Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-22 00:00:00

Представник позивачів [PERSON], яка діє на підставі угод про надання правової допомоги від 07.07.2017 року, ордера ПТ №040258 від 07.07.2017 року, ордера ПТ №040257 від 07.07.2017 року (а.с. 24-27), звернулася до суду з позовом до [PERSON] селищної ради Полтавської області про визнання недійсними й скасування рішень органу місцевого самоврядування, та про визнання недійсним державного акта на право приватної власності на землю й скасування його державної реєстрації. В обґрунтування позовних вимог представник позивачів зазначив, що житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, який розташований за адресою: вул. Чехова, 20, смт Котельва Полтавської області знаходиться у приватній спільній частковій власності [PERSON], [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно. Після смерті [PERSON] спадкоємцем спадкового майна є [PERSON] При оформленні спадщини позивачам стало відомо, що спадкодавцю було передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,6280 га для обслуговування жилого будинку, та ведення особистого підсобного господарства, що розташована за адресою: вул. Чехова, 20, смт Котельва Полтавської області. Розташований на земельній ділянці житловий будинок перебуває у спільній частковій власності двох осіб, що в свою чергу не відповідає вимогам ст. 120 Земельного кодексу України щодо визначення права власності на земельну ділянку, у звязку з чим приватний нотаріус відмовив у видачі свідоцтв про право на спадщину за законом на земельну ділянку та на 1/2 частку житлового будинку. Позивачі вважають, що рішення виконавчого комітету [PERSON] селищної ради Полтавської області від 25.04.1997 року №99 та від 30.10.1998 року №252 в частині приватизації [PERSON] земельної ділянки площею 0,6280 га, та державний акт на право приватної власності на землю серії ПЛ №061778 від 02.03.1999 року порушують їх права щодо вільного володіння, користування, розпорядження належним їм нерухомим майном. Учасники справи у судове засідання не зявилися, про час та місце судового засідання повідомлені належним чином (а.с. 55-59, 61, 62). Представник позивачів [PERSON] та позивачі подали до суду письмову заяву, в якій просять справу розглядати без їх участі, позивні вимоги підтримують в повному обсязі (а.с. 50). Відповідач [PERSON] селищна рада Полтавської області 26.01.2018 року подала до суду відзив на позовну заяву, в якому позовні вимоги [PERSON], [PERSON] визнає у повному обсязі та просить розглянути справу у судовому засіданні без участі представника відповідача. Наслідки визнання позову, передбачені ч.4 ст.206 ЦПК України, відповідачу відомі та зрозумілі (а.с. 49). Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до переконання, що позов слід задовольнити повністю з наступних підстав. Матеріалами справи встановлено, що 09.07.2017 року помер [PERSON], про що свідчить свідоцтво про смерть серії ІКЕ №337007, видане 10.01.2017 року [PERSON] районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Полтавській області (а.с. 15). Після його смерті відкрилася спадщина, у тому числі на 1/2 частку житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, який розташований за адресою: вул. Чехова, 20, смт Котельва Полтавської області (свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 12.08.2009 року) (а.с. 19), та на земельну ділянку площею 0,6280 га, що надана для обслуговування жилого будинку, та ведення особистого підсобного господарства, яка розташована на території смт Котельва вул. Чехова, 18 (нова адреса: вул. Чехова, 20), і вул. Чехова Котелевської селищної ради Полтавської області. Земельна ділянка належала [PERSON] на підставі державного акта на право приватної власності на землю серії ПЛ №061778, що виданий 02.03.1999 року [PERSON] селищною радою Полтавської області, і зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №1196, на підставі рішень виконавчого комітету [PERSON] селищної ради Полтавської області від 25.04.1997 року №99 і від 30.10.1998 року №252 (а.с. 21-23). Відповідно до ст. 1261 Цивільного кодексу України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Спадкоємцем за законом спадкового майна є [PERSON], її родинні відносини із спадкодавцем підтверджуються свідоцтвом про народження серія ІV-УР №1999996, виданим 24.09.1963 року виконавчим комітетом [PERSON] сільської [PERSON] депутатів трудящих Зіньківського району Полтавської області, свідоцтвом про укладання шлюбу серія I-КЕ №400766, виданим 08.08.1982 року [PERSON] відділом ЗАГС Полтавської області (а.с. 13, 14). [PERSON] не має можливості прийняти спадщину у вигляді спірного нерухомого майна, оскільки приватним нотаріусом [PERSON] районного нотаріального округу Полтавської області [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтв про право на спадщину за законом на 1/2 частку житлового будинку та на земельну ділянку площею 0,6280 га для обслуговування жилого будинку, та ведення особистого підсобного господарства, у звязку з тим, що наданні документи суперечать нормам ч. 1 ст. 377 ЦК України, ч. 4 ст. 120 ЗК України. (а.с. 17, 18). За даними Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) від імені [PERSON] заповіти не посвідчувалися. За даними інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) приватним нотаріусом [PERSON] 10.03.2017 року заведена спадкова справа 18/2017 (а.с. 11, 12). Відповідно до ч. 1 ст. 355 Цивільного кодексу України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Згідно з ч. 1 ст. 377 Цивільного кодексу України, до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Відповідно до ч. 4 ст. 120 Земельного кодексу України, у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди. Згідно з ст. 328 Цивільного кодексу України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 81 Земельного кодексу України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини. Як вбачається з матеріалів справи, право власності співвласників [PERSON] та [PERSON] на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: вул. Чехова, 20, смт Котельва Полтавської області, виникло 20.12.1978 року, що підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухому майно серії САС 763206 від 12.08.2009 року, де вказано, що дане свідоцтво видане взамін свідоцтва про право власності, виданого виконкомом [PERSON] селищної ради від 20.12.1978 року (а.с. 19). Тобто, земельна ділянка площею 0,6280 га, яка надана для обслуговування жилого будинку, й ведення особистого підсобного господарства, що розташована на території смт Котельва вул. Чехова, 18 (нова адреса: вул. Чехова, 20), і вул. Чехова Котелевської селищної ради Полтавської області, передавалася у приватну власність [PERSON] на підставі рішень виконавчого комітету [PERSON] селищної ради Полтавської області від 25.04.1997 року №99 і від 30.10.1998 року №252, та державного акта на право приватної власності на землю серії ПЛ №061778 від 02.03.1999 року [PERSON] селищною радою Полтавської області з порушеннями вимог ст.ст. 6, 30, 42 Земельного кодексу України (в редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин), а тому рішення виконавчого комітету [PERSON] селищної ради Полтавської області від 25.04.1997 року №99 і від 30.10.1998 року №252, та державний акт на право приватної власності на землю серії ПЛ №061778 від 02.03.1999 року є недійсними. Відповідно до правової позиції, висловленої у постанові Верховного Суду України від 19.06.2013 року №6-57цс13, державні акти на право власності на земельні ділянки є документами, що посвідчують право власності й видаються на підставі відповідних рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень. У спорах, пов'язаних із правом власності на земельні ділянки, недійсними можуть визнаватися як зазначені рішення, на підставі яких видано відповідні державні акти, так і самі акти на право власності на земельні ділянки. Відповідно до ч. 1 ст. 155 Земельного кодексу України у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. Визнання відповідачем предявленого позову є безумовним, не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Наслідки визнання позову, передбачені ч. 4 ст. 206 ЦПК України відповідачу відомі та зрозумілі. Враховуючи вище викладене, суд приходить до переконання про наявність законних підстав для задоволення позовних вимог [PERSON], [PERSON] у повному обсязі.

Outcome: approved