Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-06 00:00:00

Представник позивача Токар О.М., яка діє в інтересах [PERSON] звернулась до суду з вищевказаною позовною заявою. Позовні вимоги мотивує тим, що відповідно до договору дарування права на земельну частку (пай) від 06.09.2000 року, [PERSON] отримала в дар від [PERSON] право на земельну частку (пай), посвідчене сертифікатом, площею 2,90 га. в умовних гектарах без визначення межі цієї частки в натурі (на місцевості), що належала [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину, виданого Звенигородською державною нотаріальною конторою від 01.09.2000 року №2988 та сертифікату на право на земельну частку (пай) серії [NUMBER] від 01.10.1996 року зі змінами від 06.09.2000 року. Всі наявні правовстановлюючі документи були передані до Вільхівецької селищної ради, в межах якої знаходиться вищевказана земельна ділянка (пай) для оформлення державного акту про право власності на землю, та укладено договір оренди з фермерським господарством Ульяніцького [PERSON] І. с.Озірна, Звенигородського району, Черкаської області, де за умовами оренди, [PERSON] отримувала щорічну орендну плату за належну їй земельну ділянку (пай), загальною площею 2,90 га. В 2017 році, при переоформленні договору оренди на земельну ділянку було виявлено, що державний акт на земельну ділянку, площею 2,90 га. на ім`я [PERSON] не виготовлено, а у Звенигородському відділі Держгеокадастру знаходиться державний акт на ім`я [PERSON] на земельну ділянку площею 1,06 га. зареєстрований під № [NUMBER] від 30.09.2004р. та державний акт на ім`я [PERSON] на земельну ділянку площею 1,05 га., зареєстрований під №760 від 30.09.2004 року. Обидва державні акти виготовлені на підставі розпорядження Звенигородської райдержадміністрації від 28 липня 2004 року №179/2004-рп. [PERSON] з метою з`ясувати, що стало підставою для порушення її права, звернулась до Звенигородської райдержадміністрації та архівного сектору з запитом про видачу документа, що слугував розподілу належного їй паю площею 2,90 га. в межах Вільховецької сільської ради, на двох осіб на неї та [PERSON] , на що було отримано копію розпорядження Звенигородської райдержадміністрації від 28.07.2004р.№179/2004-рп та архівний витяг додатку до розпорядження, де в списку власників земельних часток (паїв) на території Вільховецької сільської ради значаться: №584 [PERSON] , № земельної ділянки 790-1, площа 1,05 га., №585 [PERSON] , № земельної ділянки 790-2, площа 1,06 га, при цьому будь-яких роз`яснень з приводу такого розподілу однієї площі паю на дві позивачу не надано. Отже, розпорядження Звенигородської РДА від 28.07.2004 року №179/2004-рп в частині безпідставного розподілу земельної ділянки (паю) в межах Вільхівецької сільської ради між позивачем та третьою особою [PERSON] є незаконним та таким, що порушує право власника, і як наслідок є незаконними і державні акти, видані на підставі вказаного розпорядження №761 від 30.09.2004 р. на ім`я [PERSON] площею земельної ділянки (паю) 1,06 га. та №760 від 30.09.2004р. на ім`я [PERSON] , площею земельної ділянки (паю) 1,05 га. Враховуючи наявний у позивача договір дарування земельної частки(паю) від 06.09.2000 року, який не оспорений та не скасований по день звернення до суду розпорядження Звенигородської райдержадміністрації від 28.07.2004 року №179/2004-рп має бути визнано недійсним як акт, яким порушено право володіння позивача на отриману в дар земельну частку (пай) площею 2,90 га, та скасуванню підлягають видані на підставі розпорядження державні акти про право власності на землю та їх державна реєстрація. Ухвалою суду від 25.02.2019 року по вищезазначеній справі відкрито загальне позовне провадження та призначено справу до підготовчого засідання. Належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи учасники судового розгляду в підготовче засідання не з`явились. Представник позивача [PERSON] подала суду письмову заяву про розгляд справи за її відсутності, за змістом якої позов підтримала та просила його задовольнити. Представник відповідача, Звенигородської районної державної адміністрації за довіреністю Попович А.М. подала до суду письмову заяву про розгляд справи за відсутності їх представника, за змістом якої позов визнається повністю та для приєднання до матеріалів справи надала копію листа від 05.03.2019 року за підписом начальника міськрайонного управління у Звенигородському районі та м.Ватутіному ГУ Держгеокадастру у Черкаській області Трегубенко К.В., адресованого Звенигородській РДА щодо інформації по даному позову, витяг з книги реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) на 2-х арк. Третя особа [PERSON] через канцелярію суду звернувся з заявою про проведення розгляду вказаної справи без його участі, проти задоволення позовних вимог не заперечує. Представник третьої особи Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області, за довіреністю спеціаліст міськрайонного управління у Звенигородському районі та м.Ватутіному Головного управління Белінська Л.П., на адресу суду надала заяву про розгляд справи за її відсутності із зазначенням даних про необхідність вирішення справи на розсуд суду. Крім того, 28.03.2019 року надано пояснення по суті заявлених позовних вимог для прийняття до розгляду. Відповідно до ч.3\~ст.211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Відповідно до ч.2\~ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього\~Кодексу\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. З`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши досліджені письмові докази, які є належними та допустимими, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню, з огляду на таке. Відповідно до\~ст.12 ЦПК України\~цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Згідно частини\~статті 13ЦПК України\~суд розглядає справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів поданих учасниками справи. Відповідно до вимог\~ст.81\~ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що 06.09.2000 року між [PERSON] , як дарителем та [PERSON] , як обдарованою, був укладений договір дарування права на земельну частку (пай), відповідно до умов якого даритель подарував, а обдарована прийняла в дар право на земельну частку (пай), посвідчене сертифікатом, площею 2,90 (два дев`яносто) в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), що належить дарителю на підставі свідоцтва про право на спадщину виданого Звенигородською держнотконторою 01.09.2000 року №2988. Місце розташування земельної частки (паю) колективне сільськогосподарське підприємство ім.Леніна село Вільховець Звенигородського району Черкаської області. Невід`ємною частиною договору є сертифікат на право на земельну частку /пай/. Договір посвідчений державним нотаріусом Звенигородської, державної контори, зареєстровано в реєстрі за № 3061 /а.с.9/. Відповідно до сертифікату на право на земельну частку (пай) серії [NUMBER] [PERSON] на підставі рішення Звенигородської державної адміністрації від 19 липня 1996 року №315/96-рп належить право на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності КСГП імЛеніна, розміром 2,90 в умовах кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості). Право на земельну частку (пай) передано [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину № [NUMBER] , розмір земельної частки (паю) 2,90 в умовних кадастрових гектарах, виданого 06 вересня 2000 року (а.с.10). Статтею 3 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» визначено, що підставами для виділення земельних ділянок у натурі (на місцевості) власникам земельних часток (паїв) є рішення відповідної сільської, селищної, міської ради чи районної державної адміністрації. Особи, власники сертифікатів на право на земельну частку (пай),які виявили бажання одержати належну їм земельну частку (пай) в натурі (на місцевості), подають до відповідної сільської,селищної,міської ради чи районної державної адміністрації заяву про виділення їм земельної частки (паю) в натурі (на місцевості). Крім того, підставами для виділення земельних ділянок у натурі(на місцевості) саме власникам\~\~земельних часток (паїв) є рішення відповідної сільської, селищної, міської ради чи районної державної адміністрації. \~Згідно розпорядження\~Голови Звенигородської\~районної державної\~адміністрації від\~28.07.2004\~року №\~179/2004-рп\~ [PERSON] ,\~затверджено технічну\~документацію по\~складанню державних\~актів на\~право приватної\~власності на\~землю власникам\~земельних часток\~(паїв)\~на території\~Вільховецької сільської\~ради та\~виділено земельні\~частки (паї)\~в натурі\~(на\~місцевості)\~громадянам Вільховецької\~сільської ради\~для ведення\~товарного сільськогосподарського\~виробництва згідно\~з додатком,\~доручено державному\~підприємству «Черкаський\~науково-дослідний\~та проектний\~інститут землеустрою»\~виготовити державні\~акти на\~право власності\~на землю.\~Згідно архівного\~витягу додатку\~до розпорядження, в списку власників земельних часток (паїв) на території Вільховецької сільської ради значаться: №584 [PERSON] , № земельної ділянки 790-1, площа 1,05 га., №585 [PERSON] , № земельної ділянки 790-2, площа 1,06 га /а.с.11-12/. На підставі розпорядження Звенигородської РДА від 28.07.2004 № 179/2004-рп на і`мя [PERSON] було виготовлено Державний акт на право власності на земельну ділянку розміром 1,05 га, яка розташована в межах Вільховецької сільської ради Звенигородського району Черкаської області серії ЯБ № 171459 від 30.09.2004 року /а.с.14/. На підставі розпорядження Звенигородської РДА від 28.07.2004 № 179/2004-рп на і`мя [PERSON] було виготовлено Державний акт на право власності на земельну ділянку розміром 1,06 га, яка розташована в межах Вільховецької сільської ради Звенигородського району Черкаської області серії ЯБ № 171460 від 30.09.2004 року /а.с.15/. Згідно відповіді міськрайонного управління у Звенигородському районі та м.Ватутіному Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області від 05.03.2019 року №14-23-0.171-192/116-19 та копії книги реєстрації сертифікатів на земельну частку (пай) , копія якої наявна в матеріалах справи, згідно з даними Книги реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай), що видаються Звенигородською райдержадміністрацією Звенигородського району Черкаської області Вільхівецька сільська рада встановлено, що за №329 зареєстровано сертифікат серії [NUMBER] від 20.09.1996 року, виданий на ім`я [PERSON] , в який внесено зміни на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом за № 2988 від 01.09.2000 року виданого на ім`я [PERSON] , згідно якого він успадкував право на земельну частку (пай) у землі, яка перебувала у колективній власності колективного сільськогосподарського підприємства ім.Леніна села Вільхівець Звенигородського району розміром 2,90 в умовних кадастрових гектарах, на підставі якого 06.09.2000 року були внесені зміни до сертифікату та відповідно до договору дарування права на земельну частку (пай) від 06.09.2000 за №3061 право нав земельну частку (пай), площею 2.90 в умовних кадастрових гектарах перейшло до [PERSON] , про що наявний запис у Книзі від 06.09.2000 р. У відповідності до ч.ч.1-3ст.1 Закону України «Про місцеві державні адміністрації», виконавчу владу в областях і районах, містах Києві та Севастополі здійснюють місцеві державні адміністрації. Місцева державна адміністрація є місцевим органом виконавчої влади і входить до системи органів виконавчої влади та в межах своїх повноважень здійснює виконавчу владу на території відповідної адміністративної територіальної одиниці, а також реалізує повноваження, делеговані їй відповідною радою. Статтею 1\~Земельного кодексу\~України визначено, що земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Використання власності на землю не може завдавати шкоди правам і свободам громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі В силу ст.126\~Земельного кодексу\~України право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом, крім випадків, визначених частиною другою цієї статті. Згідно ст.ст.22,23\~Земельного Кодексу\~України право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі і одержання документа, що посвідчує право власності або право користування землею посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів, а відповідно до ч.1 ст.31\~Земельного Кодексу вилучення (викуп) земельних ділянок з метою передачі їх у власність або надання у користування громадянам, підприємствам, установам і організаціям провадиться за згодою власників землі і землекористувачів на підставі рішення Верховної Ради України, місцевих Рад народних депутатів. Стаття 152\~Земельного кодексу\~України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Згідно ч. 3\~ст.152 ЗК України\~захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування. Згідно зі статтею 59\~Закону України\~«Про місцеве\~самоврядування в\~Україні» акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку. З матеріалів справи вбачається, що оскаржуване Розпорядження в частині безпідставного розподілу земельної ділянки (паю) в межах Вільхівецької сільської ради між позивачем [PERSON] та третьою особою [PERSON] видані на його підставі Державні акти на про право власності на земельну ділянку порушують права позивача на отриману в дар земельну частку (пай) площею 2,90 га. Статтями\~116,\~118 ЗК України\~визначено підстави й порядок набуття громадянами і юридичними особами права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності. Державний акт на право приватної власності на землю видається на підставі рішення органу місцевого самоврядування або органу виконавчої влади, тому вирішення питання про правомірність видачі державного акта безпосередньо залежить від законності рішення, на підставі якого такий акт виданий, і дотримання вимог, передбачених земельним законодавством, зокрема статтями\~116,\~118 ЗК України. Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, висловленої в постанові від 01.07.2015 № 6-319цс15, оскільки державні акти на право власності на земельні ділянки є документами, що посвідчують право власності й видаються на підставі відповідних рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, то у спорах, повязаних із правом власності на земельні ділянки, недійсними можуть визнаватися як зазначені рішення, на підставі яких видано відповідні державні акти, так і самі акти на право власності на земельні ділянки. Крім того, у відповідності до ч.1\~ст.81 ЗК України\~громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі: а) придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; б) безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності; в) приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування; г) прийняття спадщини; г) виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю). Відповідно до ч.2\~ст.14 Конституції України\~та ч.2\~ст.1 Земельного Кодексу України, право власності на землю гарантується, це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до Закону. Відповідно до\~ст.328 ЦК України\~право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Стаття 392 ЦК України\~визначає, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Отже, з досліджених судом доказів очевидним є порушення прав, свобод та інтересів позивача відповідачем у справі, оскільки під час вирішення питання про прийняття Розпорядження голови Звенигородської райдержадміністрації №179/2004-рп від 28 липня 2004 року «Про затвердження вартості земельних часток (паїв), виділення їх в натурі (на місцевості) з видачею державних актів на право власності на землю» гр. [PERSON] та [PERSON] , відповідачем не було враховано права позивача на вищевказану земельну ділянку згідно договору дарування. Видача спірних Державних актів та реєстрація права за [PERSON] та [PERSON] , як власників земельної ділянки є похідними від прийняття оскаржуваного Розпорядження, тому позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. Крім того, при вирішенні даного спору, застосовується закон, який діяв на час укладення договору дарування. Згідно\~ст.153 ЦК\~Української СРСР в редакції 1963 року договір вважається укладеним, коли між сторонами в потрібній у належних випадках формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах. Істотними є ті умови договору, які визнані такими за законом або необхідні для договорів даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою однієї з сторін повинно бути досягнуто згоди. Відповідно до\~ст. 154 ЦК\~в редакції 1963 року коли сторони домовились укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому обумовленої форми, хоч би за законом для даного виду договорів ця форма і не передбачена. В ході судового розгляду було встановлено, що відбулося повне виконання договору від 06 вересня 2000 р., оскільки [PERSON] та [PERSON] домовилися щодо усіх істотних умов договору дарування права на земельну частку (пай), тому суд вважає за можливе визнати за [PERSON] право на земельну частку (пай). Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в абзаці другому пункту 2\~постанови від 16.04.2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», судам підвідомчі (підсудні) справи за заявами, зокрема, з приводу володіння, користування, розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян чи юридичних осіб, і визначення недійсними державних актів про право власності та право постійного користування земельними ділянками. На підставі наведеного суд вважає, що позовні вимоги повністю знайшли своє підтвердження у судовому засіданні та підтверджуються матеріалами справи. Суд не стягує судові витрати з відповідача в зв`язку з заявою позивачки про покладення даних витрат на неї. На підставі викладеного та

Outcome: approved