Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-26 00:00:00

Представник позивача ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся до Першотравневого районного суду м. Чернівці з позовом до [PERSON], [PERSON], ПАТ «Альфа-Банк» про звільнення майна з-під арешту. Посилався на те, що 17 квітня 2007 року між позивачем та відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір №Е/V07918. Відповідно до умов договору, погодженого сторонами, Банк надав [PERSON] кредит в іноземній валюті в сумі 150 000 доларів США. 27 квітня 2007 року, з метою забезпечення виконання зобовязань за вказаним кредитним договором, між Банком та [PERSON] укладено договір іпотеки №Е/V07918-1, за умовами якого відповідач надав в іпотеку належне йому на праві власності нерухоме майно квартиру №30 в будинку №285 В по вул.Головній в м.Чернівці, загальною площею 94,20 кв.м. Крім того, між Банком та [PERSON], [PERSON] укладено договір іпотеки №Е/V07918-2. Відповідно до якого відповідачі надали в іпотеку належне їм на праві власності нерухоме майно квартиру [ADDRESS] (Червоноармійська) в м.Чернівці, загальною площею 35,96 кв.м. Цього ж дня, приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу [PERSON] було посвідчено договори іпотеки та накладено заборону на відчуження предмету іпотеки. Разом з тим, 21 квітня 2011 року, 30 травня 2011 року державним виконавцем Шевченківського відділу державної виконавчої служби Чернівецького міського управління юстиції та 21 жовтня 2011 року державним виконавцем Першотравневого відділу державної виконавчої служби Чернівецького міського управління юстиції винесено постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, якими в рамках виконавчих проваджень накладено арешт на все нерухоме майно відповідачів, в тому числі і на предмети іпотеки. Оскільки станом на дату подання даної позовної заяви до суду заборгованість відповідачами перед Банком не погашена, просив суд звільнити з-під арешту нерухоме майно квартиру [ADDRESS] та квартиру №62 по вул.Героїв Майдану (Червоноармійська), 77В в м.Чернівці. Заборонити органам Державної виконавчої служби вчиняти будь-які дії, повязані з обмеженням права іпотекодержателя щодо предмету іпотеки. Стягнути з відповідачів на користь позивача понесені судові витрати за подання позовної заяви до суду. Справа слухалась у відсутність сторін, які в судове засідання не зявилися, хоча належним чином повідомлялися судом про місце та час розгляду справи. Представник позивача [PERSON] надала заяву, в якій судове засідання просила провести у її відсутність. Позов підтримала у повному обсязі. У разі відсутності відповідачів, не заперечували проти ухвалення заочного рішення. Відповідачі [PERSON], [PERSON] та представник ПАТ «Альфа-Банк» в судове засідання не зявилися, незважаючи на те, що належним чином були повідомлені про час і місце розгляду справи. Причину своєї неявки суду не повідомили. Також у судове засідання не зявився представник Чернівецького міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області, незважаючи на те, що належним чином був повідомлений про час і місце розгляду справи. Від нього до суду надійшла заява про розгляд справи без його участі. Вирішення спору залишив на погляд суду. Згідно ч.4 ст.169 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до ст.224 ч.1 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи зазначені вище вимоги закону, а також те, що представник позивача не заперечувала проти розгляду справи у відсутність відповідачів, суд вважає, що по справі слід постановити заочне рішення. Суд, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав: Так, судом встановлено, що 17 квітня 2007 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк» та відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір №Е/V07918. Відповідно до умов договору, погодженого сторонами, Банк надав [PERSON] кредит в іноземній валюті в сумі 150 000 доларів США (а.с.6-9). З метою забезпечення виконання зобовязань за вказаним кредитним договором, 27 квітня 2007 року Банк та [PERSON] уклали договір іпотеки №Е/V07918-1 (а.с.9-11). Як вбачається із п.7 вказаного Договору, предметом іпотеки є належне на праві власності [PERSON] нерухоме майно квартира [ADDRESS], загальною площею 94,20 кв.м., в тому числі житловою 65,50 кв.м. Крім того, цього ж дня, між позивачем та відповідачами [PERSON] та [PERSON] укладено договір іпотеки №Е/V07918-2 (а.с.12-14). Згідно вказаного договору, предметом іпотеки є квартира №62, яка знаходиться по вул.Героїв Майдану (Червоноармійській), 77 В, загальною площею 35,96 кв.м., в тому числі і житловою 22, 60 кв.м. Вказане нерухоме майно (квартира №62), на підставі свідоцтва про право власності, виданого Департаментом житлово-комунального господарства Чернівецької міської ради 25.02.2007 року, належить на праві власності [PERSON] та [PERSON] Відповідно до вимог ст.575 ЦК України іпотека є окремим видом застави нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи. Правила про іпотеку землі та інші окремі види застав встановлюються законом. Згідно ст. 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання, одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Разом з тим, позивач у звязку із неналежним виконанням умов кредитного договору, не має можливості реалізувати своє право на предмет іпотеки, остільки на нього накладено арешт та оголошено заборону на його відчуження (а.с.15-17,84,91-95). Так, 14 квітня 2011 року державним виконавцем Шевченківського відділу державної виконавчої служби Чернівецького міського управління юстиції винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, якою накладено арешт на квартиру [ADDRESS] (виконавче провадження №25885443). Цього ж дня, державним виконавцем Шевченківського відділу державної виконавчої служби Чернівецького міського управління юстиції винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, якою накладено арешт на квартиру №62 по вул.Героїв Майдану (Червоноармійська), 77В в м.Чернівці (виконавче провадження №25885279). Також в рамках виконавчого провадження державним виконавцем Шевченківського відділу державної виконавчої служби Чернівецького міського управління юстиції 30 травня 2011 року винесено постанову №770/5 про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, якою накладено арешт на квартиру №62. Крім того, 21 жовтня 2011 року державним виконавцем Першотравневого відділу державної виконавчої служби Чернівецького міського управління юстиції винесено постанову ВП №28983604 про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, якою накладено арешт на вище вказану квартиру. Як було встановлено судом, заборгованість за кредитним договором [PERSON] та [PERSON] не погашена. Відповідно до вимог ч.6 ст.3 Закону України «Про іпотеку», у разі порушення боржником основного зобов'язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Якщо пріоритет окремого права чи вимоги на передане в іпотеку нерухоме майно виникає відповідно до закону, таке право чи вимога має пріоритет над вимогою іпотекодержателя лише у разі його/її виникнення та реєстрації до моменту державної реєстрації іпотеки. Як вбачається із досліджених у судовому засіданні матеріалів справи, приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу [PERSON] 27 квітня 2007 року о 18 год.34 хв. зареєстровано обтяження в Єдиному реєстрі заборон відчуження обєктів нерухомого майна та оголошено заборону щодо відчуження нерухомого майна квартири [ADDRESS] (а.с.11,15,92). Крім того, приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу [PERSON] 27 квітня 2007 року о 18 год. 59 хв. зареєстровано обтяження в Єдиному реєстрі заборон відчуження обєктів нерухомого майна та оголошено заборону щодо відчуження нерухомого майна квартири №62 по вул.Героїв Майдану (Червоноармійська), 77В в м.Чернівці (а.с.95). Таким чином, в даному випадку у позивача право на предмет іпотеки виникло 27 квітня 2007 року, а постанови про арешт майна відповідачів та оголошення заборони щодо його відчуження винесено 14 квітня 2011 року, 30 травня 2011 року та 21 жовтня 2011 року, тобто пізніше, ніж було укладено договори іпотеки. За таких обставин, суд приходить до висновку про те, що позивач ПАТ КБ «ПриватБанк» має право задовольнити забезпечені ним вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами. Враховуючи наведені вище обставини, Чернівецький міський відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області не має жодних правових підстав для конфіскації предмета іпотеки. Таким чином, аналізуючи наведені вище норми законодавства та судової практики, а також письмові докази у їх сукупності, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» щодо звільнення майна з-під арешту. Крім того, як розяснив пленум Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справі у своїй постанові «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» №10 від 17.10.2014 року при повному або частковому задоволенні позову до кількох відповідачів судовий збір, сплачений позивачем, відшкодовується ними пропорційно до розміру задоволених судом позовних вимог до кожного з відповідачів. Солідарне стягнення суми судових витрат законом не передбачено. У звязку із цим, суд вважає, що з відповідачів на користь позивача також підлягають стягненню пропорційно до розміру задоволених судом позовних вимог судові витрати, понесені останнім у звязку із зверненням до суду з даним позовом. Разом з тим, суд вважає, що позовні вимоги Банку щодо заборони органам Державної виконавчої служби вчиняти будь-які дії, повязані з обмеженням права іпотекодержателя щодо нерухомого майна - квартири [ADDRESS] та квартири №62 по вул.Героїв Майдану (Червоноармійська), 77В в м.Чернівці є безпідставними та задоволенню не підлягають, виходячи з наступного: Так, сторонами у цивільному процесі є позивач і відповідач (фізичні і юридичні особи), матеріально-правовий спір між якими є предметом розгляду і вирішення в цивільному судочинстві. Позивач - це одна зі сторін процесу, яка особисто або в її інтересах звернулася до суду з позовом, вважаючи, що її права порушені або оспорюються. У свою чергу, відповідач - це інша сторона процесу, яка притягається судом до відповідальності за порушення або оспорювання ним права і охоронюваних законом інтересів за поданим позовом, так як на неї вказує позивач як на порушника свого права. Проте, всупереч вказаного, Банк звертаючись до суду за захистом порушених прав з боку Державної виконавчої служби, зазначає останню, як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог, а не відповідачем по справі. Згідно вимог ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Однак, на думку суду, позивачем не надано суду належних доказів, які б свідчили про наявність спору з Державною виконавчою службою та вчинення нею будь-яких дій (перешкод), повязаних з обмеженням ПАТ КБ «ПриватБанк» права іпотекодержателя.

Outcome: partial