Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-30 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду із вказаним позовом та зважаючи на збільшення вимог остаточно просив стягнути з ДП «Вугілля України» на користь [PERSON] заборгованість по заробітній платі за період з 01.11.2014 р. по 31.05.2015 р. у розмірі 33 405,64 грн., яка була нарахована, але не виплачена, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у сумі 14 403,43 грн. за період з 31.05.2015 р. по 31.08.2015 р. та моральну шкоду у розмірі 10 000,00 грн. Свої вимоги мотивує тим, що [PERSON] починаючи з 01.09.2010 р. працює у Відокремленому підрозділі «Галузевий 2010 року інформаційно-розрахунковий центр» ДП «Вугілля України» на посаді провідного бухгалтера бухгалтерії. ДП «Галузевий інформаційно-розрахунковий центр» де раніше працювала позивач згідно до наказу № 149 від 14.05.2010 року було реорганізовано у Відокремлений підрозділ «Галузевий інформаційно-розрахунковий центр» ДП «Вугілля України», куди був переведений позивач с посади провідного економіста бухгалтерії. Підрозділ здійснює діяльність, яка не суперечить чинному законодавству України, статуту ДП «Вугілля України», меті та предмету діяльності, які встановлені Положенням про Відокремлений підрозділ. Оплата праці працівників ВП «Галузевий інформаційно-розрахунковий центр» здійснюється відповідно до Положення про організацію оплати та преміювання працівників, затвердженому генеральним директором ДП «Вугілля України». Станом на дату звернення до суду ДП «Вугілля України» в особі Відокремленого підрозділу нараховує, але не виплачує заробітну плату, у зв'язку із чим виникла заборгованість у розмірі 33 405,64 грн. (за період з листопада 2014 р. по травень 2015 р.) Також, як зазначає представник позивача 01.04.2015 р. відповідачем було прийнято наказ № 12 «Про ліквідацію ВП «ГІРЦ» «Вугілля України», де зокрема, у п. 1 визначено до 01 червня 2015 р. ліквідувати Відокремлений підрозділ та провести остаточний розрахунок з працівниками. За таких обставин позивача 31.05.2015 р. наказом № 23/к було звільнено у зв'язку із ліквідацією підприємства, але ні заборгованість по заробітній платі, ні остаточний розрахунок при звільнений з [PERSON] проведено не було. Порушення з боку відповідача вимог чинного трудового законодавства України призвело спричинення позивачу моральної шкоди. Остання полягає у величезних моральних стражданнях, оскільки в умовах проведення АТО позивач був позбавлений основного джерела доходу, проте продовжувала виконувати свої посадові обов'язки. Відповідач тривалий час не вирішував питання подальшого існування підприємства, що для позивача, зважаючи на небезпечну обстановку в місті, несло велику напругу у психологічному сенсі. За таких обставин позивач і звернувся до суду з позовом з метою захисту своїх прав. В судовому засідання представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги, просив задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача в судовому засіданні просив відмовити у задоволенні позову у зв'язку з його безпідставністю. Пояснив, що розпорядженням КМ України від 07.11.2014 року № 1085-р затверджено перелік населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють або здійснюють не в повному обсязі свої повноваження. Місто Макіївка зазначається у даному переліку населених пунктів. Відповідно до рішення Ради національної безпеки і оборони України від 04.11.2014 р. «Про невідкладні заходи щодо стабілізації соціально-економічної ситуації в Донецькій та Луганській областях», введеного в дію Указом Президента України від 14.11.2014 р. № 875/2014, підлягають припиненню діяльність державних підприємств, установ та організацій, їх філій (відділень), представництв та евакуації працівників (за їх згодою), вивезення в разі можливості майна та документації на окремих територіях у районі проведення антитерористичної операції в Донецькій і Луганській областях. Згідно з п. 1 Наказу Міненерговугілля України від 25.11.2014 р. № 841 «Про заходи стабілізації соціально-економічної ситуації у Донецької та Луганської областях» з 28 листопада 2014 р. підлягають припиненню виробнича та фінансово-господарська діяльність державних підприємств, установ, організацій та об'єднань, що належать до сфери управління Міненерговугілля та господарських товариств, щодо яких Міненерговугілля здійснює управління корпоративними правами держави, які знаходяться у зоні здійснення антитерористичної операції. ВН «ГІРЦ» веде самостійну господарську діяльність, надає послуги своїм контрагентам, за що отримує відповідні кошти. Згідно з Положенням про організацію оплати праці та преміювання працівників ВП «ГІРЦ», прийнятого протоколом № 1 загальних зборів трудового колективу підрозділу , фонд оплати праці працівників регулюється обсягами надання послуг та може бути збільшений чи зменшений залежно від його (підрозділу) фінансово-господарської діяльності. У зв'язку із проведенням активної фази бойових дій в зоні АТО (в якій перебуває і ВП «ГІРЦ» м. Макіївка) і як наслідок суттєве скорочення обсягів реалізації вугільної продукції, листами від 28.11.2014 р. № 2378/4 та 02.12.2014 р. № 2768/15 ДП «Вугілля України» надавало рекомендації керівнику Підрозділу щодо оптимізації структури ВП «ГІРЦ» шляхом звільнення, у відповідності з чинним законодавством України, працівників сектору збору інформації, працевлаштування яких неможливе. Однак до наданих рекомендацій керівник Підрозділу не прислухався, численність сектору працівників не оптимізував, діяльність Підрозділу не згорнув. Враховуючи телеграму Міненерговугілля від 30.12.2014 р. № 2/34-5731, з січня 2015 року ВП «ГІРЦ» фактично не виконує свою діяльність та не отримує коштів. Дебіторська заборгованість, яка виникла у ВП «ГІРЦ» є виключно результатом діяльності керівництва підрозділу. Вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши наявні матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного. Встановлено, що [PERSON] працювала у Відокремленому підрозділі «Галузевий інформаційно-розрахунковий центр» Державного підприємства «Вугілля України» на посаді провідного бухгалтера бухгалтерії. Як свідчить запис у трудовій книжці позивача, і ця обставина не заперечується представником відповідача, [PERSON] була звільнена з посади відповідно до п. 1 ст. 40 КЗпП України у зв'язку із ліквідацією підприємства, на підстав Наказу № 23/к від 31.05.2015 р. Як свідчить Положення про відокремлений підрозділ «ГІРЦ», затвердженого наказом ДП «Вігілля України» від 21.09.2010 № 49 вбачається, що підрозділ не є юридичною особою, представляє інтереси і реалізує свої цілі і завдання в межах цього Положення і Статуту підприємства (п.п.3.2). При цьому, підрозділ керується у своїй діяльності чинним законодавством України, цим Положенням, статутом Підприємства, внутрішніми нормативними документами Підприємства, колективним договором Підприємства з врахуванням особливостей, викладених у документах, складених підрозділом та затверджених керівником Підприємства. Згідно до пп. 4.1., 4.2. Положення, ДП «Вугілля України» (Підприємство) наділяє ВП «Галузевий інформаційно-розрахунковий центр» (Підрозділ) оборотними активами (в тому числі грошовими). Використання Підрозділом коштів здійснюється у порядку, визначеному Підприємством відповідно до затверджених ним фінансових планів/ кошторисів витрат. Оплата праці працівників ВП «ГІПЦ», і це не оспорюється представником відповідача, здійснюється згідно до Положення про організацію оплати праці та преміювання працівників, затвердженому генеральним директором ДП «Вугілля України». Приписами ст. 94 КЗпП України, заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовій виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Як вбачається із довідки №167/15 від 10.06.2015 р. наданої ДП 2Вугілля України» станом на 01.06.2015 [PERSON] нарахована, але не виплачена заробітна плата за період з 01.11.2014 по 31.05.2015 у сумі 41 944,44 грн. із яких, з урахуванням утримань, до виплати - 33 405,64 грн. Положеннями ст.115 КЗпП України передбачено, що заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Зважаючи на те, що під час розгляду справи встановлено обставин, які свідчать про те, що належні позивачеві суми були виплачені відповідачем згідно до вимог чинного законодавства, вимоги про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати в розмірі 33 405,64 грн. є обґрунтованими, доведеними належними і допустимими доказами, а тому в цій частині підлягають задоволенню. При цьому суд не може погодитись з твердженням представника відповідача викладених у відзиві на позов стосовно вини ВП «ГІРЦ» щодо виникнення дебіторської заборгованості та не виконання рекомендацій Державного підприємства керівником Підрозділу щодо звільнення працівників, оскільки це не позбавляє позивача права на отримання належних їй сум. За приписами ст. 117 КЗпП України в разi невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звiльненому працiвниковi сум у строки, зазначенi в статтi 116 цього Кодексу, при вiдсутностi спору про їх розмiр пiдприємство, установа, органiзацiя повиннi виплатити працiвниковi його середнiй заробiток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявностi спору про розмiри належних звiльненому працiвниковi сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цiй статтi вiдшкодування в тому разi, коли спiр вирiшено на користь працiвника. Якщо спiр вирiшено на користь працiвника частково, то розмiр вiдшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рiшення по сутi спору. Статтею 116 КЗпП України визначено, що при звiльненнi працiвника виплата всiх сум, що належать йому вiд пiдприємства, установи, органiзацiї, провадиться в день звiльнення. Якщо працiвник в день звiльнення не працював, то зазначенi суми мають бути виплаченi не пiзнiше наступного дня пiсля пред'явлення звiльненим працiвником вимоги про розрахунок. За розрахунком наданим представником позивача, який було перевірено в судовому засіданні та не оспорювалась представником відповідача, середній заробіток за час затримки розрахунку 64 робочі дні) за період з 02 червня 2015 року по 31 серпня 2015 р. (день подачі заяви про збільшення позовних вимог) становить 14 403 грн. 43 коп., які на думку суду підлягають стягненню з відповідача, зважаючи на те, що представник позивача н наполягав щоб дана сума була порахована до дня винесення рішення. У відповідності до ст.237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Пленум Верховного Суду України в п. 13 постанови № 4 від 31.03.1995 р. «Про судову практику в спорах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз'яснив, що судам необхідно враховувати, що відповідно до ст. 237-1 КЗпП ( 322-08 ) (набрала чинності 13 січня 2000 р.) за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. За вимогами чинного процесуального законодавства, обставини зазначені позивачем на підтвердження вимог щодо наявності моральної шкоди мають бути підтверджені належними засобами доказування, за відсутності яких можна стверджувати про недоведеність позивачем факту завдання йому моральної шкоди. Представник позивача зазначає, що у зв'язку із порушенням прав позивача [PERSON] зазнала моральних страждань та в якості компенсації останніх просить суд стягнути з відповідача суму у розмірі 10 000,00 грн. Пояснив суду, що в умовах АТО позивач продовжує виконувати свої обов'язки, проте не отримує належну винагороду. Психологічна напруга, яка викликана відсутністю основного джерела доходів викликала у позивача втрату нормальних життєвих зв'язків. За встановлених обставин, суд приходить до висновку, що в результаті несвоєчасної виплати відповідачем позивачу заборгованості по заробітній платі, позивач зазнала душевних страждань, в нього виникли матеріальні труднощі, що призвело до втрати нормальних життєвих зв'язків, а отже і щодо наявності моральної шкоди, що її було спричинено боку відповідача. Вирішуючи питання про розмір даної шкоди в грошовому еквіваленті, суд виходить з втрат немайнового характеру, що їх зазнав позивач, зміни, які відбулись в житті позивача, витрачений час на збирання необхідних доказів, що призвело до негативних наслідків щодо самопочуття останнього, його душевної рівноваги та морального стану, а тому оцінює моральну шкоду в 1000,00 грн. Розподіляючи судові витрати суд керується положеннями ст. 88 ЦПК України. Виходячи з наведеного,

Outcome: partial