Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-18 00:00:00

Представник ТОВ «ВЕЛЛФІН» звернувся в суд з позовом до [PERSON] , в якому просить суд стягнути з відповідача заборгованість за договором позики у розмірі 38328,20 грн. та стягнути з відповідача судові витрати у розмірі 1 921,00 грн. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що 04.10.2016 року між Позивачем та Відповідачем укладено договір позики №78227 в електронній формі. За умовами п. п. 1.1., 1.3. укладеного між позивачем та відповідачем договору позики, відповідачу надані грошові кошти в сумі 900,00 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, сплатою процентів за користування позикою, строком на пять днів. Відповідно до п. 1.4. дата перерахування суми позики на банківський рахунок вказаний відповідачем, за домовленістю сторін вважається датою укладення договору позики між позивачем та відповідачем. Позивачем в порядку встановленому п. 1.4. договору позики на картковий рахунок відповідача була перерахована сума позики в розмірі 900,00 грн., що підтверджується повідомленням від 30.09.2019 року ТОВ ФК «ВЕЙ ФОР ПЕЙ», яке надає ТОВ «ВЕЛЛФІН» технічну можливість для проведення операцій, по якій банк-еквайер здійснює зарахування коштів, згідно договору про організацію переказу грошових коштів №ВП - 180516-3 від 18.05.2016 року.Позивачем виконані умови договору позики, однак, відповідачем отримані грошові кошти в передбачені строки не повернуті, внаслідок чого утворилась заборгованість за Договором позики зі сплати основного боргу, процентів та прострочених процентів. Отже, яка зазначає позивач, відповідно п. 1.1, 1.5 договору позики, загальний розмір заборгованості відповідача перед позивачем станом на 16.10.2019 року становить 38328,20 грн., з яких: основний борг у розмірі 900,00 грн., заборгованість по відсоткам у розмірі 18 792,90 грн., заборгованість за простроченими відсотками 18 635,30 грн. Представник позивача ТОВ «ВЕЛЛФІН» надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій підтримав позовні вимоги, просив їх задовольнити та у разі неявки відповідача в судове засідання не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилися, про розгляд справи повідомлений належним чином, причини неявки до суду не повідомив. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, у відповідності до положень ч. 2\~ст. 247 ЦПК України, судом не здійснювалося. Дослідивши письмові докази, суд приходить до висновку про те, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що ТОВ «ВЕЛЛФІН» є фінансовою установою, яка надає фінансові послуги по наданню у позику грошових коштів на умовах строковості, зворотності, платності (розпорядженням Нацкомфінпослуг №2606 від 27.10.2015 року зареєстровано в реєстрі фінансових установ за №16103225), що підтверджується копією відповідного свідоцтва про реєстрацію фінансової установи. 04.10.2016 року між ТОВ «ВЕЛЛФІН» та відповідачем [PERSON] укладено договір позики №78227 в електронній формі. За умовами п. 1.1. укладеного між сторонами договору позики, позикодавець надає позичальникові грошові кошти в сумі 900,00 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути позику та сплатити проценти за користування позикою. Пунктом 1.3. договору позики встановлено, що позика надається строком на п`ять днів. Відповідно до п. 1.4. дата перерахування суми позики на банківський рахунок вказаний позичальником, за домовленістю сторін вважається датою укладення договору позики між позичальником і позикодавцем. ТОВ «ВЕЛЛФІН» в порядку встановленому п. 1.4. договору позики на картковий рахунок [PERSON] була перерахована сума позики в розмірі 900,00 грн., що підтверджується повідомленням від 30.09.2019 року ТОВ ФК «ВЕЙ ФОР ПЕЙ», яке надає ТОВ «ВЕЛЛФІН» технічну можливість для проведення операцій, по якій банк-еквайер здійснює зарахування коштів, згідно договору про організацію переказу грошових коштів №ВП - 180516-3 від 18.05.2016 року (а.с.46-51). При укладанні договору сторони керувались ч. 1\~ст. 634 ЦК України\~(договір приєднання), згідно з якою договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до ч. 1, 2\~ст. 207 ЦК України\~правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Статтею 509 ЦК України\~передбачено, що зобов`язання є правовідношення, в яких одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. У\~статті 3 Закону України «Про електронну комерцію»\~зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та\~Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному\~статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним\~статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому\~статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому\~статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Частина 5\~статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»\~передбачає, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію»\~визначає, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: - електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до\~Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; -електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; - аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Відповідно до\~ст. 1046 ЦК України\~за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Таким чином, ТОВ «ВЕЛЛФІН» виконані умови договору позики, в той час як відповідачем отримані грошові кошти в передбачені строки не повернуті, в наслідок чого у останнього утворилась заборгованість за договором позики зі сплати основного боргу, процентів та прострочених процентів. Згідно з п.1.5 договору позики нарахування процентів за користування позикою проводиться у відповідності до наступних умов: - 1,9 процента від суми позики, але не менше ніж 30 грн. за перший день користування позикою; - 1,9 процента від суми позики, щоденно, за кожен день користування позикою, починаючи з другого дня в межах строку позики, зазначеного в п.1.2 цього договору; - 3,8 процента від суми позики, що не була повернута своєчасно, за кожен день користування позикою понад строк, зазначений в п.1.2 цього договору, у разі невиконання або неналежного виконання позичальником своїх зобов`язань за цим договором. Частиною першою\~статті 1048 ЦК України\~визначено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Згідно з ч. 1,3\~ст. 1049 ЦК України\~позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Статтею 611 ЦК\~передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема у вигляді сплати винною особою неустойки (штрафу, пені). Відповідно до\~статті 549 ЦК України\~неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (частина друга\~статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частина третя\~статті 549 ЦК України). Відповідно до\~статті 610 ЦК\~порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк. З наданого позивачем розрахунку вбачається, що станом на 16.10.2019 року за відповідачем [PERSON] утворилася заборгованість у розмірі 38 328,20 грн., з яких: основний борг у розмірі 900,00 грн., заборгованість по відсоткам у розмірі 18 792,90 грн., заборгованість за простроченими відсотками 18 635,30 грн. (а.с.45). Згідно зі ст. ст.\~525,\~526,\~530 ЦК України\~зобов`язання мають виконуватися належним чином і в термін передбачений договором, одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається, боржник не звільняється від відповідальності за виконання грошового зобов`язання. Відповідно до ч. 1\~ст. 625 ЦК України\~боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Отже, за умовами укладеного кредитного договору сторони по справі погодили сплату заборгованості за позикою строком на пять днів та розмір процентів за наданою позикою. Відповідач [PERSON] зобов`язався відповідно до пункту 1.5 договору позики сплачувати проценти за користування позикою у розмірі 1,9% від суми позики, але не менше 30 грн. за перший день користування позикою, та 1,9% від суми позики щоденно за кожен день користування позикою, починаючи з другого дня в межах строку позики, і 3,8% від суми позики, що не була повернута своєчасно, за кожен день користування позикою понад строк, зазначений в пункті\~\~1.2 Договору. Відтак, у межах строку кредитування відповідач мав, зокрема, повернути позивачу позичені кошти і сплачувати проценти. Після закінчення строку користування позикою протягом п`яти днів, відповідач мав обов`язок незалежно від пред`явлення вимоги позивачем повернути всю заборгованість. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою\~статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою\~статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Саме такі висновки містяться у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року (справа № 14-10цс18), від 04 липня 2018 року (справа № 14-154цс18) та від 31 жовтня 2018 року (справа № 14-318цс18). Правовідносини, які виникли між сторонами з приводу договору позики, є подібними до правовідносин, які виникають з договорів кредиту, а тому в силу частини 9\~статті 10 ЦПК України\~суд вважає можливим застосувати у цій справі вказані правові позиції. Таким чином, позивач мав право на нарахування процентів за користування позикою лише в межах строку надання позики п`яти днів. Після закінчення строку його дії у позикодавця відсутні правові підстави нараховувати передбачені договором проценти. За таких обставин, суд дійшов висновку, що підлягають задоволенню позовні вимоги в частині стягнення з відповідача [PERSON] заборгованості за основним зобов`язанням в загальній сумі 1071 грн., яка складається із суми позики (основного боргу) - 900,00 грн. та процентів за користування позикою в межах строку кредитування за період з 04.10.2016 року по 09.10.2016 року в погодженому сторонами розмірі 171,00 грн., що підтверджується графіком розрахунків до укладеного договору. В іншій частині - суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні позовних вимог. Відповідно до ч. 2\~ст. 141 ЦПК України\~інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:\~\~у разі задоволення позову - на відповідача;\~\~у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно з ч. 1\~ст. 141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У зв`язку з частковим задоволення позовних вимог (на 2.80%), з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судовий збір в розмірі 53.79 грн. На підставі викладеного та

Outcome: partial