Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-19 00:00:00

Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Фенікс» звернулось до Деснянського районного суду м. Києва із зазначеною позовною заявою, в якій просить стягнути на свою користь з [PERSON] 2574,75 грн. відшкодування матеріальної шкоди та 243,60 грн. судового збору, мотивуючи тим, що між позивачем та [PERSON] було укладеного договір добровільно страхування майна від 17.01.2013р. 14 січня 2014 року у [ADDRESS] сталось залиття квартири [ADDRESS], відповідно до Акту ЖБК «Зварювальник - 2» від 16.01.2014р., залиття квартири відбулось з вини [PERSON], яка мешкає у квартирі [ADDRESS]. Позивач виплатив [PERSON] страхове відшкодування у розмірі 2574,75 грн., у зв'язку із чим просить стягнути з відповідача відшкодування шкоди в порядку регресу у розмірі 2 574,75 грн. У судове засідання представник позивача не з'явився, звернувшись до суду із клопотанням про проведення судового розгляду без його участі, підтримує позовні вимоги у повному обсязі та не заперечує проти ухвалення заочного рішення суду. У судове засідання відповідач не з'явився, про час та місце судового розгляду судом повідомлявся належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення з його особистим підписом, поважні причини неявки суду не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності до суду не надійшло. На підставі ст. 224 ЦПК України суд ухвалив провести заочний розгляд справи з ухваленням заочного рішення на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши та проаналізувавши докази, які містяться в матеріалах справи, суд на основі повно та всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог та заперечень, дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що 17.01.2013р. між Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Фенікс» та [PERSON] було укладеного договір добровільно страхування майна №003/13-И, згідно якого була застрахована квартира за адресою: [ADDRESS] (а.с. 8-12). 14 січня 2014 року у [ADDRESS] сталось залиття квартири [ADDRESS]. 03.02.2014р. згідно страхового акту № 02/01-2014 від 30.01.2014 р. позивачем було виплачено [PERSON] страхове відшкодування у розмірі 2574,75 грн., що підтверджується видатковим касовим ордером від 03.02.2014р. (а.с. 4, 5). Сума нанесених Страхувальникові матеріальних збитків була визначена відповідно до угоди сторін від 28.01.2014 р. (а.с. 7). Відповідно до Акту від 16.01.2014р., затвердженого Начальником ЖБК «Зварювальник - 2» залиття квартири відбулось з вини [PERSON], яка мешкає у квартирі [ADDRESS] (а.с. 6). 07.02.2014 р. позивачем було направлено відповідачеві претензію про відшкодування шкоди у порядку регресу, отриману ним особисто 10.02.2014р., що підтверджується поштовим повідомлення про вручення (а.с. 15, 16). Проте, відповідач не відшкодувала у добровільному порядку нанесені нею збитки. Аналізуючи встановлені по справі обставини в їх сукупності, суд вважає заявлені позовні вимоги обґрунтованими, та такими, що підлягають задоволенню, з наступних підстав. Відповідно до ст. 979 Цивільного кодексу (далі ЦК) України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Статтею 27 Закону України «Про страхування» та ст. 993 ЦК України встановлено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимог, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток. Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ст. 980 ЦК України та ст. 4 ЗУ «Про страхування» предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов'язані з: життям, здоров'ям, працездатністю та пенсійним забезпеченням (особисте страхування); володінням, користуванням і розпорядженням майном (майнове страхування); відшкодування шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності). Відповідно до ч. ч. 1, 4 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Разом тим, відповідачем суду не надано жодних належних та допустимих доказів в заперечення позовних вимог, не здобуто таких доказів і в ході судових засідань Повно та всебічно з'ясувавши обставини справи, оцінивши зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ґрунтуються на вимогах закону, обставини справи підтверджені певними засобами доказування, тому позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. Згідно ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені витрати. На підставі викладеного,

Outcome: approved