Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-26 00:00:00

Представник Територіального медичного об'єднання «Психіатрія» звернувся до суду із заявою про госпіталізацію [PERSON], [INFO], яку 25 травня 2016 року було госпіталізовано до Територіального медичного об'єднання «Психіатрія», у зв'язку з погіршенням психічного стану, а саме проявами неадекватної поведінки на вулиці. Свою заяву обґрунтовують тим, що [PERSON] була оглянута комісіє лікарів та комісією було встановлено, що остання має хронічний маячний розлад, параноїчний синдром. За своїм психічним станом виявляє безпосередню загрозу для себе та оточуючих. Посилаючись на те, що за результатами психіатричного освідування було складено висновок, що [PERSON] потребує примусової госпіталізації, ТМО «Психіатрія» звернулося до суду із даною заявою. У судовому засіданні представник заявника підтримала заяву, обґрунтувавши необхідність примусової госпіталізації [PERSON], просила суд задовольнити заяву, оскільки на даний час остання у випадку її виписки представляє небезпеку для себе та оточуючих, відмовою від лікування. [PERSON] у судовому засіданні заперечувала проти задоволення заяви та примусової госпіталізації. Представник органу опіки та піклування заяву підтримав. Зацікавлені особи заперечували проти задоволення заяви. Прокурор заяву про госпіталізацію не підтримала, посилаючись на те, що [PERSON] не вчиняє дій, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, у останньої не виявлено ознак агресії до оточуючих. Заслухавши пояснення учасників процесу, висновок прокурора, дослідивши надані матеріали, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення зазначеної заяви, виходячи з наступного. Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Зі змісту ст. 279 ЦПК України заява представника психіатричного закладу про госпіталізацію особи до психіатричного закладу у примусовому порядку подається до суду за умов, визначених Законом України «Про психіатричну допомогу». Згідно ч. 3 ст. 13 Закону України «Про психіатричну допомогу» особа може бути госпіталізована до психіатричного закладу в примусовому порядку на підставах, передбачених статтею 14 цього Закону, а також у випадках проведення експертизи стану психічного здоров'я особи або застосування до особи, яка страждає на психічний розлад і вчинила суспільно небезпечне діяння, примусового заходу медичного характеру на підставах та в порядку, передбачених законами України. Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судом, що згідно акту психіатричного освідчення від 26 травня 2016 року [PERSON] відмовляється проходити лікування на загальних підставах, має хронічний маячний розлад, параноїчний синдром, потребує примусової госпіталізації. Від добровільного лікування [PERSON] відмовилася. Відповідно до ст. 14 Закону України «Про психіатричну допомогу» особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. У заяві про госпіталізацію до психіатричного закладу у примусовому порядку представник психіатричного закладу як підставу госпіталізації зазначає наявність агресивної поведінки у [PERSON] Проте, будь-яких належних доказів на підтвердження поведінки, що являє собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих внаслідок встановленого у неї захворювання матеріали справи не містять, у судовому засідання згідно пояснень зацікавлених осіб не встановлені. Сама ж по собі неадекватна поведінка [PERSON] без встановлення наслідків цієї поведінки, що передбачено статтею 14 Закону України «Про психіатричну допомогу», не може бути достатньою підставою госпіталізації особи в примусовому порядку. Доказів на підтвердження обставин виявлення у [PERSON] наміру вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, у судовому засіданні суду не надано (п.1 ч.1 ст.14 Закон України «Про психіатричну допомогу»). Враховуючи, що підстави, які передбачені ст. 14 Закону України «Про психіатричну допомогу», і які б давали суду право надати згоду на госпіталізацію та проведення лікування [PERSON] в примусовому порядку відсутні, суд вважає, що у задоволенні заяви про примусову госпіталізацію [PERSON] слід відмовити.

Outcome: dismissed