Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-22 00:00:00

Представник позивачки [PERSON] адвокат Бабаік Г.П., звернувся до суду з позовом до [PERSON] , в якому просить суд: поділити між [PERSON] та [PERSON] сумісно набуте ними майно, визнавши за [PERSON] право власності на Ѕ частку двокімнатної квартири [ADDRESS] ; стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] судові витрати в розмірі 768 грн.40 коп. сплаченого судового збору та витрати пов`язані з розглядом справи в розмірі 2000 грн. сплачених за надання правової допомоги, 500 грн. за складання висновку про оцінку спірного нерухомого майна. В обґрунтування\~пред`явлених вимог\~зазначено наступне. 07 травня 2009 року між позивачкою [PERSON] та відповідачем [PERSON] було укладено шлюб, від якого сторони мають неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . На підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 11 грудня 2012 року приватним нотаріусом Криворізького МНО Дніпропетровської області, [PERSON] під реєстраційним № 2925 відповідач, за письмовою згодою позивача (підтверджується пунктом 4.5 договору), набув за їх спільні кошти у спільну сумісну власність подружжя, двокімнатну квартиру [ADDRESS] . Державна реєстрація права власності відбулася 24.01.2013 року, що підтверджується витягом з Державного реєстру прав на нерухоме майно сформованого 04.02.2013 року за №271102. Рішенням Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу від 15 жовтня 2016 року шлюб між сторонами було розірвано. В своєму позові про розірвання шлюбу відповідач зазначав, що спір про поділ спільного майна подружжя між ними відсутній. Напроти згодом після розірвання шлюбу в приватному спілкуванні з позивачем відповідач почав наголошувати на тому, що вона не має жодних прав на спірну квартиру, що і спонукає позивача до подання даного позову в межах строку позовної давності. Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Отже, враховуючи дане положення та вищевикладені обставини спірне нерухоме майно є спільною сумісною власністю сторін. Виходячи з положення ч.1 та 2 ст.372 ЦК України, майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними і у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, \~вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної \~власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між \~ними або законом. Стаття 70 СК України також визначає, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Вважає, що оскільки ніякого договору про набуте майно між сторонами не було воно належить кожному з них у рівних частках, тобто по Ѕ частині. Понесені позивачем витрати на час подання позову становлять: 768 грн. 40 коп. - сума сплаченого судового збору, правова допомога на представлення інтересів по справі, а саме складання та подання позову, участь на боці позивача в судових засіданнях, що підтверджується квитанцією в розмірі 2000 грн. та вартості складання висновку про оцінку спірного майна в сумі 500 грн. У судовому засіданні представник позивачки позов підтримав повністю. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, від представника відповідача адвоката Копійко А.А. 27 листопада 2019 року надійшов відзив, згідно якого останній просить відмовити у задоволенні позову, оскільки вважає позовні вимоги безпідставними, так як відповідачем жодних прав позивача, як сумісного власника квартири, не порушувались (володіння, розпорядження, користування). Позивач не надав жодних доказів про порушення його прав, свобод чи законних інтересів. 23 грудня 2019 року від представника відповідача адвоката Копійко А.А. надійшла заява, згідно якої останній зазначив, що розгляд справи просить проводити за відсутності відповідача та представника відповідача. Заяву про часткове визнання позовних вимог підтримує у повному обсязі та просить суд її прийняти. На підставі ст. 206 ЦПК України відповідач визнає позовні вимоги позивача частково, та просить розподілити між позивачем та відповідачем сумісно набуте ними майно, визнавши за кожним із них право власності на 1/2 частку двокімнатної квартири [ADDRESS] . Відповідачу відомі наслідки часткового визнання позовних вимог позивача. Щодо розподілу сплаченого судового збору в розмірі 786 грн. 40 коп. при ухваленні рішення просить врахувати ч. 1 ст. 142 ЦПК України. В частині позовних вимог щодо стягнення з відповідача на користь позивача понесених нею витрат пов`язаних з розглядом справи в розмірі 2000 грн. сплачених за надання правової допомоги, 500 грн. за складання висновку про оцінку спірного нерухомого майна прошу відмовити, так як відповідно до ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. З додатків доданих до позовної заяви не зрозуміло, які саме понесено витрати та які послуги надано чи будуть надаватись позивачу. Так, взяти до уваги квитанцію № 124764 про надання юридичної консультації, то залишається не зрозумілим, яка саме послуга надавалась, так, як отримані кошти у розмірі 2000 грн. сплачені за умовами договору «Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу», можуть стосуватись наданих послуг на правову допомогу позивачу у даній справі. Відповідно до ч.6 ст.263 ЦПК України, якщо одна зі сторін визнала пред`явлену до неї вимогу повністю або частково до початку розгляду справи, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам ст.206 ЦПК України.

Outcome: approved