Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-06 00:00:00

Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «АХА Україна» (далі - позивач) звернулася до суду з позовом до [PERSON] (далі - відповідач), в якому просить стягнути з відповідача на його користь суму сплаченого страхового відшкодування в розмірі 8\~072 грн. 24 коп. Свої позовні вимоги мотивує тим, що 18 квітня 2014 року між АТ «СК «АХА Страхування» та [PERSON] було укладено договір добровільного страхування №21458Га/14тАС, за яким позивач застрахував майнові інтереси [PERSON], повязані з експлуатацією наземного транспортного засобу - легкового автомобіля [NUMBER]. 24 липня 2014 року в м. Києві по вулиці Перемоги 70 сталася дорожньо-транспортна пригода за участю двох транспортних засобів: «Volkswagen», д.н.з. [NUMBER], під керуванням [PERSON]; «Mercedes-benz» д.н.з. А16622ЕА під керуванням [PERSON] Внаслідок зазначеного ДТП автомобіль [PERSON] отримав механічні пошкодження відповідно до акту огляду ТЗ від 28 липня 2014 року. На підставі постанови Шевченківського районного суду м. Києва відповідача було визнано винним вчиненні ДТП внаслідок порушення Правил дорожнього руху України та притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП. 24 серпня 2014 року [PERSON] звернувся до позивача із заявою про настання події, що має ознаки страхового випадку. Вартість відновлювального ремонту автомобіля [PERSON], пошкодженого внаслідок ДТП на основі рахунка №САСТ-358923 склала 31 787 грн. 24 коп. На підставі вказаного рахунку був складений розрахунок страхового відшкодування від 13 серпня 2014 року та страховий акт №1.002.14.04332/VESK023641 і виплачено [PERSON] страхове відшкодування у розмірі 29 677 грн. 24 коп., що підтверджується платіжним дорученням №125773 від 18 серпня 2014 року. В подальшому позивачу стало відомо, що відповідальність відповідача перед третіми особами, була застрахована AT «Страхова компанія «Провідна», за договором страхування цивільно-правової відповідальності № АС4149206. Позивач звернувся до AT «Страхова компанія «Провідна», щодо виплати страхового відшкодування, на що AT «Страхова компанія «Провідна» перерахувало на поточний рахунок позивача суму в розмірі 21 605 грн. Отже, сума виплати страхового відшкодування, яку повинен сплатити відповідач складає 8 072 грн. 24 коп. Згідно з положеннями ст. 993 Цивільного кодексу України та ст. 27 Закону України «Про страхування» позивач отримав право вимоги на таке відшкодування, тому відповідач повинен відшкодувати шкоду позивачу у примусовому порядку. Відповідач заперечує проти задоволення позову, оскільки позивачем пропущено строк позовної давності. Виниклі між сторонами правовідносини носять характер суброгації, при якій перебіг строку позовної давності починає обчислюватися з моменту виникнення страхового випадку. Страхова подія сталася 24 липня 2014 року, тоді як позовну заяву до суду позивачем було подано у серпня 2017 року, тобто поза межами позовної давності. Дослідивши матеріали справи та наявні в них докази, суд приходить до наступних висновків. Як встановлено судом 27 січня 2014 року між позивачем та [PERSON] було укладено договір добровільного страхування №21458Га/14тАС, за яким позивач застрахував майнові інтереси [PERSON], повязані з експлуатацією наземного транспортного засобу - легкового автомобіля [NUMBER]. 24 липня 2014 року о 19 год. 20 хв. [PERSON], керуючи автомобілем [NUMBER], на проспекті Перемоги, 70 в м. Києві не урахував дорожню обстановку та не дотримався безпечної дистанції до автомобіля марки «Mercedes Vito», д.н.з. А16622ЕА, внаслідок чого вчинив з ним зіткнення, що призвело до пошкодження обох транспортних засобів. Своїми діями [PERSON] порушив вимоги п.13.1 ПДР України. Постановою Шевченківського районного суду м. Києва від 13 серпня 2014 року, яка набрала законної сили, [PERSON] був визнаний винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП. 28 липня 2014 року [PERSON] звернувся до позивача із повідомленням про настання події, що має ознаки страхового випадку та заявою на виплату страхового відшкодування за договором добровільного страхування транспортного засобу. Як слідує з рахунку №САСТ-358923 від 01 серпня 2014 року вартість відновлювального ремонту автомобіля [PERSON] склала 31 787 грн. 24 коп. На підставі вказаного рахунку був складений розрахунок страхового відшкодування від 13 серпня 2014 року та страховий акт №1.002.14.04332/VESK023641 від 14 серпня 2014 року і виплачено [PERSON] страхове відшкодування у розмірі 29 677 грн. 24 коп., що підтверджується платіжним дорученням №125773 від 18 серпня 2014 року. Як вказує позивач в подальшому він звернувся до АТ «Страхова компанія «Провідна, яке застрахувало відповідальність відповідача перед третіми особами за договором страхування цивільно-правової відповідальності № АС4149206 і AT «Страхова компанія «Провідна» перерахувало на поточний рахунок позивача суму в розмірі 21 605 грн. Не виплачена\~позивачу сума страхового відшкодування становить 8 072 грн. 24 коп., яку позивач просив стягнути з відповідача посилаючись на положення ст. ст. 979, 988, 993, 1188, 1191, 1194 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування». Відповідно до вимог чинного законодавства на суд як на державний орган покладено обов'язок вирішення справи відповідно до закону, у зв'язку із чим суд має право й зобов'язаний визначити характер спірних правовідносин і норми матеріального права, які підлягають застосуванню, встановити склад осіб, які беруть участь у справі. Стаття 993 ЦК України передбачає, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Як роз'яснив пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 1 березня 2013 року № 4 у п. 27 постанови «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», при вирішенні спорів про право зворотної вимоги страховика суди повинні розрізняти поняття «регрес» та «суброгація». Наприклад, у випадку суброгації відбувається лише заміна осіб у вже наявному зобов'язанні (заміна активного суб'єкта) зі збереженням самого зобов'язання. У такому разі страхувальник передає свої права страховикові на підставі договору і сприяє реалізації останнім прийнятих суброгаційних прав. У випадку регресу одне зобов'язання замінює собою інше, але переходу прав від одного кредитора до іншого не відбувається. При цьому регрес регулюється загальними нормами цивільного права (зокрема, статтею\~1191 ЦК України), а також статтею 38 Закону № 1961-IV, а для суброгації відповідно до статті 993 ЦК України і статті 27 Закону України «Про страхування» встановлено особливий правовий режим. При суброгації перебіг строку позовної давності починає обчислюватися з моменту виникнення страхового випадку, а при регресі\~- з того моменту, коли страховик виплатив страхове відшкодування. Оскільки при суброгації відбувається заміна особи в зобов'язанні, тому з урахуванням положення статті 515 ЦК суброгація застосовується лише до майнового страхування. У вказаній справі право вимоги ґрунтується на суброгації, а не регресі. Перехід права вимоги від страхувальника до страховика за договором добровільного страхування є суброгацією. При суброгації перебіг строку позовної давності, починається від дня настання страхового випадку, оскільки при переході права вимоги, до страховика переходять усі права, які мав страхувальник, зокрема це стосується і права на подання позову в т.ч. щодо часу виникнення права на позов, - з моменту ДТП в результаті якого заподіяно шкоду. Згідно зі ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки\~(ст. 257 ЦК України). Враховуючи те, що страховий випадок настав\~24 липня 2014 року, а в суд з позовом до відповідача позивач звернувся 10 серпня 2017 року, ним пропущено строк, протягом якого особа може, звернувшись до суду з позовом, захистити свої права та законні інтереси. Відповідно до ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення, а сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Відповідач заявив про застосування строків позовної давності, подавши про це заяву. За таких обставин, суд вважає за можливе застосувати строк позовної давності та з цих підстав в задоволенні позову відмовити.

Outcome: dismissed