Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-12 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду із вказаним позовом, в обґрунтування якого відповідно до уточнених позовних вимог посилався на те, що 3 вересня 2007 року АТ «Укрсоцбанк» та [PERSON] уклали кредитний договір № 215/12-07-0764. Внаслідок реорганізації шляхом приєднання АТ «Укрсоцбанк» правонаступником усього майна, майнових прав та обов`язків його є АТ «Альфа-Банк» з дати затвердження передавального акту загальними зборами акціонерів АТ «Альфа-Банк» та рішення єдиного акціонера АТ «Укрсоцбанк», тобто з 15 жовтня 2019 року. За умовами наведеного кредитного договору банк надав позичальнику кредит у сумі 6870 доларів США, а боржник відповідно до умов такого договору зобов`язався в порядку та на умовах, що визначені договором повертати кредит, виплачувати проценти за його користування, сплачувати неустойку. Натомість відповідач неналежно виконав взяті на себе зобов`язання, в результаті чого станом на 1 листопада 2019 року має борг в розмірі 6430,74 доларів США. В забезпечення виконання зобов`язань позичальника за кредитним договором банк та [PERSON] уклали договір поруки, за умовами якого поручитель поручається в тому ж обсязі, що і боржник, за виконання позичальником обов`язків, що виникли на підставі основного договору або можуть виникнути на підставі нього у майбутньому. Враховуючи наведене, просив суд стягнути солідарно з [PERSON] та [PERSON] на користь АТ «Альфа-Банк» заборгованість в сумі 6430,74 доларів США зі встановленням подальших нарахувань відповідно до умов кредитного договору до моменту виконання рішення відповідно до п. 10 ст. 265 ЦПК, стягнувши з відповідачів також витрати по сплаті судового збору. Ухвалою суду від 28 липня 2020 року провадження за позовом Акціонерного товариства «Альфа-Банк» до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості в частині позовних вимог до [PERSON] було закрито на підставі п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК внаслідок смерті боржника до відкриття провадження по справі. Представник позивача, який діє на підставі довіреності, Дегтярьов Є. В., у судовому засідання в режимі відео конференції, наполягаючи на задоволені уточнених позовних вимог та не заперечуючи проти ухвалення заочного рішення по справі, надав пояснення аналогічні тим, що викладені в уточненій позовній заяві, додавши, що в жовтні 2008 року позичальнику [PERSON] надсилалось письмове повідомлення банком про підвищення відсоткової ставки за кредитним договором від 3 вересня 2007 року, на що останній погодився, оскільки після цього протягом чотирьох років сплачував відсотки за користування позикою на виконання умов укладеного кредитного договору. Відповідач, [PERSON] , у судове засідання не з`явився за невідомих суду причин повторно, будучи повідомленим про час та місце слухання справи належним чином, не надавши суду заяву з проханням вирішити спір у його відсутність. За ч. 4 ст. 223 ЦПК зі згоди представника позивача суд ухвалив заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає поданий позов таким, що не підлягає задоволенню, виходячи з наступних міркувань. На підставі ст. 526 Цивільного кодексу України (далі - ЦК) зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, а за ч. 1 ст. 629 ЦК договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно із ст. 1048 ЦК позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 ЦК. На підставі ст. 1054 ЦК за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. За ч. 2, 3 ст. 533 ЦК, якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов`язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. Згідно із ст. 610 ЦК порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Відповідно до ст. 625 ЦК боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. За ч. 1 ст. 553 ЦК за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. На підставі ч. 1, 2 ст. 554 ЦК у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Матеріалами справи встановлено, що 3 вересня 2007 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є АТ ««Альфа-Банк», та [PERSON] був укладений кредитний договір № 215/12-07-0764, відповідно до якого банк надав позичальнику кредит у сумі 6870 доларів США зі сплатою 12,55 % річних з наступним порядком погашення до 10 жовтня 2007 року 147 доларів США, а з 10 листопада 2007 року по 2 вересня 2014 року (кінцевий термін повернення кредиту) щомісячно по 81 доларів США. Кредит був наданий на придбання автомобіля ЗАЗ ДЕУ Ланос. При цьому відповідно до п. 7.3 договору він діє до остаточного виконання взятих на себе сторонами зобов`язань. Також за п. 2.6 кредитного договору банк має право ініціювати питання про збільшення відсоткової ставки за кредитом, про що повідомляється позичальник не пізніше ніж за 7 днів до дати початку змін та надати для укладення додаткову угоду. В свою чергу позичальник, якщо він приймає умови щодо збільшення відсоткової ставки, зобов`язаний протягом 5 днів підписати додаткову угоду про збільшення відсоткової ставки (а. с. 104-106). Відповідно до договору поруки № 215/12-07-0768 від 3 вересня 2007 року, укладеного між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є АТ ««Альфа-Банк», (кредитор), [PERSON] (позичальник) та [PERSON] (поручитель), вбачається, що поручитель зобов`язується перед кредитором відповідати за виконання позичальником умов кредитного договору від 3 вересня 2007 року № 215/12-07-0764 щодо сплати суми кредиту в розмірі 6870 доларів США, нарахованих відсотків у розмірі 12,55 % річних та сплати інших платежів з кінцевим терміном повернення до 2 вересня 2014 року. Також за п. 4.2 договору поруки він діє до остаточного виконання взятих на себе сторонами зобов`язань (а. с. 13-15). Суд зазначає, що за п. 2 ч. 1 ст. 512 ЦК кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок правонаступництва. На підставі ст. 513 ЦК правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні, яке виникло на підставі правочину, що підлягає державній реєстрації, має бути зареєстрований в порядку, встановленому для реєстрації цього правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ст. 514 ЦК до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно із ст. 516 ЦК заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Так судом встановлено, що 15 жовтня 2019 року відповідно до протоколу № 4/2019 позачергових загальних зборів акціонерів АТ «Альфа-Банк» та рішення № 5/2019 єдиного акціонера АТ «Укрсоцбанк» до складу АТ «Альфа-Банк» було приєднано АТ «Укрсоцбанк» за передавальним актом із правонаступництвом усіх прав та обов`язків АТ «Укрсоцбанк», реєстри нотаріусу № 10305, 10306, 10307, 10308 (а. с. 24-29). Таким чином у судовому засіданні було доведено правонаступництво прав та обов`язків АТ «Укрсоцбанк» позивачем, АТ «Альфа-Банк», в тому числі як нового кредитора за договорами від 3 вересня 2007 року № 215/12-07-0764 та № 215/12-07-0768. За розрахунком заборгованості, наданим представником позивача, станом на 1 листопада 2019 року вбачається, що [PERSON] має прострочену заборгованість з кредиту в сумі 3269,06 доларів США, а також борг з нарахованих відсотків у сумі 3161,68 доларів США, що загалом складає 6430,74 доларів США (а. с. 16). Крім того з розгорнутого розрахунку боргу вбачається, що заборгованість [PERSON] за кредитним договором від 3 вересня 2007 року № 215/12-07-0764 складає станом на 17 липня 2020 року по тілу кредиту становить 3269,06 доларів США, а розмір не отриманих відсотків становить 3229,10 доларів США, що загалом дорівнює 6498,16 доларів США. При цьому з такого розрахунку вбачається, що відсотка ставка з 20 жовтня 2008 року за користування кредитом [PERSON] була збільшена банком до 13,50 % річних. Також з розрахунку видно, що позичальнику банком було розраховано відсотки за користування кредитом за період з 3 вересня 2014 року по 25 грудня 2019 року на суму 2378,31 доларів США. В той же час вказана сума нарахованих відсотків у розмірі 2378,31 доларів США не увійшла до суми боргу з відсотків у розмірі 3229,10 доларів США, яка утворилась перед банком у позичальника за період дії кредитного договору, тобто до 2 вересня 2014 року (а. с. 100-103). Також суд зазначає, що за випискою банку щодо руху грошових коштів по кредитному договору від 3 вересня 2007 року № 215/12-07-0764 вбачається, що останнє погашення боргу по кредиту [PERSON] здійснив 8 січня 2009 року в сумі 80,38 доларів США, а за наданим банком розрахунком заборгованості - 10 вересня 2012 року в сумі 70,38 доларів США з тіла кредиту та 27 листопада 2012 року з відсотків в сумі 73 долара США (а. с. 102, 110-114). Суд між тим вказує, що за ч. 1 ст. 559 ЦК (в редакції на момент виникнення спірних правовідносин) порука припиняється у разі зміни зобов`язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. Суд також зазначає, що згідно із ч. 4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (в редакції, чинній на момент укладення кредитного договору) у договорі про надання споживчого кредиту може зазначатися, що відсоткова ставка за кредитом може змінюватися залежно від зміни облікової ставки Національного банку України або в інших випадках. Про зміну відсоткової ставки за споживчим кредитом споживач повідомляється кредитодавцем письмово протягом семи календарних днів з дати її зміни. Без такого повідомлення будь-яка зміна відсоткової ставки є недійсною. У постанові Верховного Суду України від 14 грудня 2016 року у справі № 752/16018/15-ц зроблено правовий висновок, що «у разі підвищення банком процентної ставки з`ясуванню підлягають визначена договором процедура підвищення процентної ставки (лише повідомлення позичальника чи підписання додаткової угоди); дії позичальника щодо прийняття пропозиції кредитора тощо. Боржник вважається належно повідомленим про збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом в односторонньому порядку в тому разі, якщо банк не лише відправив на адресу такого боржника лист про зміну умов кредитного договору, а й довів факт його вручення адресатові під розписку». Аналогічна правова позиція була викладена також Верховним Судом у постанові від 19 вересня 2018 року по справі № 664/2784/15-ц. Натомість матеріали справи не містять доказів виконання кредитором як вимог ч. 4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (в редакції, чинній на момент укладення кредитного договору), так й умов п. 2.6 кредитного договору від 3 вересня 2007 року щодо укладення із позичальником письмової додаткової угоди про збільшення відсоткової ставки. При цьому суд відхиляє посилання представника позивача на те, що банком було дотримано положення договору та закону через те, що позичальнику завчасно надсилалось письмове повідомлення про підвищення відсоткової ставки за кредитним договором, оскільки умовами договору від 3 вересня 2007 року передбачено не тільки надсилання такого повідомлення, доказів чого не долучено до справи, але й надання для укладення позичальнику додаткової угоди, яку [PERSON] повинен був, якщо б приймав умови щодо збільшення відсоткової ставки, власноручно підписати. Однак доказів наявності такої додаткової угоди матеріали справи також не містять. Отже, судом було на підставі викладеного вмотивування встановлено, що кредитором було порушено ч. 1 ст. 559 ЦК (в редакції на момент виникнення спірних правовідносин), через що було збільшено обсяг відповідальності поручителя без згоди [PERSON] . Крім цього суд зазначає, що за ч. 4 ст. 559 ЦК (в редакції на момент виникнення спірних правовідносин) порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки. Суд також зауважує, що з огляду на положення другого речення ч. 4 ст. 559 ЦК (в редакції на момент виникнення спірних правовідносин) можна зробити висновок про те, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов`язання за договором повинно бути пред`явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов`язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами). У разі пред`явлення банком вимог до поручителя більш ніж через шість місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобов`язання в силу положень ч. 4 ст. 559 ЦК порука припиняється в частині певних щомісячних зобов`язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку. Аналогічна правова позиція була висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 13 червня 2018 року по справі № 408/8040/12. Крім цього Велика Палата Верховного Суду у постанові від 31 жовтня 2018 року по справі № 202/4494/16-ц виклала правовий висновок про те, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов`язання за договором, повинно бути пред`явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов`язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами). У разі пред`явлення банком вимог до поручителя більш ніж через шість місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобов`язання в силу положень ч. 4 ст. 559 ЦК порука припиняється в частині певних щомісячних зобов`язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку. Отже суд дійшов висновку, що у разі пред`явлення банком вимог до поручителя більше ніж через шість місяців після настання строку виконання відповідної частини основного зобов`язання в силу ч. 4 ст. 559 ЦК порука [PERSON] припинилась в частині певних щомісячних зобов`язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку. Суд зауважує, що Велика Палата Верховного Суду у постанові від 5 червня 2019 року по справі № 523/3082/14-ц вказала, якщо умовами кредитного договору передбачено окремі самостійні зобов`язання боржника про повернення боргу щомісяця частинами та встановлено самостійну відповідальність боржника за невиконання цього обов`язку, то в разі неналежного виконання позичальником цих зобов`язань позовна давність за вимогами кредитора до нього про повернення заборгованих коштів повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу. При цьому за ст. 554 ЦК зазначені правила (з урахуванням положень ч. 4 ст. 559 ЦК) повинні застосовуватись також й до поручителя. Також суд зазначає, що відповідно до ч. 1 ст. 251 ЦК строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. За ч. 1 ст. 252 ЦК строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Разом з тим суд зауважує, що із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов`язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (ст. 251, 252 ЦК). Таким чином умови договору поруки, викладені в п. 4.2 договору поруки від 3 вересня 2007 року, за яким такий договір діє до остаточного виконання взятих на себе сторонами зобов`язань, не означають, що цим договором установлено строк припинення поруки в розумінні ст. 251 ЦК, тому в цьому випадку підлягають застосуванню норми ч. 4 ст. 559 ЦК. Оскільки кінцевим терміном повернення кредиту згідно з договором кредитування від 3 вересня 2007 року № 215/12-07-0764 є 2 вересня 2014 року, то з цієї дати відповідно до ст. 261 ЦК починається перебіг позовної давності для вимог до боржника та обчислення встановленого ч. 4 ст. 559 ЦК 6-місячного строку для пред`явлення вимог до поручителя. Тобто позивач мав протягом 6 місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання пред`явити вимоги до поручителя, а фактично свої вимоги до поручителя банк пред`явив лише 17 грудня 2019 року. Аналогічна правова позиція була висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 25 квітня 2018 року по справі № 641/9926/15-ц. В той же час за ч. 1 ст. 559 ЦК (в редакції змін, введених в дію з 4 лютого 2019 року) в разі зміни зобов`язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшився обсяг відповідальності боржника, такий поручитель несе відповідальність за порушення зобов`язання боржником в обсязі, що існував до такої зміни зобов`язання. Також за ч. 4 ст. 559 ЦК (в редакції змін, введених в дію з 4 лютого 2019 року) порука припиняється після закінчення строку поруки, встановленого договором поруки. Якщо такий строк не встановлено, порука припиняється у разі виконання основного зобов`язання у повному обсязі або якщо кредитор протягом трьох років з дня настання строку (терміну) виконання основного зобов`язання не пред`явить позову до поручителя. Якщо строк (термін) виконання основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор протягом трьох років з дня укладення договору поруки не пред`явить позову до поручителя. Для зобов`язань, виконання яких здійснюється частинами, строк поруки обчислюється окремо за кожною частиною зобов`язання, починаючи з дня закінчення строку або настання терміну виконання відповідної частини такого зобов`язання. При цьому суд зауважує, що положення ст. 559 ЦК в редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо відновлення кредитування», якій були введені в дію 4 лютого 2019 року, незважаючи на те, що такий Закон України застосовується також до відносин, що виникли до введення його в дію та продовжують існувати після введення його в дію, не можуть бути застосовані до врегулювання спірних правовідносин в частині припинення поруки [PERSON] , зважаючи на те, що на дату набрання ним чинності строк виконання зобов`язань за кредитним договором від 3 вересня 2007 року № 215/12-07-0764 вже настав 2 вересня 2014 року. Аналогічна правова позиція, висловлена Верховним Судом у постанові від 13 лютого 2019 року по справі № 216/2813/15-ц. Таким чином, враховуючи наведені висновки, за наслідком розгляду справи суд дійшов переконання, що відповідно до положень ч. 4 ст. 559 ЦК Акціонерному товариству «Альфа-Банк» слід відмовити у задоволенні заявлених позовних вимог до поручителя [PERSON] , оскільки порука відповідача вже припинилась через не пред`явлення кредитором протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання позичальника вимоги до такого поручителя.

Outcome: dismissed