Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-04 00:00:00

Прокурор звернувся в суд з позовом до Перечинської районної державної адміністрації Закарпатської області та [PERSON] про визнання недійсним розпорядження голови Перечинської РДА № 116 «Про надання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку [PERSON].» від 05 березня 2009 року, а також державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ № 433756 від 02 червня 2009 року, що посвідчує право власності [PERSON] на земельну ділянку загальною площею 0,1000 га, яка розташована в урочищі «Дверник» на території Дубриницької сільської ради Перечинського району за межами населеного пункту та повернення земельної ділянки у власність держави до земель запасу Дубриницької сільської ради. Свої позовні вимоги мотивує тим, що рішенням двадцятої сесії п'ятого скликання Дубриницької сільської ради № 77 «Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку» від 23 грудня 2008 року [PERSON] безоплатно передано у приватну власність земельну ділянку розміром 0,05 га в урочищі «Підлиса» в межах населеного пункту с. Дубриничі для ведення особистого селянського господарства. На підставі вказаного рішення 02 червня 2009 року [PERSON] отримала державний акт серії ЯЕ № 431893 на право власності на земельну ділянку площею 0,05 га в урочищі «Підлиса» в с. Дубриничі для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер 2123281001:01:005:0044. Крім того, 05 березня 2009 року розпорядженням голови Перечинської РДА № 116 [PERSON] вдруге безкоштовно передано у власність шляхом безоплатної приватизації земельну ділянку розміром 0,10 га в урочищі «Дверник» за межами населеного пункту с. Дубриничі Перечинського району для ведення особистого селянського господарства, на підставі якого [PERSON] отримала державний акт серії ЯЕ № 433756 на право власності на земельну ділянку площею 0,10 га для ведення особистого селянського господарства в урочищі «Дверник» за межами населеного пункту с. Дубриничі Перечинського району, кадастровий номер 2123281000:02:008:0012. Вказане розпорядження голови Перечинської РДА не відповідає вимогам Земельного та Цивільного кодексів України, оскільки передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених Земельним кодексом України, провадиться один раз по кожному виду використання. Так, всупереч вимог ч. 4 ст. 116 ЗК України, вказаним розпорядженням відповідачу [PERSON] повторно надано безоплатно у власність земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства. Крім цього, в технічній документації щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку будь-які відомості, документи чи матеріали щодо розміру, площі та конфігурації земельної ділянки, а також того, що земельна ділянка, яка передається у власність раніше належала громадянину, на час прийняття оскаржуваного розпорядження голови Перечинської РДА були відсутні. Також при розробці технічної документації в ситуаційній схемі вказано недостовірні дані щодо розташування спірної земельної ділянки, а саме вказано її за межами земель, що підлягають паюванню, а згідно карти-схеми КСГП «Ужанське» села Дубриничі, земельна ділянка з кадастровим номером 2123281000:02:008:0012 фактично розташована в контурі № [NUMBER], який відноситься до пайових земель. Тобто, вказана земельна ділянка повинна була передаватись у власність [PERSON] у відповідності до положень Указу Президента України № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» від 08 серпня 1995 року та ч. ч. 3, 6-10 статті 118, п. п. 16,17 Перехідних положень Земельного кодексу України. Факт порушення вимог земельного законодавства при передачі у власність вищенаведеної земельної ділянки відображений у акті перевірки дотримання вимог земельного законодавства від 28 лютого 2014 року, проведеної фахівцями Державної інспекції сільського господарства в Закарпатській області. Отже, земельна ділянка площею 0,10 га розташована в урочищі «Дверник» на території Дубриницької сільської ради Перечинського району за межами населеного пункту, перебуває у чужому незаконному володінні [PERSON], оскільки при її відчуженні було допущено ряд порушень вимог земельного законодавства України, а тому остання не набула право власності на неї, у зв'язку з чим земельна ділянка підлягає поверненню з чужого незаконного володіння та передачі у державну власність в землі запасу Дубриницької сільської ради Перечинського району. На підставі викладеного та у зв'язку з порушенням інтересів держави щодо володіння, користування та розпорядження землями, прокурор просить позов задовольнити. Прокурор у судовому засіданні позов підтримала та просила його задовольнити, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві. Представник відповідача Перечинської РДА Швец Л.М. у судовому засіданні позов не визнала та пояснила, що оскаржуване розпорядження голови Перечинської РДА винесено відповідно до законодавства, оскільки відповідачці було надано ще частину земельної ділянки для таких же самих цілей, що й попередня, в межах двох гектарів. Відповідачка [PERSON] у судовому засіданні позов також не визнала та пояснила, що отримала спірну земельну ділянку відповідно до чинного законодавства, виготовила всю необхідну технічну документацію, а тому просила у позову відмовити. Крім цього зазначила, що вказана земельна ділянка раніше належала її матері. У судовому засіданні представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Головного управління Держземагенства у Закарпатській області позов визнав. Представники Державної інспекції сільського господарства в Закарпатській області та Дубриницької сільської ради Перечинського району Закарпатської області у судове засідання не з'явилися, хоча були належним чином повідомленими про час та місце розгляду справи, а тому суд розглядає справу у їх відсутності. Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. У судовому засіданні встановлено, що рішенням двадцятої сесії п'ятого скликання Дубриницької сільської ради Перечинського району Закарпатської області № 77 «Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку» від 23 грудня 2008 року відповідачу [PERSON] затверджено матеріали технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельні ділянки та безоплатно передано у приватну власність земельну ділянку розміром 0,05 га в урочищі «Підлиса» для ведення особистого селянського господарства, на підставі чого 02 червня 2009 року їй видано державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ № 431893, кадастровий номер 2123281001:01:005:0044 (а. с. 16, 19). Також встановлено, що розпорядженням голови Перечинської районної державної адміністрації Закарпатської області № 116 «Про надання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку [PERSON].» від 05 березня 2009 року, [PERSON] знову надано дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку площею 0,10 га в урочищі «Дверник» за межами населеного пункту на території Дубриницької сільської ради Перечинського району для ведення особистого селянського господарства та передано вказану земельну ділянку у власність, на підставі чого 02 червня 2009 року [PERSON] видано державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0, 1000 га серії ЯЕ №433756 з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер 2123281000:02:008:0012 (а. с. 15, 17). Згідно встановлених обставин справи та виходячи із спірних правовідносин, відповідач [PERSON] на підставі вищезазначеного розпорядження голови Перечинської РДА № 116 від 05 березня 2009 року вдруге отримала безоплатно у власність земельну ділянку по одному й тому ж виду використання, тобто для ведення особистого селянського господарства (а. с. 15, 16). Вказані правовідносини щодо надання земельних ділянок у власність для ведення особистого селянського господарства, регламентуються Земельним кодексом України. Відповідно до ч. ч. 1-3 ст. 116 ЗК України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування, в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі: а) приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; б) одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; в) одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом. Згідно ч. 4 ст. 116 вказаного Кодексу передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених цим Кодексом, провадиться один раз по кожному виду використання. Тобто із вказаної норми вбачається, що право на отримання земельної ділянки у власність земельним законодавством встановлено лише один раз по кожному виду цільового використання, передбаченого ст. 121 ЗК України. Крім цього, згідно повідомлення начальника відділу Держземагенства в Перечинському районі № 01-11/86 від 20 січня 2014 року оспорювана земельна ділянка згідно схеми поділу земель колективної власності на земельні частки (паї) в КСГП «Ужанське» відноситься до земель розпаювання (контур [NUMBER]) (а. с. 18). Статтею 328 Цивільного кодексу України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 126 ЗК України (в редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин) право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою посвідчується державними актами. Державні акти на право власності на земельні ділянки є документами, що посвідчують право власності й видаються на підставі відповідних рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень. У спорах, пов'язаних із правом власності на земельні ділянки, недійсними можуть визнаватися як зазначені рішення, на підставі яких видано відповідні державні акти, так і самі акти на право власності на земельні ділянки. Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України № 6-57цс-13 від 19 червня 2013 року, яка відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права та для всіх судів України. Отже, враховуючи вищенаведене суд дійшов до висновку про необхідність визнати недійсним та скасувати розпорядження голови Перечинської РДА № 116 «Про надання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку [PERSON].» від 05 березня 2009 року та державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,1000 га серії ЯЕ №433756 від 02 червня 2009 року, а також повернути спірну земельну ділянку у власність держави.

Outcome: approved