Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-13 00:00:00

Представник позивачки [PERSON] - [PERSON] у червні 2018 р. звернувся до суду з зазначеним вище позовом про визнання спадкового майна: квартири [ADDRESS] особистою власністю спадкодавця [PERSON] , яка померла [INFO] . В обґрунтування позовних вимог представник позивача посилається на те, що [INFO] померла сестра позивачки [PERSON] , яка з 25.04.1990 р. перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем [PERSON] , у період якого [PERSON] народила двох дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . За життя [PERSON] , у 2009 році у неї було виявлено злоякісну пухлину молочної залози, у зв`язку з чим була проведена мастектомія, а на початку 2014 року хвороба дала рецидив і були виявлені множинні онкологічні ураження головного мозку. Відповідач у період тяжкої хвороби своєї дружини самоусунувся та покинув сім`ю в безпорадному стані. Представник позивачки зазначає, що спірна квартира була придбана померлою [PERSON] за її особисті кошти, отримані нею від підприємницької діяльності у 1999 р., яка працювала на декількох роботах, при цьому, її чоловік, відповідач по справі майже не працював та до 2013 р. перебував на її повному утриманні. Далі представник позивачки зазначає, що рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 21.03.2016 р. відповідача [PERSON] позбавлено батьківських прав відносно дочки [PERSON] , [INFO] . Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 26.05.2016 р. відповідача [PERSON] усунуто від права на спадкування за законом після [PERSON] , яка померла [INFO] Розпорядженням Святошинської РДА № 80 від 10.02.2017 р. позивачку [PERSON] призначено опікуном для малолітньої [PERSON] , 2005 р.н. Одночасно, вказаним Розпорядженням на [PERSON] покладена відповідальність за збереження житла за адресою: [ADDRESS] , де зареєстрована малолітня. Представник позивачки зазначає, що вказані вище обставини свідчать, що спірна квартира була придбана [PERSON] особиста за власні її кошти, у зв`язку з чим представник позивачки просив позов задовольнити. Ухвалою суду від 18.09.2018 р. відкрито провадження у справі. 14.03.2019 р. до суду надійшов відзив на позов в якому відповідач [PERSON] просив у позові відмовити з тих підстав, що спірна квартира придбана саме у період його шлюбу з [PERSON] , а тому вказана квартира є спільною сумісною власністю подружжя. Також, відповідачем [PERSON] подана заява про застосування до позовних вимог строку позовної давності, оскільки з часу смерті [INFO] та до подачі даного позову 27.06.2018 р. сплинуло понад три роки (ас. 81-84, 89-92). 11.03.2019 р. до суду надійшли письмові пояснення, в яких третя особа: [PERSON] пояснив про неможливість спільного проживання з батьком, відповідачем по справі через вкрай неприязні відносини, які часто густо переростають у бійки, що неприпустимо для проживання в спірній квартирі неповнолітньої сестри [PERSON] , 2005 р.н., а тому просив позов задовольнити та розглянути справу у його відсутності (ас. 101). 11.03.2019 р. до суду надійшли пояснення на відзив, в яких позивачка [PERSON] зазначила, що відповідач жодним чином не спростував аргументи позову, а доводи останнього, що він з дружиною вели спільне господарство, мали спільний бюджет, піклувалися один про одного, придбали майно, виховували та утримували спільних дітей жодним доказом не підтверджено. Також, позивачкою [PERSON] подані письмові пояснення щодо заяви відповідача про застосування строку позовної давності. Позивачка зазначила, що дана заява є безпідставною, оскільки право на подання даного позову у неї виникло з моменту Розпорядження Святошинської РДА № 80 від 10.02.2017 р., яким призначено її опікуном неповнолітньої [PERSON] , 2005 р.н., та відповідальною особою за житло в якому зареєстрована остання, а саме: квартира [ADDRESS] (ас. 103, 104). 14.05.2019 р. за згодою сторін підготовче засідання завершено, судом призначено розгляд справи по суті. Позивачка та її представник в судовому засіданні позов підтримали та просили його задовольнити. Відповідач в судовому засіданні позов не визнав та просив у його задоволенні відмовити. Третя особа: [PERSON] до суду не з`явився, в своїх письмових поясненнях від 11.03.2019 р. просив розглянути справу за його відсутності. Треті особи: Служба у справах дітей Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації та Дванадцята київська державна нотаріальна контори до суду не з`явились. Суд вважає можливим розглянути справу за відсутності третіх осіб. Суд, заслухавши сторони, представника позивачки та дослідивши письмові докази по справі прийшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбі з 25 квітня 1990 року. В цьому шлюбі у подружжя народилось двоє дітей: син [PERSON] , [INFO] та дочка [PERSON] , [INFO] . Відповідно до Договору віл 23.02.1999 р. [PERSON] придбала у свою власність квартиру [ADDRESS] (ас. 19). Встановлено, що [INFO] . [PERSON] померла. Встановлено, що після смерті [PERSON] відкрилася спадщина. У Дванадцятій київській державній нотаріальній канторі 26 березня 2015 року заведено спадкову справу №446/2015. За прийняттям спадщини звернулись наступні особи: мати спадкодавця - [PERSON] , чоловік спадкодавця - [PERSON] , право на спадок має малолітня дочка спадкодавця - [PERSON] , син спадкодавця - [PERSON] відмовився від спадщини на користь [PERSON] про що подав нотаріусу відповідну заяву. Встановлено, що заповіту [PERSON] не залишила. Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 21.03.2016 р. відповідача [PERSON] позбавлено батьківських прав відносно дочки [PERSON] , [INFO] . Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 14.12.2016 р. рішення Святошинського районного суду м. Києва від 21.03.2016 р. залишено без змін (ас. 9-10). Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 26.05.2016 р. відповідача [PERSON] усунуто від права на спадкування за законом після [PERSON] , яка померла [INFO] (ас. 11-12). Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 05.09.2016 р. рішення Святошинського районного суду м. Києва від 26.05.2016 р. залишено без змін (ас. 13-16). Судом встановлено, що Розпорядженням Святошинської РДА № 80 від 10.02.2017 р. позивачку [PERSON] призначено опікуном для малолітньої [PERSON] , 2005 р.н. Одночасно, вказаним Розпорядженням на [PERSON] покладена відповідальність за збереження житла за адресою: [ADDRESS] , де зареєстрована малолітня (ас. 8). Судами районного та апеляційного судів було встановлено, що відповідач [PERSON] з 2003 року, за винятком періоду з 26.11.2013р. по 11.03.2014 року ніде не працював, раніше декілька разів покидав сім`ю, в тому числі і зразу після народження дочки [PERSON] . Згідно ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Згідно ч. 2 ст. 3 Сімейного Кодексу України, сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Згідно ч. 1 ст. 57 СК України, особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним до шлюбу; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Згідно ч. 1 ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Згідно ч. 3 ст. 368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Проте, належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в його набутті. Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 р. за № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Як вбачається наданої позивачкою копії трудової книжки відповідача [PERSON] , останній розпочав свою трудову діяльність з 1986 р. та після служби в лавах радянської армії працював на різних посадах до 1996 р. Наступний запис про трудову діяльність відповідача [PERSON] від листопада 2013 р. Доказів працевлаштування відповідача [PERSON] у період з 1996 р. по 2013 р., отримання доходів з інших джерел останнім суду не надано. Також, відповідачем не надано суду доказів постійного проживання в спірній квартирі [ADDRESS] , враховуючи встановлені судом обставини, що відповідач [PERSON] перебуваючи у шлюбі з [PERSON] періодично залишав сім`ю, тягар утримання вказаного майна був покладений на померлу [PERSON] , яка була єдиним годувальником сім`ї, відповідачем не було надано доказів ведення спільного господарства з померлою [PERSON] , не доведено виконання відповідачем спільного обов`язку, як чоловіка в утриманні сім`ї. При цьому, судом встановлено померла [PERSON] за життя працювала, була приватним підприємцем, тобто мала постійне джерело доходів, що також вбачається з виписок її особового рахунку за період за 1999 р. (ас. 20-51). Згідно з ч.ч. 1,2 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Згідно ч. 1 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно ч. 1 ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким чином, враховуючи встановлені судом обставини щодо джерел доходу подружжя [PERSON] та [PERSON] , кожного окремо, їх участь у ведені спільного господарства, утриманні сім`ї в цілому, враховуючи двох дітей, один з яких і на момент придбання спірної квартири у 1999 р. [PERSON] був малолітнім, при цьому, після народження у подружжя другої дитини у 2005 р. дочки [PERSON] , відповідач [PERSON] покинув сім`ю, враховуючи встановленні Святошинським районним судом м. Києва та Апеляційним судом м. Києва обставини, що тягар утримання сім`ї Лінників був покладений на померлу [PERSON] , суд приходить до висновку, що квартира [ADDRESS] була придбана особисто та за власні кошти [PERSON] . Суд не приймає до уваги подану відповідачем заяву про застосування до позову строку позовної давності з тих підстав, що з часу смерті [INFO] [PERSON] та до подачі даного позову 27.06.2018 р. сплинуло понад три роки, оскільки відповідно до Розпорядженням Святошинської РДА № 80 від 10.02.2017 р. позивачку [PERSON] призначено опікуном для малолітньої [PERSON] , 2005 р.н., тобто саме з 10.02.2017 р. позивачка [PERSON] набула права на подання даного позову до суду. Що стосується вимог позову про стягнення витрат на правову допомогу в розмірі 5 000 грн., суд приходить до висновку про часткове задоволення цих вимог, оскільки суду наданий дублікат квитанції про сплату авансу по договору по надання юридичних послуг в розмірі 3 500,00 грн. (ас. 63), інших доказів про понесення позивачкою витрат на правову допомогу суду не надано, а тому суд в порядку ст.ст. 133, 137, 141 ЦПК України вважає занеобхідне стягнути з відповідача на користь позивачки витрати на правову допомогу в розмірі 3500,00 грн. Дослідивши зібрані докази по справі та давши їм оцінку в сукупності, суд дійшов висновку про часткову обґрунтованість позову, який відповідно до ст. 81 ЦПК України частково доведений, а тому підлягає частковому задоволенню. На підставі, ЦК України, ст.ст. 81, 258, 259, 263-265, 268, 352, 354, 355 ЦПК України, суд -

Outcome: partial