Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-12 00:00:00

Представник позивачки [PERSON] - [PERSON] звернувся до суду з позовом в її інтересах до [PERSON] та [PERSON] про визнання недійсним договору про боргове зобов*язання від 19 лютого 2013 року з тих підстав, що в той день її чоловік [PERSON] склав розписку про його боргове зобов*язання, перед [PERSON] на суму 2 500 доларів США. Даний договір був укладений між сторонами без її згоди, не є дрібним побутовим і кошти по ньому ніяким чином не були використані в інтересах сім*ї, тому вважав, його незаконним і просив визнати його недійсним. Позивачка [PERSON] повторно в судове засідання не з*явилась, хоч про час судового розгляду справи була належним чином повідомлена. В судовому засіданні представник позивачки [PERSON] позов підтримав у повному обсязі і пояснив, що за пропуском строку позовної давності у відповідачів не було підстав проводити розподіл грошей, отриманих від продажу належавшої [PERSON] квартири. Відповідачка [PERSON] позов не визнала повністю і пояснила, що під час шлюбу та спільного життя з [PERSON] вони придбали квартиру [ADDRESS]. За пропозицією відповідача та домовленістю між ними вона подала письмову заяву про свою згоду на продаж квартири як колишня його дружина приватному нотаріусу, а відповідач зобов*язався віддати їй 5 000 доларів США від продажу їх квартири. Їз них 2 500 доларів США він повернув їй в день складання розписки, а на іншу суму 2 500 доларів США написав розписку, де зобов*язався віддати їх їй до 1 вересня 2014 року. Тоді вона не позичала відповідачу ніяких грошових сум. Вона склала розписку про отримання від відповідача 2 500 доларів США. Але спочатку [PERSON] написав розписку про зобов*язання віддати їй 5 000 доларів США, але у зв*язку з передачею їй 2 500 доларів США він 5 000 виправив на 2 500 доларів США. Вважала, що борг відповідача витікає з поділу спільного майна бувшого подружжя і інтереси позивачки як його теперішньої дружини не були порушені, тому позов не визнала повністю. Відповідач [PERSON] позов визнав повністю і пояснив, що на його прохання 19 лютого 2013 року бувша його дружина написала заяву приватному нотаріусу про її згоду на продаж двохкімнатної квартири в [ADDRESS]. Дана квартира була придбана ним за його особисті кошти в 2001 році, хоч і не заперечував, що вона була придбана під час шлюбу і спільного життя з відповідачкою, тому між ними не було ніякої домовленості про розподіл грошей від її реалізації і він не передавав їй ніяких грошових коштів від її продажу. В той же день 19 лютого 2013 року на його прохання [PERSON] позичила йому 2 500 доларів США на придбання автомобіля і він написав їй про це письмову розписку. Автомобіль він не купив і повернув їй 2 500 доларів США, про що вона також написала розписку. На складання боргового зобов*язання він не питав згоди дружини і дані кошти не були витрачені в інтересах сім*ї. Заслухавши пояснення представника позивачки та відповідачів і дослідивши матеріали справи суд вважає, що [PERSON] необхідно відмовити в задоволенні позову за його необгрунтованістю. Під час шлюбу та спільного життя і за спільні кошти 25 травня 2001 року відповідачі купили двохкімнатну квартиру [ADDRESS] право власності на яку було оформлено на [PERSON], що підтверджується копіями свідоцтва про розірвання шлюбу, паспорту відповідачки та договору купівлі-продажу квартири від 11 березня 2013 року і фактично визнав в судовому засіданні відповідач ( а.с.13, 14-16). 19 лютого 2013 року на прохання відповідача [PERSON] подала письмову заяву приватному нотаріусу про її згоду як бувшої дружини на продаж даної квартири. В той же день [PERSON] склав розписку, згідно якої він зобов*язався віддати [PERSON] 2 500 доларів США до 1 вересня 2014 року, в якій спочатку вказав суму повернення 5 000 , а потім виправив на 2 500 доларів США, що підтверджується її копією ( а.с.12). В той же день 19 лютого 2013 року [PERSON] склала розписку про отримання від відповідача 2 500 доларів США, що підтверджується її копією. 11 березня 2013 року [PERSON] продав вказану вище квартиру за 138 000 гривень, що підтверджується копією договору купівлі-продажу квартири. Дані обставини свідчать про те, що між відповідачами була усна домовленість про поділ грошових коштів від продажу квартири, яка була їх спільною сумісною власністю як майно подружжя, і від її реалізації відповідач 19 лютого 2013 року передав [PERSON] 2 500 доларів США, а іншу частину в сумі 2 500 доларів США зобов*язався передати до 1 вересня 2014 року. Відповідач склав дану розписку під час шлюбу з позивачкою, але цей борг відповідача витікає з поділу спільного сумісного майна бувшого подружжя, позивачка не була співвласником проданої відповідачем квартири, від її реалізації він отримав грошові кошти в сумі 138 000 гривень, тому права позивачки не були порушені і у неї відсутні правові підстави для визнання недійсним договору про боргове зобов*язання [PERSON] перед відповідачкою на суму 2 500 доларів США від 19 лютого 2013 року, в зв*язку з чим їй необхідно відмовити в задоволенні позову за його необгрунтованістю. Вимоги ст.. 65 СК України стосуються прав подружжя на розпорядження майном, що є об*єктом права спільної сумісної власності подружжя, тому посилання представника позивачки на неї є безпідставним.

Outcome: dismissed