Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-06 00:00:00

Представник позивача Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» Юхименко Сергій Юрійович звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення суми виплаченого страхового відшкодування в порядку регресу. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 28.08.2019 року між Приватним акціонерним товариством «Українська пожежно-страхова компанія» та [PERSON] було укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів у формі електронного полісу № ЕР/126428742. 18.03.2020 року в м. Луцьку по просп. Волі, 36, сталась дорожньо-транспортна пригода за участю застрахованого автомобіля «Kia», д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] та автомобіля марки «Mercedes-Benz», державний реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , внаслідок якої транспортний засіб марки «Mercedes-Benz» отримав механічні ушкодження з матеріальними збитками для власника. Відповідно до постанови Луцького міськрайонного суду Волинської області від 01.06.2020 року вказана дорожньо-транспортна пригода відбулась внаслідок порушення відповідачем Правил дорожнього руху, а також встановлено судом факт перебування відповідача в стані алкогольного сп`яніння. З урахуванням наведеного, власник пошкодженого автомобіля «Mercedes-Benz», [PERSON] звернулась до позивача із заявою про виплату страхового відшкодування за полісом. Визначений позивачем розмір страхового відшкодування становить 70 931, 81 грн. 23.04.2020 року між позивачем та [PERSON] укладено угоду про розмір і спосіб страхового відшкодування в сумі 60 000, 00 грн. 12.05.2020 року на підставі страхового акту № ОЦ/055/000/20/0176 власнику автомобіля «Mercedes-Benz», державний реєстраційний номер [NUMBER] , було виплачено відшкодування в розмірі 60 000, 00 грн. Зважаючи на те, що на підставі вимог підпункту «а» пункту 38.1.1 статті 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у відповідача виник обов`язок відшкодування завданих збитків в порядку регресу, позивач просить суд стягнути з [PERSON] суму виплаченого страхового відшкодування у розмірі 60 000, 00 грн., а також судові витрати по справі: 2 102, 00 грн. витрат по сплаті судового збору та 6 000, 00 грн. витрат на правову допомогу адвоката. Представник позивача в письмовій заяві просить розгляд справи проводити у його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач в судове засідання не з`явився, хоча належним чином повідомлявся про розгляд даної справи шляхом надіслання судової повістки за останнім відомим місцем проживання. Розгляд справи здійснювався за відсутності осіб, які беруть участь у справі, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає вимогам ч. 2 ст.247 ЦПК України. Відповідно до ч.4 ст.223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України. Дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до висновку, що позов підставний та підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що 28.08.2019 року між Приватним акціонерним товариством «Українська пожежно-страхова компанія» та [PERSON] було укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів у формі електронного полісу № ЕР/126428742, відповідно до якого застраховано майнові інтереси власника автомобіля марки «Kia», д.н.з. [NUMBER] , (розмір ліміту відповідальності позивача за шкоду заподіяну майну становить 100000 грн., розмір франшизи - 0,00 грн.) (а.с.19-21). 18.03.2020 року в м. Луцьку по просп. Волі, 36, сталась дорожньо-транспортна пригода за участю застрахованого автомобіля «Kia», д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] та автомобіля марки «Mercedes-Benz», державний реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , внаслідок якої транспортний засіб марки «Mercedes-Benz» отримав механічні ушкодження з матеріальними збитками для власника. Відповідно до постанови Луцького міськрайонного суду Волинської області від 01.06.2020 року, що набрала законної сили, [PERSON] визнано винним у вчиненні правопорушень, передбачених ст. ст. 124, 130 ч. 1 КУпАП, оскільки останній, керуючи транспортним засобом «Kia Carens», р.н. [NUMBER] стані алкогольного сп`яніння, не вибрав безпечної швидкості руху, не дотримався безпечної дистанції та скоїв зіткнення з автомобілем «Mercedes Benz Sprinter 316 CDI», р.н. [NUMBER] , який зупинився попереду, чим порушив п. 12.1, 13.1 ПДР України (а.с.39-40). 19.03.2020 року водій [PERSON] звернувся до позивача з повідомленням про ДТП. 24.03.2020 року власник пошкодженого автомобіля «Mercedes-Benz» [PERSON] звернулась до позивача із заявою про виплату страхового відшкодування за полісом. На підставі ремонтної калькуляції № 2736/20 від 01.04.2020 року позивачем визначено розмір страхового відшкодування, який з урахуванням фізичного зносу на замінені складові та ПДВ складає 70 931, 81 грн. 23.04.2020 року між позивачем та [PERSON] укладено угоду про розмір і спосіб страхового відшкодування в сумі 60 000, 00 грн. 12.05.2020 року на підставі страхового акту № ОЦ/055/000/20/0176 власнику автомобіля «Mercedes-Benz», державний реєстраційний номер [NUMBER] , було виплачено відшкодування в розмірі 60 000, 00 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 10949 від 12.05.2020 року (а.с.9). Згідно ч.1 ст.1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ч.2 ст.1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ України в п.4 своєї постанови №4 від 01 березня 2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», роз`яснив судам, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. З огляду на презумпцію вини завдавача шкоди (частина друга статті1166 ЦК) відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п`ята статті 1187 ЦК, пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК). Потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду. Обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, зокрема, з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон 1961-IV від 01.07.2004 року). Відповідно до статті 9 Закон 1961-IV, страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування. Страхові виплати за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності обмежуються страховими сумами, які діяли на дату укладення договору та зазначені у договорі страхування. Відповідно до ст. 22 Закон 1961-IV, у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, завдану внаслідок ДТП майну третьої особи. Згідно приписів ст.993 ЦК України та ст.27 Закону України «Про страхування» до страховика який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи відповідальної за заподіяний збиток. Згідно ч.4 ст.263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Згідно роз`яснень викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року (справа №755/18006/15-ц) стаття 1191 ЦК України та стаття 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», з одного боку, і стаття 993 ЦК України та стаття 27 Закону України «Про страхування», з іншого боку, регулюють різні за змістом правовідносини. У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у статті 38 вказаного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди. А тому страховик, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, згідно зі статтями 3 і 5 вказаного Закону реалізує право вимоги, передбачене статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування», шляхом звернення з позовом до страховика, в якого завдавач шкоди застрахував свою цивільно-правову відповідальність. Статтею 38.1 Закону визначений перелік підстав подання регресного позову страховика після виплати страхового відшкодування до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду. Згідно п. 38.1.1. частини 38.1. ст. 38 Закону 1961-IV від 01.07.2004 року, страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов: 1.1. до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду: а) якщо він керував транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції; б) якщо він керував транспортним засобом без права на керування транспортним засобом відповідної категорії; в) якщо він після дорожньо-транспортної пригоди за його участю самовільно залишив місце пригоди чи відмовився від проходження відповідно до встановленого порядку огляду щодо стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, або вжив алкоголь, наркотики чи лікарські препарати, виготовлені на їх основі (крім тих, що входять до офіційно затвердженого складу аптечки або призначені медичним працівником); г) якщо дорожньо-транспортна пригода визначена в установленому порядку безпосереднім наслідком невідповідності технічного стану та обладнання транспортного засобу існуючим вимогам Правил дорожнього руху; ґ) якщо він не повідомив страховика у строки і за умов, визначених у підпункті 33.1.2 пункту 33.1статті 33 цього Закону; д) якщо страховий випадок настав з використанням забезпеченого транспортного засобу в період, не передбачений договором внутрішнього страхування (при укладенні договору страхування з умовою використання транспортного засобу в період, передбачений договором страхування). Отже, до страхової компанії, яка здійснила виплату страхового відшкодування згідно полісу, в межах фактичних витрат перейшло право вимоги, яке страхувальник мав до особи, відповідальної за заподіяні збитки. Підсумовуючи наведене, на основі всебічно з`ясованих обставин, підтверджених доказами, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позовних вимог в повному обсязі. Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача в користь позивача слід стягнути 2 102, 00 грн. судового збору. Крім того, позивач просить стягнути з відповідача понесені ним витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 6 000,00 грн. та надає на їх підтвердження копію договору про надання правової допомоги № 1/05, укладеного між ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» та Адвокатським бюро «Юхименко та Партнери» від 21.05.2019 року, копію додаткової угоди до договору від 21.05.2020 року, копію акту про надання правової допомоги № 81 від 21.12.2020 року, копію платіжного доручення № 29 від 24.12.2020 року на суму 6 000, 00 грн., копію ордера на надання правничої (правової) допомоги адвокатом Юхименко С.Ю. серії АІ № 1052677 від 01.09.2020 року, копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю серії РН № 1396. Згідно ч.ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, в т.ч., витрати на професійну правничу допомогу. За приписами п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача. Відповідно до частин другої - п`ятої статті 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Проаналізувавши матеріали справи та докази в їх сукупності, вирішуючи питання про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу при розгляді справи в суді позивачем, суд бере до уваги обставини справи, умови укладеного договору про надання правової допомоги та додаткової угоди до нього, співмірність винагороди за надані юридичні послуги зі складністю справи; час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт та задоволення позовних вимог, з урахуванням принципу розумності та справедливості, приходить до висновку про наявність підстав для задоволення заяви про стягнення витрат за надання правничої допомоги адвоката, які поніс позивач, в розмірі 6 000, 00 грн.

Outcome: approved