Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-01 00:00:00

Представник позивача, звернувшись в суд із даним позовом, посилається на те, що 28 жовтня 1994 року помер [PERSON]. Померлому належала земельна ділянка для ведення садівництва, яка знаходиться на території с. Шепарівці, загальною площею 0,0651 га на підставі Державного акту на право приватної власності на землю, серії ІФ 07-34-2/000039, виданого згідно рішення Раківчицькою сільською радою народних депутатів від 28 жовтня 1993 року та зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 36. Спадкове майно прийняла його дружина, [PERSON], про що їй було видано свідоцтво про право на спадщину за законом на земельну ділянку, посвідченого державним нотаріусом Коломийської міської державної нотаріальної контори 07 вересня 1995 року та зареєстрованого в реєстрі за № Д-1505. Однак, державного акту на право приватної власності на землю з [PERSON], [PERSON] на своє імя не переоформила. 27 вересня 2014 року [PERSON] померла, про що 14 жовтня 2014 року зроблено актовий запис за № 180. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, яка складається із земельної ділянки для ведення садівництва, яка знаходиться в с. Шепарівці, загальною площею 0,0602 га. Померла [PERSON] залишила заповіт, який 01 вересня 2005 року посвідчений [PERSON], приватним нотаріусом Коломийського міського нотаріального округу та зареєстрованого в реєстрі за № Д-881, згідно якого - дві третіх частини свого майна заповіла - [PERSON], [INFO], одну третю частину свого майна заповіла - [PERSON], [INFO]. Відповідач [PERSON] відмовився від належної йому частки у спадковому майні його матері [PERSON] на користь своєї сестри - позивача [PERSON], про що подав нотаріально завірену заяву від 09 грудня 2014 року. Крім них інших спадкоємців та осіб, передбачених законом, зокрема малолітніх, неповнолітніх, недієздатних осіб, а також осіб, цивільна дієздатність яких обмежена не має. Після смерті [PERSON], позивач [PERSON] звернулася до приватного нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, однак приватним нотаріусом [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, і позивач не має змоги зареєструвати право власності на свою частку в спадковому майні. Просить суд визнати за [PERSON], право власності на земельну ділянку для ведення садівництва, кадастровий номер 2623288701:04:001:0227, яка знаходиться в с. Шеперівці, загальною площею 0,0602 га. В судове засідання позивач та представник позивача не зявилися, хоча представник позивача подала до суду заяву про розгляд справи у їх відсутності, позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не зявився, однак подав в суд заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги визнає. Відповідно до ст. 197 ч. 2 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Враховуючи заяви сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов слід задовольнити, з наступних підстав. Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, ратифікована Законом України від 17 липня 1997 року, а також ст. 1 Протоколу № 1 до неї передбачають право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускаючи позбавлення особи свого майна, крім як в інтересах суспільної необхідності й на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнають право держави на здійснення контролю за використанням власності з урахуванням загальних інтересів або для забезпечення стягнення податків, інших зборів чи штрафів. Згідно Цивільного кодексу України підставами виникнення права власності є різні правопороджуючі юридичні факти, або правовідносини, зокрема, також і в порядку спадкування після смерті громадянина. Відповідно до ст. 1216 Цивільного кодексу України від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) переходять всі права та обов'язки до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ч.1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також, особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Відповідно до ч.1 ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч.4 ст.81 Земельного кодексу України землі сільськогосподарського призначення, прийняті у спадщину іноземцями, а також особами без громадянства, протягом року підлягають відчуженню. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлено, що 28 жовтня 1994 року помер [PERSON]. Померлому належала земельна ділянка для ведення садівництва, яка знаходиться на території с. Шепарівці , загальною площею 0,0651 га на підставі Державного акту на право приватної власності на землю, серії ІФ 07-34-2/000039, виданого згідно рішення Раківчицькою сільською радою народних депутатів від 28 жовтня 1993 року та зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 36. Відповідно до ст. 1268 ЦК України спадкове майно прийняла його дружина, [PERSON] про що їй було видано свідоцтво про право на спадщину за законом на земельну ділянку, посвідченого державним нотаріусом Коломийської міської державної нотаріальної контори 07 вересня 1995 року та зареєстрованого в реєстрі за № Д-1505. Однак, державного акту на право приватної власності на землю з [PERSON], [PERSON] на своє імя не переоформила. 27 вересня 2014 року [PERSON] померла, про що 14 жовтня 2014 року зроблено актовий запис за № 180. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, яка складається із земельної ділянки для ведення садівництва, яка знаходиться в с. Шепарівці, загальною площею 0,0602 га. Згідно листа Управління Держемагенства у Коломийському районі від 09 липня 2015 року № 55/3-15-0.8 зазначено, що відповідно до виданого витягу ДЗК № 2601276242015 на земельну ділянку [PERSON] на території Шепарівцівської сільської ради для ведення садівництва, було виявлено різницю в площах між Державним актом серія ІФ 07-34-2/000039 від 21 березня 1994 року площею 0,0651 га та фактичним промірам по тахеотричній зйомці щодо користування земельною ділянкою площею 0,0602 га. Померла [PERSON] залишила заповіт, який 01 вересня 2005 року посвідчений [PERSON], приватним нотаріусом Коломийського міського нотаріального округу та зареєстрованого в реєстрі за № Д-881, яким все своє майно, заповіла, дві третіх частини - [PERSON], [INFO], одну третю частину - [PERSON], [INFO]. Відповідач [PERSON] відмовився від належної йому частки у спадковому майні його матері [PERSON] на користь своєї сестри, позивача [PERSON], що підтверджується його нотаріально завіреною заявою від 09 грудня 2014 року. Крім них інших спадкоємців та осіб, передбачених законом, зокрема малолітніх, неповнолітніх, недієздатних осіб, а також осіб, цивільна дієздатність яких обмежена не має. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, яка складається із земельної ділянки для ведення садівництва, яка знаходиться в с. Шепарівці, загальною площею 0,0602 га. Позивач [PERSON] звернулася до приватного нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, однак їй було відмовлено через відсутність Державного акту на право приватної власності на земельну ділянку на ім'я спадкодавця [PERSON], що підтверджується листом від 08 червня 2015 року № 163\\01-16. Згідно із п.23 Постанови Пленуму Верховного суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Статтею 392 ЦК України передбачено, що власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. На підставі ст.ст. 392, 1216, 1217, 1222, 1223, 1268 ЦК України та

Outcome: approved