Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-15 00:00:00

Предстанвик в інтересах Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» звернувся до Лисичанського міського суду з позовною заявою до [PERSON] про виселення, треті особи [PERSON], [PERSON], Орган опіки та піклування Лисичанської міської ради. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» та [PERSON] 04.06.2007 року уклали кредитний договір № LGC0G102790042. Відповідно до кредитного договору Банк зобов'язався надати відповідачу кредит у вигляді кредитної лінії у розмірі 22944.00 Долар США строком до 04.06.2027 року, а відповідач зобов'язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором ПАТ КБ «ПриватБанк» і відповідач 04.06.2007 року уклали договір іпотеки . № LGC0G102790042. Згідно з договором іпотеки відповідач надав в іпотеку нерухоме майно, а саме: квартиру загальною площею 58.50 кв.м., житловою площею 23.00 кв.м, яка розташована за адресою: [ADDRESS]. Майно належить відповідачу на праві власності на підставі договору купівлі-продажу. Свої зобов'язання за кредитним договором ПАТ КБ «ПриватБанк» виконав в повному обсязі, надавши відповідачу кредит в розмірі, передбаченому умовами кредитного договору. Згідно зі статями 526, 527, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Відповідач не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, комісією, а також іншими витратами відповідно до умов договору. Таким чином, у порушення зазначених норм закону та умов договору, відповідач зобов'язання за кредитним договором не виконав. ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки та 04.09.2013 року Апеляційний суд Луганської області виніс рішення звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме квартиру загальною площею 58.50 кв.м., житловою площею 23.00 кв.м, яка розташована за адресою: [ADDRESS], шляхом продажу вказаного предмета іпотеки Публічним акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк». Відповідно до ст. 40 Закону України «Про іпотеку» та с. 109 ЖК України - звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців. Після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Таким чином, відповідач та усі інші мешканці підлягають виселенню з квартири розташованої за адресою: [ADDRESS]. На підставі викладеного, після уточнення позовних вимог представник позивача просив виселити [PERSON], [PERSON] та [PERSON], які зареєстровані та/або проживають у квартирі (предмет іпотеки), розташованій за адресою: [ADDRESS] та стягнути з відповідачів на користь позивача судові витрати. Ухвалою Лисичанського міського суду Луганської області від 30.09.2015 року було залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору Орган опіки та піклування Лисичанської міської ради. Ухвалою Лисичанського міського суду Луганської області від 16.02.2018 року було залишено без розгляду позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» в частині вимог до [PERSON] про виселення. Представник позивача [PERSON] в судове засідання не зявилась, до суду надала письмову заяву з проханням розглядати справу без участі їхнього представника, на позовних вимогах до [PERSON] та [PERSON] про виселення наполягають, просять задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявилась, про причину неявки суд не повідомила, про день, час та місце слухання справи повідомлялась належним чином, надала до суду письмову заяву, в якій просила справу розглядати без її участі, проти задоволення позову заперечує. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявились, про причину неявки суд не повідомили, про день, час та місце слухання справи повідомлялись належним чином. Представник третьої особи - Орган опіки та піклування Лисичанської міської ради, в судове засідання не зявився, про причину неявки суд не повідомив, про день, час та місце слухання справи повідомлявся належним чином. Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, повязаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи обєктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) розяснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обовязки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обовязків.. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обовязком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Суд залучає відповідний орган чи особу, яким законом надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, якщо дії законного представника суперечать інтересам особи, яку він представляє. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Стаття 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4.11.1950 року, підписана від імені України 9 листопада 1995 року та ратифікована Законом України № 475/97-ВР від 17.07.1997 року закріплює, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч. 4 ст. 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Відповідно до ст. 109 ЖК України виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку. Відповідно до ст. 190 ЖК України житлові спори вирішуються відповідно до закону. Відповідно до ст. 39 Закону України «Про іпотеку» у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки в рішенні суду зазначаються і спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення публічних торгів або із застосуванням процедури продажу, встановленою ст. 38 цього Закону, яка передбачає право Іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки будь-якій особі-покупцеві. Названі та інші повноваження надані іпотекодержателю іпотекодавцем на здійснення дій з продажу предмету іпотеки від імені іпотекодавця будь-якій особі-покупцеві у разі порушення основного зобов'язання містяться у договорі іпотеки, укладеному між відповідачем та позивачем, у розділі, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя. Відповідно до ч. 2 ст. 39 Закону України «Про іпотеку» одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя вправі винести рішення про виселення мешканців, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення. В судовому засіданні встановлено, що 04.06.2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] був укладений кредитний договір № LGC0G102790042. Відповідно до цього договору Банк зобов'язався надати відповідачу кредит у вигляді кредитної лінії у розмірі 22944.00 Долар США строком до 04.06.2027 року, а відповідач зобов'язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором ПАТ КБ «ПриватБанк» і відповідач 04.06.2007 року уклали договір іпотеки № LGC0G102790042. Згідно з договором іпотеки відповідач надав в іпотеку нерухоме майно, а саме: квартиру загальною площею 58.50 кв.м., житловою площею 23.00 кв.м, яка розташована за адресою: [ADDRESS]. Майно належить відповідачу на праві власності на підставі договору купівлі-продажу. Свої зобов'язання за кредитним договором ПАТ КБ «ПриватБанк» виконав в повному обсязі, надавши відповідачу кредит в розмірі, передбаченому умовами кредитного договору. Відповідач не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, комісією, а також іншими витратами відповідно до умов договору. Таким чином, у порушення зазначених норм закону та умов договору, відповідач зобов'язання за кредитним договором не виконав Відповідно до рішення Апеляційного суду Луганської області від 04.09.2013р. звернуто стягнення на предмет іпотеки, а саме: квартиру загальною площею 58.50 кв.м., житловою площею 23.00 кв.м, яка розташована за адресою: [ADDRESS], шляхом продажу вказаного предмета іпотеки ПАТ КБ «ПриватБанк». Згідно з п.п. 18.12, 18.13 договору іпотеки квартири №LGC0G102790042, іпотекодавець зобов'язується не надавати документи у відповідні державні органи з метою реєстрації будь-яких осіб у предметі іпотеки без письмової згоди на це іпотекодержателя. Якщо іпотекодержатель у випадку порушення іпотекодавцем умов кредитного договору набуває права звернення стягнення на предмет іпотеки, він може використати таке право у випадку: за затримку сплати частини кредиту та/або відсотків щонайменше на один місяць або перевищення суми заборгованості суми кредиту більш ніж як на 10 % або несплати іпотекодавцем більш однієї виплати, яка перевищує 5 % суми кредиту або іншого істотного порушення умов кредитного договору. Відповідно до п. п. 22,23 цього договору у випадку порушення кредитного договору Позичальником або цього договору Іпотекодавцем Іпотекодержатель направляє Іпотекодавцю і Позичальнику письмову вимогу про усунення порушення. Реалізація майна здійснюється в порядку, передбаченому чинним законодавством. \~\~Вказаний договір іпотеки\~\~є чинним, ніким зі сторін, а також заінтересованих осіб, в тому числі і третіми особами\~\~не оспорений та недійсним або розірваним в будь-якому порядку\~\~не визнаний,\~\~тому підлягає безумовному виконанню\~\~з настанням усіх передбачених ним наслідків, в тому числі і можливості його реалізації\~\~іпотекодержателем\~\~від імені іпотекодателя - відповідача по справі, з усіма наданими йому законом повноваженнями для цього. Згідно з довідкою, наданої КП «Паспортна служба» № 802 від 24.04.2015 року, за адресою: [ADDRESS], зареєстровані: [PERSON], [INFO] жінка, [PERSON], [INFO] - донька. Згідно з довідкою №2532/10-13 від 09.08.2017 р., наданою Відділом адміністративних послуг Лисичанської міської ради Луганської області вбачається, що [PERSON], [INFO]. Судом встановлено, що в спірному житлі\~проживають [PERSON] і [PERSON]. Згідно з листа ПАТ БК «ПриватБанк» від 10.11.2015 р. надіслав [PERSON] та [PERSON] повідомив, що 13.03.2013 р. Лисичанським міським судом Луганської області ухвалено рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки. Відповідно до ст.. 40 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що звернення стягнення не передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців. Пропонує на виконання вимог ст.. 40 Закону України «Про іпотеку» добровільно звільнити нерухоме майно за адресою [ADDRESS] із усіма незареєстрованими у предметі іпотеки членами сімї та іншими мешканцями. На момент подання позовної заяви відповідачі добровільно не виконють вимогу іпотекодержателя щодо виселення. Відповідно до ч.1\~ст.575 ЦК України\~та\~ст.1 Закону України «Про іпотеку», іпотека як різновид застави, предметом якої є нерухоме майно, це вид забезпечення виконання зобов'язання, згідно з яким іпотеко держатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, передбаченому цим Законом. Відповідно до вимог\~ст.589 ЦК України, ч.1\~ст.33 Закону України «Про іпотеку», в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотеко держатель має право задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, установлених\~статтею 12 цього Закону. Загальне правило про звернення стягнення на предмет застави (іпотеки) закріплене у\~статті 590 ЦК України, передбачає можливість такого звернення на підставі рішення суду в примусовому порядку, якщо інше не встановлено договором або законом. Крім того, правове регулювання звернення стягнення на іпотечне майно передбачене\~Законом України «Про іпотеку». Згідно з частиною третьою\~статті 33 цього Закону, звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду здійснюється відповідно до\~статті 39 Закону України «Про іпотеку». Так, згідно із частинами першою та другою\~статті 39 цього Закону\~в разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя виносить рішення про виселення мешканців за наявності підстав, передбачених законом, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення. Частиною першою\~статті 40 Закону України «Про іпотеку»\~передбачено, що звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку встановленому законом. Нормою, яка встановлює порядок виселення із займаного житлового приміщення, є\~стаття 109 ЖК України. Відповідно до частини 2\~статті 109 ЖК України\~громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду. Таким чином частина 2\~статті 109 ЖК України\~встановлює загальне правило про неможливість виселення громадян без надання іншого жилого приміщення. Як виняток, допускається виселення громадян без надання іншого жилого приміщення при зверненні стягнення на жиле приміщення, що було придбане громадянином за рахунок кредиту, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. За змістом частини другої\~статті 40 Закону України «Про іпотеку»\~та частини третьої\~статті 109 ЖК УРСР, після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. \~\~Квартира за адресою: [ADDRESS], яка [PERSON] була передана в іпотеку, була придбана за рахунок отриманих кредитних коштів, що підтверджується п.33.3\~договору іпотеки від 04.06.2007 року. Відповідачам була направлена вимога банка відносно виселення з квартири - предмету іпотеки, але мешканці іпотечного майна вимогу про виселення не виконали. Згідно узагальненої судової практики розгляду цивільних справ, які виникають з кредитних правовідносин (2009-2010р.р.) у випадку якщо було звернуто стягнення на предмет іпотеки, а Іпотекодержатель надсилав мешканцям іпотечного майна вимогу про виселення які у свою чергу протягом 30 днів не виконали вказаної вимоги, то позови про виселення та зняття з реєстрації підлягають задоволенню. Враховуючи, що\~\~право на розпорядження спірною квартирою належать позивачу, та відповідно проживання в ній відповідачів є незаконним та порушує права позивача, тому [PERSON] та [PERSON] мають бути виселеними зі спірної квартири за адресою: [ADDRESS]. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, повязані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача. Понесення позивачем судових витрат підтверджується платіжним дорученням № ВО903В0РТЕ від 23.02.2015 року про сплату судового збору в сумі 243,60 грн. та платіжним дорученням № ВО903В0РТЕ від 23.02.2015 року про сплату судового збору в сумі 121,80 грн. Приймаючи до уваги вимоги ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідачів на користь позивача судовий збір у сумі 365,40 грн., а в рівних долях з кожного відповідача.

Outcome: approved