Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-14 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду з позовом до відповідача про відшкодування шкоди в порядку регресу, посилаючись на те, що в результаті ДТП автомобіля водієм якого був відповідач, був пошкоджений інший автомобіль, власник якого в свою чергу звернувся із заявою до позивача про повернення йому коштів, оскільки цивільна відповідальність відповідача була застрахована. У звязку із цим позивачем було сплачено суму 29102,17 гривень потерпілій стороні згідно договору обовязкового страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів. Вищевказану суму просить стягнути із відповідача, оскільки ними порушено свій обовязок повідомити в триденний строк позивача про страховий випадок. В судове засідання представник позивача не зявився, однак подав заяву про розгляд справи без участі його представника та підтримання позову. Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав та пояснив, що його довіритель дійсно допустив порушення правил дорожнього руху, однак у звязку із тим, що останній керував автомобілем не на правовій підставі, то позов предявлений не до належного відповідача, а тому в його задоволенні у звязку із цим слід відмовити. Суд, вислухавши пояснення представника відповідача, дослідивши письмові докази, вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що згідно укладеного між позивачем та [PERSON] договору обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АЕ/7731192 від 02.03.2016 року було застраховано терміном на один рік автомобіль [NUMBER]. 27.06.2016 року о 00 годині 25 хвилин на автодорозі до ТРК «Сонячна долина» біля с.Бояни Новоселицького району мало місце ДТП за участю застрахованого позивачем автомобіля та автомобіля [NUMBER], який належить [PERSON], та який звернувся до позивача за виплатою страхового відшкодування. Постановою Новоселицького районного суду від 28.11.2016 року за ст.ст.122-4,124,130 КУпАП винною особою в даному ДТП було визнано відповідача. У звязку із цим позивачем було 12.07.2016 року відшкодовано власнику автомобіля 29120,17 гривень майнової шкоди, що підтверджено платіжним дорученням № 2565 від 12.07.2016 року. Суд вважає, що дані правовідносини регулюються Законом України «Про обовязкове страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів», відповідно до ст.38 якого перераховано виключний перелік випадків, коли страховик має право звернутися до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу із вимогою в порядку регресу про повернення сплаченого страхового відшкодування. В даному випадку позивач правомірно посилається на такі підстави виплати, як те, що відповідач не повідомив страховика у строки і за умов, визначених у підпункті 33.1.2 пункту 33.1 статті 33 цього ж Закону, що той керував транспортним засобом у стані алкогольного спяніння та після дорожньо-транспортної пригоди за його участю самовільно залишив місце пригоди, оскільки вони підтверджені вищевказаною постановою суду. Таким чином, враховуючи положення ч.2 ст.1187 ЦК України відповідач несе відповідальність за заподіяну ним шкоду. Заперечення представника відповідача щодо того, що відповідач керував автомобілем без відповідної правової підстави не було доведено належними доказами. Згідно ст.33 1.1. Закону України «Про обовязкове страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхувальник, інша особа, відповідальність якої застрахована, водій транспортного засобу, причетного до дорожньо-транспортної пригоди, особа, яка має право на отримання відшкодування (потерпілий), зобов'язані сприяти страховику та МТСБУ в розслідуванні причин та обставин дорожньо-транспортної пригоди, а саме: надати для огляду належний їй транспортний засіб або інше пошкоджене майно, повідомити страховика (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) про всі відомі їй обставини та надати для огляду та копіювання наявні у неї документи щодо цієї дорожньо-транспортної пригоди протягом семи робочих днів з дня отримання нею відповідної інформації або документа. Якщо зазначені особи з поважних причин не мали змоги виконати ці дії, вони мають підтвердити це документально. Суд вважає, що відповідач не довів обставину того, що він керував транспортним засобом без відповідної правової підстави, оскільки ні він, ні страхувальник [PERSON] не виконали свого обовязку та не повідомили страховика про таку обставину під час розслідування страхового випадку. Посилання на наявність постанови про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за ст.126 ч.1 КУпАП свідчить лише про те, що відповідач під час ДТП не мав при собі посвідчення водія та свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу. Таким чином, в суду немає підстав для застосування до даних правовідносин положень ч.4 ст. 1187 ЦК України. На підставі Закону України «Про обовязкове страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів», Закону України «Про страхування»,

Outcome: approved