Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-12 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду з позовом до [PERSON] , у якому просить суд на підставі ст.ст. 203, 215 ЦК України визнати довіреність від 18 січня 2017 року, видану приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Білицькою Валентиною Миколаївною, зареєстровану в нотаріальному реєстрі за № 25, недійсною з моменту її вчинення. В обґрунтування позову вказав, що 11.12.2013 [PERSON] відповідно до договору купівлі-продажу придбала житловий будинок за адресою: [ADDRESS] позивачеві стало відомо, що 02.02.2017 відповідач [PERSON] , який начебто діяв від її імені на підставі нотаріально посвідченої довіреності, продав вказаний будинок іншій особі, оформивши договір купівлі продажу у приватного нотаріуса Старобільського нотаріального округу Пульного С.М. На момент видачі довіреності у м. Києві від її імені, а саме 18.01.2017 позивач перебувала у РФ в м. Щокіно Тульської області, що підтверджується свідоцтвом про народження в неї дитини та довідкою медичної установи. Тому спірна довіреність видана без її участі та згоди. Позивач 18.01.2017 року не відвідувала приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Білицьку В.М., не оформляла довіреність на будь-кого та не надавала своїх документів. Власноручних рукописних записів позивач не вчиняла та підпису на довіреності не ставила. Представник позивача, у судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи без його участі та участі позивача, не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідач відзиву на позов у встановлені судом строки не подав, причини неявки до суду не повідомив, з заявою про розгляд справи за його відсутність до суду не звертався, про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, що підтверджується матеріалами справи. Третя особа, приватний нотаріус Білицька В.М. у судове засідання не з`явилася, причини неявки до суду не повідомила, відзив на позов не надала, з заявою про розгляд справи у його відсутність до суду не зверталась, про час і місце розгляду справи повідомлялась належним чином, що підтверджується матеріалами справи. 13 листопада 2019 року постановлено ухвалу про заочний розгляд справи. На підставі п.п.2,4 ч.1 ст. 280 ЦПК України суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши письмові докази по справі та всі обставини, на яких ґрунтуються вимоги, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, врахувавши предмет та підставу позову, встановивши фактичні дані та відповідні їм правовідносини, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню виходячи з наступних підстав: Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд, відповідно до ст. ст. 81, 13, ч.5 ст.263 ЦПК України розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Положення ст.4 ЦПК України, ст. 15 ЦК Україні, а також положення ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, гарантують кожній особі право на захист її порушених, оспорюваних чи невизнаних прав а також охоронюваних законом інтересів судом. Під час розгляду цієї цивільної справи судом були створені всі умови для реалізації прав та виконання обов`язків учасниками судового розгляду, у тому числі й в частині надання доказів на підтвердження позовних вимог. 11.12.2013 позивач [PERSON] придбала будинок з надвірними будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується договором купівлі-продажу, посвідченим приватним нотаріусом Пульним С.М., зареєстровано в реєстрі за № 2420 (а.с. 5-6). Згідно копії витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, час формування 11.12.2013, об`єкт нерухомого майна, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2380412144251, житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , його власником є [PERSON] (а.с.7). Згідно копії Довіреності від 18.01.2017 року, посвідченої приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Білицькою В.М., [PERSON] уповноважує [PERSON] , 1990 р.н., який проживає: [ADDRESS] , бути її представником та представляти її інтереси «… з питання розпорядження правом продажу будь-якого нерухомого майна, належного мені на праві власності» (а.с.8). Згідно договору купівлі-продажу, від 02.02.2017, посвідченого приватним нотаріусом Старобільського районного нотаріального округу Пульним С.М., зареєстрованого в реєстрі за № 312, [PERSON] , від імені та в інтересах якої діє [PERSON] на підставі довіреності, посвідченої В.М. Білицькою приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу 18.01.2017 № 25, житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , було продано [PERSON] (а.с.9-10). Згідно копії виписки з історії пологів №432, [PERSON] , знаходилась на стаціонарному лікуванні у пологовому відділенні ГУЗ «Щекинская районная больница» с 11.01.2017 по 21.01.2017 (а.с.11). Згідно копії свідоцтва про народження, від 10.02.2017, виданого російською: «сектором актов гражданского состояния Чернявского району Тульской области, РФ», [PERSON] народився [INFO] , його матір`ю є [PERSON] (а.с.12). Згідно копії витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань від 16.08.2018 №12018130580000613 зареєстровано заяву про вчинення кримінального правопорушення за ч. 4 ст. 358 КК України від [PERSON] про незаконне розпорядження її майном з використання завідомо підробленого документу (а.с. 52). Згідно відомостей, наданих управлінням інформаційно-аналітичної підтримки ГУНП в Луганській області, про осіб, які перетинали державний кордон України, [PERSON] , 1989 р.н. , перетинала державний кордон України у березні та квітні 2016 року (а.с.53-54) . Довіреністю, відповідно до ст. 244 ЦК України, є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Довіреність на вчинення правочину представником може бути надана особою, яку представляють (довірителем), безпосередньо третій особі. Відповідно до ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Статтею 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Згідно зі ст.216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Якщо у зв`язку із вчиненням недійсного правочину другій стороні або третій особі завдано збитків та моральної шкоди, вони підлягають відшкодуванню винною стороною. Правові наслідки, передбачені частинами першою та другою цієї статті, застосовуються, якщо законом не встановлені особливі умови їх застосування або особливі правові наслідки окремих видів недійсних правочинів. Правові наслідки недійсності нікчемного правочину, які встановлені законом, не можуть змінюватися за домовленістю сторін. Вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути пред`явлена будь-якою заінтересованою особою. Суд може застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину з власної ініціативи. Таким чином, позивачем не виявлялася воля на видачу довіреності від її імені [PERSON] . Будь-які документи приватному нотаріусу Київського міського нотаріального округу Білицькій В.М. для видачі довіреності позивачем не надавалися. Отже, правочин, вчинений з порушенням вимог ст. 203, ст. 215 ЦК України. Відповідно до ч. 1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Відповідно до п.п.2, 5 Постанови Верховного Суду України від 06.11.2009р. №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» зміст правочину не може суперечити ЦК, іншим законам України, які приймаються відповідно до Конституції України та ЦК, міжнародним договорам, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, актам Президента України, постановам Кабінету Міністрів України, актам інших органів державної влади України, органів влади Автономної Республіки Крим у випадках і в межах, встановлених Конституцією України та законом, а також моральним засадам суспільства. Відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину. Вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину. Таким чином, позов [PERSON] про визнання довіреності недійсною, є обґрунтованим, підтверджується наданими письмовими доказами та підлягає задоволенню. Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути понесені позивачем судові витрати за сплату судового збору 768,40 грн. та витрати за розміщення оголошення в газеті, підтверджені квитанцією від 06.11.2019 - 630 грн.

Outcome: approved