Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-31 00:00:00

Представник Товариства з обмеженою відповідальністю Нью Файненс Сервіс звернувся до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості в розмірі 8 971,60 грн. за кредитним договором №Р20.001.76183 від 08.12.2014 року, стягнення судових витрат в розмірі 1 600,00 грн., посилаючись на те, що 08.12.2014 року між ПАТ Ідея Банк та [PERSON] було укладено кредитний договір №Р20.001.76183. Відповідно до вказаного договору відповідач отримав кредит в розмірі 12 244,00 зі сплатою 14,00 % річних строком на 36 місяців та зобовязався виконати кредитні зобов'язання відповідно до умов цього договору.\~ Внаслідок порушення графіку сплати коштів станом на 17.11.2016 року за відповідачем [PERSON] наявна заборгованість по поверненню кредитних коштів в розмірі 10 274,80\~ грн. 17.11.2016 року між ТОВ Факторингова компанія РАНТЬЕ та ПАТ Ідея Банк було укладено договір факторингу №17/11-1, відповідно до якого банк відступив новому кредитору право грошової вимоги за вищевказаним кредитним договором. Крім цього, 28.02.2017 року між ТОВ Факторингова компанія РАНТЬЕ та ТОВ Фінансова компанія СЕРЕТ, яке змінило найменування на ТОВ НЬЮ ФАЙНЕНС СЕРВІС було укладено договір факторингу №28/02-1, за умовами якого відбулося відступлення права вимоги за кредитним договором №Р20.001.76183 від 08.12.2014 року. Станом на 28.02.2017 року (дата відступлення права вимоги) заборгованість відповідача становила 8 971,60 грн., що підтверджується випискою по особовому рахунку №29098400176183.980 та розрахунком заборгованості станом на 27.07.2017 року. Оскільки, відповідач в добровільному порядку не сплатив заборгованість за кредитним договором, позивач змушений звернутись до суду з наведеним позовом. Представник позивача в судове засідання не зявилася, попередньо подала до суду клопотання про розгляд справи за її відсутності. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечує (а.с.62). Представник відповідача [PERSON] - адвокат [PERSON] визнав частково, заперечив позовні вимоги в частині нарахованих та несплачених відсотків та комісій. Крім цього, просив стягнуту суму заборгованості розстрочити терміном на 1 рік у звязку з важким матеріальним становищем відповідача (а.с.65). Дослідивши письмові матеріали справи, судом встановлено, що спір між сторонами виник з приводу порушення права на належне виконання умов кредитного договору, внаслідок чого ТОВ НФС позивається про його відновлення шляхом стягнення заборгованості за кредитним договором з [PERSON] Статтею 1054 Цивільного Кодексу України визначено зміст кредитного договору. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Істотними умовами кредиту є розмір кредиту та строк повернення кредиту. 08.12.2014 року між ПАТ Ідея Банк та [PERSON] було укладено кредитний договір №Р20.001.76183, за яким банк надав, а позичальник (відповідач) отримав кредит (грошові кошти) на поточні потреби в сумі 12 244 грн., та зобов'язався повернути його разом з процентами і комісіями згідно з умовами договору. Банк надає кредит у день підписання даного Договору строком на 36 місяців. За користування кредитом позичальник сплачує проценти в розмірі 14,00% річних від залишкової суми кредиту (а.с.5-8). ПАТ Ідея Банк виконало свої зобовязання за кредитним договором та надало відповідачу кредитні кошти в розмірі 12 244,00 грн., що підтверджується копіями меморіальних ордерів: №Р20.001.76183.11 від 08.12.2014 року; №Р20.001.76183.12 від 08.12.2014 року; №Р20.001.76183.13 від 08.12.2014 року; №Р20.001.76183 від 08.12.2014 року; №Р20.001.76183.1 від 08.12.2014 року (а.с.9-13). 17.11.2016 року між ТОВ Факторингова компанія РАНТЬЕ та ПАТ Ідея Банк було укладено Договір факторингу №17/11-1, відповідно до якого Клієнт (первісний кредитор, Банк) відступив(передав у власність) Факторові (новому кредитору) з 17.11.2012 року, а Фактор, відповідно до Договору факторингу та вимог чинного законодавства, набув право грошової вимоги за вищевказаним кредитним договором. Крім цього, 28.02.2017 року між ТОВ Факторингова компанія РАНТЬЕ та ТОВ Фінансова компанія СЕРЕТ, яке змінило найменування на ТОВ НЬЮ ФАЙНЕНС СЕРВІС було укладено Договір факторингу №28/02-1, за умовами якого відбулося відступлення права вимоги за кредитним договором №Р20.001.76183 від 08.12.2014 року (а.с. 18-36). Станом на 28.02.2017 року (дата відступлення права вимоги) заборгованість відповідача становила 8 971,60 грн. (а.с.16). Позивачем надсилались відповідачу повідомлення про укладення договорів факторингу між ПАТ Ідея Банк, ТОВ ФК РАНТЬЕ та ТОВ ФК СЕРЕТ, а також вимога про усунення порушення кредитних зобовязань (а.с.37, 38). За змістом ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Згідно ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобовязаний виконати свій обовязок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 611 ЦК України встановлено правові наслідки порушення зобов'язання, за змістом якої у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема неустойка. Позивачем станом на 27.07.2017 року проведено розрахунок заборгованості за кредитним договором №Р20.001.76183 від 08.12.2014 року, відповідно до якого нараховано всю суму заборгованості відповідача [PERSON], перед позивачем за кредитними зобов'язаннями в розмірі: 8 971 грн. 60 коп., з яких: 8 766,58 грн. - заборгованість по тілу крдиту; 205,02 грн. заборгованість по нарахованих та несплачених відсотках та комісіях (а.с.17). Будь-яких доказів, які б спростовували проведений позивачем розрахунок заборгованості [PERSON] за вказаним договором ні відповідачем, ні його представником суду не представлено. Що стосується заперечення представника відповідача позовних вимог в частині нарахованих та несплачених відсотків та комісій, то воно є безпідставним, оскільки, п. 1.3. Кредитного договору передбачено, що за користування Кредитом Позичальник сплачує проценти в розмірі 14,0000% річних від залишкової суми кредиту. За обслуговування кредиту Банком Позичальник сплачує плату за обслуговування кредитної заборгованості щомісячно в розмірі 1,9000% від початкової суми кредиту (п.1.4.) (а.с.5). Таким чином, відповідач підписуючи 08.12.2014 року кредитний договір №Р20.001.76183 погодився із вищезазначеними умовами та зобовязався їх виконувати. Відповідно до ст. 625 УЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позовна вимога про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором є обгрунтованою та підлягає до задоволення. Що стосується клопотання представника відповідача про розстрочення стягнутої суми заборгованості терміном на 1 рік у звязку з важким матеріальним становищем відповідача, то воно до задоволення не підлягає виходячи з наступного. Відповідно до ст. 435 ЦПК України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання. Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: ступінь вини відповідача у виникненні спору; щодо фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сімї, її матеріальний стан; стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо. Розстрочка та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови. Представник відповідача як на підставу для розстрочення суми заборгованості посилається на важке матеріальнем становище відповідача, однак, не надає суду жодних жоказів на підтвердження даного факту. Крім цього, представником відповідча не доведено наявності жодної з підстав зазначених у ст. 435 ЦПК України для розстрочення суми заборгованості Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Тому, з відповідача також слід стягнути на користь позивача понесені ним судові витрати. На підставі викладеного, відповідно до ст.ст. 16, 20, 526, 527, 546, 611, 612, 1050, 1054 ЦК України, ст.ст. 4, 12, 13, 76-81, 128, 141, 247, 435 ЦПК України,

Outcome: approved