Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-17 00:00:00

Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Українська страхова група» (далі по тексту - Позивач, ПАТ «СК «УСГ») звернулось до Дарницького районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] (далі по тексту - Відповідач) про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Позовні вимоги мотивовані тим, що 23.07.2010 року між позивачем та [PERSON] укладено договір добровільного страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів № 28-0107/10546 (далі по тексту - Договір) предметом якого є страхування транспортного засобу «Субару», д/н [NUMBER]. 12.04.2011 року в м. Києві [PERSON], керуючи автомобілем «Фольксваген», д/н [NUMBER], здійснив зіткнення з автомобілем «Субару», д/н [NUMBER], під керуванням [PERSON], в результаті було пошкоджено автомобіль «Субару». Оскільки постановою Печерського районного суду м. Києва від 29.04.2011 року відповідача визнано винним у вчиненні вказаного ДТП, а ПАТ «СК «УСГ»здійснено страхове відшкодування, позивач звернувся до суду зі зворотньою вимогою до винної особи та просить стягнути з відповідача шкоду, завдану внаслідок ДТП у розмірі 1 045 грн. 69 коп. та судовий збір у розмірі 243 грн. 60 коп. Представник позивача в судове засідання не з'явився, однак його представник подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, у заяві позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив суд їх задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідач в судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання у відповідності до вимог ЦПК України, про що свідчать відповідні зворотні поштові повідомлення, які містяться в матеріалах справи, про причини його неявки суду не відомо. Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Таким чином, суд відповідно до ч. 4 ст. 169, ст. 224 ЦПК України за згодою позивача суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Вивчивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази, судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 23.07.2010 року між позивачем та [PERSON] укладено договір добровільного страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів № 28-0107/10546 предметом якого є страхування транспортного засобу «Субару», д/н [NUMBER] (а.с. 4-10). З матеріалів справи вбачається, що 12.04.2011 року в м. Києві по вул Басейній 23/52 [PERSON], керуючи автомобілем «Фольксваген», д/н [NUMBER], здійснив зіткнення з автомобілем «Субару», д/н [NUMBER], під керуванням [PERSON], в результаті було пошкоджено автомобіль «Субару», а власнику був нанесений матеріальний збиток. Постановою Печерського районного суду м. Києва від 29.04.2011 року [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення (а.с. 14). Згідно п. 4 ст. 61 ЦПК України, вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Відповідно до Ремонту - калькуляції № ДККА-6807 від 18.04.2011 року вартість вартість ремонту, завданого власнику автомобіля «Субару», д/н [NUMBER], внаслідок пошкодження при ДТП, становить 1 645, 69 грн. (а.с. 18). Відповідно до страхового акту № ДККА-6807 від 20.04.2011 року розмір страхового відшкодування, завданого власнику автомобіля «Субару», д/н [NUMBER], внаслідок пошкодження при ДТП становить 1 045, 69 грн. (а.с. 19). Згідно зі ст. 979 Цивільного кодексу України (далі по тексту -ЦК України) за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Судом встановлено, що на підставі Страхового акту № ДККА-6807 від 20.04.2011 року та розрахунку суми страхового відшкодування по пошкодженому транспортному засобу, Позивачем здійснено страхове відшкодування [PERSON], вартість якого становить 1 045, 69 грн., що підтверджується видатковим касовим ордером від 13 травня 2011 року (а.с. 21). За змістом ст. 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Відповідно до ст. 979 ЦК України, за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Статтею 27 ЗУ «Про страхування» передбачено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток. Відповідно до ст. 980 ЦК України та ст. 4 ЗУ «Про страхування» предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов'язані з : життям, здоров'ям, працездатністю та пенсійним забезпеченням (особисте страхування); володінням, користуванням і розпорядженням майном (майнове страхування); відшкодування шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності). Таким чином, Цивільний кодекс та ЗУ «Про страхування» передбачає три види страхування, а саме особисте, майнове та страхування відповідальності. Виходячи із вищезазначеного, можливість застосування механізму суброгації обмежена рамками майнового страхування з урахуванням наведених приписів. У п. 27 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» №4 від 01.03.2013 року, зазначено, що при вирішенні спорів про право зворотної вимоги страховика суди повинні розрізняти поняття «регрес» та «суброгації». Наприклад, у випадку суброгації відбувається лише заміна осіб у вже наявному зобов'язанні (заміна активного суб'єкта) зі збереженням самого зобов'язання. У такому разі страхувальник передає свої права страховикові на підставі договору і сприяє реалізації останнім прийнятих суброгаційних прав. У випадку регресу одне зобов'язання замінює собою інше, але переходу прав від одного кредитора до іншого не відбувається. Оскільки при суброгації відбувається заміна особи в зобов'язанні, тому з урахуванням положення ст. 515 ЦК України суброгація застосовується лише до майнового страхування. У даному випадку пошкоджений автомобіль «Субару», д/н [NUMBER] є предметом договору добровільного страхування на випадок його знищення, пошкодження або втрати, тобто зазначений договір є договором майнового страхування. Як вбачається з матеріалів справи, цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована в ПАТ «СК «Українська група», яка сплатила позивачу суму страхового відшкодування в межах ліміту. Частиною 1 ст. 1166 ЦК України передбачено, що шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Належних та допустимих доказів, в розумінні ст.ст. 58, 59 ЦПК України, на підтвердження сплати позивачу збитків понесених ним в зв'язку із виплатою страхового відшкодування відповідачем суду не надано. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підставі викладеного,

Outcome: approved