Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-09 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду з позовом в якому просить стягнути зі [PERSON] заборгованість по процентам за користування простроченим кредитом по договору №EIVXP 000477 про відкриття картрахунку та видачу платіжної картки від 18.10.2005 року та додаткової угоди до нього про встановлення ліміту овердрафту №4 від 12.03.2008 року в розмірі 202644,45 доларів США та заборгованість за процентами по договору-анкеті №5006712 про відкриття банківського карткового рахунку та обслуговування платіжної картки від 07.04.2008 року в розмірі 202228,51 євро. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 18.10.2005 року між [PERSON] , та АКІБ «УкрСиббанк» укладено договір про відкриття картрахунку та видачу платіжної картки та додаткову угоду до нього про встановлення ліміту овердрафту №4 від 12.03.2008 року. Відповідач свої зобов`язання належним чином не виконував в результаті чого утворилась заборгованість перед позивачем. 07.04.2008 року між [PERSON] , та АКІБ «УкрСиббанк» укладено договір-анкету про відкриття банківського карткового рахунку та обслуговування платіжної картки. Рішенням суду від 27.09.2013 року з відповідача стягнуто заборгованість розраховану станом на 05.09.2013 року в розмірі 467512,59 доларів США та в розмірі 450297,93 євро. Рішення суду не виконано, а відтак з відповідача підлягає стягненню заборгованість по процентах за користування простроченим кредитом за період з 16.04.2015 року по 16.04.2018 року у межах строку позовної давності. 20.11.2017 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Українська металургійна компанія» укладено договір факторингу про відступлення прав грошової вимоги за вказаними кредитним договорами. У відзиві на позовну заяву представник відповідача просив відмовити у задоволенні позовних вимог, оскільки позовні вимоги необґрунтовані. Так, на сьогоднішній день існує рішення суд про стягнення з відповідача суми боргу за кредитними договорами, а відтак позивач втратив право на нарахування процентів та неустойки за кредитними договорами. У судове засідання сторони не з`явились, представник відповідача надав суду заяву про слухання справи за їх відсутності, представник позивача надав клопотання про відкладення слухання справи через участь в іншому судовому засіданні. Щодо клопотання представник позивача про відкладення слухання справи суд зазначає наступне. Провадження по справі відкрито 22.05.2018 року, у судові засідання призначені на 07.04.2020 року, 22.06.2020 року, 24.11.2020 року, 10.12.2020 року представник позивача не з`явився надавши суду клопотання про відкладення слухання справи. Разом з тим, статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено право кожного на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Відповідно до ч. 1 ст. 44 ЦПК України, учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Стаття 44 ЦПК України визначає найбільш часті випадки зловживанням процесуальними правами, проте їх перелік не є вичерпним. Верховний Суд у своїй судовій практиці висловив однозначну позицію, що ознакою зловживання процесуальними правами є не просто конкретні дії, а дії, спрямовані на введення суду в оману, затягування розгляду справи, створення перешкод опоненту. Відтак, враховуючи, що перелік дій, наведений у частині другій статті 44 ЦПК України, не є вичерпним, то суд може визнати зловживанням процесуальними правами також інші дії, які мають відповідну спрямованість. Частина 2 статті 43 ЦПК України, зобов`язує учасників справи виявляти повагу до суду та до інших учасників судового процесу; сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи. Частинами першою, другою, п`ятою статті 223 ЦПК України передбачено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку з таких підстав: 1) неявка в судове засідання учасника справи, щодо якого відсутні відомості про вручення йому повідомлення про дату, час і місце судового засідання; 2) перша неявка в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними; 3) виникнення технічних проблем, що унеможливлюють участь особи у судовому засіданні в режимі відеоконференції, крім випадків, коли відповідно до цього Кодексу судове засідання може відбутися без участі такої особи; 4) необхідність витребування нових доказів, у випадку коли учасник справи обґрунтував неможливість заявлення відповідного клопотання в межах підготовчого провадження; 5) якщо суд визнає потрібним, щоб сторона, яка подала заяву про розгляд справи за її відсутності, дала особисті пояснення. Викликати позивача або відповідача для особистих пояснень можна і тоді, коли в справі беруть участь їх представники. У разі повторної неявки позивача в судове засідання без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки суд залишає позовну заяву без розгляду, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, і його нез`явлення не перешкоджає вирішенню спору. Статтею 210 ЦПК України визначено, що суд має розпочати розгляд справи по суті не пізніше ніж через шістдесят днів з дня відкриття провадження у справі, а у випадку продовження строку підготовчого провадження - не пізніше наступного дня з дня закінчення такого строку. Суд розглядає справу по суті протягом тридцяти днів з дня початку розгляду справи по суті. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні клопотання представника позивача про відкладення розгляду справи. Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до наступного. У відповідності до ст.ст. 13,81 ЦПК України суд розглядає справу не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін чи інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і докази подаються сторонами і іншими особами, які беруть участь у справі. За договором-анкетою № 5006712 від 07.04.2008 року АКІБ «УкрСиббанк» відкриває рахунок [PERSON] в євро на умовах тарифного пакету Кредитні картки - Visa Infinite». За договором № EIVXP 000477 від 18.10.2005 року АКІБ «УкрСиббанк» відкриває [PERSON] картрахунок та видає платіжну картку, за умовами 8 розділу договору, останній набуває сили з моменту підписання і діє до повного виконання сторонами зобов`язань за цим договором. За умовами додаткової угоди про встановлення ліміту овердрафту №1 до договору про відкриття карткового рахунку та видачу платіжної картки № EIVXP 000477 від 18.10.2005 року банк надає клієнту овердрафт для проведення операцій з використанням платіжних карток понад суми залишку коштів на картковому рахунку клієнта. Розділом 2 додаткової визначено, що датою погашення кредиту вважається день зарахування коштів на картрахунок, внаслідок якого заборгованість по овердрафту на кінець операційного дня стала меншою на суму такого зарахування. Клієнт сплачує банку проценти за користування овердрафтом з дати видачі кредиту, по день, коли такий кредит вважаться погашеним. Процентна ставка встановлюється згідно з тарифами банку. На суму простроченої заборгованості по овердрафту нараховуються проценти за підвищеною процентною ставкою. Розділом три визначено, що банк має право призупинити подальшу видачу овердрафту (кредиту), прийняти рішення про дострокове погашення офердрафту (кредиту) і достроково стягнути суму виданого овердрафта (кредиту), у тому числі шляхом звернення стягнення на забезпечення, у випадку порушення клієнтом умов цієї угоди. Крім того сторонами укладено додаткові угоди про встановлення ліміту овердрафту №2,3 від 18.10.2005 року. Рішенням Дзержинського районного суду м.Харкова від 27.09.2013 року (справа №638/4258/13-ц) позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості по договору №EIVXP 000477 про відкриття картрахунку та видачу платіжної картки від 18.10.2005 року та додаткової угоди до нього про встановлення ліміту овердрафту №4 від 12.03.2008 року в розмірі 467512,59 доларів США та заборгованості по договору-анкетою №5006712 про відкриття банківського карткового рахунку та обслуговування платіжної картки від 07.04.2008 року в розмірі 450297,93 євро. Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 27.04.2016 року рішення суду першої інстанції залишено без змін та за виконавчим листом №638/4258/13-ц відкрито виконавче провадження №55393614. За договором факторингу №85/FAA від 20.11.2017 року ПАТ «УкрСиббанк» відступив права грошової вимоги на підставі договору №26256001152982, договору-анкети №5006746, договору № EIVXP 000477, договору-анкети №5006712. Положеннями частини четвертої статті 82 ЦПК України визначено, що обставини, встановлені рішенням суду, зокрема, у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, в якій беруть участь ті самі особи, або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Тобто, приюдиційними рішеннями судів встановлено факт наявності заборгованості по кредитному договору та в силу положень частини четвертої статті 82 ЦПК України, не підлягають доказуванню в даній справі. Згідно із статтями 525, 526, 530 ЦК України зобов`язання мають виконуватись у встановлений строк. У частині першій статті 612 ЦК України передбачено, що боржник вважається таким, який прострочив виконання зобов`язання, якщо він не приступив до його виконання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно з частиною другою статті 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 ЦК України. У частині першій статті 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до статті 526, частини першої статті 530, статті 610 та частини першої статті 612 ЦК України для належного виконання зобов`язання необхідно дотримувати визначені у договорі строки (терміни), зокрема, щодо сплати процентів, а прострочення виконання зобов`язання є його порушенням. Згідно зі статтею 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Статтею 598 ЦК України передбачено, що зобов`язання припиняється частково або в повному обсязі на підставах встановлених договором або законом. Позивач просить стягнути заборгованість по процентам за користування кредитом за період з 16.04.2015 року по 16.04.2018 рік. Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Позивач використав право вимоги дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України, за порушення умов договору, звернувшись з позовом про стягнення заборгованості про що свідчить рішення суду від 27.09.2013 року по справі №638/4258/13-ц. Такими діями кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом, а також неустойки. За змістом частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Враховуючи викладене, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Саме такі висновки містяться у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року (провадження № 14-10цс18) та від 04 липня 2018 року (провадження № 14-154цс18). Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Outcome: dismissed