Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-26 00:00:00

представник Приватного підприємства «Охоронно-юридична фірма «Аутпост-4»Устінов В.А. звернувся до суду із вказаним позовом, згідно з яким просить стягнути з відповідача [PERSON] 34 470,30 грн., з яких 33 895,24 грн. заборгованість за надані послуги з врахуванням індексу інфляції, 575,06 грн. - три відсотки річних, а також судові витрати. Обґрунтовує свої вимоги тим, що 17 серпня 2016 року між [PERSON] (Замовник) та Приватним підприємством «Охоронно-юридична фірма «Аутпост-4» (Виконавець) укладено Договір №07-08/16Л на виконання робіт з охоронного обслуговування. Згідно з Договором позивач взяв на себе зобов'язання, щодо виконання робіт з охоронного обслуговування, а відповідач зобов'язався сплачувати своєчасно та в повному обсязі вартість наданих послуг. Згідно з п.3.2. даного договору надання послуг підтверджується актом наданих послуг (виконаних робіт), який підписується двома сторонами. Якщо після подання (надсилання) Замовнику Акту виконаних робіт (наданих послуг) протягом 10 днів Виконавець не отримує підписаного Замовником примірника цього Акту або мотивованої відмови, вважається, що послуги прийняті Замовником, а Акт підписаний двома сторонами. Позивач свої обов'язки виконав в повному обсязі, що підтверджується актами здачі-прийняття робіт (наданих послуг) з серпня по грудень 2016 року, які були повторно надіслані відповідачу та вважаються такими, що підписані двома сторонами. Однак, всупереч вимогам договору відповідач частково не оплатив надані послуги, внаслідок чого починаючи з серпня 2016 року утворилась заборгованість. Позивачем з 17 серпня 2016 року по 20 грудня 2016 року було надано послуги на загальну суму 41 708,00 гривень, натомість відповідачем сплачено лише 11 404,00 гривні, у зв'язку з чим розмір заборгованості станом на 20 грудня 2016 року становить 30 304,00 гривні. 18 листопада 2016 року, між сторонами було укладено Угоду про припинення з 20.12.2016 чинності договору на виконання робіт з охоронного обслуговування. Згідно до п.2 даної Угоди Замовник зобов'язалась повністю погасити перед Виконавцем свою заборгованість по оплаті наданих послуг. Однак, відповідач так і не виконав своїх зобов'язань та не погасив заборгованість, у зв'язку з чим 16.03.2017 на адресу відповідача направлено досудову претензію, в якій позивач просив [PERSON] виконати свої зобов'язання та сплатити заборгованість в розмірі 30 304,00 гривень. Оскільки, відповіді не отримано, 03 травня 2017 року позивачем була надіслана (повторна) претензія, на яку також не було відповіді. Позивач вважає, що такими діями відповідач порушив вимоги ст.526 ЦК України і з посиланням на ч.2 ст.625 ЦК України здійснив нарахування бору 33 895, 24 грн. з урахуванням встановленого індексу інфляції за час прострочення до дня подання позову, а також 575,06 грн, три проценти річних від простроченої суми. В судове засідання позивач не з'явився, про дату, час та місце судового засідання повідомлений належним чином, між тим представник позивача [PERSON] подав заяву про здійснення розгляду справи без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та не заперечує проти заочного вирішення справи. Відповідач відзив не подав, в судове засідання черговий раз не з'явився, належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, причини неявки суду не повідомив, що в силу частини першої статті 223 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи по суті. Суд прийняв вичерпні заходи для повідомлення як позивача так і відповідача про час та місце розгляду справи, забезпечивши сторонам можливість з'явитися до суду і захистити свої права. Враховуючи завдання судочинства, поширення закріпленого в п.1 ч.2 ст. 223 ЦПК України загального правила про відкладення судового розгляду у випадку неявки в судове засідання учасника справи, за відсутності відомостей про причини неявки в судове засідання не відповідало б конституційним цілям цивільного судочинства, що, у свою чергу, не дозволить розглядати судову процедуру в якості ефективного засобу правового захисту в тому сенсі, який закладений в ст.6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, ст.ст. 7, 8 і 10 Загальної декларації прав людини. За приписами ч.3 ст.13 ЦПК України учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Розпорядження своїми правами на розсуд особи є одним з основоположних принципів судочинства. За таких обставин,

Outcome: approved