Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-09 00:00:00

Представник позивача звернулася до суду з позовом в якому просила (після уточнень): - скасувати розпорядження секретаря Лісівської селищної ради Олександрівського району Кіровоградської області від 28 лютого 2020 року № 11 «Про оголошення догани начальнику КП «Лісове» [PERSON] »; від 04 березня 2020 року № 13 «Про оголошення догани начальнику КП «Лісове» [PERSON] »; від 31 березня 2020 року № 17 «Про розірвання контракту з начальником КП «Лісове» [PERSON] » та поновити [PERSON] на посаді; - стягнути з Олександрівської селищної ради Кропивницького району Кіровоградської області заробітну плату [PERSON] за час вимушеного прогулу у вигляді 408 грн. 72 коп. за кожен день вимушеного прогулу, починаючи з з 31.03.2020 по день прийняття рішення; - стягнути з Олександрівської селищної ради Кропивницького району Кіровоградської області на користь позивача усі судові витрати, пов`язані з розглядом цієї справи. В обгрунтування позову вказала, що згідно контракту з начальником КП «Лісове» Лісівської селищної ради, укладеного 15.08.2018 між Лісівською селищною радою Олександрівського району Кіровоградської області, в особі голови [PERSON] , іменованої надалі «Роботодавець», з одного боку, та [PERSON] , з другого боку, іменованої надалі «Керівник» (далі - Контракту), [PERSON] працює начальником комунального підприємства «Лісове» Лісівської селищної ради Олександрівського району Кіровоградської області. Секретар Лісівської селищної ради [PERSON] видала розпорядження Лісівського селищного голови від 31.03.2020 № 17 «Про розірвання контракту з начальником КП «Лісове» [PERSON] , який є протиправним з наступних підстав. Відповідно до вступної частини контракту, контракт укладений на підставі рішення Лісівської селищної ради від 06.06.2018 № 110; роботодавцем є Лісівська селищна рада. Відповідно до п. 6.1, Контракт діє протягом трьох років та набуває чинності з моменту його підписання, тобто Контракт чинний до 15.08.2021. Згідно п. 1 розділу 6 Статуту КП «Лісове» Лісівської селищної ради», зареєстрованого державним реєстратором 30.01.2015 за № 14361050011000353 (далі - Статуту) підприємство очолює начальник, який призначається і звільняється з посади за поданням голови селищної ради, згідно рішення сесії селищної ради. Відповідно до п. 2 розділу 6 Статуту при призначенні начальника, головою селищної ради укладається з ним контракт. Відповідно до п. 5 розділу 6 Статуту, начальник підприємства може бути звільнений з посади до закінчення строку контракту на підставах, передбачених у контракті, або згідно чинного трудового законодавства України. Розпорядження Лісівського селищного голови від 31.03.2020 № 17 «Про розірвання контракту з начальником КП «Лісове» [PERSON] », підписане секретарем Лісівської селищної ради [PERSON] , суперечить п. 1 розділу 6 Статуту, так як відсутнє рішення сесії Лісівської селищної ради, тобто роботодавця. Розпорядження суперечить п. 5.3 Контракту, так як контракт може бути розірваний з ініціативи роботодавця, а секретар Лісівської селищної ради [PERSON] , роботодавцем не являється. Крім того, згідно п. 5.5 контракту - контракт розривається з попередженням відповідної сторони за два тижні, що не було зроблено. Відповідач з особистих мотивів, безпідставно, виходячи за межі повноважень посадової особи органу місцевого самоврядування - секретаря Лісівської селищної ради, вирішила незаконно звільнити [PERSON] з посади. З цією метою відповідач винесла незаконні розпорядження від 28.02.2020 № 11 «Про оголошення догани начальнику КП «Лісове» [PERSON] » та від 04.03.2020 № 13 «Про оголошення догани начальнику КП «Лісове» [PERSON] ». Розпорядження від 28.02.2020 № 11 зазначене в п. 2.2 розпорядження від 31.03.2020 № 17; розпорядження від 04.03.2020 № 13 зазначене в п. 2.3 розпорядження від 31.03.2020 № 17 (дод. 2), тобто є підставами останнього. Дані розпорядження Лісівського селищного голови є незаконними, оскільки контрактом не передбачено застосування до «керівника» стягнення у вигляді догани. Крім того, розпорядження суперечить положенню ч. 1 ст. 147-1 КЗпП України, так як дисциплінарні стягнення застосовуються органом, якому надано право прийняття на роботу (обрання, затвердження і призначення на посаду) даного працівника. Так як, позивач призначений на посаду рішенням сесії Лісівської селищної ради, а відповідач не є роботодавцем, тому повноважень на застосування дисциплінарних стягнень до позивача у нього немає. Крім того, всі порушення, зазначені в розпорядженнях надумані і не підтверджені фактично. Дії посадової особи місцевого самоврядування - секретаря Лісівської селищної ради [PERSON] суперечать ч. 2 ст. 19 Конституції України, так органи державної влади або органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Тим самим, відповідач, як посадова особа місцевого самоврядування порушила вимоги ч. 2 ст. 19 Конституції України і видала розпорядження, не маючи на те повноважень. Відповідно до ст. 4 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», одним з основних принципів місцевого самоврядування є законність і колегіальність. Отже, відповідач порушила принципи місцевого самоврядування - законність і колегіальність, так як, не маючи повноважень, одноосібно розпорядчими актами винесла догани позивачу та розірвала трудовий контракт позивача. Протиправним є і рішення виконавчого комітету Лісівської селищної ради № 9 від 24.06.2019 «Про оголошення догани [PERSON] », яке заначене в п. 2.1 розпорядження від 31.03.2020 № 17, так як виконавчий комітет Лісівської селищної ради не є роботодавцем і також суперечить п. 1 розділу 6 Статуту, ч. 1 ст. 147-1 КЗпП України; виконавчий комітет не має повноважень сесії селищної ради. Крім того, в порушення вимог ст.ст. 47-49, 116 КЗпП України, [PERSON] не видано трудової книжки, не виплачені необхідні виплати, які нараховуються при звільненні. Разом з позовною заявою представником позивача подано клопотання про поновлення строку звернення до суду за захистом своїх прав. В обґрунтування поважності причин пропуску строку звернення до суду представник позивача посилається на те, що вона звернулася до Кіровоградського окружного адміністративного суду з тими самими вимогами в порядку ст. 19 КАС України в місячний термін, як того вимагає Закон. Ухвалою Кіровоградського окружного адміністративного суду від 29.04.2020 відмовлено у відкритті провадження, оскільки спір належить розглядати за правилами цивільного судочинства. Вказану ухвалу отримала поштою 05.05.2020, а тому процесуальний строк пропущений з поважних причин. Ухвалою судді Олександрівського районного суду Кіровоградської області від 14.05.2020 позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків (а.с. 34-37). 21.05.2020 та 22.05.2020 на виконання вищевказаної ухвали судді від 14.05.2020 представником позивача надано документи, а також клопотання про розгляд справи в загальному позовному провадженні (а.с. 41, 47). Ухвалою судді Олександрівського районного суду Кіровоградської області від 25.05.2020 відмовлено представнику позивача у задоволенні клопотання про звільнення або розстрочення сплати судового збору; позовну заяву повторно залишено без руху та надано позивачу або її представнику строк для усунення недоліків (а.с. 58-60). 27.05.2020 на виконання вищевказаної ухвали судді від 25.05.2020 представником позивача надано документ про сплату судового збору (а.с. 62-63). Ухвалою судді Олександрівського районного суду Кіровоградської області від 28.05.2020 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено її розгляд в порядку загального позовного провадження (а.с. 64-65). 26.06.2020 представником позивача подано клопотання про заміну первісного відповідача секретаря Лісівської селищної ради Олександрівського району Кіровоградської області [PERSON] належним відповідачем - Лісівською селищною радою Олександрівського району Кіровоградської області (а.с. 93). Ухвалою Олександрівського районного суду Кіровоградської області від 26.06.2020 у даній цивільній справі замінено первісного відповідача - секретаря Лісівської селищної ради Олександрівського району Кіровоградської області [PERSON] належним відповідачем - Лісівською селищною радою Олександрівського району Кіровоградської області (а.с. 97-98). 07.10.2020 представником позивача подано клопотання про витребування з Головного управління Державної податкової служби та з Головного управління статистики в Кіровоградській області документів, які підтверджують своєчасність виплати заробітної плати та про результати господарської діяльності КП «Лісове» (а.с. 131-135). Ухвалою Олександрівського районного суду Кіровоградської області від 07.10.2020 клопотання представника позивача задоволено; витребувано з Головного управління Державної податкової служби документів щодо своєчасності виплати заробітної плати за 1 квартал 2020 року» щодо виконання зобов`язань перед бюджетом в частині сплати податків та зборів із заробітної плати за 1 квартал 2020 року; щодо результатів господарської діяльності КП «Лісове» за 2019 рік та 1 квартал 2020 року в частині збитковості чи прибутковості; витребувано з Головного управління статистики в Кіровоградській області документів щодо результатів господарської діяльності КП «Лісове» за 2019 рік та 1 квартал 2020 року в частині збитковості чи прибутковості (а.с. 145-146). Ухвалою Олександрівського районного суду Кіровоградської області від 04.11.2020 закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду по суті (а.с. 168). 17.12.2020 представником позивача подано клопотання про залучення в якості співвідповідача у даній справі Олександрівську селищну раду Кропивницького району Кіровоградської області (а.с. 182-185). Ухвалою Олександрівського районного суду Кіровоградської області від 17.12.2020 задоволено клопотання представника позивача та у даній справі залучено в якості співвідповідача - Олександрівську селищну раду Кропивницького району Кіровоградської області (а.с. 187-189). 16.02.2021 представником відповідача Олександрівської селищної ради подано відзив на позовну заяву, в якому останній просив задовольнити позовні вимоги щодо скасування розпоряджень про оголошення доган, розірвання контракту та поновити [PERSON] на посаді; відмовити в задоволенні позовних вимог щодо стягнення з Олександрівської селищної ради заробітної плати [PERSON] за час вимушеного прогулу, починаючи з 31.03.2020 по день прийняття рішення та судових витрат, пов`язаних з розглядом прави (а.с. 203-207). Позивач та її представник у судове засідання не з`явилися, надали заяви про розгляд справи без їх участі. Позовні вимоги підтримали та просили задовольнити. Крім того, представник позивача просила допустити негайне виконання рішення в частині поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за 1 місяць (а.с. 214-215). Представник відповідача Лісівської селищної ради у судове засідання не з`явилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутності. Позовні вимоги позивача не визнала у повному об`ємі, просила суд ухвалити рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог останньої (а.с. 212-213). Представник співвідповідача Олександрівської селищної ради Кропивницького району Кіровоградської області у судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи без його участі. Уточнені позовні вимоги представника позивача визнав частково. Не заперечував проти скасування розпоряджень про оголошення доган та розірвання контракту, поновлення на роботі. Стосовно інших позовних вимог заперечував та просив відмовити в їх задоволенні (а.с. 218-219). Дослідивши матеріали справи, виходячи з принципу розумності та справедливості, оцінивши докази в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково, з наступних підстав. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд. Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У відповідності до ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення ЄСПЛ у справі «Проніна проти України» від 18.07.2006, № 63566/00Л). Згідно із позицією Верховного Суду від 23.01.2018 у справі № 273/212/16-ц, з урахуванням вимог трудового законодавства у справах, у яких оспорюється незаконність звільнення, саме відповідач повинен довести, що звільнення відбулося без порушення законодавства про працю. Судом встановлено, що відповідно до розділу 6 Статуту комунального підприємства «Лісове» Лісівської селищної ради»: - п. 1 - підприємство очолює начальник, який призначається і звільнюється з посади за поданням голови селищної ради, згідно рішення сесії селищної ради; п. 2 - при призначенні начальника, головою селищної ради, укладається з ним контракт до чинного законодавства України встановленого зразка; п. 3 - начальник підприємства може бути звільнений з посади до закінчення строку контракту на підставах, передбачених у контракті, або згідно чинного трудового законодавства України. Відповідно до розділу 10 вказаного Статуту: п. 5 - підприємство є підконтрольним та підзвітним виконавчому комітету Лісівської селищної ради, щоквартально, не пізніше 20 числа, наступного за звітним місяцем, начальник підприємства, звітує перед профільною постійною комісією селищної ради з наступним поданням звіту на засідання виконкому, а в разі необхідності і на сесію селищної ради; п. 6 - начальник підприємства щорічно до 15 лютого звітує на сесії ради щодо фінансово-господарської діяльності підприємства за попередній період (а.с. 17-20). Відповідно до п.п. 1, 3 рішення восьмої сесії Лісівської селищної ради третього скликання № 42 від 04.08.2016 «Про призначення на посаду начальника комунального підприємства «Лісове» Лісівської селищної ради», призначено [PERSON] на посаду начальника комунального підприємства «Лісове» Лісівської селищної ради; рекомендовано селищному голові [PERSON] заключити контракт з [PERSON] - начальником комунального підприємства «Лісове» Лісівської селищної ради відповідно до вимог чинного законодавства (а.с. 21-22, 52). Відповідно до п. 1 рішення двадцять другої сесії Лісівської селищної ради третього скликання № 110 від 06.06.2018 «Про перезаключення контракту з начальником комунального підприємства «Лісове» Лісівської селищної ради» рекомендовано селищному голові [PERSON] перезаключити контракт з [PERSON] - начальником комунального підприємства «Лісове» Лісівської селищної ради відповідно до вимог чинного законодавства, у зв`язку із закінченням строку контракту (а.с. 23-24, 49). Відповідно до умов контракту з начальником комунального підприємства «Лісове» Лісівської селищної ради від 15.08.2018, укладеного між Лісівською селищною радою Кіровоградської області, в особі голови [PERSON] , іменованого надалі «Роботодавець», з одного боку, та [PERSON] , з другого боку, іменованої надалі «Керівник», [PERSON] прийнята на роботу в КП «Лісове» Лісівської селищної ради, відповідно до рішення Лісівської селищної ради від 06.06.2018 № 110, на посаду начальника комунального підприємства (а.с. 14-16) Відповідно до розділу 1 Загальні положення вказаного Контракту: п. 1 - цей контракт є строковим трудовим договором. За цим контрактом керівник зобов`язується безпосередньо здійснювати поточне управління підприємством, забезпечувати його прибуткову діяльність, ефективне використання і збереження закріпленого за підприємством комунального майна, а Лісівська селищна рада зобов`язується створити належні умови для організації праці керівника підприємства. На підставі контракту виникають трудові відносини між керівником та підприємством; п. 2 - керівник, який уклав цей контракт, є повноважним пердставником підприємства під час реалізації повноважень, функцій, обов`язків керівника, передбачених законодавством, Статутом підприємства та іншими нормативними документами; п. 3 - керівник підзвітний Лісівській селищній раді у межах, встановлених законодавством, Статутом підприємства та цим контрактом. Відповідно до розділу 2 Права та обов`язки сторін вказаного Контракту: п. 2.1 - керівник здійснює оперативне керівництво підприємством, організовує його виробничу-господарську, соціально-побутову та іншу діяльність, забезпечує виконання завдань підприємства, передбачених законодавством, Статутом підприємства та цим контрактом; п. 2.2 - Керівник подає Роботодавцю, з яким укладений контракт, фінансову звітність підприємства за час обов`язків; п. 2.3. - керівник зобов`язується забезпечити виконання показників ефективності використання комунального майна і прибутку, а також майнового стану підприємства; п. 2.4 - керівник щокварталу подає селищній раді звіт про результати виконання показників виробничої діяльності підприємства. У разі невиконання передбачених контрактом показників, керівник подає роботодавцю разом зі звітом пояснення щодо причин їх невиконання; п. 2.5 - роботодавець має право вимагати від керівника достроковий звіт про його дії, якщо останній допустив невиконання чи не належне виконання своїх обов`язків щодо управління підприємством та розпорядження її майном; п. 2.6 - керівник зобов`язується: працювати над поповненням матеріально-технічної бази підприємства; забезпечувати своєчасну виплату заробітної плати робітникам підприємства; забезпечувати своєчасне і якісне виконання робіт; укладати господарські та інші угоди; видавати доручення; відкривати рахунки в банках; користуватися правом розпоряджатися коштами підприємства, накладати на працівників стягнення відповідно до законодавства; в межах своєї компетенції видавати накази, давати вказівки обов`язкові для всіх працівників підприємства; п. 2.7 - керівник зобов`язаний вжити заходів для створення на кожному робочому місці умов праці відповідно до вимог нормативних актів, а також забезпечити додержання прав працівників, гарантованих Законодавством про охорону праці; п. 2.8 - роботодавець: звільняє керівника у разі закінчення контракту, а ткож достроково припиняє дію контракту за вимогою керівника або за своєю ініціативою у випадку порушень законодавства та умов контракту; організовує фінансовий контроль за діяльністю підприємства та затверджує його річний фінансовий план; здійснює контроль за ефективністю використання і збереження закріпленого за підприємством майна; своєчасно вживає заходів до запобігання банкрутства у разі його неплатоспроможності; п. 2.9 - роботодавець делегує керівнику такі повноваження: керівник укладає трудові договори з працівниками підприємства відповідно до чинного законодавства; під час укладання трудових договорів з працівниками підприємства, визначення та забезпечення умов їх праці та відпочинку, керівник керується трудовим законодавством з урахуванням галузевих особливостей, передбачених Статутом підприємства, генеральною та галузевою угодами, колективним договором і фінансовими можливостями підприємства. Відповідно до розділу 4 Відповідальність сторін, вирішення спорів вказаного Контракту: п. 4.1 - у випадку невиконання чи неналежного виконання обов`язків, передбачених цим контрактом, сторони несуть відповідальність відповідно до чинного законодавства та цього контракту; п. 4.2 - спори між сторонами вирішуються у порядку, встановленому чинним законодавством. Відповідно до розділу 5 Зміни, припинення та розірвання контракту вказаного Контракту: п. 5.2 - цей контракт припиняється: а) після закінчення строку дії контракту; б) за згодою сторін; в) з ініціативи роботодавця до закінчення строку дії у випадках, передбачених законодавством (статтями 40, 41 КЗпП України) та цим контрактом; г) з ініціативи працівника до закінчення строку дії контракту у випадках, передбачених законодавством (статтями 38, 39 КЗпП України) та цим контрактом; д) з інших підстав, передбачених законодавством; п. 5.3 - керівник може бути звільнений з посади, а цей контракт розірваний з ініціативи роботодавця, до закінчення терміну його дії: а) у разі систематичного не виконання керівником без поважних причин обов`язків покладених на нього цим контрактом; б) у разі одноразового грубого порушення керівником законодавства чи обов`язків, передбачених контрактом в результаті чого для підприємства настали значні негативні наслідки (нанесено збитки, виплачено штрафи, і т.д.); в) у разі невиконання підприємством зобов`язань перед бюджетом та Пенсійним фондом щодо сплати податків, зборів та обов`язкових платежів, а також невиконання підприємством зобов`язань щодо виплати заробітної плати працівникам чи недотримання графіка погашення заборгованості із заробітної плати; г) за поданням службових осіб органів державного нагляду за охороною праці у разі систематичних порушень вимог чинного законодавства з питань охорони праці; д) у разі неподання роботодавцю річної фінансової звітності; п. 5.4 - керівник може за своєю ініціативою розірвати контракт до закінчення терміну його дії: а) у випадку систематичного невиконання селищною радою своїх обов`язків за контрактом чи прийняття нею рішень, що обмежують чи порушують компетенцію та права керівника, втручання його оперативно-розпорядницьку діяльність яке може призвести або призвело до погіршення результатів діяльності підприємства; б) у разі його хвороби або інвалідності, які перешкоджають виконанню обов`язків за контрактом та з інших поважних причин. При розірванні контракту з підстав, не передбачених чинним законодавством, звільнення провадиться за п. 8 ст. 36 КЗпП України. п.5.5 - пр достроковому розірванні контракту у разі невиконання або неналежного виконання сторонами зобов`язань, передбачених контрактом, він розривається з попередженням відповідної сторони за два тижні. Відповідно до п. 6.1 розділу 6 Термін дії та інші умови контракту вказаного Контракту, контракт діє протягом трьох років та набуває чинності з моменту його підписання. Відповідно до розпорядження секретаря Лісівської селищної ради від 28 лютого 2020 року № 11 «Про оголошення догани начальнику КП «Лісове» [PERSON] », за неналежне виконання посадової інструкції начальника комунального підприємства, за порушення умов контракту нач. КП «Лісове» оголошується догана начальнику КП «Лісове» [PERSON] , а саме: 1. за ненадання плану робіт по веденню господарської діяльності на 2020 рік для затвердження 32 сесією Лісівської селищної ради; 2. за не скасоване Розпорядження № 144 від 24.10.2019 на [PERSON] про переоформлення типових договорів на житлово комунальні послуги, найму житла та з управління багатоквартирними будинками, які були надані та затверджені лише 13.02.2020; 3. за проведення капітального ремонту по заміні водогінної труби без наданого дозволу сесією Лісівської селищної ради без наданого плану робіт на 2019 рік; 4. за прийняття виконаних робіт по проведенню капітального ремонту по заміні водогінної труби одноосібно, без комісії; 5. за переробку актів на списання після проведення капітального ремонту по заміні водогінної труби; 6. за виявленні надлишки матеріалів (24 м поліетиленових труб, які повинні були б укладені) після проведення капітального ремонту по заміні водогінної труби, про що свідчить складений відповідний акт (а.с. 26, 50, 51). Відповідно до розпорядження секретаря Лісівської селищної ради від 04 березня 2020 року № 13 «Про оголошення догани начальнику КП «Лісове» [PERSON] » оголошено догана начальнику КП «Лісове» [PERSON] за систематичне порушення Трудового Законодавства України, а саме: 1. несвоєчасно виплачений аванс за лютий місяць 2020 року працівникам КП «Лісове»; 2. несвоєчасно виплачену основну заробітну плату за лютий місяць 2020 року працівникам КП «Лісове»; 3. невиконане Розпорядження № 10 від 28.02.2020 секретаря Лісівської селищної ради; 4. не надано пояснення на лист № 54 від 02.03.2020 (а.с. 27). Згідно розпорядження Лісівського селищного голови від 31 березня 2020 року № 17 «Про розірвання контракту з начальником КП «Лісове» [PERSON] », складеного за підписом секретаря селищної ради [PERSON] , відповідно до ст. 42 «Про місцеве самоврядування в Україні», контракту з начальником комунального підприємства «Лісове» Лісівської селищної ради, що перебуває у комунальній власності територіальної громади смт. Лісове Кіровогадської області: 1. припинити (розірвати) контракт з начальником комунального підприємства, що перебуває у комунальній власності територіальної громади смт. Лісове Кіровоградської області, від 15.08.2018 та звільнити 31 березня 2020 року [PERSON] з посади начальника комунального підприємства «Лісове» Лісівської селищної ради Кіровоградської області - за невиконання начальником обов`язків, покладених на нього Контрактом від 15.08.2018: п. 1.1 за невиконання [PERSON] п. 5.3; а саме: п.п.а: у разі систематичного невиконання керівником без поважних причин обов`язків, покладених на нього цим контрактом; п.п.б: у разі одноразового грубого порушення керівником Законодавства чи обов`язків, передбачених контрактом в результаті чого для підприємства настали значні негативні наслідки (нанесено збитки, виплачено штрафи і т.д.); п.п. в: у разі невиконання підприємством зобов`язань перед бюджетом та пенсійним фондом щодо сплати податків, та обов`язкових платежів, а таож невиконання підприємством зобов`язань щодо виплати заробітної плати працівникам чи недотримання графіка погашення заборгованості із заробітної плати; п.п.д: у разі неподання роботодавцю річної фінансової звітності; п. 2 - відповідно до ст. 40 п. 3 КЗ України про Працю до [PERSON] застосовувались дисциплінарні стягнення у виді догани: 2.1 - рішення виконавчого комітету Лісівської селищної ради № 9 від 24.06.2019 Про оголошення догани [PERSON] ; 2.2 - розпорядження секретаря Лісівської селищної ради № 11 від 28.02.2020 Про оголошення догани начальнику КП «Лісове» [PERSON] ; 2.3 - розпорядження секретаря Лісівської селищної ради № 13 від 04.03.2020 Про оголошення догани начальнику КП «Лісове» [PERSON] ; п. 3 - комунальному підприємству «Лісове» Лісівської селищної ради Кіровоградської області здійснити повний розрахунок з [PERSON] відповідно до вимог чинного законодавства України (а.с. 25). Згідно довідки № 10, виданої комунальним підприємством «Лісове» Лісівської селищної ради 04.05.2020, заборгованості з виплати заробітної плати [PERSON] не було; розрахункові при звільнені депоновано в сумі 4515 грн. (а.с. 28). З листа заступника начальника Управління соціального захисту населення Олександрівської районної державної адміністрації Кіровоградської області [PERSON] від 04.09.2020 № 01-11-432/2, адресованого [PERSON] вбачається, що строки виплати заробітної плати працівникам КП «Лісове» Лісівської селищної ради обумовлений Колективним договором підприємства на 2018-2020 роки, а саме у розділі 4 «Оплата праці» пункті 4.1 сказано «Заробітна плата виплачується щомісячно, регулярно двічі на місяць, за першу половину місяця - не пізніше - 16-го числа поточного місяця і виплата заробітної плати не пізніше 30 числа, за який нараховано заробітну плату. Відповідно до відомостей нарахування заробітної плати за січень, лютий та березень 2020 працівникам нараховано: у січні - 41731,46 грн. (відомості № 3, № 4); у лютому - 39375,16 грн. (відомості № 12, № 13), у березні - 40988,75 грн. (відомості № 17, № 18). Заробітна плата працівникам КП «Лісове» Лісівської селищної ради через касу підприємства виплачено: у січні виплачено 16800,00 грн. (аванс за січень 2020 р. КВО № 6), 13395,35 грн. (заробітна плата за січень 2020 р. - 10027,35 грн., КВО № 16 та 3368,50 КВО № 17); у лютому виплачено 2006,75 грн. (відпускні КВО № 22), 13000,00 грн. (аванс за лютий 2020 р КВО №29); у березні виплачено 15199,13 (заробітна плата за лютий 2020 р - 11822,80 грн. КВО № 42, 3376,33 КВО № 43), 16700,00 грн. (аванс за березень 2020 р. КВО № 50), 889,44 (розрахункові КВО № 51), 14459,35 грн. (заробітна плата за березень 2020 р. - 11090,90 грн. КВО № 53, та 3368,45 грн. КВО № 54). Згідно інформацією наданою головним бухгалтером [PERSON] та т.в.о. начальника [PERSON] станом на 01.04.2020 заборгованість по виплаті заробітної плати перед працівниками підприємства була відсутня. Грошову компенсацію за 18 календарних днів невикористаної відпустки (розрахункову суму при звільненні) в сумі 5609,88 грн. їй нараховано, проте належні кошти в сумі 4515,95 грн., після утримання податків, їй не виплачено, що є порушенням ст. 116 КЗпП. Дані кошти лише 30.04.2020 було депоновано на рахунок підприємства, про що свідчить квитанція. Відповідно до ст. 48 КЗпП трудові книжки повинні знаходитися в підприємстві, про те її трудова книжка з 15.08.2016 по даний час знаходиться в Лісівській селищній раді, що не суперечить ст. 42 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні». Однак, після видачі розпорядження секретарем Лісівської селищної ради № 17 від 31.03.2020 «Про розірвання трудового контракту» її трудова книжка з відповідними записами їй на руки не видана, що є порушенням вимог ст. 48 КЗпП України щодо порядку ведення трудових книжок Лісівською селищною радою (а.с. 121). Відповідно до листа Т.в.о. начальника Управління Держпраці у Кіровоградській області [PERSON] від 10.07.2020 № 71/457-04/16-03, адресованого [PERSON] , в ході інспекційного відвідування, проведеного в липні 2020 року в Лісівській селищній раді і КП «Лісове» встановлено наступне. У зв`язку зі смертю голови Лісівської селищної ради [PERSON] 17.01.2019 його повноваження відповідно до ст. 42 (п. 2) Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» виконує секретар селищної ради [PERSON] , яка обрана на посаду секретаря Лісівської селищної ради відповідно до рішення від 31.01.2019 № 121. Відповідно до ст. 42 (пп. 10 п. 4) Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», селищний голова призначає на посади та звільняє з посад керівників відділів, управлінь та інших виконавчих органів ради, підприємств, установ та організацій, що належать до комунальної власності відповідних територіальних громад. Згідно Статуту КП «Лісове» Лісівської селищної ради, затвердженого рішенням сесії від 25.09.2009 № 50, від 12.05.2014 № 132 та зареєстрованого 30.01.2015 № 14361050011000353, підприємство очолює начальник, який призначається і звільняється з посади за поданням голови селищної ради згідно рішення сесії селищної ради (розділ 6 п.1). Дане положення суперечить Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні». Вона була призначена на посаду начальника КП «Лісове» Лісівської селищної ради 15.08.2016 строком на 1 рік згідно контракту, новий контракт був укладений 15.08.2017 строком на 1 рік, наступний - 15.08.2018 строком на 3 роки. Її призначення на посаду у 2016 та у 2018 роках відбувалось на підставі рішення сесії від 04.08.2016 № 41, від 06.06.2018 № 110 та розпорядження голови 12.08.2016 № 34. При укладені контракту у 2017 відсутнє рішення сесії та розпорядження селищного голови, у 2017 та 2018 роках відсутнє розпорядження селищного голови, що не відповідає вимогам ст. 21 КЗпП України щодо угоди між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. З нею 15.08.2016 був укладений договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність. У той же час, акт про передачу будь-яких матеріальних цінностей відсутній. Вона була звільнена 31.03.2020 з посади відповідно до розпорядження секретаря селищної ради від 31.03.2020 № 17 згідно п.3 ст. 40 КЗпП України за невиконання обов`язків, покладених контрактом від 15.06.2018 з посиланням на рішення та розпорядження про оголошення їй доган. Акт про передачу будь яких матеріальних цінностей та вимога про їх передачу відсутній. Відомості про скоєння ще одного дисциплінарного проступку відсутні. Вказане свідчить про порушення ч. 2 ст. 149 КЗпП України, якою передбачено, що за кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення та ст. 147 КЗпП України, якою передбачено, що за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: 1) догана; 2) звільнення. У розпорядженні секретаря селищної ради від 31.03.2020 № 17 відсутнє чітке формулювання чинного законодавства та посилання на відповідну статтю, пункт закону згідно якого відбулося звільнення, що порушує вимоги ст. 48 КЗпП України та п. 2.3, 2.4, 25 Інструкція про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої Наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 № 58, якою передбачено, що записи в трудовій книжці при звільненні або переведенні на іншу роботу повинні провадитись у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства і з посиланням на відповідну статтю, пункт закону та усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на ішну постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження) та щодо ведення особових карток. При звільненні за березень 2020 року їй нарахована заробітна плата в загальній сумі 8406,00 грн. Після утримання податків, до виплати належали кошти в загальній сумі 6768,44 грн. Виплата заробітної плати проведена 13.03.2020 та 27.03.2020. Порушень вимог ст. 116 КЗпП України, якою передбачено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належить йому від підприємства, установи, організації провадиться в день звільнення не встановлено. Про отримання коштів свідчить її особистий підпис. Також їй нарахована грошова компенсація за 18 днів невикористаної відпустки в сумі 5609,88 грн. Після утримання податків до виплати належали кошти в сумі 4515,95 грн. Ви відмовились отримувати грошову компенсацію при звільненні 31.03.2020, 01.04.2020, 02.04.2020 та 06.04.2020, про що комісією складений відповідний акт. Кошти в сумі 4515,95 грн. депоновані на рахунок підприємства згідно квитанції від 30.04.2020. В книзі обліку руху трудових книжок КП «Лісове» відсутній запис про надання нею трудової книжки до підприємства, що є порушенням вимог ст. 48 КЗпП України щодо порядку ведення трудових книжок, яке скоєно нею. Стосовно неї також встановлені порушення вимог ст. 147-1 КЗпП України, якою передбачено, що дисциплінарні стягнення застосовуються органом, якому надано право прийняття на роботу (обрання, затвердження і призначення на посаду) даного працівника, ст. 148 КЗпП України, якою визначено, що дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці, ч. 1 ст. 149 КЗпП України щодо обов`язку власника або уповноваженого ним органу зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення до застосування дисциплінарного стягнення, ст.27 Закону України «Про оплату праці» та п. 7 «Порядку обчислення середньої заробітної плати», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.95 № 100 щодо періоду обчислення середньої заробітної плати, ст. 10 Закону України «Про відпустки» щодо обліку відпусток. За результатами інспекційних відвідувань керівникам Лісівської селищної ради та КП «Лісове» вручені приписи про усунення виявлених порушень, складений та переданий до суду протокол про адміністративне правопорушення для притягнення до адміністративної відповідальності т.в.о. начальника КП «Лісове» згідно ч. 1 ст. 41 КУпАП. Матеріали інспекційного відвідування Лісівської селищної ради будуть передані до Національної поліції з ознаками злочину, передбаченого ст. 172 КК України (а.с. 122-125). Відповідно до акту про не прийняті та не підписані відомості на виплату готівки № 19 за березень 2020 року [PERSON] на свій розрахунок при звільненні, затвердженого секретарем Лісівської селищної ради [PERSON] від 06.04.2020, комісія підтвердила, що [PERSON] відмовилась підписувати відомості на свій розрахунок при звільненні 31.03.2020; 01.04.2020; 02.04.2020 при комісії; 06.04.2020 при комісії. Відповідно вона не отримала готівку при звільненні. Кошти депоновані та знаходяться в касі КП «Лісове» Лісівської селищної ради (а.с. 139). Відповідно до листа Т.в.о. начальника КП «Лісове» [PERSON] від 07.08.2020 № 53, адресованого [PERSON] та яке нею отримано 14.08.2020, останню повідомлено про необхідність явки до підприємства для отримання компенсації за невикористану відпустку при звільненні, яка складає до виплати 4754,60 грн. Так як, вона неодноразово відмовлялася отримувати компенсацію за невикористану відпустку при звільненні, суму що належить до виплати було депоновано (а.с. 139 на звороті, 140). Відповідно до акту про не знайдені документи, до яких не було доступу, затвердженого секретарем Лісівської селищної ради [PERSON] 02.04.2020, на підставі Розпорядження селищного голови від 01.04.2020 № 19 «Про передачу матеріальних цінностей в комунальному підприємстві «Лісове» Лісівської селищної ради від [PERSON] до Т.в.о. нач. КП «Лісове» Лісівської селищної ради бухгалтеру КП «Лісове» Лісівської селищної ради [PERSON], комісією зазначено, що в присутності голови та членів комісії [PERSON] з`явилась до кабінету, але відмовилась від передачі ключів від сейфу та інших приміщень, печатки КП «Лісове», штампів КП «Лісове», установчих документів та ін.; відмовилась підписувати роздавальну відомість № 19 від 31.03.2020 на її розрахунок при звільненні. Також зазначено перелік не знайдених документів під час огляду кабінету (а.с. 141). Відповідно до скарги працівників КП «Лісове» секретарю Лісівської селищної ради [PERSON] , вони 27.01.2020 звернулися до останньої зі скаргою на незаконні дії та неетичну поведінку начальника КП «Лісове» [PERSON] , внаслідок якої склалася нездорова обстановка в колективі, вони позбавлені можливості нормально працювати і виконувати свої посадові обов`язки (а.с. 142). Згідно протоколу № 32 тридцять другої сесії Лісівської селищної ради третього скликання від 23.12.2019, на сесії розглядався проект рішення «Про ведення господарської діяльності нач. КП «Лісове» [PERSON] ». Начальник КП «Лісове» [PERSON] на засідання сесії не надала штатний розпис КП «Лісове» на 2020 рік для затвердження, не надала план робіт КП «Лісове» на 2020 рік. На засіданні сесії ставиться питання по проведеним роботам капітального ремонту по заміні водогінної труби 276 м діаметром 160 мм, де локальний кошторис та акт виконаних робіт, проведених в серпні 2019 року, не співпадають з актами на списання поліетиленових труб діаметром 140 мм. Також, був складений відповідний акт про те, що на залишку виявлено 2 труби по 12 м діаметром 140 мм. Тобто, ці 24 м не були укладені як про це вказується в актах виконаних робіт. Згідно кошторису, вкладено 276 м труби, а по факту вкладено 252 м. Головний бухгалтер КП «Лісове» [PERSON] поставила питання про те, щоб рішенням сесії вирішити питання стосовно списання поліетиленових труб. Деякі депутати висловили свою думку, щоб переробити всю документацію під діаметр 140 м, а інші депутати - проти, враховуючи, що це підробка документів та не співпадає з документами бухгалтерського обліку. Також не було надано дозволу сесією селищної ради на проведення капітального ремонту водогону. Акти прийняття робіт після завершення робіт були підписані лише нач. КП «Лісове» [PERSON] . Також депутатами селищної ради рекомендовано [PERSON] винести попередження родичам померлих мешканців про здачу їхнього житла. Після обговорення депутатами питання про задовільне ведення господарської діяльності нач. КП «Лісове» [PERSON] рішення не прийнято (а.с. 143). Відповідно до талону-повідомлення Єдиного обліку № 135 про прийняття і реєстрцію заяви (повідомлення) про кримінальне правопорушення та іншу подію від 02.03.2020, вказаної дати о 13:13 надійшла заява [PERSON] до РУ про те, що начальник КП «Лісове» [PERSON] не виплатила заробітну плату працівникам КП «Лісове» за лютий 2020 (а.с. 164). Відповідно до довідки про результати розгляду звернення [PERSON] від 03.03.2020 № 1447/116-2020, за вищевказаною заявою відсутні підстави для внесення відомостей до ЄРДР. Виїздом на місце події встановлено, що між керівником комунального підприємства [PERSON] та головним бухгалтером [PERSON] виникло непорозуміння у виплаті заробітної плати. На даний час вирішується питання з приводу негайної виплати заборгованості, так як підприємство має основне джерело доходу від послуг квартиронаймачів за комунальні послуги (а.с. 165). Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до статті 17 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», відносини органів місцевого самоврядування з підприємствами, установами та організаціями, що перебувають у комунальній власності відповідних територіальних громад, будуються на засадах їх підпорядкованості, підзвітності та підконтрольності органам місцевого самоврядування. Згідно з п. 10, 20 ч. 4 ст. 42 ЗУ «Про місцеве самоврядування в Україні», сільський, селищний, міський голова призначає на посади та звільняє з посад керівників відділів, управлінь та інших виконавчих органів ради, підприємств, установ та організацій, що належать до комунальної власності відповідних територіальних громад; видає розпорядження у межах своїх повноважень. Частиною 5 ст. 42 Закону України «Про місцеве самоврядування» встановлено, що сільський, селищний, міський голова несе персональну відповідальність за здійснення наданих йому законом повноважень. Відповідно до ч. 2 ст. 42 вказаного Закону, у разі звільнення з посади сільського, селищного, міського голови у зв`язку з достроковим припиненням його повноважень або його смерті, а також у разі неможливості здійснення ним своїх повноважень, повноваження сільського, селищного, міського голови здійснює секретар відповідної сільської, селищної, міської ради. Секретар сільської, селищної, міської ради тимчасово здійснює зазначені повноваження з моменту дострокового припинення повноважень сільського, селищного, міського голови і до моменту початку повноважень сільського, селищного, міського голови, обраного на позачергових виборах відповідно до закону, або до дня відкриття першої сесії відповідної сільської, селищної, міської ради, обраної на чергових місцевих виборах. Свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим виконавчим комітетом Цвітненської сільської ради Олександрівського району Кіровоградської області 17.01.2019, підтверджується що [PERSON] (який був селищним головою Лісівської селищної ради) помер [INFO] (а.с. 76). Таким чином, секретар Лісівської селищної ради [PERSON] здійснювала повноваження селищного голови у відповідності до вимог вищевказаного закону. Відповідно до частини першої статті 43 Конституції України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення (ч. 6 статті 43 Конституції України). Статтею 21 КЗпП України передбачено, що трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Відповідно до ч. 3 ст. 21 КЗпП України, особливою формою трудового договору є контракт, в якому строк його дії, права, обов`язки і відповідальність сторін (в тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін. Сфера застосування контракту визначається законами України. Як вбачається з Статуту КП «Лісове» Лісівської селищної ради, затвердженого зі змінами рішенням восьмої сесії першого скликання Лісівської селищної ради від 25.09.2009 № 50 та рішенням тридцятої сесії другого скликання Лісівської селищної ради від 12.05.2014 № 132 та зареєстрованого 30.01.2015 за № 14361050011000353, підприємство очолює начальник, який призначається і звільнюється з посади за поданням голови селищної ради, згідно рішення сесії селищної ради. Згідно вимог ст. 147-1 КЗпП України, дисциплінарні стягнення застосовуються органом, якому надано право прийняття на роботу (обрання, затвердження і призначення на посаду) даного працівника. Відповідно до ст. 139 КЗпП України, працівники зобов`язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержуватися трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір. Трудова дисципліна - це система правових норм, що регулюють внутрішній трудовий розпорядок, встановлюють трудові обов`язки працівників та роботодавця, визначають заохочення за успіхи в роботі й відповідальність за невиконання цих обов`язків. Відповідно ст. 147 КЗпП України, за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: 1) догана; 2) звільнення. Законодавством, статутами і положеннями про дисципліну можуть бути передбачені для окремих категорій працівників й інші дисциплінарні стягнення. Догана є дисциплінарним заходом особистого немайнового характеру та заходом дисциплінарного впливу морально-психологічного характеру, що містить негативну оцінку конкретних дій працівника і виконує оцінювальний, попереджувальний і мотиваційний вплив на нього. Підставою застосування догани є вчинення працівником дисциплінарного проступку. Протиправність поведінки працівника полягає в порушенні ним своїх трудових обов`язків, закріплених нормами трудового права: КЗпП України, правилами внутрішнього розпорядку, статутами, положеннями, посадовими інструкціями, трудовим договором (контрактом), колективним договором, а також у порушенні або невиконанні правомірних наказів та розпоряджень роботодавця. Відповідно до ч. 1 ст. 148 КЗпП України, дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці. Дисциплінарне стягнення не може бути накладене пізніше шести місяців з дня вчинення проступку. Ознакою порушення трудової дисципліни є наявність проступку в діях або бездіяльності працівника. Дисциплінарним проступком визнаються діяння, що пов`язуються з невиконанням чи неналежним виконанням працівником своїх обов`язків без поважних причин. Тобто наявність поважних причин у такому разі свідчить про відсутність вини працівника. Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 26.09.2019 у справі № 756/9671/16. Складовими дисциплінарного проступку є дії (бездіяльність) працівника; порушення або неналежне виконання покладених на працівника трудових обов`язків; вина працівника (тобто психічне ставлення працівника до вчинюваної дії чи бездіяльності та її наслідків, виражена у формі умислу або необережності); наявність причинного зв`язку між діями (бездіяльністю) і порушенням або неналежним виконанням покладених на працівника трудових обов`язків. Протиправною є дія або бездіяльність працівника, який порушує вимоги законодавства про працю, локальних актів, наказів або розпоряджень роботодавця, що встановлюють трудові обов`язки працівника. Недоведеність хоча б одного з цих елементів виключає наявність дисциплінарного проступку. Систематичним невиконанням обов`язків вважається таке, що вчинене працівником, який раніше допускав порушення покладених на нього обов`язків і притягувався за це до дисциплінарної відповідальності, проте застосовані заходи дисциплінарного чи громадського стягнення не дали позитивних наслідків і працівник знову вчинив дисциплінарний проступок. Постановою Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» роз`яснено, що при розгляді справ про накладення дисциплінарних стягнень за порушення трудової дисципліни судам необхідно з`ясувати, в чому конкретно проявилося порушення, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147-1 - 149 КЗпП України, правила і порядок застосування дисциплінарного стягнення, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи враховані обставини, за яких вчинено проступок тощо. Саме на роботодавцеві лежить обов`язок надати докази фактів винного вчинення працівником дисциплінарного проступку. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати всі обставини, з яких вчинено проступок. Для притягнення працівника до дисциплінарної відповідальності в обов`язковому порядку має бути встановлена вина, як одна із важливих ознак порушення трудової дисципліни. При відсутності вини працівник не може бути притягнутий до дисциплінарної відповідальності. Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 18.09.2019 у справі № 359/10185/16-ц, постанові Верховного Суду у складі Касаційного цивільного суду від 16.05.2018 у справі № 712/6576/17 та постанові Великої Палати Верховного Суду від 29.05.2019 у справі № 452/970/17. Покладання на роботодавця обов`язку доведення правомірності звільнення працівника у справах, у яких оспорюється законність звільнення також висвітлено правовою позицією, викладеною Верховним Судом у постанові від 23 січня 2018 року у справі № 273/212/16-ц. Відповідно до ст. 149 КЗпП України, до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку. Пояснення порушника трудової дисципліни є однією з важливих форм гарантії, наданих особі для захисту своїх законних прав та інтересів, направлених проти безпідставного застосування стягнення. Відсутність таких пояснень не перешкоджає застосуванню стягнення, якщо власник зможе довести те, що пояснення від працівника він зажадав, але працівник їх не дав. Як правило, таким доказом є акт, складений за підписом кількох осіб на підтвердження відмови працівника дати пояснення по суті порушення трудової дисципліни. Наказ (розпорядження) про накладення на працівника дисциплінарного стягнення за своєю юридичною природою є рішенням відповідного суб`єкта згідно з його повноваженнями, яке спрямовано на регулювання трудових відносин у середині колективу, містить норми права (або правила), що були порушені, має персоніфікований характер і розрахований на одноразове застосування. Такому наказу (розпорядженню) притаманні певні ознаки: стислий виклад обставин (причин) його видання, підстави його видання, зазначення конкретних норм, на яких воно ґрунтується, дата його видання, інші реквізити, які надають цьому розпорядчому акту індивідуальних рис. Відповідно до правової позиції Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду, викладеної у постанові від 14.02.2020 у справі № 170/419/17, підставою застосування догани є вчинення працівником протиправного винного діяння (дії чи бездіяльності), яке визнається дисциплінарним проступком. Протиправність поведінки працівника полягає в порушенні ним своїх трудових обов`язків, закріплених нормами трудового права: КЗпП України, правилами внутрішнього розпорядку, статутами, положеннями, посадовими інструкціями, трудовим договором (контрактом), колективним договором, а також у порушенні або невиконанні правомірних наказів та розпоряджень роботодавця. Дисциплінарним проступком визнаються діяння, що пов`язуються з невиконанням чи неналежним виконанням працівником своїх обов`язків без поважних причин. Відповідно до ст. 150 КЗпП України, передбачається можливість оскарження працівником накладеного на нього дисциплінарного стягнення. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 23.01.2019 у справі № 572/1644/17-ц (провадження № 61-42575св18) зроблено висновок, що «порушенням трудової дисципліни визнається невиконання або неналежне виконання з вини працівника покладених на нього трудових обов`язків, тобто для правомірного накладення дисциплінарного стягнення роботодавцем необхідна наявність сукупності таких умов: порушення має стосуватися лише тих обов`язків, які є складовими трудової функції працівника чи випливають з правил внутрішнього трудового розпорядку. Невиконання чи неналежне виконання працівником трудових обов`язків має бути винним, скоєним без поважних причин умисно або з необережності». Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 08.01.2020 у справі № 153/1339/17 (провадження № 61-36556св18) зробив висновок, що притягнення до дисциплінарної відповідальності без повних і точних відомостей про вчинене порушення, без визначення функціональних обов`язків, які порушив працівник, та без зазначення дати порушення є незаконним. Судом встановлено, що розпорядженням секретаря Лісівської селищної ради від 28 лютого 2020 року № 11 «Про оголошення догани начальнику КП «Лісове» [PERSON] », за неналежне виконання посадової інструкції начальника комунального підприємства, за порушення умов контракту нач. КП «Лісове» оголошується догана начальнику КП «Лісове» [PERSON] , а саме: за не надання плану робіт по веденню господарської діяльності на 2020 рік для затвердження 32 сесією Лісівської селищної ради; за не скасоване Розпорядження № 144 від 24.10.2019 року на [PERSON] про переоформлення типових договорів на житлово комунальні послуги, найму житла та з управління багатоквартирними будинками, які були надані та затверджені лише 13.02.2020 року; за проведення капітального ремонту по заміні водогінної труби без наданого дозволу сесією Лісівської селищної ради без наданого плану робіт на 2019 рік; за прийняття виконаних робіт по проведенню капітального ремонту по заміні водогінної труби одноосібно, без комісії; за переробку актів на списання після проведення капітального ремонту по заміні водогінної труби; за виявленні надлишки матеріалів (24 м поліетиленових труб, які повинні були б укладені) після проведення капітального ремонту по заміні водогінної труби, про що свідчить складений відповідний акт (а.с. 26, 50, 51). Відповідно до розпорядження секретаря Лісівської селищної ради від 04 березня 2020 року № 13 «Про оголошення догани начальнику КП «Лісове» [PERSON] » оголошено догана начальнику КП «Лісове» [PERSON] за систематичне порушення Трудового Законодавства України, а саме: несвоєчасно виплачений аванс за лютий місяць 2020 року працівникам КП «Лісове»; несвоєчасно виплачену основну заробітну плату за лютий місяць 2020 року працівникам КП «Лісове»; невиконане Розпорядження № 10 від 28.02.2020 секретаря Лісівської селищної ради; не надано пояснення на лист № 54 від 02.03.2020 (а.с. 27). Порядок накладення на [PERSON] дисциплінарних стягнень у вигляді догани не дотримано, а саме: не доведено належними та допустими доказами факту вчинення дисциплінарного проступку, його належна фіксація відповідними документами (відповідні акти, довідки перевірок тощо). При цьому розпорядження не містять наступних обов`язкових його складових, а саме: часу вчинення дисциплінарного проступку, конкретних норм локального акта (контракту та трудового законодавства), які були порушені чи не виконані позивачем. Відсутні докази відібрання у [PERSON] письмових пояснень до застосування дисциплінарних стягнень; відомості про ознайомлення [PERSON] з розпорядженнями про застосування дисциплінарних стягнень також відсутні. При накладенні на [PERSON] дисциплінарних стягнень роботодавцем не враховано підстави вчинення відповідних порушень, а також те, яким чином вказане позначились на ефективності роботи як працівника так і підприємства в цілому, зрештою не встановлена наявність негативних наслідків. Тобто висновок про вчинення [PERSON] порушень трудової дисципліни не обгрунтований неналежним чином, зроблений без повного, всебічного і об`єктивного дослідження всіх обставин та доказів, які підтверджують чи спростовують факт вчинення нею дисциплінарних проступків. У результаті судового розгляду не знайшли свого підтвердження факти, викладені у спірних розпорядженнях від 28 лютого 2020 року № 11 та від 04 березня 2020 року № 13. Проаналізувавши докази у справі в їх сукупності, ураховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що приймаючи оскаржувані розпорядження від 28 лютого 2020 року № 11 «Про оголошення догани начальнику КП «Лісове» [PERSON] » та від 04 березня 2020 року № 13 «Про оголошення догани начальнику КП «Лісове» секретар Лісівської селищної ради діяла не на підставі та у спосіб, визначені законом, без повного та всебічного з`ясування усіх обставин. А тому позовні вимоги в частині скасування зазначених розпоряджень про оголошення догани є обгрунтованими і підлягають задоволенню. Щодо скасування розпорядження про розірвання контракту з позивачем суд приходить до наступного висновку. Як вбачається з оскаржуваного розпорядження, [PERSON] , начальника КП «Лісове» 31.03.2020 звільнено з займаної посади та розірвано контракт від 15.08.2018 за невиконання начальником обов`язків, покладених на нього п. 5.3 Контракту, а саме: п.п.а: у разі систематичного невиконання керівником без поважних причин обов`язків, покладених на нього цим контрактом; п.п.б: у разі одноразового грубого порушення керівником Законодавства чи обов`язків, передбачених контрактом в результаті чого для підприємства настали значні негативні наслідки (нанесено збитки, виплачено штрафи і т.д.); п.п. в: у разі невиконання підприємством зобов`язань перед бюджетом та пенсійним фондом щодо сплати податків, та обов`язкових платежів, а таож невиконання підприємством зобов`язань щодо виплати заробітної плати працівникам чи недотримання графіка погашення заборгованості із заробітної плати; п.п.д: у разі неподання роботодавцю річної фінансової звітності. Згідно із п. 8 ч. 1 ст. 36 КЗпП України, підставами для припинення трудового договору є підстави, передбачені контрактом. Укладаючи контракт позивач погодився з його умовами у тому числі з підвищеною відповідальністю за порушення його умов. Порушення хоча б одного з підпунктів контракту є підставою для його дострокового розірвання. Таку позицію підтримав і Конституційний Суд України, який у своєму рішенні у справі щодо офіційного тлумачення частини третьої статті 21 КЗпП України зазначив, що незважаючи на ці та інші застереження, що містяться в Кодексі законів про працю та інших актах трудового законодавства і спрямовані на захист прав громадян під час укладання ними трудових договорів у формі контрактів, сторонами в контракті можуть передбачатися невигідні для працівника умови: зокрема, це, як правило, тимчасовий характер трудових відносин, підвищена відповідальність працівника, додаткові підстави розірвання договору тощо. Як зазначено у п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України (з наступними змінами) «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 06.11.1992 № 9, вирішуючи позови про поновлення на роботі осіб, звільнених за п. 8 ч. 1 ст. 36 КЗпП України, суди повинні мати на увазі, що на підставі цієї норми припиняється трудовий договір при наявності умов, визначених сторонами в контракті для його розірвання. Оскільки на працівників, з якими укладено контракт, поширюється законодавство про працю, що регулює відносини по трудовому договору, за винятком, встановленим для цієї форми трудового договору, їх трудовий договір може бути припинено й з інших підстав, передбачених законодавством (статті 36, 39-41 КЗпП). Згідно з п. 18 вказаної вище постанови № 9, при розгляді справ про поновлення на роботі судам необхідно з`ясувати, з яких підстав проведено звільнення працівника згідно знаказом (розпорядженням) і перевіряти їх відповідність законові. Суд не вправі визнати звільнення правильним, виходячи з обставин, з якими власник або уповноважений ним орган не пов`язували звільнення. Статтею 23 Загальної декларації прав людини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, передбачено, що кожна людина має право на працю, на вільний вибір роботи, на справедливі і сприятливі умови праці та на захист від безробіття. Кожна людина, без будь-якої дискримінації, має право на рівну оплату за рівну працю. Кожний працюючий має право на справедливу і задовільну винагороду, яка забезпечує гідне людини існування, її самої та її сім`ї, і яка в разі необхідності доповнюється іншими засобами соціального забезпечення. У ст. 9 Конституції України закріплено, що чинні міжнародні договори, згода обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Постановою Верховної Ради України від 04 лютого 1994 року № 3933-XII було ратифіковано Конвенцію Міжнародної Організації Праці № 158 про припинення трудових відносин з ініціативи підприємця 1982 року, (далі - Конвенція). Згідно із ст. 4 вказаної Конвенції трудові відносини з працівниками не припиняються, якщо тільки немає законних підстав для такого припинення, пов`язаного із здібностями чи поведінкою працівника або викликаного виробничою потребою підприємства, установи чи служби. Статтею 8 Конвенції передбачено, що працівник, який вважає, що його звільнили необґрунтовано, має право оскаржити це рішення, звернувшись до такого безстороннього органу, як суд, трибунал у трудових питаннях, арбітражний комітет чи до арбітра. Згідно зі змісту ч. 2 ст. 9 цієї ж Конвенції, щоб тягар доведення необґрунтованості звільнення не лягав лише на працівника, методами, зазначеними в статті 1 цієї Конвенції, передбачено першу або другу чи обидві такі можливості: тягар доведення наявності законної підстави для звільнення, як це визначено в статті 4 цієї Конвенції, лежить на роботодавцеві; згадані в статті 8 цієї Конвенції органи наділяються повноваженнями виносити рішення про причину звільнення з урахуванням поданих сторонами доказів та відповідно до процедур, передбачених національними законодавством і практикою. У відповідності до правового висновку Великої Палати Верховного Суду у постанові від 29.05.2019 у справі № 452/970/17, звільнення працівника на підставі пункту 8 статті 36 КЗпП України не може вважатися законним без встановлення на підставі належних і допустимих доказів допущених ним конкретних порушень. Аналогічного правового висновку щодо необхідності доведення наявності фактичних обставин обумовлених контрактом, що стали підставою припинення трудового договору згідно пункту 8 статті 36 КЗпП України, Верховний суд досяг також у своїй постанові від 07 жовтня 2018 року у справі № 629/3910/17. При цьому відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду від 23 січня 2018 року у справі № 273/212/16-ц (61-787св17), з урахуванням вимог трудового законодавства у справах, у яких оспорюється незаконність звільнення, саме відповідач повинен довести, що звільнення відбулося без порушення законодавства про працю. Будь-яке звільнення працівника оформляється наказом (розпорядженням), складеним або за типовою формою № П-4, затвердженою наказом Державним комітетом статистики України від 05 грудня 2008 року № 489, або в довільній формі. Діюче законодавство не зобов`язує суб`єктів господарювання застосовувати тільки типові форми кадрового обліку, тому можуть використовуватися типові форми наказу або змінюватися з урахуванням специфіки виду діяльності. Незмінною умовою є те, що самостійно розроблена установою форма наказу (розпорядження) повинна містити всі необхідні реквізити, які можна запозичити з типової форми: складові імені працівника, найменування установи; назва виду документа; дата складання; реєстраційний індекс (номер); заголовок документа; текст наказу (розпорядження) з повним формулюванням підстави для звільнення з посиланням на пункт і статтю КЗпП України; підпис. Проте, як вбачається з матеріалів справи, розпорядження про розірвання контракту та звільнення [PERSON] з посади начальника комунального підприємства «Лісове» Лісівської селищної ради містить лише посилання на норми контракту. У ньому не вказано норму КЗпП України для звільнення, жодного чітко сформульованого порушення, яке стало підставою для звільнення позивача з посади, у чому конкретно виявилося порушення, що стало приводом до звільнення, зокрема, суб`єктивної і об`єктивної сторони порушення, дати його скоєння. Крім того, в розпорядженні не зазначено в чому конкретно полягає систематичне порушення позивачем обов`язків, покладених на нього контрактом. Окрім того, звільнення позивача [PERSON] проведено без подання голови селищної ради, згідно рішення сесії селищної ради, тобто з порушенням положень визначених у Статуті КП «Лісове» Лісівської селищної ради», оскільки відповідачем не надано відповідних доказів, а саме: рішення сесії селищної ради та подання голови селищної ради. Стосовно тверджень позивача про порушення процедури звільнення, з підстав того, що її мали попередити завчасно за два тижні до моменту звільнення, варто зауважити про наступне. У відповідності до Положення про порядок укладання контрактів при прийнятті /найманні/ на роботу працівників, затвердженого Постановою КМУ № 170 від 19.03.1994 , воно визначає порядок укладання контрактів при прийнятті (найманні) на роботу працівників на підприємства, в установи, організації незалежно від форми власності, виду діяльності та галузевої приналежності, а також до громадян. У відповідності до п.21, 22 Положення про порядок укладання контрактів при прийнятті /найманні/ на роботу працівників, затвердженого Постановою КМУ № 170 від 19.03.1994 , у разі розірвання контракту з ініціативи роботодавця з підстав, установлених у контракті, але не передбачених чинним законодавством, звільнення проводиться за пунктом 8 статті 36 Кодексу законів про працю України, з урахуванням гарантій, встановлених чинним законодавством і контрактом. У разі невиконання або неналежного виконання сторонами зобов`язань, передбачених у контракті, його може бути достроково розірвано з попередженням відповідної сторони за два тижні. Разом з тим, згідно з п. 5 Постанови Кабінету Міністрів України від 19.03.1993 № 203 «Про застосування контрактної форми трудового договору з керівником підприємства, що є у державній власності», рекомендовано місцевим органам виконавчої влади при укладанні контрактів з керівниками підприємств, що є у комунальній власності, застосовувати порядок, передбачений Положенням цієї постанови. Згідно п. 16 розділу ІV Положення про порядок укладання контракту з керівником підприємства, що є у державній власності, при найманні на роботу, затвердженого вищенаведеною Постановою, контракт з керівником підприємства може бути розірваний на підставах, установлених чинним законодавством, а також передбачених у контракті. При цьому розірвання контракту з ініціативи органу управління майном або керівника підприємства повинно провадитися з урахуванням гарантій, встановлених чинним законодавством. Згідно п. 17 вказаного Положення, при розірванні контракту на підставах, встановлених у контракті, але не передбачених чинним законодавством, звільнення провадиться згідно з пунктом 8 статті 36 Кодексу законів про працю України (322-08), про що робиться відповідний запис у трудовій книжці керівника підприємства. Дана правова позиція узгоджується з висновком, висловленим у Постанові Верховного Суду України від 04.11.2020 у справі № 357/695/19. Таким чином, жодних застережень з приводу завчасного повідомлення про розірвання контракту вказана постанова не містить. За таких обставин, є безпідставним твердження позивача про порушення процедури розірвання трудового договору у формі контракту з керівником комунального підприємства з підстав неповідомлення за два тижні до моменту звільнення. Ураховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині скасування розпорядження про розірвання контракту та звільнення позивача підлягають задоволенню, оскільки вказане розпорядження прийнято в порушенні вимог вищевказаного законодавства. Відповідно до ст. 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. За вказаних обставин, суд приходить до переконання, що позовні вимоги позивача в частині поновлення на роботі є обґрунтованими та доведеними, а тому право позивача на працю, порушене відповідачем, підлягає захисту судом, шляхом скасування розпорядження про звільнення та поновлення позивача на посаді начальника комунального підприємства «Лісове» з 31.03.2020, оскільки її звільнено в порушення вимог законодавства. Згідно ч. 7 ст. 235 КЗпП України, п. 4 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню. Відповідно до ч. 2 ст. 235 КЗпП України, при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. Відповідно до п. 32 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 06.11.1992 за № 9, у випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу у зв`язку з незаконним звільненням або переведенням, відстороненням від роботи - невиконанням рішення про поновлення на роботі, затримкою видачі трудової книжки або розрахунку він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з заробітку за останні два календарні місяці роботи. При цьому враховуються положення Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100. Відповідно до ч. 2 ст. 235 КЗпП, оплата середнього заробітку за весь час понад один рік провадиться за вимушений прогул і за умови, що заява про поновлення на роботі розглядалась більше одного року і в цьому не було вини працівника. При частковій вині працівника оплата вимушеного прогулу за період понад один рік може бути відповідно зменшена. Висновок суду про наявність вини працівника (не з`являвся на виклик суду, вчиняв інші дії по зволіканню розгляду справи) або її відсутність, про межі зменшення розміру виплати має бути мотивованим. Середній заробіток працівника визначається відповідно до ст. 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100 (далі Порядок). З урахуванням цих норм, зокрема абзацу 3 пункту 2 Порядку, середньомісячна заробітна плата за час вимушеного прогулу працівника обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана виплата, тобто, що передують дню звільнення працівника з роботи. Відповідно до пункту 5 розділу ІV Порядку, основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка згідно з пунктом 8 цього Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством - календарних днів за цей період. Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику, здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді. Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства. Отже згідно зазначених норм середньоденна заробітна плата визначається діленням заробітної плати, отриманої за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі дні, на число цих відпрацьованих робочих днів. Враховуючи, що звільнення позивача відбулось 31.03.2020, середня заробітна плата позивача повинна обчислюватися з виплат, отриманих нею за попередні два місяці роботи, а саме за лютий та березень 2020 року. Відповідно до ст. 49 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний видати працівникові на його вимогу довідку про його роботу на даному підприємстві, в установі, організації із зазначенням спеціальності, кваліфікації, посади, часу роботи і розміру заробітної плати. Позивач скористалася своїм правом на отримання, відповідно до ст. 49 КЗпП України, довідки про розмір заробітної плати та надала її суду. Відповідно до довідки про середньомісячну заробітну плату від 22.05.2020 № 11 заробітна плата [PERSON] за лютий 2020 становить - 6306,00 грн., кількість відпрацьованих днів - 15; за березень 2020 - 8408,00 грн., кількість відпрацьованих днів - 21. Середньомісячна заробітна плата становить - 8378,76 грн.; середньоденна заробітна плата - 408,72 грн. (14714 грн. : 36 днів = 408,72 грн.; 408,72 грн.*20,5 = 8378,76 грн.) (а.с. 119). Будь-яких заперечень щодо визначення розміру заробітної плати з боку представників відповідачів не було і будь-яких інших доказів не надано, а тому вказаний розрахунок суд приймає до уваги. Вимушеним прогулом позивача є період з 31.03.2020 (дата звільнення - 31.03.2020, який є останнім днем роботи позивача) по 10.03.2021 (дата ухвалення судом рішення про поновлення на роботі), оскільки заробітна плата за час вимушеного прогулу повинна бути стягнута за весь час порушеного права, тобто станом на день відновлення такого права позивача судом (дату ухвалення рішення про поновлення на роботі) та складає 236 робочих днів. Тому, розрахунок середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 31.03.2020 по 10.03.2021 становить 96457,92 грн. (236 робочих днів х 408,72 грн. = 96457,92 грн.). Відповідно до абз. 5 п. 6 постанови Пленуму Верховного СудуУкраїни № 13 від 24.12.1999 «Про практику застосування законодавства про оплату праці» судам роз`яснено, що, задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення. Згідно з п. 171.1 ст. 171 Податкового кодексу України, особою, відповідальною за нарахування, утримання та сплату (перерахування) до бюджету податку з доходів у вигляді заробітної плати, є роботодавець, який виплачує такі доходи на користь платника податку. З огляду на викладене, суд вважає за необхідне позовні вимоги позивача про стягнення середнього заробітку за час вимушего прогулу задовольнити та стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу у сумі 96457,92 грн. з послідуючим утриманням з цієї суми податків та обов`язкових платежів. З огляду на положення п. 2 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд приходить до висновку про необхідність допустити до негайного виконання стягнення з відповідача на користь позивача заробітної плати за один місяць. Також, представник позивач зазначає, що в порушення вимог ст.ст. 47-49, 116 КЗпП України [PERSON] не видано трудової книжки, не виплачені необхідні виплати, які нараховуються при звільненні. В силу вимог ст. 47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. У разі звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу він зобов`язаний також у день звільнення видати йому копію наказу про звільнення з роботи. В інших випадках звільнення копія наказу видається на вимогу працівника. Відповідно до ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, проводиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Судом встановлено, що звільнення позивача мало місце 31.03.2020. Згідно довідки № 10, виданої КП «Лісове» Лісівської селищної ради 04.05.2020, заборгованості з виплати заробітної плати [PERSON] не було; розрахункові при звільнені депоновано в сумі 4515 грн. (а.с. 28). Трудова книжка позивача знаходиться в Лісівській селищній раді. Разом з тим, позивач не заявляла вимоги про стягнення вищевказаних сум та видачу трудової книжки, не надала суду належних та допустимих доказів щодо утруднення вирішення питання в позасудовому порядку. Окрім того, згідно з ч. 1 ст. 233 КЗпП України, працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. У п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 06.11.1992 № 9 роз`яснено, що встановлені ст.ст. 228, 233 КЗпП України строки звернення до суду застосовуються незалежно від заяви сторін. У кожному випадку суд зобов`язаний перевірити і обговорити причини пропуску цих строків, а також навести у рішенні мотиви, чому він поновлює або вважає неможливим поновити порушений строк. Передбачений ст. 233 КЗпП України місячний строк поширюється на всі випадки звільнення незалежно від підстав припинення трудового договору. Якщо місячний чи тримісячний строк пропущено без поважних причин, у позові може бути відмовлено з цих підстав. Перебіг строку звернення до суду починається у разі: вирішення трудового спору з дня, коли працівник дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права (тримісячний строк звернення до суду); розгляду справи про звільнення з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки (місячний строк звернення до суду). Зазначена правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 16.03.2016 у справі № 6-2426цс15, від 06.04.2016 у справі № 6-409цс16. Відповідно до ст. 126 ЦПК України, право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 127 ЦПК України, суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення. Отже, відновлення пропущеного процесуального строку є правом суду, яким останній користується, виходячи із поважності причин пропуску строку, які є об`єктивно непереборними та не залежать від волевиявлення сторони і пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення позивачем процесуальних дій для звернення до суду. Відповідно до ст. 234 КЗпП України, у разі пропуску з поважних причин строків, установлених ст. 233 цього Кодексу, районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд може поновити ці строки. Поважність причин пропуску строку - це обставини, які свідчать про те, що працівник не ставився зневажливо до питання про захист своїх трудових прав. Поважними причинами пропущення строку звернення до суду за вирішенням трудового спору визнаються лише ті обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного звернення до суду та підтверджені належними доказами щодо неможливості такого звернення. Саме такий правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 30.10.2019, справа № 503/361/16-ц. У рішенні Європейського суду з прав людини від 30.11.2006 у справі «Красношапка проти України» вказано, що робітник, який вважає себе незаконно звільненим роботодавцем, має значний особистий інтерес у отриманні судового рішення щодо правомірності такої міри. Європейський суд з прав людини у справі «Устименко проти України» вказав, що одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності. Суд постановив, що якщо звичайний строк оскарження поновлюється зі спливом значного періоду часу, таке рішення може порушити принцип правової визначеності. Хоча, саме національним судам, перш за все, належить виносити рішення про поновлення строку оскарження, їх свобода розсуду не є необмеженою. Суди повинні обґрунтовувати відповідне рішення. У кожному випадку національні суди повинні встановити, чи виправдовують причини поновлення строку оскарження втручання у принцип res judicata, особливо коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів стосовно часу або підстав для поновлення строків. Згідно із ч. 1, ч. 2 ст. 47 КЗпП України , власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку . У разі звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу він зобов`язаний також у день звільнення видати йому копію наказу про звільнення з роботи. У ст. 234 КЗпП України не передбачається переліку поважних причин для поновлення строку, оскільки їх поважність має визначається у кожному випадку, залежно від конкретних обставин. Вочевидь, що як поважні причини пропущення строку, встановленого в ч. 1 ст. 233 КЗпП України, мають кваліфікуватися ті, які об`єктивно перешкоджали чи створювали труднощі для своєчасного звернення до суду та підтверджені належними доказами. Саме такий правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 16.01.2018 у справі № 490/9707/14-ц (провадження № 61-256св17). Крім того, Верховний Суду у постанові від 13 січня 2021 року у справі № 242/3602/19 (провадження № 61-4644св20) дійшов висновку, що місячний строк для звернення до суду за вирішенням спору про поновлення на роботі обчислюється не інакше як з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. Початком перебігу місячного строку для звернення особи до суду з позовом про поновлення на роботі слід вважати день вручення наказу про звільнення або день видачі належно оформленої трудової книжки. Судом встановлено, що позивач з даним позовом (в особі свого представника - адвоката Сібілєвої Л.Г.) звернулася до суду 08.05.2020, тобто позивачем пропущено строки звернення до суду за вирішенням трудового спору, передбачені ст. 233 КЗпП України (а.с. 1-6). В обґрунтування поважності причин пропуску строку звернення до суду представник позивача посилається на те, що вона звернулася до Кіровоградського окружного адміністративного суду з даним позовом в порядку ст. 19 КАС України в місячний термін, як того вимагає Закон. Ухвалою Кіровоградського окружного адміністративного суду від 29.04.2020 відмовлено у відкритті провадження, оскільки спір належить розглядати за правилами цивільного судочинства (а.с. 9-10). Вказану ухвалу отримала поштою 05.05.2020 (а.с. 11). Відповідно до положень ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Указані обставини у поєднанні зі встановленим судом фактом порушення трудових прав позивача дають підстави визнати причини пропуску строку для звернення до суду поважними і поновити їх, оскільки позивач вчасно звернулася із вказаним позовом до суду, однак помилково визначила поширення юрисдикції адміністративного суду щодо розгляду даного спору. Відтак, суд вважає поважними причини пропуску строку звернення позивача до суду із вказаним позовом. Також, слід зазначити, що позивачем першочергово заявлено позовні вимоги до Лісівської селищної ради Олександрівського району Кіровоградської області. Ухвалою суду в якості співвідповідача до участі у справі було залучено Олександрівську селищну раду Кропивницького району Кіровоградської області у зв`язку із змінами в адміністративно-територіальному устрої України. Після уточнення позовних вимог представником позивача позовні вимоги до Лісівської селищної ради не заявлялися. А тому, у задоволенні позовних вимог до Лісівської селищної ради Олександрівського району Кіровоградської області необхідно відмовити, оскільки відбулося залучення до участі у справі співвідповідача, а не його заміна, отже позов підлягає задоволенню частково. Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов?язаних з розглядом справи. До витрат, пов?язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України зазначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», позивачі у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі звільняються від сплати судового збору. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обгрунтованим (п. 268). Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Такий правовий висновок зробила Велика Палата Верховного Суду у додатковій постанові від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19). Позивачем при подачі позову сплачено судовий збір у розмірі 840,80 грн. (а.с. 1). Позивачем, відповідно до ухвали від 14.05.2020 сплачено судовий збір у розмірі 840,80 грн. та відповідно до ухвали від 25.05.2020 - у розмірі 840,80 грн. (а.с. 34-37, 54, 58-60, 63). Згідно ордеру серія КР № 102006, адвокат Сібілєва Л.Г. на підставі договору про надання правової допомоги № б/н від 06.04.2020, (свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю № 32, видане головою Кіровоградської обласної кваліфікаційної дисциплінарної комісії адвокатури 30.12.2003) здійснювала представництво позивача [PERSON] (а.с. 29-30). Відповідно до розрахунку витрат наданої правової допомоги послуги адвоката Сібілєвої Л.Г. складалися з: проведення консультацій адвоката з Ніколенко В.С., збору доказів, підготовки документів та ознайомлення з ними адвоката, написання запитів та позовної заяви, внесення додаткових заяв - на суму 4000,00 грн.; підготовки та участі у судових засіданнях - 26.06.2020, 08.09.2020, 07.10.2020, 04.11.2020, 01.12.2020, 17.12.2020, 25.01.2021, 17.02.2021 на суму 6000,00 грн. Всього на суму 10000,00 грн. (а.с. 217). Згідно квитанції № 000206 від 06.04.2020, позивач [PERSON] сплатила адвокату Сібілєвій Л.Г. кошти у сумі 10000,00 грн. за надання правничої допомоги (а.с. 216). Тому, у порядку ст. 141 ЦПК України та Закону України «Про судовий збір» з співвідповідача Олександрівської селищної ради на користь позивача необхідно стягнути понесені нею судові витрати на оплату судового збору у розмірі 2522,40 грн. (за вимогами немайнового характеру про скасування розпоряджень про оголошення доган та звільнення) та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10000 грн. 00 коп., що підтверджено матеріалами справи. Також, оскільки позов в частині поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного підлягає задоволенню, відповідно до ст. 141 ЦПК України, з Олександрівської селищної ради Кропивницького району Кіровоградської області слід стягнути судовий збір у дохід держави пропорційно розміру задоволених вимог в цій частині, що становить 1805 грн. 38 коп. (964,58 грн. ( 96457,92 грн. х 1% ) + 840,80 грн.).

Outcome: partial