Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-13 00:00:00

Представник Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «Приватбанк» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що відповідно до укладеного Кредитного договору № б/н від 15.09.2006 року банк надав [PERSON] (далі - Відповідач) кредит в сумі 5 000(п'ять тисяч) грн. 00 коп. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з умовами надання банківських послуг, правилами користування платіжною карткою складає між нею та банком договір. 13 листопада 2008 року Ленінським районним судом м. Дніпропетровська було видано судовий наказ, яким було стягнуто з відповідача [PERSON] грошову заборгованість за зазначеним кредитним договором у розмірі 8 264 грн. 94 коп. Разом з тим, відповідачем після стягнення з нього заборгованості за кредитним договором заборгованість у повному обсязі погашена не була, кредитний договір не розірвано. Таким чином, у відповідача знову з'явилася заборгованість перед банком, яка ним не сплачується, та яка з урахуванням вже стягнутої суми заборгованості на підставі судового наказу Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 13 листопада 2008 року, станом на 31.10.2013 року становить 17 279 (сімнадцять тисяч двісті сімдесят дев'ять) грн. 56 коп., де заборгованість по процентам за користування кредитом - 15 980 (п'ятнадцять тисяч дев'ятсот вісімдесят) грн. 53 коп., а також штрафи відповідно до п. 8.6 Умов та Правил надання банківських послуг: 500(п'ятсот) грн. 00 коп. - штраф (фіксована частина), 799 (сімсот дев'яносто дев'ять) грн. 03 коп. - штраф (процентна складова). У зв'язку з чим, позивач змушений звернутися до суду та просити стягнути з [PERSON] заборгованість за Кредитним договором № б/н від 15.09.2006 року у розмірі 17 279 (сімнадцять тисяч двісті сімдесят дев'ять) грн. 56 коп.. та судовий збір у розмірі 243(двісті сорок три) грн. 60 коп. 14 березня 2014 року до суду надійшла заява від представника позивача, в якій він просить справу розглядати без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі і просить їх задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечує (а.с.35). Відповідач у судове засідання не з'явився, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином, про що свідчать судові повістки (а.с. 27, 31) та поштове відправлення яке повернулось до суду із відміткою «завершення терміну зберігання» (а.с. 33-34), про причини неявки в судове засідання не повідомив, ніяких письмових заяв чи клопотань до суду не надходило. З наведеного вбачається, що не зважаючи на неодноразове повідомлення поштового відділення, про надходження судового листа, зазначене поштове відправлення відповідачем отримано не було. Відсутність такого відповідача за зазначеною адресою та неотримання поштового відправлення (його повернення за закінченням терміну зберігання) слід розцінювати як належне повідомлення про день та час розгляду справи по суті такої особи. У відповідності до ч.4 ст. 169 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином був повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнанні неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення про заочну форму розгляду справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, з'ясувавши обставини справи, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню по наступних підставах. Так судом встановлені наступні обставини справи та визначені виниклі відповідно до них правовідносини. Судом встановлено, що між Публічним акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк» та [PERSON] був укладений Кредитний договір № б/н від 15.09.2006 року, відповідно до якого позивач надав відповідачу кредит в розмірі 5 000 (п'ять тисяч) грн. 00 коп. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки (а.с.6-10). Означений кредитний договір між сторонами було укладено в спосіб подання письмової згоди відповідача на надання відповідної платіжної картки, видачі позивачем відповідачеві такої картки, та ознайомлення відповідача з Умовами та правилами надання банківських послуг. Вказані дії сторін не суперечать загальним засадам цивільного законодавства щодо способу укладання договору, а відтак породжували відповідні договірні зобов'язання для сторін по справі. Відповідно до статті 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У відповідності до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов і вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно застосовуються. Відповідності до Умов та правил надання банківських послуг відповідач зобов'язався повернути кредит та плату за його користування не пізніше закінчення строку дії картки, однак [PERSON] в добровільному порядку кредитні кошти не повернув, чим порушив прийняті на себе договірні зобов'язання. Як вбачається із матеріалів справи, позивач належним чином свої договірні зобов'язання не виконував, у зв'язку з чим станом на 13 листопада 2008 року розмір заборгованості позичальника по поверненню кредитних коштів за вказаним кредитним договором б/н від 15.09.2006 становила 8 264 грн. 94 коп., де заборгованість по кредиту - 5110 грн. 71 коп., заборгованість по процентам за користування кредитом - 1125 грн. 41 коп. Із матеріалів даної цивільної справи вбачається, що судовим наказом Ленінським районним судом м. Дніпропетровська від 17 листопада 2008 року з відповідача на користь банку було стягнуто заборгованість за кредитом б/н від 12.03.2007 у розмірі 6 236 (шість тисяч двісті тридцять шість) грн. 12 коп., де заборгованість по кредиту - 4 523 грн. 62 коп., заборгованість по процентам за користування кредитом 3 741 грн. 32 коп.(а.с.3). Означений судовий наказ скасовано не було. Відповідно до Умов та правил надання банківських послуг, договір діє впродовж 12 місяців з моменту підписання. Якщо впродовж цього строку жодна з сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично пролонгується на такий же термін. Судом встановлено, що до теперішнього часу договір, який було укладено між сторонами, розірвано не було, вищевказана заборгованість відповідачем погашена не була, відповідач свої зобов'язання за таким кредитним договором не виконує, внаслідок чого за ним знов утворилась заборгованість на загальну суму 17 279 (сімнадцять тисяч двісті сімдесят дев'ять) грн. 56 коп. У відповідності до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов і вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно застосовуються. Згідно ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до приписів ст.610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. У відповідності до приписів ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором. Згідно умов вказаного кредитного договору, укладеного між сторонами, позичальник зобов'язаний: сплачувати заборгованість перед банком; сплачувати банку проценти за користування кредитом;, та у випадку порушення зобов'язання, сплачувати відповідні штрафні санкції. Із матеріалів справи вбачається, що у зв'язку із продовженням ухилення відповідача від виконання ним належним чином умов вищевказаного кредитного договору, станом на 31.10.2013 року становить 13 538грн. 24 коп., де заборгованість по процентам за користування кредитом - 12 239 грн. 21 коп. (15 980 грн. 53 коп. - 3 741 грн. 32 коп.), а також штрафи відповідно до п. 8.6 Умов та Правил надання банківських послуг: 500(п'ятсот) грн. 00 коп. - штраф (фіксована частина), 799 (сімсот дев'яносто дев'ять) грн. 03 коп. - штраф (процентна складова). Суд зазначає, що означена заборгованість облікована судом із повним урахуванням стягнутої судовим наказом від 13 листопада 2008 року сум заборгованості за кредитними зобов'язаннями. Відповідно до приписів ч.1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Відповідно до вимог ч.2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути заборгованість частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст.1048 цього Кодексу. Таким чином, аналізуючи здобуті у справі докази, суд приходить до висновку про те, що з відповідача [PERSON], підлягає стягненню за Кредитним договором № б/н від 15.09.2006 року заборгованість у загальному розмірі 13 538грн. 24 коп. Суд зауважує, що відповідач, будучи належним чином повідомлений про розгляд даної цивільної справи по суті, в судове засідання не з'явився, заперечень на позов та доказів на їх обґрунтування суду не надав, що дає суду право при заочному розгляді справи обмежитись доказами, наданими позивачем, що повністю відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України. Також на підставі ст. 88 ЦПК України з відповідача також слід стягнути на користь позивача судові витрати, що були ним понесені, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а саме: судового збору у розмірі 243 (двісті сорок три)грн. 40 коп. На підставі викладеного і

Outcome: partial