. за один долар США згідно до обмінного валютного курсу, встановленого рішенням Ради НБУ №18 від 28 листопада 2007 року та №14 від 15 вересня 2008 року про основні засади грошово-кредитної політики на 2008 та 2009 року, відповідно. Дослідивши обставини справи, умови валютного договору споживчого кредитування, суд приходить до висновку, що витлумачити цей договір у запропонований [PERSON] спосіб являється неможливим, так як таке витлумачення направлене на зміну умов цього договору, що не допускається чинним законодавством, так як суд не має права змінювати такі умови договору, а також витлумачення умов договору у запропонований [PERSON] спосіб суперечить вимогам ст.213 ЦК України. Крім того, суд зазначає, що підписуючи даний договір, відповідач [PERSON] був повністю ознайомлений з його умовами, погодився на такі умови договору, міг передбачати і передбачав можливість виникнення та існування для обох сторін ризиків укладання валютного кредитного договору, в звязку з чим, у п. 10.13 цього договору зазначив, що всі умови цього договору йому зрозумілі і він їх вважає справедливими. За таких обставин, зустрічні позовні вимоги [PERSON] щодо тлумачення умов договору у визначений ним спосіб, суд вважає безпідставними, не доведеними та такими, що не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства, а тому приходить до висновку про відсутність підстав для їх задоволення. З урахуванням положень ст.88 ЦПК України, приймаючи до уваги задоволення судом первісного позову та відмову у задоволенні зустрічних позовних вимог, з відповідачів підлягають стягненню на користь позивача понесені судові витрати у виді судового збору, що підлягають стягненню з них в рівних долях по 1827 гривень з кожного.

Outcome: approved