Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-27 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду з позовом та просить його задовольнити, посилаючись на те, що між сторонами 20.06.2006 року був укладений договір без номеру про надання кредиту у розмірі 7200,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36% з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідно до умов договору погашення заборгованості по кредиту проводиться щомісяця в період сплати, позичальник має надавати банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно умов договору. Відповідач зобовязання за вказаним договором належним чином не виконала, у зв'язку з чим, станом на 31.10.2015 року за має заборгованість у розмірі 20350,12 грн., яку позивач і просить стягнути на свою користь, а також судові витрати за подання позову до суду у вигляді сплаченого судового збору.. Представник позивача у судове засідання не прибув, проте надав разом з позовною заявою заяву про розгляд справи без його участі, на задоволенні позову наполягав, у разі неявки у судове засідання відповідача не заперечує проти ухвалення заочного рішення (а.с.23). Відповідач до суду не з'явилася, хоча судом належним чином була повідомлена про час, місце та дату судового розгляду, причини неявки суду не повідомила, проте надала суду письмову заяву про застосування судом строків позовної давності за вказаним позовом (а.с. 33). Враховуючи, що обидві сторони до суду не прибули, суд відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України вважає за доцільне ухвалити рішення на підставі наявних у справі доказів без участі сторін та без фіксації процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, дослідивши та проаналізувавши письмові матеріали справи, встановив такі обставини та відповідні до них правовідносини: Між сторонами 20.06.2006 року був укладений договір без номеру надання відповідачу кредитної картки №4149605331781799 з базовою процентною ставкою 3% у місяць (12% - на рік) з кредитним лімітом у сумі 250,00 грн., що підтверджується заявою відповідача по справі від 20.06.2006 року (а.с. 9). Жодних доказів щодо надання кредитного ліміту під час оформлення картки або в подальшому у разі збільшення такого ліміту до суми 7200,00 грн. позовна заява разом з додатками до неї, включаючи заяву позичальника не містить, тому вказівка позивача на те, що кредитна картка мала ліміт 7200,00 грн. свого підтвердження під час розгляду справи не знайшла. Виписки з карткового рахунку №4149605331781799 щодо видатних та прибуткових операцій позивачем до суду також надано не було. В розрахунку заборгованості, наданому позивачем (а.с. 5-8) до 26.03.2013 року сальдо заборгованості за кредитом було менше заявленої позивачем суми кредиту у розмірі 7200,00 грн., що також вказує на те, що вимоги позивача щодо суми кредиту станом на день відкриття карткового рахунку є такими, що матеріалами справи не підтверджуються. Крім того, позивач просив стягнути комісію у розмірі 1000,00 грн., хоча за умовами та правила надання банківських послуг (а.с.10-15), а також заявою позичальника [PERSON] такий вид платежу не передбачений. Вказане підтверджує і розрахунок заборгованості, наданий позивачем, відповідно до якого комісія щодо відповідача з`явилася лише 01.12.2013 року і не відноситься до обовязків сторін на день укладання договору. Суд також зазначає, що він у цивільному процесі позбавлений права самостійно збирати докази, окрім справ окремого провадження, до яких дана справа відношення не має, а тому розглядає справу на підставі поданих позивачем та досліджених судом доказів. Відповідно до норм ст. 60 ЦПК України кожна сторонами повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, докази надаються сторонами, доказуванню підлягають обставини, які мають значення для прийняття рішення по справі та по яким у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Під час судового розгляду суду не вдалося встановити термін дії картки №4149605331781799, яка була отримана відповідачем відповідно до вищевказаного кредитного договору, оскільки заява від 20.06.2006 року відповідача таку інформацію не містить, інших доказів суду сторонами, зокрема позивачем, надано не було. В той же час згідно з п.п.п.3.1.1 умов та правил надання банківських послуг будь-яка картка є строковою, строк дії якої повинен був зазначений на лицьовій стороні картки. Картка діє до останнього календарного дня вказаного місяця. Відповідно до п.п.п. 3.1.3 умов та правил надання банківських послуг після закінчення строку дії відповідна картка продовжується банком на новий строк (шляхом надання клієнту картки з новим строком дії), а також при наявності грошових коштів на картковому рахунку для оплати послуг по виконанню розрахункових операцій по картковому рахунку та при дотриманні інших умов продовження, які передбачені договором. Доказів того, що відповідна картка №4149605331781799, видана відповідачу у 2006 році, була продовжена шляхом видачі нової картки на новий строк матеріали справи не містять. Вважати, що вказана картка є безстроковою у суду теж немає підстав, оскільки сам позивач у умовах та правилах надання банківських карток вказав на строковість дій будь-якої банківської картки. Згідно ч.1 ст. 530 ЦК України якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Судом встановлено, що позивач вважає останнім днем погашення кредиту 21.01.2015 року, коли відповідачем самостійно або позивачем примусово шляхом списання коштів з рахунку (будь-якого) відповідача було направлено на погашення кредиту 751,33 грн. Проте вважати таку дію визнанням боргу відповідачем суд не може, оскільки відповідно до п.п.5.6 умов та правил надання банківських послуг банк має право самостійно без згоди клієнта списувати з будь-якого рахунку клієнта, відкритого у банку, грошові кошти для здійснення платежу з метою повного або часткового погашення боргових зобовязань. Таким чином, платіж від 21.01.2015 року у сумі 751,33 грн., які і інші платежі, зокрема від 25.06.2014 року на суму 420,00 грн., тощо могли бути списані на рахунок вказаного договору без згоди відповідача з інших його рахунків, зокрема і карткових, про що позивач відповідача не повинен був повідомляти. Доказів того, що платіж надходив саме на погашення заборгованості за картковим рахунком від 20.06.2006 року матеріали справи не містять, а тому судом як докази визнання боргу відповідачем не приймаються. Відповідачем було заявлено письмову вимогу про застосування строків давності щодо заявлених до нього позовних вимог (а.с. 33). Відповідно до ст.257 ЦК України загальна позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно з ч.1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якої повязано його початок, а відповідно до ч.1 ст. 261 ЦК України перебіг загальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або особу, яка його порушила. В даному випадку, як вбачається з позовної заяви кінцевим терміном погашення заборгованості був термін дії строкової картки за №4149605331781799, термін дії якої не міг перевищувати три роки (за звичаями ділового обороту), а тому початком строку звернення до суду позивача щодо повного повернення суми кредиту слід вважати 21.06.2009 року, оскільки іншої дати дії картки у судовому засіданні встановлено не було. Відповідно до правового висновку Верховного суду України № 6-95цс14 від 17 вересня 2014 року за договором про надання банківських послуг (при отриманні позичальником кредиту у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку), яким установлено не тільки щомісячні платежі погашення кредиту, а й кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг трирічного строку позовної давності (стаття 257 Цивільного кодексу України) стосовно щомісячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі не після закінчення строку дії договору, а після закінчення кінцевого строку повного погашення кредиту (стаття 261 Цивільного кодексу України). Вказаний висновок є обов`язковим для усіх судів України відповідно до ст. 360-7 ЦПК України, а тому суд вважає, що є всі підстави для застосування строків позовної давності до вимог ПАТ КБ «Приватбанк». На підставі викладеного,

Outcome: dismissed