Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-30 00:00:00

Представник позивача звернулась до суду із зазначеним позовом, яким просила визнати об'єктом спільної сумісної власності подружжя її довірителя та відповідача земельну ділянку площею 2,4333 га, кадастровий номер 1822083200:01:000:1231, що знаходиться на території Кам'янської сільської ради Житомирського району Житомирської області, та має цільове призначення для ведення особистого селянського господарства. Також, автор позову просила визнати за позивачем право власності на 1/2 частину даної земельної ділянки, припинивши право спільної сумісної власності на такий об'єкт нерухомості. В обґрунтування позову зазначено наступне. Спірна земельна ділянка є спільною сумісною власністю подружжя, адже набута сторонами за час перебування у зареєстрованому шлюбі. Оскільки дійти згоди у питанні поділу майна сторони не можуть, звернення до суду є єдиним можливим способом захисту прав. Враховуючи положення ст. 274 ЦПК України розгляд справи проводився в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами за відсутності заперечень учасників справи цього. Дослідив матеріли справи, судом встановлені наступні її фактичні обставини і відповідно ним правовідносини. 23 вересня 2006 року сторони зареєстрували шлюб, що 13 жовтня 2015 року був розірваний за рішенням суду. 22 серпня 2008 року до відповідача, який діяв за попередньої письмової нотаріально посвідченої згоди на той час його дружини (зворот а.с.76), тобто позивача, за договором міни перейшла земельна ділянка площею 2,4497 га, що знаходиться на території Кам'янської сільської ради Житомирського району Житомирської області (а.с.76). 12 вересня 2008 року на ім'я відповідача видано державний акт на право власності на вказану земельну ділянку (а.с.37). У 2017 році на замовлення служби автомобільних доріг у Житомирській області виготовлено технічну документацію із землеустрою щодо поділу названої земельної ділянки площею 2,4497 га (а.с.31-85) за наслідками чого останню було поділено на дві окремі земельні ділянки площами 2,4333 га (спірна у справі земельна ділянка) та 0,0164 га, яку згодом, а саме 16 листопада 2017 року, відповідач відчужив шляхом продажу (а.с.88-90). 27 вересня 2017 року відповідач зареєстрував право власності на земельну ділянку площею 2,4333 (а.с.11). Правовідносини між сторонами врегульовані наступними положеннями норм матеріального права. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя (ст. 60 Сімейного Кодексу України). Об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об'єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя (ст. 61 СК України). У разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором (ч. 1 ст. 70 СК України). У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється (ч. 3 ст. 372 ЦК України). Проаналізував фактичні обставини справи, що встановлені на підставі наявних у матеріалах справи доказів, норми закону, якими врегульовані спірні правовідносини, суд дійшов висновку про повне задоволення позову, виходячи з наступного. Суд погоджується із доводами представника позивача стосовно того, що спірне і згадуване майно, за дослідженими доказами, є об'єктом спільної сумісної власності подружжя з відповідачем відповідно до закону, адже останнє набуте за час їх шлюбу. За таких фактичних обставин, позивач має право на отримання у власність 1/2 частини спірної земельної ділянки. Водночас, приймаючи рішення в цій частині, суд у відповідності до ч. 3 ст. 372 ЦК України також вирішив припинити право спільної сумісної власності сторін на вищевказане нерухоме майно. Оскільки позовні вимоги підлягають до повного задоволення, на підставі приписів ч. 1 ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід стягнути понесені останньою і документально підтверджені судові витрати за розгляд даної справи, які складаються із судового збору в сумі 1 617,80 гривень. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved