Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-26 00:00:00

Прокурор Михайлівського району Запорізької області звернувся до суду з позовом в інтересах держави в особі Запорізької обласної державної адміністрації до Плодородненської сільської ради Михайлівського району Запорізької області, [PERSON] про визнання незаконним та скасування рішення в частині, визнання державного акту на право приватної власності на земельну ділянку недійсним в частині, визнання свідоцтва про право на спадщину недійсним в частині та витребування земельної ділянки, за участю третіх осіб - комунального закладу «Запорізький обласний центр охорони культурної спадщини» Запорізької обласної ради, приватного нотаріуса Михайлівського районного нотаріального округу Запорізької області Ворожбянової Л.М., реєстраційної служби Михайлівського районного управління юстиції Запорізької області. В позові зазначено, що на території Плодородненської сільської ради Михайлівського району Запорізької області в 1,2 км на південний схід від східної околиці с. Братське Михайлівського району Запорізької області розташований об'єкт культурної спадщини - курганний могильник (охоронний № 3610), який був взятий на державний облік. Разом із цим, рішенням Плодородненської сільської ради Михайлівського району Запорізької області № 02 від 07 вересня 1999 року надано у приватну власність [PERSON] земельну ділянку для введення товарного сільськогосподарського виробництва, загальною площею 6,13 га, на якій розташований курган, загальною площею 0,0706 га. В подальшому на підставі вказаного рішення 17 грудня 2001 року [PERSON] було видано державний акт на право приватної власності на землю серії ІІ-ЗП № 041325. [INFO] року [PERSON] помер і спадщину після його смерті - земельну ділянку, загальною площею 6,13 га, прийняла відповідач, якій нотаріусом було видано відповідне свідоцтво про право на спадщину за законом. Прокурор вважає зазначене рішення незаконними, оскільки воно було прийнято в порушення вимог ст.ст. 4, 33, 75 ЗК України, Закону УРСР «Про охорону і використання пам'яток історії та культури» і Закону України «Про охорону культурної спадщини» та з перевищенням наданих органу місцевого самоврядування повноважень. Так, на переданій у власність [PERSON] земельній ділянці розташований курган № 3 курганного могильника (охоронний № 3610), який є об'єктом культурної спадщини, археологічною пам'яткою місцевого значення. Проте, ані у державному акті на право приватної власності на землю, виданому [PERSON], ані у свідоцтві про право на спадщину за законом, виданому відповідачу, вказаний курган не зазначений. Прокурор просить суд поновити пропущений процесуальний строк звернення до суду, посилаючись на те, що про зазначені в позові порушення прокурор дізнався з листа відділу культури і туризму Михайлівської районної державної адміністрації 27 лютого 2015 року. Також прокурор просить суд визнати незаконним та скасувати рішення Плодородненської сільської ради Михайлівського району Запорізької області № 2 від 07 вересня 1999 року щодо надання у приватну власність [PERSON] земельної ділянки, загальною площею 6,13 га, в частині надання йому земельної ділянки, на якій розміщено курган № 3 курганного могильника (охоронний № 3610), площею 0,0706 га; визнати недійсним державний акт на право приватної власності на землю серії ІІ-ЗП № 041325, виданий 17 грудня 2001 року [PERSON] на право приватної власності на земельну ділянку, площею 6,13 га, в частині права власності на земельну ділянку, на якій розміщено курган № 3 курганного могильника (охоронний № 3610), площею 0,0706 га; визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, видане 24 червня 2014 року відповідачу [PERSON] та зареєстроване в реєстрі за № 913, в частині права власності на земельну ділянку, на якій розміщено курган № 3 курганного могильника (охоронний № 3610), площею 0,0706 га; скасувати в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис про державну реєстрацію права власності на земельну ділянку (кадастровий № [NUMBER]) за відповідачем [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON]; витребувати у відповідача [PERSON] та зобов'язати її повернути земельну ділянку, на якій розміщено курган № 3 курганного могильника (охоронний № 3610), площею 0,0706 га, що розташована в межах земельної ділянки (кадастровий № [NUMBER]) на території Плодородненської сільської ради Михайлівського району Запорізької області, на користь держави в особі Запорізької обласної державної адміністрації. В судовому засіданні прокурор позов підтримав, просив поновити пропущений процесуальний строк звернення до суду та заявлені вимоги задовольнити в повному обсязі, посилаючись на те, що рішення Плодородненьської сільської ради Михайлівського району Запорізької області № 2 від 07 вересня 1999 року щодо надання у приватну власність [PERSON] земельної ділянки, загальною площею 6,13 га, в частині надання йому земельної ділянки, на якій розміщено курган № 3 курганного могильника (охоронний № 3610), площею 0,0706 га, є незаконним та підлягає скасуванню, саме тому й державний акт на право приватної власності на землю, виданий на підставі вказаного рішення, повинен бути визнаний недійсним. Так само повинно бути визнано частково недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, видане після смерті [PERSON] його спадкоємиці - відповідачу [PERSON], в зв'язку з чим повинен бути скасований відповідний запис про державну реєстрацію права власності на земельну ділянку за відповідачем [PERSON], а земельна ділянка, на якій розташований курган, підлягає поверненню. В судове засідання представник позивача - Запорізької обласної державної адміністрації не з'явився, від нього надійшла заява про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримують в повному обсязі. В судове засідання представник відповідача - Плодородненської сільської ради Михайлівського району Запорізької області не з'явився, від нього надійшло клопотання з проханням розглянути справу за їх відсутності, жодних заперечень щодо заявлених вимог не зазначено, щодо вирішення позову покладаються на розсуд суду. В судове засідання відповідач [PERSON] не з'явилася, від неї надійшла заява про розгляд справи за її відсутності, проти задоволення позову не заперечує. В судове засідання представник третьої особи - комунального закладу «Запорізький обласний центр охорони культурної спадщини» Запорізької обласної ради не з'явився, від нього надійшла заява про розгляд справи за їх відсутності, проти задоволення позову не заперечують. В судове засідання третя особа - приватний нотаріус Михайлівського районного нотаріального округу Запорізької області Ворожбянова Л.М. не з'явилася, про час і місце розгляду справи повідомлялася належним чином, про причини неявки суд не повідомила, заяви про відкладення розгляду справи та про розгляд справи за її відсутності від неї не надходило, тому суд визнає її неявку неповажною та вважає можливим ухвалити рішення за її відсутності на підставі наявних у справі доказів. В судове засідання представник третьої особи - реєстраційної служби Михайлівського районного управління юстиції Запорізької області не з'явився, від неї надійшла заява про розгляд справи за їх відсутності, проти задоволення позову не заперечують, щодо вирішення позову покладаються на розсуд суду. Суд, вислухавши пояснення прокурора, вивчивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази, приходить до висновку про можливість задоволення позову з наступних підстав. Відповідно до ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч. 2 ст. 59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ст. 14 Конституції України, земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до п. 10 ч. 2 ст. 16 ЦК України, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Відповідно до ч. 1 ст. 21 ЦК України, суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. Відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до вимог ст. 260 ЦК України, позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими ст.ст. 253 - 255 ЦК України. Порядок обчислення позовної давності не може бути змінений за домовленістю сторін. Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Відповідно до ч. 3, ч. 5 ст. 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення рішення. Сплив строку позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберігала його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Відповідно до ч. 1 ст. 1213 ЦК України, набувач зобов'язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі. Відповідно до ст. 3 ЗК України (в редакції, яка діяла до 12 липня 2000 року, на момент виникнення правовідносин), власність на землю в Україні має такі форми: державну, колективну, приватну. Усі форми власності є рівноправними. Розпоряджаються землею Ради народних депутатів, які в межах своєї компетенції передають землі у власність або надають у користування та вилучають їх. Повноваження щодо передачі, надання та вилучення земельних ділянок місцеві Ради народних депутатів можуть передавати відповідно органам державної виконавчої влади або виконавчим органам місцевого самоврядування. Відповідно до п. 3 ч. 4 ст. 4 ЗК України (в редакції, яка діяла до 12 липня 2000 року, на момент виникнення правовідносин), не можуть передаватись у колективну та приватну власність: землі природоохоронного, оздоровчого, рекреаційного та історико-культурного призначення. Відповідно до ч. 1 ст. 33 ЗК України (в редакції, яка діяла до 12 липня 2000 року, на момент виникнення правовідносин), вилучення особливо цінних продуктивних земель (чорноземи нееродовані несолонцюваті суглинкові на лесових породах; лучно-чорноземні незасолені несолонцюваті суглинкові ґрунти; темно-сірі опідзолені та чорноземи опідзолені на лесах і глеюваті; бурі гірсько-лісові та дерново-буроземні глибокі і середньоглибокі; підзолисто-дернові суглинкові ґрунти; торфовища середньоглибокі і глибокі і глибокі осушені; коричневі ґрунти Південного узбережжя Криму; дернові глибокі ґрунти Закарпаття), земель сільськогосподарських науково-дослідних установ і навчальних закладів для несільськогосподарських потреб, крім випадків надання їх для будівництва шляхів, ліній електропередачі та зв'язку, трубопроводів, нафтових і газових свердловин та виробничих споруд, пов'язаних з їх експлуатацією, а також земель дослідних полів науково-дослідних установ і навчальних закладів, заповідників, національних, дендрологічних та меморіальних парків, ботанічних садів, поховань і археологічних пам'яток не допускається. Відповідно до ст. 75 ЗК України (в редакції, яка діяла до 12 липня 2000 року, на момент виникнення правовідносин), до земель історико-культурного призначення належать землі історико-культурних заповідників, меморіальних парків, поховань, археологічних і архітектурних пам'яток та архітектурно-ландшафтних комплексів. На землях історико-культурного призначення забороняється будь-яка діяльність, що суперечить їх цільовому призначенню. Для забезпечення режиму історико-культурних заповідників, меморіальних парків, поховань, археологічних і архітектурних пам'яток та архітектурно-ландшафтних комплексів встановлюються охоронні зони з забороною на землях цих зон діяльності, яка шкідливо впливає або може вплинути на забезпечення дотримання режиму земель історико-культурного призначення. Порядок використання земель історико-культурного призначення визначається законодавством України. Відповідно до ст. 53 ЗК України, до земель історико-культурного призначення належать землі, на яких розташовані пам'ятки культурної спадщини, їх комплекси (ансамблі), історико-культурні заповідники, історико-культурні заповідні території, охоронювані археологічні території, музеї просто неба, меморіальні музеї-садиби. Відповідно до ст. 54 ЗК України, землі історико-культурного призначення можуть перебувати у державній, комунальній та приватній власності. Навколо історико-культурних заповідників, історико-культурних заповідних територій, музеїв просто неба, меморіальних музеїв-садиб, пам'яток культурної спадщини, їх комплексів (ансамблів) встановлюються зони охорони пам'яток із забороною діяльності, що шкідливо впливає або може вплинути на додержання режиму використання таких земель. Порядок використання земель історико-культурного призначення визначається законом. Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 78 ЗК України, право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них. Відповідно до ч. 1 ст. 116 ЗК України, громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішеннями органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 152 ЗК України, держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Відповідно до ч. 1 ст. 155 ЗК України, у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону УРСР «Про охорону і використання пам'яток історії та культури» (чинного на момент виникнення правовідносин), пам'ятками історії та культури є споруди, пам'ятні місця і предмети, зв'язані з історичними подіями в житті народу, розвитком суспільства і держави, твори матеріальної і духовної творчості, які становлять історичну, наукову, художню чи іншу культурну цінність. Відповідно до абз. 2 ч. 1 ст. 6 Закону УРСР «Про охорону і використання пам'яток історії та культури» (чинного на момент виникнення правовідносин), пам'ятки археології - городища, кургани, залишки стародавніх поселень, укріплень, виробництв, каналів, шляхів, стародавні місця поховань, кам'яні скульптури, наскельні зображення, старовинні предмети, ділянки історичного культурного шару стародавніх населених пунктів. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 2 Закону України «Про охорону культурної спадщини», за видами об'єкти культурної спадщини поділяються на: археологічні - рештки життєдіяльності людини (нерухомі об'єкти культурної спадщини: городища, кургани, залишки стародавніх поселень, стоянок, укріплень, військових таборів, виробництв, іригаційних споруд, шляхів, могильники, культові місця та споруди, їх залишки чи руїни, мегаліти, печери, наскельні зображення, ділянки історичного культурного шару, поля давніх битв, а також пов'язані з ними рухомі предмети), що містяться під земною поверхнею та під водою і є невідтворним джерелом інформації про зародження і розвиток цивілізації. Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 17 Закону України «Про охорону культурної спадщини», пам'ятка, крім пам'ятки археології, може перебувати у державній, комунальній або приватній власності. Суб'єкти права власності на пам'ятку визначаються згідно із законом. Усі пам'ятки археології, в тому числі ті, що знаходяться під водою, включаючи пов'язані з ними рухомі предмети, є державною власністю. Такі рухомі предмети підлягають віднесенню до державної частини Музейного фонду України, обліку та збереженню у порядку, визначеному законодавством. Відповідно до ч. 10 ст. 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або Законам України визнаються незаконними в судовому порядку. Відповідно до п. 1.4 Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право приватної власності на землю, право колективної власності на землю, право власності на землю і право постійного користування землею, договорів на право тимчасового користування землею (в тому числі на умовах оренди) та договорів оренди землі, затвердженої Наказом Державного комітету України по земельних ресурсах від 04 травня 1999 № 43, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 04 червня 1999 року за № 354/3647 (в редакції, чинній на момент видачі державного акту), державний акт на право приватної власності на землю, на право колективної власності на землю або право постійного користування землею видається на підставі рішення Верховної Ради України, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, обласної, районної, Київської і Севастопольської міських, міської, селищної, сільської ради, а на право власності на землю - на підставі рішення Ради міністрів Автономної Республіки Крим, обласної, районної, Київської і Севастопольської міських державних адміністрацій, міської, селищної, сільської ради. Як встановлено в судовому засіданні, згідно рішення Плодородненської сільської ради Михайлівського району Запорізької області № 2 від 07 вересня 1999 року надано у приватну власність для ведення товарного сільськогосподарського виробництва земельної ділянки у розмірах і по угіддях згідно розробленої технічної документації, погодженої з колективними сільськогосподарськими підприємствами і всіма відповідними службами, таким громадянам, в тому числі [PERSON], який проживає в с. Братське Михайлівського району Запорізької області, земельну ділянку, площею 6,13 га, в тому числі ріллі 6,13 га, відповідно до сертифікату серії ЗП № 0094308. Згідно державного акту на право приватної власності на землю серії ІІ-ЗП № 041325 від 17 грудня 2001 року, [PERSON] є власником земельної ділянки, площею 6,13 га, у межах згідно з планом, яка розташована на території Плодородненської сільської ради Михайлівського району Запорізької області, призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Згідно актового запису про смерть, складеного виконавчим комітетом Плодородненської сільської ради Михайлівського району Запорізької області, [PERSON] помер [INFO] року, про що 11 грудня 2013 року складено відповідний актовий запис № 80. Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 24 червня 2014 року та зареєстрованого в реєстрі за № 913, спадкоємцем зазначеного у цьому свідоцтві майна [PERSON], який помер [INFO] року, є його дочка - [PERSON], у тому числі з урахуванням 3/4 часток, від яких відмовилися діти спадкодавця - [PERSON], [PERSON] та [PERSON]. Спадщина, на яку видано це свідоцтво, складається із земельної ділянки, площею 6,13 га, що розташована на території Плодородненської сільської ради Михайлівського району Запорізької області, наданої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, належної спадкодавцю на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії ІІ-ЗП № 041325, виданого Плодородненською сільською радою Михайлівського району Запорізької області 17 грудня 2001 року та зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 576, кадастровий номер земельної ділянки - [NUMBER]. Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, щодо об'єкта нерухомого майна, 24 червня 2014 року було внесено запис про державну реєстрацію права власності, форма власності - приватна; розмір частки - 1/1; власник - [PERSON]; підстава виникнення права власності - свідоцтво про право на спадщину за законом, видане 24 червня 2014 року приватним нотаріусом Михайлівського районного нотаріального округу Запорізької області Ворожбяновою Л.М. та зареєстроване в реєстрі за № 913. Об'єкт нерухомого майна: земельна ділянка; адреса: Запорізька область, Михайлівський район, Плодородненська сільська рада; кадастровий номер: [NUMBER]; цільове призначення: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Разом із цим, згідно паспорту пам'ятника археології, курганний могильник знаходиться за 1 км на південний схід від східної околиці села с. Братське Михайлівського району Запорізької області. Курганна група складається з трьох курганів, розташованих по лінії північ - південь; курган № 1 головний, займає центральну позицію в групі, висотою 1,2 м, діаметром 36 м х 42 м, має овальну форму; курган № 2 - висота 0,8 м, діаметр 25 м; курган № 3 - висота 0,9 м, діаметр 28 м. Насипи курганів розорюються. Взято під охорону відповідно до рішення виконавчого комітету Запорізької обласної ради народних депутатів «Про упорядкування списку пам'яток археології місцевого значення та затвердження їх охоронних зон» від 03 квітня 1991 року № 87. Зазначений паспорт складений 08 січня 1989 року. Згідно паспорту об'єкта культурної спадщини, курганна група знаходиться на території сільради с. Плодородне в 1,2 км на південний схід від східної околиці с. Братське Михайлівського району Запорізької області, охоронний номер пам'ятки 3610. Координати курганів: курган № 1 WGS-84 47о07.401 С 35о20.796 В; курган № 2 WGS-84 47о07.442 С 35о20.778 В; курган № 3 WGS-84 47о07.362 С 35о20.800 В; курган № 4 WGS-84 47о07.421 С 35о20.793 В. Об'єкт узято на державний облік відповідно до рішення виконавчого комітету Запорізької обласної ради народних депутатів «Про упорядкування списку пам'яток археології місцевого значення та затвердження їх охоронних зон» від 03 квітня 1991 року № 87. Кургани перебувають у державній власності. Курганна група складається з чотирьох круглих насипів з такими характеристиками: курган № 1 - висота 1,2 м, діаметр 70 м; курган № 2 - висота 0,5 м, діаметр 40 м; курган № 3 - висота 0,2 м, діаметр 30 м; курган № 4 - висота 0,2 м, діаметр 30 м. Протягом останнього часу всі кургани розорані, що призвело до втрати верхнього шару насипів, зменшення їхньої висоти та змінення форми. Територія об'єкта: площа курганів - курган № 1 3846 кв. м, курган № 2 1256 кв. м, курган № 3 706 кв. м, курган № 4 706 кв. м. Зазначений проект паспорту об'єкта культурної спадщини складений 22 листопада 2006 року. Згідно акту технічного обстеження сучасного стану пам'ятки археології від 20 лютого 2014 року, курганний могильник (охоронний № 3610) розташований за 1,2 км на південний схід від східної околиці с. Братське Михайлівського району Запорізької області. Курганний могильник складається з чотирьох курганів згідно паспорту. При проведенні обстеження встановлено наступне. Курган 3 (координати WGS-84 47о07.362 С. 35о20.800 В). Висота - 0,2 м, діаметр - 30 м. Курган не розорюється, на поверхні ростуть багаторічні дикі трави. Курган № 3 знаходиться на земельній ділянці, що належить [PERSON], в державний акт на право приватної власності на земельну ділянку курган № 3 не внесено. Згідно акту технічного обстеження сучасного стану пам'ятки археології від 20 лютого 2015 року, курганний могильник (охоронний № 3610) розташований за 1,2 км на південний схід від східної околиці с. Братське Михайлівського району Запорізької області. Курганний могильник складається з чотирьох насипів, розташованих ланцюжком, витягнутим з півночі на південь на 144 м. При проведенні обстеження оглянуто сучасний стан чотирьох курганів та встановлено наступне. Курган 3 (координати WGS-84 47о07.362 С. 35о20.800 В). розміри кургану згідно паспорту: висота - 0,2 м, діаметр - 30 м. За результатами візуального огляду, курган являє собою земляний насип округлої форми з рівномірно пологими схилами. Поверхня насипу кургану задернована. Згідно повідомлення відділу культури і туризму Михайлівської районної державної адміністрації Запорізької області від 25 лютого 2015 року, курганний могильник (охоронний № 3610) розташований за 1,2 км на південний схід від східної околиці с. Братське Михайлівського району Запорізької області. Курганний могильник складається з чотирьох курганів згідно паспорту. Курган № 3 знаходиться на земельній ділянці, що належить [PERSON]. В державний акт на право приватної власності на земельну ділянку курган № 3 не внесено. Вся курганна група виведена із землекористування. На момент огляду - це одна земельна ділянка, яка не обробляється. На поверхні ростуть багаторічні трави. Згідно висновку про вартість майна, об'єкта культурної спадщини пам'ятки археології - кургану № 3, що входить до складу курганної групи, охоронний номер 3610, грошова оцінка об'єкту станом на 26 лютого 2015 року становить: 1133211 гривень 32 копійок. Так, судом встановлено, що на час виникнення спірних правовідносин, тобто на час прийняття відповідачем - Плодородненською сільською радою Михайлівського району Запорізької області рішення № 2 від 07 вересня 1999 року, земельна ділянка, на якій розміщений курган № 3, не могла бути передана у приватну власність [PERSON], оскільки за змістом ст.ст. 4, 33, 75 ЗК України (в редакції, яка діяла до 12 липня 2000 року, на момент виникнення правовідносин) вбачається, що землі історико-культурного призначення не можуть передаватись у приватну власність. Аналогічні положення були закріплені й в Законі УРСР «Про охорону і використання пам'яток історії та культури», який також діяв на час виникнення правовідносин. Однак, зазначені вимоги законодавства при винесенні рішення Плодородненської сільської ради Михайлівського району Запорізької області № 2 від 07 вересня 1999 року та при передачі у власність спірної частини земельної ділянки дотримані не були, [PERSON] було надано у приватну власність земельну ділянку, площею 6,13 га, на якій розміщений курган № 3 курганного могильника (охоронний № 3610), який є об'єктом культурної спадщини, археологічною пам'яткою місцевого значення. В подальшому, на підставі вказаного вище рішення [PERSON] було видано державний акт на право власності на земельну ділянку серії ІІ-ЗП № 041325 від 17 грудня 2001 року, щодо земельної ділянки, площею 6,13 га, у межах згідно з планом, яка розташована на території Плодородненської сільської ради Михайлівського району Запорізької області, призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. При цьому жодних вказівок або застережень щодо знаходження на цій земельній ділянці пам'ятки археології - кургану № 3 курганного могильника (охоронний № 3610) ані в оскаржуваному рішенні, ані у виданому на його підставі державному акті не зазначено, а жодних рішень щодо передачі у власність [PERSON] саме земельної ділянки, на якій розміщений курган № 3 курганного могильника (охоронний № 3610), не приймалось взагалі. Таким чином, суд приходить до висновку, що підстав для передачу у власність [PERSON] земельної ділянки, на якій розміщений курган № 3 курганного могильника (охоронний № 3610), не було, а оспорюване рішення Плодородненської сільської ради Михайлівського району Запорізької області № 2 від 07 вересня 1999 року в цій частині є неправомірним, тому зазначене розпорядження в частині надання [PERSON] земельної ділянки, на якій розміщений курган № 3 курганного могильника (охоронний № 3610), площею 0,0706 га, повинно бути визнане незаконним та підлягає скасуванню. Також, з урахуванням того, [PERSON] набув право власності на земельну ділянку, на якій розміщений курган № 3 курганного могильника (охоронний № 3610), площею 0,0706 га, на підставі незаконного в цій частині рішення Плодородненської сільської ради Михайлівського району Запорізької області № 2 від 07 вересня 1999 року, а чинним законодавством чітко визначено момент визнання державного акту на право власності на земельну ділянку недійсним, в даному випадку - визнання незаконним та скасування рішення (підстава отримання державного акту), тому виданий на підставі цього рішення державний акт на право власності на земельну ділянку серії ІІ-ЗП № 041325 від 17 грудня 2001 року в частині права власності на земельну ділянку, на якій розміщений курган № 3 курганного могильника (охоронний № 3610), площею 0,0706 га, є недійсним. Так само, приймаючи до уваги зазначені вище обставини, є недійсним й видане спадкоємиці [PERSON] - відповідачу [PERSON] свідоцтво про право на спадщину за законом, яке було видане 24 червня 2014 року та зареєстроване в реєстрі за № 913, в частині права власності на земельну ділянку, на якій розміщено курган № 3 курганного могильника (охоронний № 3610), площею 0,0706 га, оскільки відповідач [PERSON] всупереч вимогам ст. 17 Закону України «Про охорону культурної спадщини» набула право власності на земельну ділянку, яка за законом не може перебувати у приватній власності. Разом із цим, визнання частково недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом тягне за собою скасування в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запису про державну реєстрацію права власності на земельну ділянку за відповідачем [PERSON], а зазначена земельна ділянка, право власності на яку було набуто відповідачем [PERSON] згідно свідоцтва про право на спадщину за законом на підставі незаконного в цій частині державного акту на право власності на земельну ділянку підлягає поверненню державі в особі Запорізької обласної державної адміністрації. Крім того, суд приймає до уваги посилання прокурора на те, що строк позовної давності для звернення до суду із позовною заявою ним був пропущений з поважних причин, оскільки про зазначені в позові порушення прокурор дізнався з листа відділу культури і туризму Михайлівської районної державної адміністрації 27 лютого 2015 року, так як вони обґрунтовані та повністю підтверджуються встановленими під час судового розгляду обставинами. Так, допущені порушення земельного законодавства були виявлені лише 20 лютого 2015 року, в день проведення обстеження сучасного стану пам'ятки археології - курганного могильнику (охоронний № 3610), а прокурор про них дізнався лише 27 лютого 2015 року з відповідного листа відділу культури і туризму Михайлівської районної державної адміністрації. Тобто, суд приходить до висновку, що ані прокурору, ані позивачу не було достовірно відомо про зазначені порушення, а отже, вказані прокурором причини пропуску строку судом можуть бути визнані поважними та такими, що заслуговують на увагу, тому суд вважає можливим поновити пропущений процесуальний строк звернення до суду за захистом порушених прав. Таким чином, аналізуючи зібрані у справі докази, кожний окремо та всі в сукупності, суд приходить до висновку про можливість задоволення позову, поновлення пропущеного процесуального строку звернення до суду; визнання незаконним та скасування рішення Плодородненської сільської ради Михайлівського району Запорізької області № 2 від 07 вересня 1999 року щодо надання у приватну власність [PERSON] земельної ділянки, загальною площею 6,13 га, в частині надання йому земельної ділянки, на якій розміщено курган № 3 курганного могильника (охоронний № 3610), площею 0,0706 га; визнання недійсним державного акту на право приватної власності на землю серії ІІ-ЗП № 041325, виданого 17 грудня 2001 року [PERSON] на право приватної власності на земельну ділянку, площею 6,13 га, в частині права власності на земельну ділянку, на якій розміщено курган № 3 курганного могильника (охоронний № 3610), площею 0,0706 га; визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 24 червня 2014 року відповідачу [PERSON] та зареєстрованого в реєстрі за № 913, в частині права власності на земельну ділянку, на якій розміщено курган № 3 курганного могильника (охоронний № 3610), площею 0,0706 га; скасування в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис про державну реєстрацію права власності на земельну ділянку (кадастровий № [NUMBER]) за відповідачем [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON]; витребування у відповідача [PERSON] та зобов'язання її повернути земельну ділянку, на якій розміщено курган № 3 курганного могильника (охоронний № 3610), площею 0,0706 га, що розташована в межах земельної ділянки (кадастровий № [NUMBER]) на території Плодородненської сільської ради Михайлівського району Запорізької області, на користь держави в особі Запорізької обласної державної адміністрації.

Outcome: approved