Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-23 00:00:00

Представник Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON], [PERSON], по якому просить стягнути солідарно з [PERSON] та [PERSON] на користь публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» заборгованість за кредитним договором № 134/АG8-11-07 від 05 листопада 2007 р. у розмірі 24 360,00 грн., судовий збір у розмірі 243,60 грн. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що згідно з кредитним договором № 134/АG8-11-07 від 05 листопада 2007 р. [PERSON] було надано кредит у розмірі 67 500 грн. строком до 05 листопада 2014 року для придбання автомобіля. З метою забезпечення вказаного кредитного договору, між Публічним акціонерним товариством «Банк «Фінанси та Кредит» та [PERSON]»ю Леонідівною було укладено договір поруки № 134/АG8-11-07 від 05 листопада 2007 р., згідно умов якого, остання виступила поручителем. Рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда від 07.08.2009 року було стягнуто з відповідачів солідарно заборгованість за кредитним договором у розмірі 72 830 грн. та судові витрати. Проте, відповідачі свої зобовязання не виконують, внаслідок чого утворилась заборгованість станом на 20 травня 2015 року у розмірі 24 360 грн., а саме: 16 141, 20 грн. прострочена заборгованість за відсотками, 8 218, 80 грн. пеня за період з 27.02.2015 року по 20.05.2015 року. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити. В обґрунтування позовних вимог послався на обставини, викладені в позовній заяві. Представник відповідача [PERSON] та відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнали, вказали, що з метою погашення заборгованості по кредиту автомобіль марки Fiat Punto Aktive, державний номерний знак [NUMBER] було реалізовано, тому посилаються на відсутність боргу по кредитному договору, що підтверджується листом ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» №5590 від 18.05.2010 року, яким було повідомлено начальника Кіровоградської МРЕВ, що [PERSON] виконав зобовязання перед банком по кредитному договору № 134/АG8-11-07 від 05 листопада 2007 р. Суд, в межах наданих доказів, заслухавши пояснення представника позивача, відповідача [PERSON], представника відповідача [PERSON], дослідивши письмові матеріали справи, оцінивши зібрані докази, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 05 листопада 2007 року між Відкритим акціонерним товариством «Банк «Фінанси та Кредит» (правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Банк «Фінанси та Кредит») та [PERSON] було укладено кредитний договір № 134/АО8-11-07 від 05 листопада 2007 р., за умовами якого банк надає позичальнику в тимчасове користування на умовах забезпеченості, поворотності, строковості, платності кредитні ресурси в сумі 67 500 грн. з оплатою за процентними ставками, встановленими п. 4.1. цього договору, з кінцевим терміном повернення 05 листопада 2014 року. Згідно п. 3.3 кредитного договору, позичальник зобовязується щомісячно, в термін з «1» по «10» число кожного місяця (згідно з графіком зниження розміру заборгованості додатком №1 до цього договору) здійснювати погашення заборгованості за кредитними ресурсами у складі щомісячних ануїтентних платежів, розміри яких встановлено договором. Даний договір за своєю правовою природою є кредитним договором. Відповідно до вимог статті 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Позивач виконав свої зобовязання за кредитним договором в повному обсязі, що підтверджується матеріалами справи. В забезпечення виконання зобовязань по кредитному договору між Відкритим акціонерним товариством «Банк «Фінанси та Кредит» (правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Банк «Фінанси та Кредит») та [PERSON] укладено договір поруки № 134/АG8-11-07 від 05 листопада 2007 року, згідно п. 2. якого у випадку невиконання боржником зобовязань за кредитним договором, боржник та поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що й боржник, у т.ч. по основному боргу, сплаті щомісячних процентів і підвищених процентів, сплаті комісійної винагороди, сплаті неустойки по основному боргу та процентам, а також по відшкодуванню всіх збитків. Згідно статті 554 Цивільного кодексу України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Згідно статті 543 Цивільного кодексу України у разі солідарного обов'язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Позичальник свої зобовязання за кредитним договором не виконує. Рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда від 07.08.2009 року було стягнуто солідарно з [PERSON] та [PERSON] кредитну заборгованість на користь ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит» від імені та в інтересах якого діє «Придніпровське регіональне управління» ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит», в розмірі 72830,22 грн. В подальшому позичальник не виконав умови кредитного договору в терміни, передбачені кредитним договором № 134/АG8-11-07 від 05 листопада 2007 року, внаслідок чого перед позивачем станом на 20 травня 2015 року виникла заборгованість у розмірі 24 360 грн., а саме: 16 141, 20 грн. прострочена заборгованість за відсотками, 8 218, 80 грн. пеня за період з 27.02.2015 року по 20.05.2015 року. Відповідно до вимог статті 526 Цивільного кодексу України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У відповідності до статті 530 Цивільного кодексу України зобовязання повинні виконуватись в установлений законом або договором строк. Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконати ним грошового зобовязання. Докази виконання відповідачами в повному обсязі прийнятих на себе зобов'язань за договором в матеріалах справи відсутні, а тому позовні вимоги в частині стягнення 16 141, 20 грн. простроченої заборгованість за відсотками підлягають задоволенню. Позивач також просить стягнути з відповідача пеню за період з 27.02.2015 року по 20.05.2015 року за несвоєчасну сплату кредиту в розмірі 8 218, 80 грн. У відповідності до приписів частини першої статті 546 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання може забезпечуватися, зокрема, неустойкою. Статтею 549 Цивільного кодексу України встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. В силу статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Статтею 611 Цивільного кодексу України визначено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки. Пунктом 6.1. кредитного договору передбачено, що за прострочення повернення кредитних ресурсів та/або сплати процентів, позичальник сплачує банку пеню з розрахунку 1% від простроченої суми за кожний день прострочення. Зазначена пеня сплачується у випадку порушення позичальником строків платежів, передбачених п. 3.2., 3.3., 3.5., 4.3., 4.4., 4.6., 4.7., 4.8. цього договору, а також будь-яких інших строків платежів, передбачених цим договором. Сплата пені не звільняє позичальника від зобовязання сплатити проценти за весь час фактичного користування кредитними ресурсами. Відповідачами до суду надано ксерокопію листа ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» №5590 від 18.05.2010 року, яким було повідомлено начальника Кіровоградської МРЕВ, що [PERSON] виконав зобовязання перед банком по кредитному договору № 134/АG8-11-07 від 05 листопада 2007 р. Банк не заперечив щодо відчуження автомобіля марки Fiat Punto Aktive, державний номерний знак [NUMBER], сірого кольору, легковий універсал, який належить [PERSON] на праві свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серія СРВ №541929. Згідно відповіді на запит суду №10/1691 від 07.10.2015 року з Управління державної автомобільної інспекції УМВС України в Кіровоградській області, надати копії документів, які стали підставою для зняття з обліку у 18.05.2010 році вказаного автомобіля немає можливості в зв»язку з тим, що термін зберігання документів, які стали підставою для реєстрації, перереєстрації та зняття з обліку транспортних засобів обмежено до 5 років. За приписами ч. 3 ст. 10, ч. 2 ст. 59, ч. ч. 1, 4 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести допустимими та належними доказами ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимог і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Суд не приймає як належний та допустимий доказ лист ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» №5590 від 18.05.2010 року, так як суду надана лише його копія без надання для огляду оригіналу, а копії документів, які стали підставою для зняття з обліку автомобіля уже знищено. Як вбачається з ухвали апеляційного суду Кіровоградської області від 28.04.2015 року подання державного виконавця Ленінського ВДВС Кіровоградського міського управління юстиції [PERSON] про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України [PERSON], [INFO], громадянина України, мешканця [INFO]. 29 , кв.14, було залишено без задоволення. Згідно вказаної ухвали, як підтверджується поясненнями державного виконавця та поясненнями представника банку, борг за кредитом становив 21 000 грн., частина боргу в сумі 41 500 грн. погашена за рахунок продажу заставного автомобіля, який передано банку для продажу боржником добровільно, борг погашається постійно за рахунок відрахувань з пенсії [PERSON], яка теж є боржником. Посилання відповідачів на реалізацію автомобіля як на підставу відмови у задоволенні позовних вимог, суд оцінює критично, так як предметом позову є не стягнення боргу, а стягнення заборгованості по простроченим відсоткам та пені, яка утворилась після винесення судом рішення про стягнення основної суми боргу. Крім того, представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні заявив клопотання про застосування до позовних вимог строку позовної давності. Остання сплата по кредиту згідно розрахунку відбулася 27.04.2015 року. Статтею 530 ЦК України визначено, якщо у зобовязанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Згідно кредитного договору визначено, що кредит надається позичальнику строком до 05 листопада 2014 року. Статтями 256 та 257 ЦК України визначено, що позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Частиною 1 та ч.5ст.261 ЦК України передбачено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобовязаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Згідно з положеннями ч.3 та ч.4 ст.267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Як вбачається з матеріалів справи, позивач до суду звернувся 27 травня 2015 року, тобто в межах строку позовної давності. За вказаного, позовні вимоги підлягають до задоволення у повному обсязі. Витрати по сплаті судового збору відповідно до вимог статті 88 Цивільного процесуального кодексу України покладаються на відповідачів. На підставі викладеного,

Outcome: approved