Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-10 00:00:00

\~ \~ \~ \~Представник позивача звернувшись до суду із цим позовом просив стягнути з відповідача на свою користь заборгованість по кредитному договору б/н від 09 липня 2008 р., укладеному між сторонами на загальну суму 13 947 гривень 17 коп. та судові витрати по справі у розмірі 2 270 гривень 00 коп. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що відповідно до укладеного договору б/н від 09 липня 2008 року, відповідач отримала грошові кошти у кредит шляхом встановлення кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами банку», які викладені на банківському сайті, складає між ним та банком Договір про надання банківських послуг, що підтверджується його підписом у заяві. Банк свої зобов`язання виконав та надав боржнику кредитні кошти. Відповідач не повертає своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом та відсотками відповідно до умов Договору, таким чином [PERSON] неналежним чином виконує взяті на себе зобов`язання. Представник позивача просив розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, проти винесення судом заочного рішення по справі не заперечував. 10 серпня 2021 року від відповідачки - [PERSON] до суду надійшло клопотання про відкладення розгляду справи через те, що її батько захворів. Однак, суд не знаходить правових підстав для задоволення клопотання. Так як, воно є необґрунтованим та викладені у ньому обставини спростовуються випискою із медичної картки стаціонарного хворого, відповідно до якої [PERSON] був виписаний зі стаціонару ще 11 липня 2021 року. Враховуючи те, що відповідач повторно не з`явилася до суду без поважних причин, відзиву не надала, а позивач не заперечує проти ухвалення заочного рішення, то суд вважає за можливе розглянути справу без участі відповідача на підставі наявних у цій справі доказів та постановити заочне рішення відповідно до положень ст.280-282 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, на підставі наданих доказів і доведення їхньої переконливості суд дійшов до наступного висновку. Статтею 11 ЦК України\~визначено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Відповідно до частин першої, другої\~статті 207 ЦК України\~правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей\~626,\~628 ЦК України\~договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою\~статті 638 ЦК України\~встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно\~ст. 629 ЦК України\~договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ч. 1\~ст. 1054 ЦК України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за його використання. Згідно зі\~ст. 526 ЦК України\~зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1\~ст. 530 ЦК України\~якщо в зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), тобто ухиляючись від сплати заборгованості за кредитом. Статтею 612 ЦК України\~встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Крім того, ч. 2\~ст. 1050 ЦК України\~встановлено, що у разі якщо за договором позичальник зобов`язувався повернути позику частинами, то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів. Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи той факт, що відповідач 09 липня 2008 року підписала анкету-заяву про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у Приватбанку. Із змісту цієї ж заяви вбачається, що відповідач виявила бажання, а позивач надав останній банківську послугу з кредитування. Дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність розрахунків за договором суд вважає, що позовні вимоги в частині розміру заборгованості за кредитом є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Щодо стягнення заборгованості за відсотками, то суд зазначає наступне. В разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). Суд констатує те, що у заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відсоткової ставки, строк кредитування, тощо. Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 09 липня 2008 р., посилався, зокрема, на Витяг з Умов та правил надання банківських послуг. Однак, матеріали справи не містять підтверджень, що саме цей Витяг з Умов розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування. У даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої\~статті 634 ЦК України, за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. Надані позивачем Правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору. Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, які містяться в матеріалах даної справи не містять підпису відповідача, тому його не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами шляхом підписання заяви-анкети. Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами. Суд критично оцінює надані позивачем відомості по кредитним продуктам з тих підстав, що вони сформовані станом на 12 червня 2020 рік, а сам Договір був укладений ще в липні 2008 року. Тобто, на момент підписання заяви, ці відомості не були відомі сторонам по справі та не були актуальними. По-друге, надані відомості є мінливими, оскільки вони чинні протягом обмеженого періоду часу. Враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, на підставі частини другої статті 530 ЦК України\~АТ КБ «Приватбанк» вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів. Вказана позиція цілком узгоджується з позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеної у постанові від 03.07.2019 (справа №342/180/17; провадження 14-131цс19). Таким чином, суд вважає, що наявні правові підстави для стягнення з боржника суми непогашеного тіла кредиту в розмірі 9\~413, 32 грн. Згідно ст. 141 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь позивача понесені ним і документально підтверджені судові витрати зі сплати судового збору пропорційно до задоволеної частини позовних вимог (67,5 %).

Outcome: partial