Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-03 00:00:00

Представник ПрАТ СК «Провідна» (далі по тексту - позивач, Страховик) звернувся до суду з позовом до [PERSON] (далі по тексту - відповідач), відповідно до якого просив стягнути на свою користь з відповідача суму завданої майнової шкоди заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди в розмірі 65537,33 грн. та витрати по сплаті судового збору в розмірі 1 762, 00 грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 27.01.2017 року, в м. Києві, по вул. Сім`ї Хохлових сталася дорожньо-транспортна пригода за участі транспортного засобу «Toyota Camry» д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] та транспортного засобу «Volkswagen Passat» [NUMBER] , яким керував відповідач. Постановою Шевченківського районного суду м. Києва відповідача визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ст. 124 КУпАП. Автомобіль «Toyota Camry» д.н.з. [NUMBER] , на момент ДТП був застрахований у ПрАТ СК «Провідна» відповідно до Договору добровільного страхування наземного транспортного засобу №06/06822360/1052/16 від 20.10.2017 року (далі по тексту - Договір страхування). Власник транспортного засобу Toyota Camry» д.н.з. [NUMBER] (далі по тексту - Страхувальник), звертався до позивача з повідомленням про настання дорожньо-транспортної пригоди та заявою про виплату страхового відшкодування за договором добровільного страхування транспортного засобу. На підставі Звіту № 2300152285, про визначення вартості матеріального збитку від 29.09.2017 року та згідно з страховим актом № 2300152285 від 18.10.2017 року, позивач виплатив Страхувальнику страхове відшкодування у розмірі 65537,33 грн., у зв`язку з чим позивач набув право вимоги в порядку зворотної вимоги до відповідача на вказану суму. При цьому, під час дослідження страхового випадку стало відомо, що на момент ДТП у відповідача, цивільно-правова відповідальність, як водія автомобіля «Volkswagen Passat» [NUMBER] , була не за страхована. Позивач звертався до відповідача з вимогою сплатити вказану суму коштів в порядку відшкодування шкоди, разом з тим дана вимога була залишена поивачем поза увагою, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду з вказаним позовом. 24.12.2018 року ухвалою суду відкрито провадження по справі та призначено справу до розгляду в порядку загального позовного провадження з проведенням підготовчого засідання. Встановлено сторонам строки для надання заяв по суті справи. 10.06.2019 року від представника позивача надійшла заява про розгляд справи за його відсутності. 13.06.2019 року ухвалою суду закрито підготовче засідання та призначено справук до судового розгляду по суті. 28.11.2019 року від представника позивача надійшла заява про розгляд справи за його участі та відсутності заперечень з приводу розгляду справи в заочному порядку. Представник позивача в судове засідання не з`явився. Як вже зазначалось вище, через канцелярію суду подав заяву, в якій просив розглядати справу у його відсутність. Зазначив, що позов підтримує у повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач в судове засідання не з`явився, причини неявки суду невідомі. Про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлений належним чином, ухвала про відкриття провадження та судові повістки направлялись відповідачу за останнім відомим місце проживання. Згідно положень ч. 1, 2 ст. 280 Цивільного процесуального кодексу України (надалі - ЦПК України) суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У разі участі у справі кількох відповідачів заочний розгляд справи можливий у випадку неявки в судове засідання всіх відповідачів. З врахуванням тієї обставини, що відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, причини неявки суду не повідомив, відзиву проти позовної заяви не надав, а також того, що позивач не заперечує проти ухвалення заочного рішення, суд постановив ухвалу про розгляд справи в заочному порядку на підставі наявних у справі даних та доказів. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступних підстав. Перевіряючи обставини справи, судом встановлено, що 27.01.2017 року приблизно о 18 год. 00 хв., по вул. Сім`ї Хохлових в м. Києві сталась ДТП за участю «Toyota Camry» д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] та транспортного засобу «Volkswagen Passat» [NUMBER] , яким керував відповідач. В результаті даної дорожньо-транспортної пригоди транспортні засоби отримали пошкодження. Згідно положень ч.6 ст.82 ЦПК України вирок в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Постановою Шевченківського районного суду м. Києва відповідача визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення за ст. 124 КУпАП та притягнуто до адміністративної відповідальності. На момент ДТП транспортний засіб «Toyota Camry» д.н.з. [NUMBER] був застрахований у ПрАТ СК «Провідна», відповідно до Договору добровільного страхування наземного транспорту № 06/06822360/1052/16 від 20.10.2017 року. 30.01.2017 року Страхувальник звернувся до позивача із заявою про настання страхового випадку. Так, згідно Рахунку-фактури № 2017004561 від 20.09.2017 року, вартість ремонтно-відновлюваних робіт, в тому числі вартість запчастин (матеріалів) згідно AUDATEX становить 332687,92 грн. На підставі вказаного Рахунку-фактури та Страхового акту № 2300152285 від 18.10.2017 року, Розрахунку суми матеріального збитку по справі №2300152285 від 18.10.2017 року, позивачем прийнято рішення про виплату власнику траспортног засобу «Toyota Camry» д.н.з. [NUMBER] страхового відшкодування в розмірі 65537,33 грн., що підтверджується Відомістю № ВПТ - 006103 від 19.10.2017 року. Таким чином, позивач отримав право грошової вимоги в межах суми виплаченого страхового відшкодування до відповідача в порядку регресу. Позивач направляв на адресу відповідача досудову вимогу про відшкодування суми виплаченого страхового відшкодування в порядку регресу у розмірі 65537,33 грн., разом з тим відповідач вказану вимогу залишив поза увагою, кошти позивачу у визначеному розмірі не сплатив. При цьому, відповідач в судове засідання не з`явився, зазначені в позові обставини не спростував, не надав доказів того, що у останнього відсутній обов`язок по сплаті вказаних коштів позивачу. Відповідно до ч. 1 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Положеннями ч. 2 ст. 1187 Цивільного кодексу України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про страхування», страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних осіб та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів. Добровільне страхування - це страхування, яке здійснюється на основі договору між страхувальником і страховиком. Загальні умови і порядок здійснення добровільного страхування визначаються правилами страхування, що встановлюються страховиком самостійно відповідно до вимог цього Закону. Конкретні умови страхування визначаються при укладенні договору страхування відповідно до законодавства (ч. 1 ст. 6 вказаного Закону). Згідно із ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Відповідно до ст. 990 ЦК України, страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов Договору на підставі заяви страхувальника або іншої особи, визначеної договором. Згідно ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Згідно ч. 1 ст. 1191 ЦК України та п. 38.2.1. ст. 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Статтею 1166 ЦК України передбачає обов`язок особи, винної у заподіянні шкоди, відшкодувати її в повному обсязі. Відповідно до ст. 1192 ЦК України, розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначаються відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. При цьому, відповідно до вимог ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з ч.1 ст. 76, ч. 1 ст.77 та ст. 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до ч. 2 ст. 89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. З врахуванням наведеного, позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України суд присуджує до стягнення з відповідача на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1 762, 00 грн., які сплачено позивачем за подання позову до суду. Виходячи з наведеного та

Outcome: approved