Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-11 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду із позовом у якому просить визнати за ним право власності на квартиру, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON]. В обґрунтування позову вказує на те, що [INFO] помер [PERSON], після смерті якого відкрилась спадщина, до складу якої увійшла квартира [ADDRESS], яка належала померлому та його матері [PERSON]. Мати [PERSON] померла [INFO]. Після ії смерті [PERSON] прийняв спадщину як особа, яка постійно проживала зі спадкодавцем на час відкриття спадщини та вступила у володіння та управління спадковим майном. Представник позивача посилається на те, що за життя 22.12.2012 року [PERSON] склав заповіт, яким усе своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, заповів [PERSON]. Відповідно до рішення Солом`янського районного суду м.Києва від 08 квітня 2014 року [PERSON] встановлений додатковий строк у два місяця після набрання рішенням чинності для подання заяви про прийняття спадщини, що відкрилась після смерті [PERSON]. Позов мотивований тим, що у встановлений судом додатковий строк позивач 16.06.2014 року звернувся до Дев`ятої Київської нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Однак , 22.07.2014 року державним нотаріусом 9-ої Київської державної нотаріальної контори Бодак О.М. відмовлено у видачі свідоцтва про право власності на спірну квартиру у зв`язку із відсутністю зареєстрованих належним чином документів, що підтверджують право власності на належну квартиру, яка увійшла до спадкової маси, у зв`язку із чим позивач вимушений звернутись до суду із даним позовом. Від відповідача Київської міської ради - надійшли письмові пояснення щодо суті спору, у яких рада не заперечувала право позивача на спадкування та просила суд на підставі поданих стороною доказів прийняти рішення згідно чинного законодавства та проводити судовий розгляд у відсутності ії представника, у зв»язку із чим судом ухвалено про проведення розгляду справи у відсутності представника ради. Від відповідача- Головного управління юстиції у м.Києві надійшли письмові заперечення щодо позову у яких посилаючись на те, що управління є неналежною стороною у спорі, просило відмовити у позові. У зв`язку із тим, що відповідач є належним чином повідомлений про місце, день та час розгляду справи, судом ухвалено про проведення розгляду справи у його відсутність. Третя особа -[PERSON] проти позову у судовому засіданні заперечував, вказавши на те, що ним не визнається право позивача на спадкування за заповітом , оскільки він при житті здійснював догляд за померлим , а тому має право на спадкування після його смерті. Вислухавши пояснення представника позивача, третьої особи, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи із наступного. Встановлено, що [INFO] помер [PERSON], про що свідчить свідоцтво про смерть, видане Відділом РАЦС Солом`янського районного управління юстиції у м. Києві Сергія [NUMBER]. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина. З матеріалів справи вбачається, що до складу спадщини увійшла квартира [ADDRESS], яка належала померлому разом із [PERSON] на праві спільної сумісної власності , що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло, виданого 10.03.1993 року органом приватизації Жовтневої райдержадміністрації м. Києва. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] була матір`ю померлого , що підтверджується свідоцтвом про народження [PERSON] , виданого Відділом РАГС Снігурівського району Миколаївської області 15.11.1996 року. [INFO] мати [PERSON] померла. Відповідно до експертного висновку № 056/471-а/2 від 22.07.2014 року проведеного Українським бюро лінгвістичних експертиз прізвища [PERSON] та [PERSON] ( свідоцтво про право власності на житло, запис [PERSON]) попри розбіжності в орфографічній фіксації у документах наданих для експертизи, а також інших документах можуть бути ідентифіковані. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на належну їй 12 частину квартири. Відповідно до ст.ст. 548, 549 ЦК УРСР (у редакції 1963 року) передбачалось, що спадкоємець вважався таким, що прийняв спадщину, якщо у визначений законом строк від вступив в управління та володіння спадковим майном або його частиною або якщо він подав до державної нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Встановлено, що померлий [PERSON] на момент відкриття спадщини проживав разом із матір»ю , а після його смерті вступив у володіння та управління спадковим майном, що підтверджується довідкою №718 від 25.12. 1996 року, виданої РЕО № 705, довідкою № 102 від 20.01.2014 року , виданою КП « Дирекція з управління та обслуговування житлового фонду» Центр обслуговування споживачів № 2 про реєстрацію та проживання померлого у спірній квартирі з 24.08.1970 року по день смерті, договором № 80 про участь у витратах на утримання будинку та прибудинкової території від 03.05.1993 року , укладеного між РЕО № 705 та померлим, виходячи із чого [PERSON] є таким ,що прийняв спадщину на 12 частину квартиру після смерті матері. Встановлено, що за життя [PERSON] склав заповіт, посвідчений 22.12.2012 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON], реєстровий номер 2810 відповідно до якого усе своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, заповів [PERSON] - позивачу по справі. З матеріалів спадкової справи вбачається, що після смерті [PERSON] із заявою про прийняття спадщини 23.12.2013 року звернувся [PERSON] Відповідно до рішення Солом»янського районного суду м.Києва від 08 квітня 2014 року [PERSON] встановлений додатковий строк у два місяця після набрання рішенням чинності для подання заяви про прийняття спадщини, що відкрилась після смерті [PERSON] . Згідно із рішенням Апеляційного суду м. Києва від 10.06.20124 року вказане вище рішення набрало законної сили. Матеріали справи свідчать про те, що у встановлений судом додатковий строк позивач 16.06.2014 року звернувся до Дев`ятої Київської нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. 22.07.2014 року державним нотаріусом 9-ої Київської державної нотаріальної контори Бодак О.М. відмовлено у видачі свідоцтва про право власності на спірну квартиру у зв`язку із відсутністю зареєстрованих належним чином документів, що підтверджують право власності на належну квартиру, яка увійшла до спадкової маси, у зв`язку із чим позивач вимушений звернутись до суду із даним позовом. Відповідно до положень ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно положень ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом та за законом. Відповідно до ст.1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Згідно із п. 5 ч. 1 ст. 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 року № 1952-ІV, однією із підстав державної реєстрації прав на нерухоме майно є рішення судів, що набрали законної сили, оскільки визнання права власності на нерухоме майно є прерогативою суду. Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно вимог п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України, способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права на спадкове майно. Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», зазначено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Як роз'яснено у листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», якщо документи, що засвідчують право власності на нерухоме майно, існували, проте були втрачені власником та не можуть бути відновлені в передбаченому законом порядку, застосуванню підлягає ст. 392 ЦК України, відповідно до якої позов про визнання права власності може бути пред'явлений, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати власником документа, який засвідчує його право власності. Згідно ч. 3 ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених, ст. 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Таким чином, досліджуючи зазначені обставини справи та оцінюючи зібрані докази у їх сукупності, враховуючи те, що судом встановлено прийняття [PERSON] спадщини після померлої матері на ? частину спірної квартири, внаслідок чого він набув права власності на квартиру в цілому з урахуванням його частки у спільній власності, те, що судом встановлено право позивача на спадкування за заповітом, а також те, що здійснення державної реєстрації за померлою особою суперечить чинному законодавству, а відсутність такої реєстрації перешкоджає оформленню спадщини позивачем, суд приходить до висновку, що порушене право позивача підлягає захисту, та як наслідок за ним підлягає визнанню право власності в порядку спадкування за заповітом. Одночасно суд вважає безпідставними та необґрунтованими заперечення третьої особи [PERSON] щодо права спадкування позивачем, оскільки ним не доведено свого права на спадок за заповітом або за законом. З урахуванням наведеного, позов слід задовольнити. Виходячи із викладеного,

Outcome: approved