Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-20 00:00:00

Представник позивача звернулася до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про поділ спільного майна подружжя та визнання недійсним договір дарування квартири, мотивуючи вимоги тим, що рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 16.04.2015 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. За час перебування у шлюбі позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] було придбане майно, а саме: однокімнатна квартира [ADDRESS]; однокімнатна квартира [ADDRESS]; однокімнатна квартира [ADDRESS]; однокімнатна квартира [ADDRESS]; садовий будинок розташований на садовій ділянці [ADDRESS]; гаражний бокс розташований в кооперативі [ADDRESS]; земельна ділянка 0,12 Га. у кооперативі [ADDRESS]; земельна ділянка 0,3 Га. в [ADDRESS] На особисті рахунки відповідачки сторонами вносилися спільні сумісні кошти в банки ПАТ «ПриватБанк» в сумі 100000 грн., АТ «Імексбанк» в сумі 100000 грн; ПАТ «Райффайзен банк Аваль» в сумі 100000 грн. та ПАТ «УкрСиббанк» в сумі 100000 грн. З метою приховання спільного сумісного майна відповідачами [PERSON] та [PERSON] 03 листопада 2014 року було укладено договір дарування квартири [ADDRESS]. Враховуючи вказані обставини відповідач просив визнати недійсним вищезазначений договір дарування та виділити йому однокімнатна квартира [ADDRESS]; однокімнатна квартира [ADDRESS]; садовий будинок розташований на садовій ділянці [ADDRESS]; гаражний бокс розташований в кооперативі [ADDRESS], решту майна та грошових коштів просив залишити відповідачу. [PERSON] звернувся до суду із зустрічним позовом до [PERSON] про поділ майна подружжя, а саме поділити майно, що є їх спільною сумісною власністю гаражний бокс розташований в кооперативі [ADDRESS]; автомобіль Nissan Primera, 1992 року випуску, д.н.з. [NUMBER]. Визнати за нею право власності на земельні ділянки площами 0,0530 га. та 0,2500 га, розташованих в [ADDRESS]; квартиру [ADDRESS] та кошти, які знаходяться на депозитних рахунках ПАТ «Дельта Банк», ПАТ «Райффайзен банк Аваль» та ПАТ «ПриватБанк». Позивач та його представник в судовому засіданні підтримали вимоги позову в повному обсязі, зустрічний позов просили частково задовольнити. Відповідач [PERSON] та її представник проти позову [PERSON] заперечили та просили задовольнити їх позов. Відповідач [PERSON] просив відмовити в позові в частині визнання недійсним договору дарування квартири [ADDRESS], оскільки вказаний договір був укладений з нотаріально засвідченою згодою позивача. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до наступного. Судом встановлено, рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 16.04.2015 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. За час перебування у шлюбі позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] було придбане майно, а саме : однокімнатна квартира [ADDRESS] (договір купівлі продажу квартири ВАК№474193 від 16 травня 2003 року); гаражний бокс розташований в кооперативі [ADDRESS] (а.с. 163); земельна ділянка площею 0,0530 га. [ADDRESS] (державний акт на право власності на земельну ділянку [NUMBER] від 26.12.2012 року, а.с. 188); земельна ділянка площею 0,2500 га., розташована в [ADDRESS] (державний акт на право власності на земельну ділянку [NUMBER] від 26.12.2012 року, а.с. 189); автомобіль Nissan Primera 1992 року випуску д.н. [NUMBER] (свідоцтво про реєстрацію [NUMBER], а.с.178). Крім того станом на 16 квітня 2015 року (дату розірвання шлюбу) на рахунку [PERSON] перебували грошові кошти в сумі 600 грн. (а.с. 126) та 96,94 грн. (а.с. 131), а всього 696,94 грн. Відповідно до договору дарування від 03.11.2014 року квартира [ADDRESS] була подарована [PERSON] [PERSON] Згідно ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини і навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ч. 1 ст. 69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором (ч. 1 ст. 70 СК України). Згідно ч. 1 ст. 71 СК України, майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Пунктами 22, 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» передбачено, що поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами встановленими статтями 69 - 72 СК та ст. 372 ЦК. Вартість майна, що підлягає поділу визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК) відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Згідно п. 24 вищезазначеної Постанови до складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. Позовна вимога [PERSON] про визнання недійсним договору дарування від 03 листопада 2014 року квартири [ADDRESS] не підлягає задоволенню, оскільки вказаний договір відповідає вимогам ЦК України, крім того позивачем надавалась нотаріальна згода на укладення вказаного договору. Крім того не підлягає задоволенню вимога [PERSON] про визнання за нею права власності на квартиру [ADDRESS], оскільки вказана квартира була придбана нею та [PERSON] в період шлюбу. Враховуючи вищевикладене, повно та всебічно з'ясувавши обставини справи, оцінивши докази, які наявні у матеріалах справи, взявши до уваги покази свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] суд приходить до висновку, що майно, а саме: автомобіль Nissan Primera 1992 року випуску д.н. [NUMBER], гаражний бокс [ADDRESS]; квартира [ADDRESS], земельна ділянка площею 0,0530 га. в [ADDRESS]; земельна ділянка площею 0,2500 га. в с. [ADDRESS] та грошові кошти в сумі 696,94 грн. що знаходились на рахунках в ПАТ КБ «ПриватБанк» є спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON] в якому має бути визнано за кожною зі сторін право спільної сумісної власності на зазначене майно в рівних частках по 1/2 його частині. Крім того з [PERSON] на користь [PERSON] підлягає стягненню половина коштів, які знаходяться на її рахунку в сумі 348,47 грн. В частині позовних вимог про поділ іншого майна зазначеного в позовній заяві [PERSON], слід відмовити оскільки вказане майно належить іншим особам і в ході розгляду справи не знайшли свого підтвердження обставини наявності його у власності подружжя. Кошти внесені [PERSON] на депозитний рахунок Дніпровського районного суду м. Києва підлягають їй поверненю.

Outcome: partial