Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-15 00:00:00

Прокуратура Івано-Франківської області звернулася в суд в інтересах держави в особі Загвіздянської сільської ради об`єднаної територіальної громади Тисменицького району Івано-Франківської області з позовом до відповідача [PERSON] про витребування земельної ділянки з чужого незаконного володіння, у якому просила витребувати на користь держави в особі Загвіздянської сільської ради об`єднаної територіальної громади Тисменицького району Івано-Франківської області з незаконного володіння відповідача земельну ділянку площею 0,205 га з кадастровим номером 2625881100:07:001:0868 та стягнути з відповідача витрати по сплаті судового збору. Ухвалою суду від 17.09.2018 р. прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Ухвалою суду від 27.02.2019р. закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті. Ухвалою суду від 07.05.2019р. за клопотанням відповідача провадження у справі зупинено до вирішення Івано-Франківським апеляційним судом апеляційного провадження за скаргою на рішення Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 11.02.2016 року у справі № 352/1402/15-ц. Ухвалою суду від 22.04.2020р. провадження у справі поновлено. Ухвалою суду від 27.10.2020 р. до участі у справі залучено правонаступника первісного позивача - прокуратури Івано-Франківської області, яким є Івано-Франківська обласна прокуратура. Заявлений позов обґрунтовано тим, що порушення встановленого законом порядку володіння, користування і розпорядження землями, які перебувають у державній та комунальній власності, спричиняють шкоду державі та є підставою для втручання органів прокуратури, у тому числі для звернення з позовами до суду в інтересах держави. Даний позов заявлено прокурором в інтересах держави в особі Загвіздянської сільської ради ОТГ як безпосереднього власника земельних ділянок, які витребовуються. Рішенням Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 11.02.2016 р., що набрало законної сили, у цивільній справі № 352/1402/15-ц за позовом першого заступника прокурора Івано-Франківської області в інтересах держави в особі Загвіздянської сільської ради визнано недійсними розпорядження Тисменицької РДА № 1043 від 22.11.2012 р. «Про надання дозволу [PERSON] на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність» та № 1188 від 28.12.2012 р. «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок та надання їх у власність [PERSON] »; визнано недійсними держані акти видані [PERSON] на земельні ділянки в урочищі «Рінь» Загвіздянської сільської ради Тисменицького району для ведення особистого селянського господарства, а саме: ЯМ № 749646 від 28.12.2012 р. на право власності на земельну ділянку площею 0,2001 га з кадастровим номером 2625881100:07:001:0855, ЯМ № 749647 від 28.12.2012 р. на право власності на земельну ділянку площею 1,1121 га з кадастровим номером 2625881100:07:001:0856, ЯМ № 749648 від 29.12.2012 р. на право власності на земельну ділянку площею 0,4101 га з кадастровим номером 2625881100:07:001:0875; зобов`язано [PERSON] повернути Загвіздянській сільській раді земельні ділянки з кадастровими номерами 2625881100:07:001:0856, 2625881100:07:001:0875; зобов`язано [PERSON] повернути Загвіздянській сільській раді земельну ділянку з кадастровим номером 2625881100:07:001:0855. Вказаним судовим рішенням підтверджено факт незаконності вибуття зазначених земельних ділянок з комунальної власності без волі Загвіздянської сільської ради як власника землі. У ході виконання даного судового рішення встановлено, що [PERSON] 18.04.2013р. відчужив на користь [PERSON] земельну ділянку площею 0,4101 га з кадастровим номером 2625881100:07:001:0875, яка в свою чергу поділила зазначену земельну ділянку на дві земельні ділянки, а саме площею 0, 205 га кадастровий номер 2625881100:07:001:0868 та площею 0, 2051 га кадастровий номер 2625881100:07:001:0867. Прокурор посилається на положення ст.ст. 330, 388 ЦК України. Вказує, що оскільки позивачем - Загвіздянською сільською радою з моменту набрання законної сили рішенням суду від 11.02.2016 р. самостійно не вживались заходи щодо звернення до суду з позовом про повернення незаконно вилученої земельної ділянки, у прокуратури Івано-Франківської області наявні правові підстави для реалізації представницьких повноважень у порядку ст.23 Закону України «Про прокуратуру». Представник прокуратури Івано-Франківської області Гоголь В.В. та представник позивача Загвіздянської сільської ради ОТГ Устінський А.В. у судовому засіданні позов підтримали і просили його задоволити. Окрім того, представник позивача [PERSON] підтримав подане Загвіздянською сільською радою ОТГ клопотання про визнання поважними причин пропущення позовної давності, просив поновити строк позовної давності та захистити право власності територіальної громади на спірні земельні ділянки. Представник відповідача [PERSON] у судовому засіданні позов не визнав, посилаючись на те, що Загвіздянська сільська рада ОТГ як орган місцевого самоврядування самостійно здійснює свої повноваження по захисту права власності на земельну ділянку. Прокуратура у даному випадку перевищила свої повноваження, належно не обґрунтувавши підстави для звернення до суду з таким позовом. Відповідач [PERSON] є добросовісним набувачем спірних земельних ділянок. Позов до неї про витребування земельної ділянки заявлено прокуратурою з пропуском строку загальної позовної давності. Прокуратурі та Загвіздянській сільській раді ще у 2014 р. було відомо про те, що [PERSON] набула права власності на ці земельні ділянки, що підтверджується ухвалою слідчого судді Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 28.04.2014 р., якою у рамках кримінального провадження № 12013090250000378 накладено арешт на ряд земельних ділянок, у тому числі спірну та постановою прокурора про закриття кримінального провадження від 30.01.2015р. Просив застосувати позовну давність та у позові відмовити. Заслухавши пояснення представників позивача та відповідачів, дослідивши наявні у матеріалах справи письмові докази, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи по суті, встановив фактичні обставини та відповідні їм правовідносини, суд дійшов висновку, що заявлений позов підлягає до задоволення, виходячи з наступного. Відповідно до ст.12, ч.ч.1,5,6 ст.81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у\~статті 129 Конституції України. Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, в тому числі у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи. Дотримання принципу справедливості судового розгляду є надзвичайно важливим під час вирішення судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів. Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати\~Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України (далі - Конвенція), та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права. Згідно із практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та з принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторін. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам доказів не збирає. Судом встановлено, що рішенням Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 11.02.2016 р., яке набрало законної сили, у цивільній справі № 352/1402/15-ц за позовом першого заступника прокурора Івано-Франківської області в інтересах держави в особі Загвіздянської сільської ради визнано недійсними розпорядження Тисменицької РДА № 1043 від 22.11.2012 р. «Про надання дозволу [PERSON] на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність» та № 1188 від 28.12.2012 р. «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок та надання їх у власність [PERSON] »; визнано недійсними видані [PERSON] державні акти, а саме: ЯМ № 749646 від 28.12.2012 р. на право власності на земельну ділянку площею 0,2001 га з кадастровим номером 2625881100:07:001:0855, ЯМ № 749647 від 28.12.2012 р. на право власності на земельну ділянку площею 1,1121 га з кадастровим номером 2625881100:07:001:0856, ЯМ № 749648 від 29.12.2012 р. на право власності на земельну ділянку площею 0,4101 га з кадастровим номером 2625881100:07:001:0875; зобов`язано [PERSON] повернути Загвіздянській сільській раді земельні ділянки з кадастровими номерами 2625881100:07:001:0856, 2625881100:07:001:0875 в урочищі «Рінь» Загвіздянської сільської ради Тисменицького району; зобов`язано [PERSON] повернути Загвіздянській сільській раді земельну ділянку з кадастровим номером 2625881100:07:001:0855 в урочищі «Рінь» Загвіздянської сільської ради Тисменицького району (а.с.7-11). Відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Зазначеним вище судовим рішенням встановлено обставини, які свідчать про незаконність вибуття ряду земельних ділянок з комунальної власності територіальної громади с. Загвіздя Тисменицького району Івано-Франківської області без згоди Загвіздянської сільської ради та не з її волі, в тому числі земельної ділянки площею 0,4101 га з кадастровим номером 2625881100:07:001:0875. Як вбачається з листа ГУ Держгеокадастру в Івано-Франківській області від 21.03.2018р. (а.с.12-14) та інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна (а.с.16-22) [PERSON] 18.04.2013р. відчужив земельну ділянку площею 0,4101 га з кадастровим номером 2625881100:07:001:0875 на користь [PERSON] шляхом укладення договору купівлі-продажу. В подальшому, [PERSON] поділила зазначену земельну ділянку на дві земельні ділянки, а саме площею 0, 205 га кадастровий номер 2625881100:07:001:0868 та площею 0, 2051 га кадастровий номер 2625881100:07:001:0867. Згідно ст.330 ЦК України якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до ст.388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього. Відповідно до ст.387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Згідно п.3 ч.1 ст.388 ЦК України якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Рішенням Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 11.02.2016 р. у справі № 352/1402/15-ц встановлено обставину вибуття земельної ділянки частиною якої є спірна, без волі Загвіздянської сільської ради. Отже, земельна ділянка площею 0,205 га кадастровий номер 2625881100:07:001:0868 вибула з комунальної власності територіальної громади с. Загвіздя на підставі розпоряджень Тисменицької РДА, визнаних недійсними у судовому порядку; без волі територіальної громади с. Загвіздя Тисменицького району Івано-Франківської області на таке вибуття. А відтак заявлені вимоги про витребування витребування земельної ділянки у порядку ст.388 ЦК України є підставними. Разом з тим, відповідач заявляє про пропуск позивачем строку позовної давності, а позивач Загвіздянська сільська рада ОТГ в свою чергу клопоче про визнання поважними причин пропуску строку позовної давності. З цього приводу суд зазначає наступне. Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (ст.256 ЦК України). Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст.257 ЦК України). Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч.4\~ст.267 ЦК). Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту (ч. 5 ст.267 ЦК). Визначення моменту початку відліку позовної давності міститься у ч. 1 ст.261 ЦК України, у якій вказується, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Як зазначено у рішенні Великої палати Верховного суду від 22.05.2018р. по справі №469/1203/15-ц: «Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку про те, що позовна давність є строком пред`явлення позову як безпосередньо особою, право якої порушене, так і тими суб`єктами, які уповноважені законом звертатися до суду з позовом в інтересах іншої особи-носія порушеного права (інтересу). При цьому як у випадку пред`явлення позову самою особою, право якої порушене, так і в разі пред`явлення позову в інтересах цієї особи іншою уповноваженою на це особою, відлік позовної давності обчислюється з одного й того самого моменту: коли особа довідалася або могла довідатися про порушення її права або про особу, яка його порушила». Згідно правової позиції Верховного Суду України відображеної у постанові від 01.07.2015 у справі № 6-178цс15, визначено, що перебіг строку позовної давності за позовами прокуратури, поданими в інтересах державних органів, органів місцевого самоврядування має рахуватись з часу коли відповідний орган довідався чи міг довідатись про порушення його прав чи особу, що їх порушила, а не з часу отримання таких даних прокуратурою. Таким чином, законодавство та Верховний суд пов`язує початок перебігу позовної давності пов`язує з моментом коли саме органу, право якого порушено внаслідок прийнятого незаконного рішення, стало відомо про таке порушення. Як свідчать матеріали справи відповідач набула спірну земельну ділянку у власність 18.04.2013р. Таким чином, саме з цього моменту слід здійснювати відлік строку загальної позовної даності. В той же час, у випадку, якщо позивач ставить питання визнання поважними причин пропуску позовної давності, суд в кожному конкретному випадку повинен надати їм правову оцінку з огляду на доведеність. Для визначення моменту виникнення права на позов важливими є як об`єктивні (сам факт порушення права), так і суб`єктивні (особа дізналася або повинна була дізнатися про це порушення) моменти. Порівняльний аналіз змісту термінів «довідався» та «міг довідатися», вжитих у ст.261 ЦК України, дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов`язку особи знати про стан своїх майнових прав, а тому доведення факту, через який позивач не знав про порушення свого цивільного права і саме з цієї причини не звернувся за його захистом до суду, недостатньо. Позивач повинен також довести, що не міг дізнатися про порушення свого цивільного права, що також випливає із загального правила, встановленого ст.81 ЦПК України, про обов`язковість доведення стороною спору тих обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідач, навпаки, має довести, що інформацію про порушення можна було отримати раніше. Цивільний кодекс України та інші законодавчі акти не містять переліку причин, які можуть бути визнані поважними для захисту порушеного права, у випадку подання позову з пропуском строку позовної давності. Проте, суд зазначає, що поважними причинами при пропущенні позовної давності є такі обставини, які роблять своєчасне пред`явлення позову утрудненим, в тому числі обставини, які доводять необізнаність позивача відносно дійсної особи, яка порушує права позивача. Питання щодо поважності цих причин, тобто наявності обставин, які з об`єктивних, незалежних від позивача підстав унеможливлювали або істотно утруднювали своєчасне подання позову, вирішується судому кожному конкретному випадку з урахуванням наявних фактичних даних про такі обставини. Ухвалою слідчого судді Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 28.04.2014 р. ухваленої у рамках кримінального провадження за № 12013090250000378 від 26.04.2013 р., накладено арешт на ряд земельних ділянок, що знаходяться в урочищі «Рінь» с. Загвіздя Тисменицького району Івано-Франківської області, виділених на підставі розпорядження Тисменицької РДА від 28.12.2012 р. № 1188, у тому числі на спірну земельну ділянку (а.с. 130-131). Вказане кримінальне провадження за № 12013090250000378 від 26.04.2013 р. закрито постановою прокурора від 30.01.2015р. (а.с.127-129). Зі змісту зазначених вище ухвали слідчого судді Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 28.04.2014 р. та постанови прокурора від 30.01.2015 р. вбачається, що Загвіздянська сільська рада ОТГ не була ні заявником, ні потерпілою в рамках зазначеного кримінального провадження, а тому в силу ст. 222 КПК України їй не могли були бути відомі відомості про хід кримінального провадженні. Як випливає зі змісту постанови прокурора від 30.01.2015 р. про закриття кримінального провадження сільський голова та землевпорядник Загвіздянської сільської ради допитувались з приводу незаконності розпоряджень Тисменицької РДА, які були предметом спору у справі№352/1402/15-ц. Тобто, твердження відповідача, що вказані ухвала та постанова свідчать про обізнаність Загвіздянської сільської ради ОТГ щодо подальшого переходу права власності на земельну ділянку не знайшли підтвердження. Суд, оцінюючи доводи Загвіздянської сільської ради ОТГ в сукупності з доказами, які наявні в матеріалах справи і оцінка яким надана судом, вважає доведеним, що сільська рада дізналася про відчуження земельної ділянки на користь [PERSON] в 2016 році у ході виконавчого провадження з виконання рішення Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 11.02.2016 р. по справі № 352/1402/15-ц. Суд враховує і ту обставину, що в рамках справи №352/1402/15-ц відповідач [PERSON] та третя особа відділ Держгеокадастру Тисменицького району в Івано-Франківській області не надали суду докази подальшого відчуження земельних ділянок, які незаконно вибули із власності Загвіздянської сільської ради. Таким чином, аргументи Загвіздянської сільської ради наведені у клопотанні про визнання поважними причин пропуску строку позовної давності свідчать про об`єктивні обставини, пов`язані зі складнощами своєчасного виявлення порушень земельного законодавства, відсутність у сільської ради ефективних та доступних механізмів визначення кінцевих власників спірної земельної ділянки. А отже, причини пропущення позовної давності для звернення до суду є поважними Натомість відповідачем не надано належних та допустимих доказів того, що Загвіздянська сільська рада «дізналась» чи «могла дізнатись» про факт відчуження земельної ділянки площею 0,4101 га з кадастровим номером 2625881100:07:001:0875 та її поділу на дві земельні ділянки, а саме площею 0, 205 га кадастровий номер 2625881100:07:001:0868 та площею 0, 2051 га кадастровий номер 2625881100:07:001:0867. Також при вирішенні питання про поновлення пропущеного строку позовної давності суд виходить крім іншого з того, що ключовими принципами статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод є верховенство права та належне здійснення правосуддя. Ці принципи також є основоположними елементами права на справедливий суд. Правова справедливість є безумовним першочерговим, моральним обов`язком влади, який повинен бути вищим від будь-яких прогресистських намірів та устремлінь. Наявність справедливості насамперед має існувати як принцип адекватності суспільних зусиль, спрямованих на відновлення священної рівноваги права, порушеної внаслідок діяльності чи бездіяльності суспільства чи конкретної особи. Суд вважає, що при поновленні позивачу строку позовної давності буде відновлена можливість захисту інтересів держави при порушенні встановленого законом порядку володіння, користування і розпорядження землями, що перебувають у комунальній власності. Отже, суд дійшов висновку, що матеріалами справи доведено поважність пропуску строку для звернення до суду, а тому він підлягає поновленню. Судом також враховано, що закон не наділяє прокурора повноваженнями ставити питання про поновлення строку позовної давності за відсутності такого клопотання з боку самої особи, в інтересах якої він звертається. Відтак відповідне клопотання заявлене належним суб`єктом. Суд погоджується з твердженням відповідача про те, що перебіг позовної давності починається від дня, коли позивач довідався або міг довідатися про порушення його права, а не від дня, коли таке порушення було підтверджене судовим рішенням (вказана правова позиція міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.11.2019 р. у справі № 914/3224/16). Проте зазначена постанова не може бути застосована до спірних правовідносин позаяк, суд встановив поважність причин строку позовної давності. Суд критично оцінює твердження представника відповідача про те, що прокуратура перевищила свої повноваження, не обґрунтувавши підстави для звернення до суду з даним позовом, з огляду на належне обґрунтування прокурором інтересів держави як підстави для звернення до суду з даним позовом. За таких обставин суд приходить до переконання про підставність та законність позовних вимог Загвіздянської сільської ради об`єднаної територіальної громади. З урахуванням вимог ч.1 ст.141 ЦПК України, згідно якої судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, з відповідача слід стягнути у користь Івано-Франківської обласної прокуратури 2472,09\~ грн. судових витрат по сплаті судового збору. На підставі наведеного, відповідно до ст. 58 Конституції України, ст.5, 256, 257, 261, 267, 387, 388 ЦК України,

Outcome: approved