Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-11 00:00:00

Представник Публічного акціонерного товариства «Альфа - Банк» (далі позивач) звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] Позивач (далі відповідач) про стягнення заборгованості за договором кредиту, шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідно до укладеного кредитного договору № 2608/0408/88-014 від 04.04.2008 року, відповідачу [PERSON] було надано кредит в сумі 400000,00 (чотириста тисяч доларів США 00 центів) зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 11,9 % річних з кінцевим терміном повернення 03 квітня 2018 року. Право вимоги позивач набув відповідно до укладеного з ПАТ «Дельта Банк» від 15 червня 2012 року. В забезпечення виконання зобов'язань за даним кредитним договором, 04.04.2008 року відповідачка уклала договір іпотеки. Відповідно до умов договору іпотеки відповідачка надала в іпотеку нерухоме майно, а саме: квартиру під номером [ADDRESS], загальною площею 147,90 кв.м., житлова площа 61,70 кв.м., і складається з трьох кімнат в придатному для житла стані, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS], що належить відповідачу на праві приватної власності. Свої зобов'язання перед позивачем відповідач виконує частково, виплата щомісячних платежів здійснюється невчасно та не в повному обсязі, внаслідок чого відповідач має заборгованість в сумі 2 126 009,39 грн. У зв'язку з викладеним, позивач просить суд у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 2608/0408/88-014 від 04.04.2008 року - звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме: на квартиру під номером [ADDRESS], загальною площею 147,90 кв.м., житлова площа 61,70 кв.м., і складається з трьох кімнат в придатному для житла стані, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS], шляхом проведення прилюдних торгів, за початковою ціною, встановленою на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна. Також, позивач просить стягнути з відповідача на користь позивача витрати по сплаті судового збору. У судовому засідання представник позивача позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Представники відповідача у судовому засіданні проти позову заперечували. Заперечення обґрунтовані тим, що перехід права вимоги до позивача має істотні порушення, що позивачем порушені умови договору щодо виконання порушеного зобов'язання. Також пояснив, що даний кредит відповідачка отримала для придбання квартири за адресою: [ADDRESS] та яка необхідна для проживання її сім'ї. В даній квартирі проживає її малолітня донька [PERSON] [INFO] і ця квартира є єдиним можливим місцем проживання для неї та її сім'ї. Зазначили, що протягом тривалого часу, відповідачка сплачувала грошові кошти на погашення кредитної заборгованості, про що свідчать квитанції. Крім цього, зазначили, що у відділі державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві на примусовому виконанні перебуває виконавчий напис приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу № 799 виданий 08.05.2014р. про звернення стягнення на вказану квартиру за договором іпотеки. Представник третьої особи - Служби у справах дітей органу опіки та піклування Шевченківської РДА у м. Києві просив відмовити у задоволенні позовної заяви, оскільки її задоволення буде порушувати права та законні інтереси неповнолітньої дитини. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, представників відповідача, представника третьої особи, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку. Стаття 627 ЦК України передбачає, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ч.1 ст.509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (ч.1 ст.638 ЦК України). Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до ст.1052 ЦК України у разі невиконання позичальником обов'язків, встановлених договором позики, щодо забезпечення повернення позики, а також у разі втрати забезпечення виконання зобов'язання або погіршення його умов за обставин, за які позикодавець не несе відповідальності, позикодавець має право вимагати від позичальника дострокового повернення позики та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу, якщо інше не встановлено договором. Відповідно до ст.7 Закону України «Про іпотеку» за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання. При цьому забезпечення зобов'язання завжди виникає у зв'язку з основним зобов'язанням та залежить від долі останнього. Як вбачається з матеріалів справи, 04.04.2008 року між ВАТ «Сведбанк» та відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір № 2608/0408/88-014 на суму 400000,00 доларів США, зі сплатою відсотків у розмірі 11,9 % та з кінцевим поверненням 03 квітня 2018 року.Згодом, ВАТ «Сведбанк» продав право вимоги ПАТ «Дельта Банк» від 25.05.2012 року, який в свою чергу продав право вимоги ПАТ «Альфа Банк» від 15.06.2012 року. В забезпечення виконання зобов'язань за даним кредитним договором, 04.04.2008 року відповідачка уклала договір іпотеки з ВАТ «Сведбанк». Відповідно до умов договору іпотеки відповідачка надала в іпотеку нерухоме майно, а саме: квартиру під номером [ADDRESS], загальною площею 147,90 кв.м., житлова площа 61,70 кв.м., і складається з трьох кімнат в придатному для житла стані, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS], що належить відповідачці на праві приватної власності. При цьому судом встановлено, що право власності на вказану квартиру виникло у відповідача на підставі свідоцтва про право власності від 17.08.2004р. виданого на підставі наказу Головного управління житлового забезпечення виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) від 07.07.2004р. № 1244-С/КІ та зареєстрованого КП «КМБТІ» за реєстровим номером 44144 від 25.08.2004р. Відповідно до п. 3.10 кредитного договору вимога про виконання порушеного зобов'язання направляється Банком Позичальнику у письмовому вигляді та підлягає виконанню у повному обсязі протягом тридцяти календарних днів з моменту її надіслання Банком за адресою Позичальника, зазначеної в реквізитах цього Договору. Сторони досягли згоди, що датою, з якої починається відлік зазначеного вище тридцяти денного строку, вважається дата, зазначена на квитанції, яка надається Банку відділенням зв'язку при відправленні листа з повідомленням про вручення. З огляду на матеріали справи, дана квитанція відсутня. Також не знайшли свого підтвердження і відмови відповідача в добровільній формі вирішити спірне питання. В судовому засіданні достовірно встановлено, що відповідачка протягом тривалого часу систематично сплачувала грошові кошти на погашення кредиту та процентів по ньому. На даний час, відповідачка продовжує сплачувати проценти по даному договору, що підтверджується квитанціями, наданими представником відповідача (а.с.127-133).Крім цього, відповідач проти своїх зобов'язань по оплаті даного Кредиту не відмовляється, суму боргу визнає в повному обсязі, зобов'язується сплачувати кошти по кредиту, проте позивач не ставить вимогу щодо виплати йому заборгованості по кредиту. До того ж, виселення відповідача разом із дитиною без надання їм іншого житла неможливе, з урахуванням положень статті 109 ЖК України, яка частиною 4 передбачає, що виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ним за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного житлового приміщення, є підставою для надання цим громадянам жилих приміщень з фондів житла для тимчасового проживання відповідно до ст. 132-2 цього кодексу. Відповідно до ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які разом проживають з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Крім цього, п.44 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ № 5 від 30.03.2012р. зазначено, що згідно зі статтею 32 ЦК, статтею 177 СК та статтею 17 Закону України від 26.-4.2001р. № 2402-ІІІ «Про охорону дитинства» батьки не мають права без дозволу органу опіки та піклування укладати договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або спеціальній реєстрації, відмовлятися від належних дитині майнових прав, здійснювати розподіл, обмін, відчуження житла, зобов'язуватися від імені дитини порукою, видавати письмові зобов'язання.. У зв'язку із наведеним суди повинні виходити із того, чи мала дитина право власності на предмет іпотеки чи право користування предметом іпотеки на момент укладення договору іпотеки. Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до довідки форма - 3 від 15.10.2013р. № 788 в даній квартирі мешкає та зареєстрована зокрема її малолітня донька [PERSON] [INFO] з 2008 року. При цьому представником третьої особи суду пояснено, що позивач та відповідач не звертались до органу опіки та піклування щодо отримання дозволу на укладення договору іпотеки вказаної квартири, а звернення стягнення на предмет іпотеки буде грубо порушувати майнові права неповнолітньої дитини. Заперечуючи проти встановлених обставин представник позивача не надав суду належних та допустимих доказів які б вказували, що неповнолітня донька відповідачки на момент укладення договору іпотеки не проживала та не користувалась вказаною квартирою. Крім цього, як вбачається з матеріалів справи, постановою державного виконавця ВДВС Шевченківського районного управління юстиції м. Києва від 16.05.2014р. відкрито виконавче провадження про примусове виконання виконавчого напису № 799 виданого 08.05.2014р. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу про звернення стягнення на квартиру [ADDRESS], за іпотечним договором від 04.04.2008р. на виконання умов укладеного кредитного договору № 2608/0408/88-014 від 04.04.2008р.на загальну суму заборгованості у розмірі 2629260,34 грн. За таких обставин, суд прийшов до висновку, що право позивача є захищеним у розумінні ст.3 ЦПК України. Крім цього, повторне звернення стягнення на вказану квартири з тих самих підстав, буде порушувати ст.61 Конституції України відповідно до якої ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. При цьому, суд вважає, що звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення громадян з житла у разі простроченого зобов'язання за кредитом має бути винятковою мірою повернення коштів. На думку суду позивач має іти на будь-які умови, які виключають можливість виселення громадян з їх житлових приміщень. Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити. Враховуючи викладене,

Outcome: dismissed