Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-11 00:00:00

Представник позивач у серпні 2017 року звернувся до суду з указаним позовом, який мотивував тим, що 30.12.1999 року померла [PERSON]. За життя померлою було складено заповіт, посвідчений секретарем Білківської сільської ради, відповідно до якого, остання, все своє майно що їй буде належати на день смерті і на що вона буде мати право заповіла своїй онуці позивачу [PERSON]. В подальшому позивач почала оформляти право власності на спадкове майно. Державним нотаріусом Тростянецької державної нотаріальної контори [PERSON] 08.11.2005 року на імя позивачки було видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом, відповідно до якого позивач успадкувала житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, що знаходиться в с.Білка Тростянецького району Сумської області по вул.Жовтневій №117 на приватизованій земельній ділянці. Крім того, позивачу було відомо, що на підставі рішення Тростянецької районної державної адміністрації від 21.03.1996 року №164 на імя [PERSON] було видано сертифікат серії СМ №008692 на право на земельну частку (пай), яка перебуває у колективній власності колективного сільськогосподарського акціонерно-пайового товариства закритого типу «Нива», розміром 4,2 в умовних кадастрових гектарах який, був зареєстрований у Книзі реєстрації сертифікатів за №188. Однак, знайти вказаний сертифікат виявилося неможливим. За таких обставин, позивач у 2008 році звернулась до Тростянецької районної державної адміністрації з метою отримання дублікату сертифікату на земельну ділянку (пай), яка перебуває у колективній власності колективного сільськогосподарського акціонерно-пайового товариства «Нива», розміром 4,2 в умовних кадастрових гектарах, який був зареєстрований у Книзі реєстрації сертифікатів за № 188. 30.01.2008 року, в газеті «Новини Тростянеччини» №7, в рубриці Приватні оголошення було надруковане оголошення про те, що «загублений сертифікат серії СМ 008692 по ТОВ «Нива» на імя [PERSON] вважати недійсним». В подальшому головою Тростянецької районної державної адміністрації 25.02.2008 року було прийнято розпорядження №85 відповідно до якого сертифікат на право на земельну ділянку (пай) серії СМ008692 виписаний на [PERSON] по АПТ ЗТ «Нива» визнано недійсним; взамін втраченого сертифіката вирішено видати дублікат сертифіката на право на земельну ділянку (пай) на [PERSON] по АПТ ЗТ «Нива»; відділу земельних ресурсів доручено внести необхідні зміни до книги реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай). На підставі вказаного розпорядження, замість втраченого сертифіката серії СМ008692 на право на земельну ділянку (пай), яка перебуває у колективній власності колективного сільськогосподарського акціонерно-пайового товариства закритого типу «Нива», розміром 4,2 в умовних кадастрових гектарах, який був зареєстрований у Книзі реєстрації сертифікатів за №188 виданого на імя [PERSON], 13.11.2008 року Тростянецькою районною державною адміністрацією було видано дублікат «а» серія СМ№0283315. Державним нотаріусом Охтирської районної державної нотаріальної контори в порядку виконання обовязків державного нотаріуса Тростянецької районної нотаріальної контори [PERSON] 26.06.2017 року на імя позивачки було видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом, відповідно до якого позивач успадкувала право на земельну ділянку (пай) розміром 4,2 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі, колективного сільськогосподарського акціонерно-пайового товариства закритого типу «Нива», що належить померлій на підставі дубліката СМ №0283315, виданого 13.11.2008 року Тростянецькою районною державною адміністрацією та зареєстровано в книзі реєстрації №188 від 25.03.1996 року. Позивач 06.07.2017 року звернувшись до відділу у Тростянецькому районі Головного управління Держгеокадастру у Сумській області з метою оформлення права власності на земельну ділянку. Однак, позивача було повідомлено, що сертифікат серії СМ №008692 погашено правом на оформлення права власності на земельну ділянку скористалась інша особа. В подальшому було встановлено, що 31.03.2016 року до відділу звернувся представник [PERSON] з метою відмітки у сертифікаті серії СМ №008692 про зміну власника земельної частки (паю) на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 22.03.2016 року реєстраційний №357, виданого державним нотаріусом Охтирської державної нотаріальної контори [PERSON] Розпорядженням голови Тростянецької районної державної нотаріальної контори від 10.05.2016 року №202-ОД, було: затверджено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) [PERSON] на території Білківської сільської ради Тростянецького району Сумської області; передано у власність [PERSON] земельні ділянки, право власності на які в подальшому було зареєстроване у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. [PERSON] на підставі договорів оренди землі №879, №880, №881 від 01.07.2016 року укладених з ПАТ «Райз-Максимко» вказані земельні ділянки передала в оренду. Представник позивача вважає, що свідоцтво про право на спадщину за законом від 22.03.2016 року реєстраційний №357 на право власності на земельну частку (пай), видане на підставі сертифікату серії СМ№008692 на імя [PERSON] є недійсним, а тому як наслідок розпорядження голови Тростянецької районної державної адміністрації від 10.05.2016 року №202-ОД та записи в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про державну реєстрацію права власності на земельні ділянки за [PERSON] підлягають скасуванню. Договори оренди земельних ділянок №879,880,881 від 01.07.2016 року укладені між [PERSON] та ПАТ «Райз-Максимко» є недійсними. Посилаючись на указані обставини, представник позивача просить суд визнати недійсним та скасувати: 1) свідоцтво про право на спадщину за законом від 22.03.2016, реєстраційний № 357, про право власності на земельну частку (пай), видане державним нотаріусом Охтирської державної нотаріальної контори [PERSON], на підставі сертифікату серії СМ № 008693 на імя [PERSON]; 2) розпорядження голови Тростянецької районної державної адміністрації від 10.05.2016 № 202-ОД; 3) відомостей про державну реєстрацію обєктів права власності [PERSON], внесені до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за № 14755909, № 14754591, № 14754120; 4) договори оренди земельних ділянок № 879, 880, 881 від 01.07.2016, укладені між [PERSON] та Публічним акціонерним товариством «Райз-Максимко». Ухвалою суду від 01.10.2017 року позовну заяву було залишено без руху, встановлено строк для усунення недоліків. Ухвалою від 24.10.2017 року після усунення недоліків позовної заяви було відкрито провадження у справі. Відповідачем [PERSON] «Райз-Максимко» 23.11.2017 року подано заперечення проти позову. Протокольною ухвалою суду від 15.01.2018 року за клопотанням представника позивача до участі у справі як третю особу залучено Тростянецьку міську раду Сумської області, у складі апарату якої працюють державні реєстратори прав на нерухоме майно. Представником відповідача 12.04.2018 року подано заяву про застосування строків позовної давності. Позивач в судове засідання не зявилась, була належним чином повідомлена про час і місце судового розгляду справи (а.с.196). Під час судового розгляду [PERSON] пояснювала, що вона є онукою [PERSON], [INFO]. Її бабуся проживала у [INFO], працювала у колгоспі ім.В.Ілліча. На момент паювання земель бабусі було за 90 років. В родині знали, що бабуся мала право на сертифікат, проте в сільській раді цей сертифікат не видали, пояснивши, що цей сертифікат забрав [PERSON] (брат відповідача), який також працював у колгоспі ім.В.Ілліча, і він його отримав як належний його матері, яку теж звали [PERSON]. Мати [PERSON] ходила до родичів відповідача, щоб віддали належний їм сертифікат, але його так і не отримали. До суду з цього питання ніхто не став звертатись. В подальшому 1999 року бабуся позивача померла, залишила заповіт, яким все своє майно заповіла позивачу. На будинок у с.Білка позивач одразу отримала свідоцтво про право на спадщину, а на сертифікат про право на земельну частку (пай) свідоцтво не отримала через відсутність його в наявності. Звернулась у 2008 році позивач до відділу земельних ресурсів і дізналась реквізити сертифікату, в подальшому подала оголошення в газеті про те, що він втрачений, на підставі заяви позивача та оголошення в газеті Головою Тростянецької районної державної адміністрації було видано у 2008 році розпорядження, яким визнано сертифікат на імя [PERSON] недійсним через втрату і видано його дублікат. Після отримання дублікату сертифікату взамін визнаного недійсним одразу не змогла отримати у нотаріуса свідоцтво про право на спадщину, оскільки нотаріус для його видачі вимагав нормативну грошову оцінку, яку на той час не могла отримати. Лише у 2017 році вдалось отримати свідоцтво про право на спадщину за заповітом на земельну частку (пай) за дублікатом сертифікату на імя [PERSON] При зверненні до органу Держгеокадастру з питань реєстрації земельної ділянки зясувалось, що цим сертифікатом скористала інша особа, на цю земельну ділянку вже зареєстровано право власності за відповідачем. Позивач вважала, що мати відповідача не мала права на земельну частку (пай), саме її бабусі належав первісний сертифікат. Представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві. Під час судового розгляду представник позивача також пояснював, що оскільки розпорядженням голови Тростянецької районної державної адміністрації 25.02.2008 року сертифікат про право на земельну частку (пай) на імя [PERSON] серії СМ №008692 було визнано недійсним, на його думку як наслідок є недійсним свідоцтво про право на спадщину, що видав державний нотаріус відповідачу на підставі указаного сертифікату. Як похідні від першої вимоги і інші позовні вимоги про визнання недійсним розпорядження, державної реєстрації та договори оренди автоматично підлягають задоволенню. Представник позивача вважав, що саме бабусі позивача [PERSON] належав спірний сертифікат серії СМ №008692, оскільки за матеріалами пенсійної справи матері відповідача остання після 1948 році у колгоспі ім.В.Ілліча не працювала і на його думку не могла бути його членом. Натомість за даними трудового архіву у відомостях про нарахування заробітної плати в указаному колгоспі з 1948 по 1967 роки значиться [PERSON], [PERSON] (Поліна) Федорівна, і ці відомості на думку представника стосуються саме бабусі позивача, а тому саме вона мала право на земельну частку (пай) і їй належав сертифікат, який за невідомих обставин був отриманий і перебував у матері відповідача. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні заперечила проти позову, просила відмовити у задоволенні позову повністю. [PERSON] пояснювала, що вона є донькою [PERSON], [INFO], яка проживала [INFO]. Мати відповідача працювала у колгоспі ім.В.Ілліча до 1948 року, потім мати виїжджала до Тунгудського району (Карелія), повернулась до с.Білка у 1955 році і потім також працювала у колгоспі ім.В.Ілліча. Мати відповідача померла у 1996 році, вона проживала разом з сином і братом відповідача [PERSON], який помер у 2000 році. Спадщину після смерті матері ніхто не оформлював. Відповідач зі списків опублікованих у газеті про невитребувані земельні паї дізналась, що матері належало право на земельну частку (пай), і після цього у будинку матері знайшла оригінал сертифікату про право на земельну частку (пай). В подальшому у 2016 році як спадкоємиця брата [PERSON], який прийняв спадщину після смерті матері, але її не оформив, у порядку спадкування майна брата відповідач отримала свідоцтво про право на земельну частку (пай) на підставі оригіналу сертифікату, який зберігався весь час у будинку матері і не був втрачений. Оформивши спадщину відповідач, замовила технічну документацію на земельні ділянки, зареєструвала своє право власності на земельні ділянки, і на цей час вони за договорами оренди використовуються ПАТ «Райз-Максимко». Представник відповідача [PERSON] в судовому засідання просив суд застосувати наслідки пропущення позовної давності та відмовити у позові в повному обсязі. Пояснив, що у судовому засіданні15.01.2018 року з пояснень позивача та з матеріалів справи виявилось, що сертифікат був виданий на імя [PERSON] та був отриманий згідно записів в Книзі реєстрації сертифікатів в 1996 році. При цьому даний сертифікат був виданий [PERSON], [INFO], яка дійсно працювала в колишньому колективному сільськогосподарському підприємстві ім.Володимира Ілліча, що підтверджується копією пенсійного посвідчення та матеріалами пенсійної справи. Тобто з 1996 року зазначений сертифікат перебував у померлої [PERSON], [INFO] та після її смерті у спадкодавців, тобто у відповідача. Позивач 15 січня 2018 року у судовому засіданні зазначила, що після видачі сертифікат знаходився у [PERSON], при цьому і бабусі позивачки, яка нібито мала право на цей сертифікат, і мамі позивачки, і самій позивачці було відомо про цей факт, але жодних дій щодо оскарження видачі сертифіката, його витребування, ані позивачка ні члени її родини, ні спадкодавця [PERSON] не вчиняли. Позивачка 08.11.2005 року вступила в права спадкування за заповітом Отже, пройшло більше двадцять років з моменту виявлення нібито порушення майнових прав спадкодавця, а з позовом позивачка звернулася до суду лише 23.08.2017 року і тим самим позивачкою було порушено строк звернення до суду. Відповідач державний нотаріус Охтирської районної державної нотаріальної контори [PERSON] в судове засідання не зявився надіслав заяву, в якій вказує, що заперечень не має та просить справу розглядати без його участі (36, 98, 179, 194). Представник Тростянецької районної державної адміністрації Сумської області у судове засідання не зявився, повідомлений належним чином про час і місце розгляду справи, до суду подана заявапро визнання заявлених вимоги і розгляд справи за відсутності представника відповідача (а.с.61,150). Представник приватного акціонерного товариства «Райз-Максимко» в судове засідання не зявився, повідомлений належним чином про час і місце розгляду справи (а.с.198). За змістом поданих до суду заперечень, заперечень [PERSON] «Райз-Максимко» просило суд відмовити у задоволенні позову, оскільки у процесі укладання договорів приватне акціонерне товариство «Райз-Максимко» достовірно встановило, що земельні ділянки відносно яких виник судовий спір на той час правомірно належали [PERSON], про що було отримано відповідні Інформаційні довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, а тому небуло підстав недовіряти відомостям зазначених у Реєстрі офіційно визнаних і підтверджених державою, в частині факту набуття [PERSON] майнових прав. Приватне акціонерне товариство «Райз-Максимко» не порушувало законні права чи інтереси [PERSON] Крім того, позивач у своєму позові не обґрунтував якими саме діями чи бездіяльністю приватне акціонерне товариство «Райз-Максимко» порушило її законні права чи інтереси. Крім того, пунктом 38 договорів оренди землі №879, 880, 881 від 01.07.2016 року, передбачено, що перехід прав власності на орендовану земельну ділянку до другої особи не є підставою для зміни умов або розірвання договору. Тому, навіть в разі переходу права власності на орендовані земельні ділянки до позивача, договори оренди землі не можуть бути визнані судом недійсними та скасованими. Крім того, позивач у позові не обґрунтував, які норми законодавства України були порушені тому приватне акціонерне товариство «Райз-Максимко» при укладенні з [PERSON] договорів оренди землі, які саме законодавчо визначені підстави для визнання їх недійсними та яким чином дані договори порушили права та інтереси позивача (а.с.41,42). Представник відділу у Тростянецькому районі Головного управління Держгеокадастру в Сумській області в судове засідання не зявився, відділом подана заява про розгляд справи без участі його представника та відсутність заперечень проти позову (а.с.35,74). Представник третьої особи Тростянецької міської ради в судове засідання не зявився, міська рада належним чином повідомлена про час і місце розгляду справи, будь яких заяв, клопотань до суду не надходило (а.с.191). Заслухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з таких мотивів. Судом установлено, що позивач є онукою [PERSON], яка проживала і померла у с.Білка Тростянецького району 30.12.1999 року у віці 95 років, і яка все своє майно заповіла позивачу (а.с.140-149). У свою чергу матір відповідача також проживала у [INFO] і її також, як і бабусю позивача, звали [PERSON], яка народилась 1919 року, а померла у с.Білка20.12.1996 року. До списку громадян-членів колективного сільськогосподарського підприємства ім.Володимира Ілліча Тростянецького району Сумської області, який був додатком 1 до Державного акту на право колективної власності на землю серії СМ 000007, було включено 1068 осіб - жителів сіл Білка, Микитівка, Хвощова, Грузьке, Олексино, проте до зазначеного списку увійшла лише одна особа на імя [PERSON] (а.с.77-93). Згідно Книги реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай), що видаються Тростянецькою районною державною адміністрацією членам сільськогосподарського акціонерно-пайового товариства закритого типу «Нива» (до перетворення колгосп ім.Володимира Ілліча) за № 188 зареєстровано один Сертифікат на право на земельну частку (пай) серія СМ № 008692 на імя [PERSON] (а.с.76, 94-97). Розпорядженням голови Тростянецької районної державної адміністрації № 85 від 25.02.2008 року за заявою [PERSON] про видачу дубліката сертифіката на право на земельну частку (пай) взамін втраченого серія СМ 008692 по акціонерно-пайовому товариству закритого типу «Нива», виданого на імя [PERSON] та зареєстрованого в книзі реєстрації сертифікатів за №188 від 25.03.1996 року було вирішено вважати недійсним сертифікат на право на земельну частку (пай) серії СМ № 008692 на [PERSON] по акціонерно-пайовому товариству закритого типу «Нива», авзамін втраченого сертифікату вирішено видати дублікат сертифіката про право на земельну частку (пай) (а.с.106). На підставі указаного розпорядження голови Тростянецької районної державної адміністрації № 85 від 25.02.2008 року на імя [PERSON] був виданий дублікат Сертифікату на право на земельну частку (пай) серії СМ №0283315 (а.с.107,109). Відповідачу [PERSON] як спадкоємиці її брата [PERSON], який помер 12.11.2000 року держаним нотаріусом Охтирської районної державної нотаріальної контори [PERSON] 22.03.2016 року на підставі договору про поділ спадкового майна було видано свідоцтво про право на спадщину за законом на земельну частку (пай) розміром 4,2 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж земельної ділянки в натурі акціонерно - пайового товариства закритого типу «Нива», що належить матері [PERSON], яка померла 20.12.1996 року на підставі Сертифікату на право на земельну частку (пай) серії СМ № 008692 , зареєстрованого у Книзі реєстрації сертифікаті в 25.03.1996 року № 188 (а.с.153,154). В подальшому розпорядженням Голови Тростянецької районної державної адміністрації від 10.05.2016 року № 202-ОД затверджено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі і передано у власність [PERSON] три земельні ділянки площею 0,8210 га. кадастровий №5925080400:00:002:1286, площею 0,1760 га. кадастровий номер 5925080400:00:002:1287, площею 2,4326 га. кадастровий номер 5925080400:00:003:0666, які розташовані на території Білківської сільської ради Тростянецького району Сумської області для ведення товарного сільськогосподарського виробництва згідно з успадкованим сертифікатом серії СМ №008692. На підставі указаного спірного свідоцтва про право на спадщину за законом, яке просить позивач визнати недійсним, та Сертифікату на право на земельну частку (пай) серії СМ № 008692, зареєстрованого у Книзі реєстрації сертифікаті в 25.03.1996 року № 188 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 26.05.2016 року державним реєстратором Тростянецької міської ради [PERSON] було зареєстровано право власності на указані успадковані земельні ділянки за [PERSON]. Вирішуючи питання про наявність правових підстав визнання недійсним спірного свідоцтва про право на спадщину за законом, суд виходить з таких мотивів. Свідоцтво про право на спадщину це документ, який, будучи вираженим у нотаріальному правозастосовному акті, підтверджує перехід прав та обовязків (спадщини) від спадкодавця до спадкоємців. Відповідно до пунктів 4.12, 4.14 Глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 №296/5 (далі - Порядок) свідоцтво про право на спадщину видається за наявності у спадковій справі всіх необхідних документів. При видачі свідоцтва про право на спадщину нотаріус обовязково перевіряє: факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства, якщо має місце спадкування за законом, прийняття спадкоємцем спадщини у встановлений законом спосіб, склад спадкового майна, на яке видається свідоцтво про право на спадщину. На підтвердження цих обставин від спадкоємців витребовуються документи, які підтверджують вказані факти. За змістом положень Глави 10 Порядку нотаріус видає спадкоємцю свідоцтво про право на спадщину лише за умови надання нотаріусу правовстановлюючого документу, яке посвідчує право спадкодавця на відповідне майно (майнові права). Відповідно до статті 1301 ЦК свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом. Виходячи з приписів указаної норми перелік підстав для підстав визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину не є вичерпним. Зокрема, згідно роз'яснень, викладених у пункті 27 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30.05.2008 року відповідно до статті 1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину може бути визнано недійсним не лише тоді, коли особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, але й за інших підстав, установлених законом. Іншими підставами можуть бути: визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у зв'язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб тощо. Як підставу визнання недійсним спірного свідоцтва про права на спадщину за законом, виданого 22.03.2016 року [PERSON] держаним нотаріусом Охтирської районної державної нотаріальної контори [PERSON] представник позивача посилався на те, що Сертифікат на право на земельну частку (пай) серії СМ № 008692, зареєстрованого у Книзі реєстрації сертифікаті в 25.03.1996 року № 188, на підставі якого було видано відповідачу указане свідоцтво, розпорядженням голови Тростянецької районної державної адміністрації № 85 від 25.02.2008 року був визнаний недійсним. Зі змісту розпорядження голови Тростянецької районної державної адміністрації № 85 від 25.02.2008 року вбачається, що фактичною підставою для визнання Сертифікат на право на земельну частку (пай) серії СМ № 008692 на імя [PERSON] недійсним стало лише звернення [PERSON] із заявою, яке містило твердження про втрату указаного сертифікату. Натомість як установлено судом указаний Сертифікат на право на земельну частку (пай) серії СМ № 008692 на імя [PERSON] не був втрачений, а перебував у володінні відповідача і без належної перевірки та відома відповідача такий сертифікат розпорядженням голови Тростянецької районної державної адміністрації № 85 від 25.02.2008 року був визнаний недійсним. Оцінивши в сукупності матеріали архівної пенсійної справи [PERSON], [INFO] (матері відповідача), що містить докази роботи матері відповідача у колгоспі ім.В.Ілліча, ту обставину, що оригінал Сертифікату на право на земельну частку (пай) серії СМ № 008692 на імя [PERSON] був отриманий власником, що підтверджується відповідним підписом у Книзіреєстрації сертифікатів, і перебував у будинку матері відповідача, суд дійшов висновку, що позивачем не доведено належність указаного Сертифікату на право на земельну частку (пай) її бабусі. Доводи і пояснення позивача в частині того, що мати відповідача не мала права на земельну частку (пай) і отримала належний бабусі [PERSON] - [PERSON], [INFO], Сертифікат, суд розцінює як припущення позивача , які всупереч вимогам статей 12, 81 ЦПК України не ґрунтуються на досліджених в ході судового розгляду справи належних та допустимих доказах. Стороною позивача не надано доказів роботи та членства бабусі позивача у колгоспі ім.В.Ілліча, що відповідно до Указу Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» від 08.08.1995 року № 720/95, було умовою набуття права на земельну частку (пай). За даними управління Пенсійного фонду України в Тростянецькому районі [PERSON], яка проживала [INFO] (бабуся позивача) на обліку не перебувала в управлінні (а.с.75). Натомість указаним територіальним органо Пенсійного фонду суду була надана архівна пенсійна справа [PERSON], яка проживала [INFO] і була матірю відповідача (а.с.116). Крім того, копія пенсійного посвідчення матері відповідача містить про колгосп «[PERSON] Ілліча» (а.с.111). Подана представником позивача довідка Комунальної установи «Тростянецький районний трудовий архів» про те, що колгоспі ім. Володимира Ілліча з 1948 по 1967 роки значиться [PERSON], [PERSON] (Поліна) Федорівна не є доказом факту роботи бабусі позивача в указаному колгоспі, оскільки не містить достатніх персональних даних, які б давали можливість ідентифікувати указану у довідці особу, і як наслідок не є доказом, який бі міг підтверджувати право [PERSON], 1904 року, спадкоємцем якої є позивач, на земельну частку (пай) при паюванні земель указанного колгоспу. Отже, представником позивача не доведено підстав, визначених статтею 1301 ЦК України, для визнання недійсним спірного свідоцтва про право на спадщину за законом від 22.03.2016 року, у тому числі тієї обставини, що відповідач [PERSON], у якої зберігався оригінал правовстановлюючого документа на успадковане майно, не мала права на спадкування після смерті брата та матері право на земельну частку (пай) на підставі Сертифікату серії СМ № 008692 на імя [PERSON]. Факт визнання розпорядженням голови Тростянецької районної державної адміністрації №85 від 25.02.2008 року Сертифікату серії СМ № 008692 на імя [PERSON] недійсним з видачею позивачу його дублікату не є підставою для визнання спірного свідоцтва про право на спадщину за законом, отриманого [PERSON] після видання указаного розпорядження, виходячи з таких мотивів. Сама по собі видача дубліката правовстановлюючого документа не є позбавленням первісного власника відповідного права на майно, набутого у встановленому порядку, яке може бути припинено лише з підстав визначених законом. Внаслідок видачі дублікату правовстановлюючого документа на майно власник цього майна не змінюється. Ретроспективне скасування дійсного права власності (зокрема у випадку визнання недійсним акту на право власності на земельну ділянку) становить позбавленням майна і є порушенням статті 1 Першого Протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Кривенький проти України»). Визнання спірного свідоцтва про право на спадщину за законом від 22.03.2016 року недійсним лише з мотивів погашення первісного сертифікату на імя [PERSON] і видачі замість нього його дублікату на переконання суду становило б у цій справі позбавлення [PERSON] майна в розумінні статті 1 Першого Протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яке не ґрунтується на законі. Як вбачається з розпорядження в.о. голови Тростянецької районної державної адміністрації №85 від 25.02.2008 року воно було видане лише з посиланням на заяву [PERSON], яка заявила про втрату правовстановлюючого документа виданого на імя іншої особи, і це стало підставою без належної перевірки для визнання недійсним сертифікату серії СМ № 008693, який як установлено судом не був втрачений його володільцем. Відповідно до позиції Європейського суду з прав людини, висловленій в рішенні у справі «Рисовський проти України» від 20.10.2011 року (заява №29979/04), викладеній у пунктах 70-71, суд підкреслив особливу важливість принципу «належного урядування». Він передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб. Зокрема, на державні органи покладено обовязок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси. Таким чином, при видачі [PERSON] дублікату Сертифікату на право на земельну частку (пай) серії СМ №0283315 не було дотримано принципу «належного урядування». Отже, основна позовна вимога представника позивача про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом, реєстраційний № 357, про право власності на земельну частку (пай), видане державним нотаріусом Охтирської державної нотаріальної контори [PERSON], на підставі сертифікату серії СМ № 008693 на імя [PERSON] є необґрунтованою і задоволенню не підлягає. Як наслідок не є обґрунтованими і не підлягають задоволенню і інші похідні позовні вимоги представника позивача про визнання недійсним і скасування розпорядження голови Тростянецької районної державної адміністрації від 10.05.2016 № 202-ОД, відомостей про державну реєстрацію обєктів права власності [PERSON], внесені до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за № 14755909, № 14754591, № 14754120, про визнання недійсним договорів оренди земельних ділянок № 879, 880, 881 від 01.07.2016, укладені між [PERSON] та Публічним акціонерним товариством «Райз-Максимко». Представник відповідача [PERSON] [PERSON] подав заяву про застосування строків позовної давності. Відповідно до абз. 3 п. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі», встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього. Оскільки, розглянувши позов [PERSON] в інтересах [PERSON], суд дійшов висновку про недоведеність та необґрунтованість позовних вимог, суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні позову саме з цих підстав, не оцінюючи доводів про пропуск строку позовної давності. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed