Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-20 00:00:00

Представник позивача звернувся з вказаним позовом до відповідачів, в обґрунтування якого покликався на те, що 14.02.2007р. між ПАТ «УкрСиббанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 11118274000, згідно умов якого йому надано кредит в сумі 50000 CHF, а позичальник зобовязувався в порядку та на умовах, визначених договором повертати кредит, виплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати комісію та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, передбачених договором та додатком № 1 до нього - графіком погашення кредиту. В забезпечення виконання зобовязань позичальника за кредитним договором 14.02.2007р. між банком було укладено договори поруки № 2/11118274000-П з [PERSON], та № 1/11118274000-П з [PERSON], відповідно до умов яких поручителі несуть солідарну відповідальність з позичальником перед банком за виконання умов основного зобовязання всім належним їм майном та грошовими коштами. 12.12.2011р. ПАТ «УкрСиббанк» відступило ТзОВ «Кей-Колект» свої права вимоги за зобовязаннями відповідача по кредитному договору згідно договору факторингу № 1. Свої зобовязання банк виконав в повному обсязі, надавши позичальнику кредит у вказаній сумі. Однак [PERSON] свої зобовязання не виконує, в звязку з чим станом на 01.12.2013р. його загальна заборгованість складає 21453,45 CHF (за офіційним курсом НБУ станом на 14.10.2014р. складає 291702,56грн.), з яких: 15027,18 CHF (за офіційним курсом НБУ станом на 14.10.2014р. складає 204324,57грн.) - заборгованість по основній сумі кредиту; 6426,27 CHF (за офіційним курсом НБУ станом на 14.10.2014р. складає - 87377,99грн.) - заборгованість за процентами. На адресу відповідача надсилалась вимога про усунення порушення умов кредитного договору, однак останнім зобовязання не виконано, тому просив суд стягнути солідарно з відповідачів вказану суму заборгованості та судові витрати. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав, покликаючись на викладені в заяві обставини, просив позов задоволити. Представник відповідача [PERSON] [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги заперечив, покликаючись на викладені в письмовому запереченні (а.с.160) та заяві про застосування строків позовної давності (а.с.161) обставини, просив в задоволенні позову відмовити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, подав заяву про розгляд справи без його участі у якій позовні вимоги заперечив. В судове засідання повторно не зявилася відповідач [PERSON], яка належним чином була повідомлена про час та місце розгляду справи, про причини неявки суду не повідомила, заяви про розгляд справи за її відсутності не подала. Заслухавши представника позивача та представника відповідача, враховуючи заяву відповідача [PERSON], суд розглянув справу за відсутності відповідача [PERSON] та ухвалив рішення на підставі наявних у справі доказів, дослідивши які вважає наступне. Згідно з ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Судом встановлено, що 14.02.2007р. між АКІБ «УкрСиббанк» та відповідачем [PERSON] укладений договір про надання споживчого кредиту № 11118274000, згідно умов якого йому надано кредит в сумі 50000 CHF на строк до 13.02.2017р., а позичальник зобовязувався в порядку та на умовах, визначених договором повертати кредит, виплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати комісію та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, передбачених договором та додатком № 1 до нього - графіком погашення кредиту (а.с.6-8,9-10,13-15,19,20,21). Відповідно до ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. В ст. 530 ЦК України вказано, що якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) зобовязання його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно з ст. 611 ЦК України у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобовязання внаслідок односторонньої відмови від зобовязання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобовязання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно до ч. 1 ст. 612 цього Кодексу боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Як вбачається з довідки розрахунку заборгованості за кредитним договором (а.с.24) [PERSON] кредит вчасно не сплачував, у звязку з чим станом на 01.12.2013р. його заборгованість становить 21453,45 CHF (за офіційним курсом НБУ станом на 14.10.2014р. складає 291702,56грн.), з яких: 15027,18 CHF (за офіційним курсом НБУ станом на 14.10.2014р. складає 204324,57грн.) - заборгованість по основній сумі кредиту; 6426,27 CHF (за офіційним курсом НБУ станом на 14.10.2014р. складає 87377,99грн.) - заборгованість за процентами. Будь-яких доказів, які б спростовували проведений позивачем розрахунок заборгованості за вказаним вище кредитним договором відповідачем позичальником (його представником) суду не подано. Крім цього, відповідно до ч. 1 ст. 543 ЦК України у разі солідарного обовязку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обовязку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Згідно з ч. 1 ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обовязку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником, а згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 554 цього Кодексу у разі порушення боржником зобовязання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобовязання не встановлений або встановлений моментом предявлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не предявить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки. Встановлено, що в забезпечення виконання [PERSON] зобовязань 14.02.2007р. між АКІБ «УкрСиббанк» укладено договір поруки № 2/11118274000-П з [PERSON] (а.с.16) та № 1/11118274000-П з [PERSON] (а.с.74-75), відповідно до умов яких поручителі несуть солідарну відповідальність з позичальником перед банком за виконання умов основного зобовязання всім належним їм майном та грошовими коштами. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, а згідно до ст. 257 цього Кодексу, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю ч. 1 ст. 258 ЦК України. Згідно з ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Відповідно до вимог ст. 262 ЦК України заміна сторін у зобовязанні не змінює порядку обчислення та перебігу позовної давності. Зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги ст. 266 ЦК України. Відповідно до ст. 267 ЦК України заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. В той же час в матеріалах справи містяться вимоги банку до позичальника від 08.10.2008р. та 08.12.2008р. та до поручителів від 09.01.2009р. про дострокове повернення кредиту та процентів у звязку з неналежним виконанням договору (а.с.133,134,135,172). З наведеного вбачається, що банк змінив строк виконання основного зобовязання. Відповідачі вимогу банку протягом 31 календарного дня не виконали та кредит у повному обсязі не погасили, отже з 10.11.2008р. для банку почався відлік строку позовної давності для звернення з позовом до суду про стягнення заборгованості за кредитним договором з боржника та поручителів, оскільки в забезпечення виконання зобовязань позичальника за кредитним договором було укладено договори поруки. ПАТ «УкрСиббанк» за захистом своїх прав до суду не зверталось, натомість 12.12.2011р. уклало з позивачем договір факторингу № 1 (а.с.26-30), за яким передав ТзОВ «Кей-Колект» право вимоги за кредитним договором № 11118274000 від 14.02.2007р. У виписці з додатку № 1 до договору факторингу № 1 (а.с.25) визначено розмір заборгованості яка передається. Відповідно в позивача виникло право вимоги до відповідачів та позивачу було відомо про те, що позичальник не виконує свої зобовязання за кредитним договором та за ним обліковується заборгованість. Однак з позовом про стягнення заборгованості представник позивача звернувся лише 10.11.2014р., тобто з пропуском строку позовної давності. Суд вважає, що укладаючи договір факторингу позивач повинен був знати, що банк самостійно змінив строк виконання зобовязання шляхом надсилання відповідачу зазначеної вище вимоги про дострокове повернення кредиту. На час укладення договору факторингу банком вже було пропущено строк позовної давності звернення до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитом з позичальника та поручителя. Крім цього, ТзОВ «Кей Колект» повинно було отримати всі документи, які були в розпорядженні банку щодо кредитного договору, а тому на час укладення договору факторингу позивач міг знати про зміну строку виконання зобовязань за кредитним договором та відповідно про пропуск строку позовної давності. Крім цього, Верховний Суд України на засіданні Судової палати у цивільних справах 21.01.2005р. ухвалив постанову у справі № 6-190цс14, предметом якої був спір про визнання поруки припиненою. Суд зробив правовий висновок, про те, що предявивши вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, сплати відсотків за користування кредитом та пені, кредитор відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобовязання й був зобовязаний предявити позов до поручителя протягом шести місяців, починаючи від цієї дати. Таким чином, у разі зміни кредитором на підставі ч. 2 ст. 1050 ЦК України строку виконання основного зобовязання передбачений ч. 4 ст. 559 ЦК України шестимісячний строк підлягає обрахуванню від цієї дати. Отже порука за договорами № 2/11118274000-П від 14.02.2007р. з [PERSON] та №1/11118274000-П від 14.02.2007р. з [PERSON] є припиненою. Відтак, враховуючи вищенаведене, суд вважає, що заяву представника відповідача про застосування строку позовної давності необхідно задоволити, оскільки банк самостійно змінив строк виконання зобовязання надіславши позичальнику та поручителям вимоги про дострокове повернення кредиту, що є в свою чергу підставою для відмови у позові в повному обсязі. Згідно з ст.ст. 10, 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.ст. 58, 60 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Доказування не може ґрунтується на припущеннях. Кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі, щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Outcome: dismissed