Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-04 00:00:00

Представник позивача Мухи М.Я. звернувся до суду з даним позовом, зважаючи на наступне. 16.08.2017 р. о 06 год. 28 хв. на автодорозі М-06 Київ-Чоп, 434 км, працівник ТзОВ «Транс-Сервіс-1» [PERSON] , керуючи автомобілем DAF XF д.н.з. [NUMBER] , що належить на праві власності ТзОВ «Транс-Сервіс-1», не врахувавши дорожньої обстановки під час руху заднім ходом та не скориставшись допомогою інших осіб, здійснив зіткнення з припаркованим позаду автомобілем Toyota Camry д.н.з. [NUMBER] , що належить на праві власності [PERSON] , внаслідок чого вказаний транспортний засіб отримав механічні пошкодження, що спричинило матеріальні збитки, чим [PERSON] порушив п. 10.9 ПДР України. Відповідно до висновку судової авто товарознавчої експертизи від 03.10.2018 року вартість відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля становить 142 421,45 грн. Вартість проведеної експертизи становить - 4 862,00 грн. Згідно з полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АК/6162960 та договором добровільного страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № К091091 від 20.04.2017 р. страховиком ТзОВ «Транс-Сервіс-1», як власника автомобіля DAF XF д.н.з. [NUMBER] , є відповідач. Ліміт страхового відшкодування за завдання шкоди майну потерпілого становить 200 000,00 грн. [PERSON] зверталась до суду з позовом про відшкодування шкоди, завданої ДТП, однак рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області у задоволенні позову було відмовлено з огляду на те, що ТзОВ «Транс-Сервіс-1» не є належним відповідачем. Підставою для такого рішення суду стала нова правова позиція Великої Палати Верховного Суду України від 04.07.2018 р. у справі № 755/18006/15-ц щодо правильного застосування норм права при стягненні матеріальної шкоди з особи, яка застрахувала свою відповідальність. З метою досудового врегулювання спору, [PERSON] зверталась до відповідача з заявою про відшкодування, однак у листі - відповіді від 31.01.2019 р. страхова компанія відмовила у виплаті страхового відшкодування з огляду на те, що з моменту пригоди пройшло більше одного року. Позивач не звернулась до відповідача раніше з поважних причин, оскільки скористалась правом подати позов до заподіювача шкоди, відповідно до правової позиції ВСУ у справі № 6-2808цс15 і не могла знати, що 04.07.2018 р. Верховним Судом буде прийнята нова позиція. За таких обставин представник позивача просить суд стягнути з Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» на користь [PERSON] суму завданої їй внаслідок ДТП шкоди у розмірі 142 421,45 грн. та судові витрати у розмірі 6 286,21 грн. - судовий збір у розмірі 1424,21 грн. та витрати на проведення експертизи у сумі 4862,00 грн. 04.03.2019 року суддею Шевченківського районного суду м. Києва винесено ухвалу про відкриття провадження у справі та вирішено питання про її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження. Від представника Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» надійшов відзив на позовну заяву. Де зазначено наступне. Між відповідачем та ТОВ «Транс-Сервіс-1» 10.04.2017 року укладено договір обов`язкового страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, відповідно до якого було забезпечено транспортний засіб DAF XF д.н.з. [NUMBER] . Отже, страховик прийняв на себе зобов`язання здійснити страхове відшкодування на умовах, визначених Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Відповідно до п. 2.1. ст. 2 зазначеного Закону, якщо його норми передбачають інше ніж положення інших актів цивільного законодавства України, то застосовуються норми цього Закону. Так, за положеннями п.п. 37.1.4 п. 37.1 ст. 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» підставою для відмови у виплаті страхового відшкодування є - неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода завдана майну потерпілого з моменту скоєння дорожньо - транспортної пригоди. Позивач будучи потерпілою особою не скористався своїм правом та не подав страховику заяву про відшкодування впродовж одного року з моменту ДПТ. Відповідно до висновку Великої Палати Верховного Суд . зазначеного у постанові від 03.10.20ё8 р. у справі № 753/5293/16 зазначений у п.п 37.1.4 п.37.1 с. 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» строк є присічним і поновленню не підлягає. Крім того, висновок експерта № 365/18 судової авто товарознавчої експертизи від 03.10.2018 р. не містить розрахунку коефіцієнта фізичного зносу транспортного засобу і не може братися до уваги. Представник позивача скористався правом, встановленим положеннями чинного ЦПК України та подав відповідь на відзив. Зазначив, що [PERSON] було вжито всіх можливих заходів щодо відшкодування завданої їй шкоди, проте з незалежних від неї причин (через мінливість судової практики) вона не змогла отримати відшкодування та вчасно звернутися до страхової компанії. Крім того, представник позивача зазначив про можливість застосування до спірних правовідносин аналогію закону (с. 8 ЦК України). Положеннями ст. 36.2 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний, зокрема, прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його, або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). При цьому ч. 2 зазначеної норми передбачено, що якщо дорожньо-транспортна пригода розглядається в цивільній, господарській або кримінальній справі, перебіг цього строку припиняється до дати, коли страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) стало відомо про набрання рішенням у такій справі законної сили. отже, положення ч. 2 ст. 36 Закону можуть бути застосовані за аналогією до перебігу строку, передбаченого у с. 37.1.4. цього Закону однорічного строку звернення із заявою до страховика. Відтак перебіг строку припинився у зв`язку із зверненням позивача до суду д позовом до ТзОВ «Транс-Сервіс-1» і відновив свій перебіг після набранням рішенням суду законної сили (28.12.2018 року). У запереченнях на відповідь на відзив представник відповідача зазначив, що дійсно, для згідно з п. 36.2 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» строк для прийняття рішення щодо виплати страхового відшкодування припиняється в разі розгляду цивільної або адміністративної справи, проте для зупинення страховиком прийняття рішення щодо виплати страхового відшкодування необхідна наявність заяви про страхове відшкодування подана в порядку ст. 35 Закону. В судовому засіданні представники позивача підтримали заявлені вимоги, просили задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином, поважність причин неявки не повідомив, що відповідно до приписів ст. 223 ЦПК України не є перешкодою для розгляду справи по суті. Вислухавши доводи представників позивача, дослідивши надані докази та надавши їм належну оцінку суд вважає, що позов задоволенню не підлягає, виходячи з наступного. Встановлено і не заперечується сторонами, що 16.08.2017 р. о 06 год. 28 хв. на автодорозі М-06 Київ-Чоп, 434 км, водій [PERSON] , керуючи автомобілем DAF XF д.н.з. [NUMBER] причип д.н.з. [NUMBER] , не врахував дорожньої обстановки під час руху заднім ходом та не скористався допомогою інших осіб, здійснив зіткнення з припаркованим ззаду автомобілем Toyota Camry д.н.з. [NUMBER] , внаслідок чого вказаний транспортний засіб отримав механічні пошкодження, що спричинило матеріальні збитки, чим [PERSON] порушив п. 10.9 ПДР України. Постановою судді Пустомитівського районного суду Львівської області від 14.09.2017 року [PERSON] визнано винним у у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу. Не заперечувалась учасниками справи та обставина, що зазначене рішення набрала законної сили. Як свідчать матеріали справи автомобіль Toyota Camry д.н.з. [NUMBER] , що належить на праві власності [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про шлюб та свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу, копії яких долучено до матеріалів справи. Крім того, в судовому засіданні не заперечувалась та обставина, що автомобіль DAF XF д.н.з. [NUMBER] , належить на праві власності ТзОВ «Транс-Сервіс-1», цивільно - правова відповідальність якого на момент ДТП застрахована Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп», що підтверджується полісом № АК/6162960 обов`язкового страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Ліміт відповідальності а шкоду спричинену третім особам - 200 000.00 грн. З метою встановлення розміру матеріальної шкоди, спричиненої ДТП, [PERSON] звернулась до Науково-дослідного інституту судових експертиз та права, фахівцями якого 03.10.2018 року складено висновок експерта № 365/18 судової авто товарознавчої експертизи де зазначено, що вартість відновлювального ремонту, з технічної точки зору, пошкодженого транспортного засобу Toyota Camry д.н.з. [NUMBER] у ДТП складає 142421,45 грн. Відповідно до положень ст. 18 Закону України «Про страхування» факт укладання договору страхування може посвідчуватися страховим свідоцтвом (полісом, сертифікатом), що є формою договору страхування. Приписами ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Як встановлено в судовому засіданні, позивач звернулась до страховика з заявою про виплату страхового відшкодування 19.12.2018 р. 31.01.2019 року відповідачем було відмовлено у задоволенні заяви з огляду на неподання заяви про страхове відшкодування протягом одного року з моменту скоєння дорожньо - транспортної пригоди. За приписами ч.ч 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. При цьому за положеннями ч. 5 ст. 12 ЦПК України суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків. В свою чергу за положеннями ч.ч. 1,2 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Представники позивача зазначають, що позивач здійснила все від неї залежне для отримання відповідних сум на відшкодування шкоди, оскільки скористалась правом для пред`явлення вимог до власника автомобіля ТзОВ «Транс-Сервіс-1», що на той відповідало правовій позиції Верховного Суду. Позивач не може бути залежним від мінливої судової практики, а тому її права підлягають захисту і є необхідність у застосування аналогії закону. В свою чергу, представник відповідача вказує на те, що строк для подачі заяви про виплату відшкодування не може бути поновлений. Так, 26.11.2018 року Пустомитівським районним судом Львівської області за результатами розгляду цивільної справи за позовом [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «Транс-Сервіс-1», третя особа Приватне акціонерне товариство «Українська страхова компанія «Княжа воєнна іншуранс груп» про відшкодування шкодиу задоволенні заявлених вимог було відмовлено. Судом зазначено, що у ТзОВ «Транс-Сервіс-1» як застрахованої особи з лімітом відповідальності страховика 200000,00 грн. не виникло обов`язку з відшкодування майнової шкоди заподіяної позивачу внаслідок ДПТ, оскільки така не перевищує розміру ліміту відповідальності страховика, а також при відсутності в матеріалах справи відомостей про звернення у встановленому законом порядку до страховика відповідача з вимогою про відшкодування майнової шкоди та щодо відмови страховика у виплаті страхового відшкодування третій особі, якій заподіяно шкоду - позивачу у справі - [PERSON] - ТзОВ «Транс-Сервіс-1» не є належним відповідачем щодо заявлених позивачем позовних вимог. Так, Велика Палата Верховного Суду України 04.07.2018 року у справі № 755/18006/15-ц дійшла до висновку, що У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у статті 38 вказаного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Також у постанові прийнятої за результатами розгляду справи № 755/18006/15-ц Великою Палатою Верховного суду зазначено, що покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). За положеннями п.п. 37.1.4. п. 37.1 ст. 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди. 05.06.2018 р. Великою Палатою Верховного Суду у справі № 910/7449/17 зроблено наступний правовий висновок, що закріплене в положеннях підпункту 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» право страховика за договором (полісом) ОСЦПВВНТЗ відмовити у здійсненні виплати страхового відшкодування у випадку пропуску встановленого строку на звернення до нього із заявою про виплату страхового відшкодування не залежить від суб`єкта звернення з відповідною заявою, тобто підлягає застосуванню, в тому числі у випадку, коли з такою заявою звертається не безпосередньо потерпілий, а особа, яка здійснила відшкодування потерпілому завданого внаслідок пошкодження належного йому транспортного збитку на підставі договору добровільного майнового страхування. Слід зазначити, що Пустомитівським судом Львівської області рішення ухвалено 26.11.2018 р., в той час як свою позицію Велика Палата Верховного Суду висловила 04.07.2018 р. Під час розгляду даної цивільної справи не було встановлено обставин, які б свідчили про те, що позивач, його представники були позбавлені можливості звернутися з заявою до страхової компанії з відповідними вимогами,. За таких обставин суд погоджується з доводами представника страхової компанії, що позивач, будучи потерпілою особою, не скористався своїм правом та не подав заяву до Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» щодо сплати страхового відшкодування. Представники позивача просять суд застосувати аналогію права, а саме положення ч. 2 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та у частині припинення перебігу відповідного строку звернення на час розгляду справи у Пустомитівському районному суді Львівської області. Приписами ч. 1 ст. 8 ЦК України передбачено, якщо цивільні відносини не врегульовані цим Кодексом, іншими актами цивільного законодавства або договором, вони регулюються тими правовими нормами цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, що регулюють подібні за змістом цивільні відносини (аналогія закону). Статтею 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» регламентовано прийняття рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) страховиком та порядок його виплати Положеннями п. 36.2 ст. 36.2 Закону України передбачено, що страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний, зокрема, прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його, або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Відповідно до ч. 2 зазначеної норми матеріального права, якщо дорожньо-транспортна пригода розглядається в цивільній, господарській або кримінальній справі, перебіг цього строку припиняється до дати, коли страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) стало відомо про набрання рішенням у такій справі законної сили. Проте, посилаючись на положення ч. 2 п. 36.2 представниками позивача не враховано, що приписами п. 36.1 ст. 36 зазначеного Закону визначено, що рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку. Зважаючи на викладене, суд вважає за можливе відмовити стороні позивача у застосуванні аналогії права до правовідносин сторін, у зв`язку із тим, що представниками [PERSON] не доведено можливості застосування до правовідносин сторін аналогії закону, в розумінні ст. 8 ЦК України, та з огляду на приписи ч. 4 ст. 263 ЦПК України щодо законності і обґрунтованості судового рішення. Так, відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Великою Палатою Верховного Суду України у постанові від 03.10.018 р. у справі № 753/5293/16-ц вказано про те, що зазначений у пункті 37.1.4. статті 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» строк є присічним і поновленню не підлягає. Зважаючи на вищенаведене, суд приходить до висновку, що заявлені до Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» вимоги про стягнення суми у розмірі 142 421,45 грн. задоволенню не підлягають, оскільки позивачем пропущено встановлений законом річний строк для звернення до страховика з заявою про відшкодування завданої шкоди. Розподіляючи судові витрати суд керується приписами ст. 141 ЦПК України. Виходячи з наведеного,

Outcome: dismissed