Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-19 00:00:00

Приватне акціонерне товариство страхова компанія «Галицька» звернувся до суду з позовною заявою до відповідача, в якому просить стягнути з відповідача на користь Приватного акціонерного товариства страхової компанії «Галицька» суму виплаченого страхового відшкодування в розмірі 6 700 грн. та суму понесених витрат на оплату судового збору. Позовні вимоги мотивує тим, що між Приватним акціонерним товариством страхова компанія «Галицька» та [PERSON] 22.01.2016 р. укладено договір №АЕ/6865111. Так, [PERSON] 31.05.2016 р. о 15 год. 25 хв. керуючи автомобілем «Ніссан Тііда» д.н.з. [NUMBER] у м. Львові по вул. Довбуша, 2а під час руху не стежила за дорожньою обстановкою та її змінами, не дотрималася інтервалу, внаслідок чого здійснила зіткнення із стоячим автомобілем. Крім того, будучи причетною до вищевказаного ДТП, залишила місце пригоди, не повідомивши про це органи поліції. Постановами Франківського районного суду м. Львова від 30.06.2016 року [PERSON] визнано виною у вчиненні правопорушень за ст.ст. 122-4, 124 КУпАП. 06.09.2016 р. до Приватним акціонерним товариством страхова компанія «Галицька» від [PERSON] надійшла заява про виплату страхового відшкодування. Приватним акціонерним товариством страхова компанія «Галицька» було прийняте рішення про визнання вищевказаної події страховим випадком та виплачено страхове відшкодування в сумі 6 700 грн. Таким чином, страхова компанія виконала повністю покладені на неї обов`язки. В свою чергу, відповідач здійснив з`їзд із місця дорожньо-транспортної пригоди, в результаті чого в позивача настало право регресної вимоги за договірним зобов`язанням. На підставі вищевикладеного, просить позов задоволити. Ухвалою судді Франківського районного суду м. Львова від 02.07.2019 року вказана справа була прийнята до свого провадження суддею Мартьяновою С.М. та призначена до розгляду в загальному порядку. Ухвалою судді Франківського районного суду м. Львова від 24.05.2021 року замінено позивача Приватне акціонерне товариство страхова компанія «Галицька» на ТзОВ «Маркс. Капітал». В судове засідання представник позивача не з`явився, однак, згідно клопотання, яке міститься у матеріалах справи, просить справу розглянути за його відсутності, а також не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідач у судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, незважаючи на те, що належним чином повідомлявся про час та місце розгляду справи, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення. Заяви про слухання справи у його відсутності суду не надав. Відповідно до ч. 4 ст.223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів, постановляє заочне рішення. Згідно з приписами ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування наступних умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. В даному випадку, відповідач не з`явився в судове засідання з невідомих суду причин, хоча повідомлений про дату, час і місце судового засідання, відзиву на позовну заяву ним не подано, позивачка не заперечує проти заочного вирішення справи. Відповідач в судове засідання не з`явився, свого відношення до позову не направив, хоча належним чином був повідомлений про час та місце слухання справи. Тому суд вважає, що слід проводити заочний розгляд справи, згідно ст.280 ЦПК України, на підставі наявних у справі доказів, проти чого позивач не заперечив. У відповідності до ч.2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, оцінивши в сукупності зібрані в ній докази та ухвалюючи рішення у відповідності до вимог ст. 264 ЦПК України, суд приходить до наступного висновку. Згідно ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом встановлено, що [PERSON] 31.05.2016 р. о 15 год. 25 хв. керуючи автомобілем «Ніссан Тііда» д.н.з. [NUMBER] у м. Львові по вул. Довбуша, 2а під час руху не стежила за дорожньою обстановкою та її змінами, не дотрималася інтервалу, внаслідок чого здійснила зіткнення із стоячим автомобілем. Крім того, будучи причетною до вищевказаного ДТП, залишила місце пригоди, не повідомивши про це органи поліції. Постановами Франківського районного суду м. Львова від 30.06.2016 року [PERSON] визнано виною у вчиненні правопорушень за ст.ст. 122-4, 124 КУпАП. Судом встановлено, [PERSON] застрахувала автомобіль «Ніссан Тііда» д.н.з. [NUMBER] в Приватному акціонерному товаристві страхова компанія «Галицька» (договір від 22.01.2016 р. за №АЕ/6865111). 06.09.2016 р. до позивача від [PERSON] надійшла заява про виплату страхового відшкодування. Приватним акціонерним товариством страхова компанія «Галицька» виплачено страхове відшкодування в сумі 6 700 грн. на підставі страхового акту. Судом встановлено, що 21.10.2019 р. між ПРАТ СК «Галицька» та ТОВ «Маркс. Капітал» укладено договір про надання фінансових послуг факторингу №01/21.10.2019 від 21.10.2019 р., про відступлення права вимоги за яким первісний кредитор відступив новому кредитору право регресної вимоги до [PERSON] . Судом встановлено, що відповідач в добровільному порядку суму страхового відшкодування не повернув. Доводів протилежного до суду не надано. Відповідно до ст.979 Цивільного кодексу України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. У відповідності зі ст. 27 Закону України «Про страхування» та ст. 993 Цивільного кодексу України до страховика (Позивач), який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки (Відповідач). Відповідно до положень ст. 1166 Цивільного кодексу України, майнова шкода, завдана діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частина друга статті 1187 ЦК України). Відповідно доч.1ст.12 ЦК України - особа здійснює свої права вільно, на власний розсуд. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї (ч. 2 ст. 14 ЦК України). Відповідно до ст. 511 ЦК України зобов`язання не створює обов`язку для третьої особи. У випадках, встановлених договором, зобов`язання може породжувати для третьої особи права щодо боржника та (або) кредитора. Згідно ізч.1,4 ст. 636 ЦК України договором на користь третьої особи є договір, у якому боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок на користь третьої особи, яка встановлена або не встановлена у договорі. Якщо третя особа відмовилася від права, наданого їй на підставі договору, сторона, яка уклала договір на користь третьої особи, може сама скористатися цим правом, якщо інше не випливає із суті договору. Відповідно до абз. «в» п.п. 38.1.1. п. 38.1 ст. 38 Закону страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду якщо він після дорожньо-транспортної пригоди за його участю самовільно залишив місце пригоди чи відмовився від проходження відповідно до встановленого порядку огляду щодо стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, або вжив алкоголь, наркотики чи лікарські препарати, виготовлені на їх основі (крім тих, що входять до офіційно затвердженого складу аптечки або призначені медичним працівником). Відповідно до правового висновку Верховного суду України, який міститься у постанові від 13.02.2014 року неузгодженість нумерації підпунктів пункту 33.1 статті 33 та підпунктів пункту 38.1 статті 38 Закону, після внесених до них змін Законом України від 17 лютого 2011 року № 3045-VI «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо дорожньо-транспортних пригод та виплати страхового відшкодування», не може обмежувати встановлене статтею 38 Закону право страховика подати регресний позов до страхувальника у разі недотримання строків і умов повідомлення страховика про дорожньо-транспортну пригоду, а тому й не може бути підставою для відмови в задоволенні такого позову. Частина 1 статті 1191 ЦК України передбачає, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Приймаючи до уваги, що позивач виконав покладені на нього Законом та умовами Договору обов`язки та відшкодував шкоду завдану відповідачем, в зв`язку з чим у нього виникло право суброгації у розмірі виплаченого відшкодування, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в сумі 6 700 грн. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача необхідно стягнути сплачений судовий збір в сумі 1600 грн.

Outcome: approved