Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-26 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду з позовом, в якому, після уточнення позовних вимог, просив звільнити з-під арешту та заборони відчуження квартиру за адресою: бул. Шевченка[ADDRESS], м. Черкаси, що належить на праві власності [PERSON]. В обґрунтування вимог зазначено, що постановами державного виконавця від 16.01.2013р. та 21.08.2015р. було накладено арешт на все майно боржника [PERSON]. Натомість спірна квартира є предметом іпотечного договору від 18.04.2008р. на підставі якого рішенням суду від 11.02.2016р. звернуто стягнення на квартиру на користь іпотекодержателя ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК». Наявність зареєстрованого обтяження на все майно [PERSON] перешкоджає банку реалізувати своє право на звернення стягнення на предмет іпотеки, а тому він звернувся до суду з зазначеним позовом. Відповідач [PERSON] надала суду заперечення проти позовних вимог. В запереченнях відповідачка просила відмовити у позові в повному обсязі з наступних підстав: відсутність у банка права звернення до суду з позовом про звільнення майна з-під арешту; відсутність повноважень представників, які підписували позовну заяву, представляти інтереси позивача; відсутність у позивача права на звернення стягнення на квартиру через припинення дії іпотечного та кредитного договорів; банк не звертався до державного виконавця з заявою про звільнення майна з-під арешту; не надання позивачем доказів на підтвердження обставин позову; відсутність у позивача заставної по іпотечному договору; пропуск позивачем строку позовної давності та інші. В судовому засіданні представники позивача [PERSON] та [PERSON] підтримали позовні вимоги в повному обсязі та просили їх задовольнити. Пояснили, що зареєстроване обтяження на підставі постанови державного виконавця від 21.08.2015р. про арешт та заборону відчуження всього майна, що належить [PERSON], в межах суми боргу 432390,54грн перешкоджає реалізації прав банку як іпотекодержателя. Представник Центрального ВДВС Черкаського МУЮ [PERSON] заперечила проти позовних вимог посилаючись на необхідність виконання судових рішень про стягнення з [PERSON] грошових коштів, що підлягають виконанню шляхом звернення стягнення на майно боржника. Відповідач [PERSON] та її представник [PERSON] в судове засідання не з'явилися, про причини неявки не повідомили, про час і місце розгляду справи повідомлені належним чином, що підтверджується відповідним поштовим повідомленням /а.с.109, 110/. Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши наявні у справі докази та оцінивши їх у сукупності, судом встановлені наступні фактичні обставини і відповідні їм правовідносини. 18.04.2008р. між ЗАТ КБ «ПРИВАТБАНК», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» і [PERSON] було укладено кредитний договір, згідно з яким остання отримала кредит у розмірі 252500грн, на умовах сплати 15 % річних, строком до 18 квітня 2028 року /а.с.5-9/ З метою забезпечення виконання зобов'язань за вищевказаним кредитним договором 18.04.2008р. між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» і [PERSON], [PERSON] та [PERSON] було укладено договір іпотеки, відповідно до положень якого ці особи передали банку в іпотеку належну їм квартиру [ADDRESS] (далі спірна квартира) /а.с.10-13/. Договір іпотеки був зареєстрований в Державному реєстрі іпотек, реєстраційний номер обтяження 7053943 від 18.04.2008р., та в Єдиному реєстрі заборон відчуження обєктів нерухомого майна, реєстраційний номер обтяження 7053155 від 18.04.2008р., що підтверджується відповідною інформаційною довідкою №59664959 від 23.05.2016р. /а.с.117-118/. [PERSON] належить 43/50 частки квартири за адресою: бул. Шевченка[ADDRESS], м. Черкаси, - яка є предметом іпотеки. Додатковою угодою від 18.08.2008р. кредитний договір №CSIPG40000004918 від 18.04.2008р. переведено з валюти гривня в валюту долар США. Розмір кредиту після проведення конвертації з урахуванням винагороди банку складає 54 457,67 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 14,04 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 26.04.2012р. у справі за позовом ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» заборгованість за кредитним договором від 18.04.2008р. на загальну суму 55929,94 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 11.03.2009р. еквівалентно 430660,54грн, на виконання якого 09.11.2012р. виданий виконавчий лист №2-57. На підставі виконавчого листа №2-57 від 09.11.2012р. державним виконавцем відкрито виконавче провадження №35556392, в межах якого постановами від 16.01.2013р. та від 21.08.2015р. накладено арешт та оголошено заборону на відчуження всього майна [PERSON] в межах суми боргу, тобто в межах суми 432390,54грн /а.с.19-22/. Зазначені обставини окрім підтвердження їх відповідними документами встановлені також рішенням Апеляційного суду Черкаської області від 11.02.2016р. /а.с.14-18/, а тому на підставі ч.3 ст.61 ЦПК не підлягають доказуванню. Ухвалюючи зазначене рішення суд вирішив звернути стягнення на квартиру, яка розташована за адресою: Черкаська обл., м, Черкаси, бул. Шевченка, 289, кв. 14, шляхом продажу вказаного предмету іпотеки (на підставі договору іпотеки № CSIPG400000049I8 від 18.02.2008 року) ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» з укладанням від імені [PERSON], [PERSON], [PERSON] договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем з можливістю здійснення ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» всіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій, необхідних для продажу предмету іпотеки. На теперішній час позивач позбавлений можливості звернути стягнення на іпотечне майно квартиру у зв'язку з наявністю арешту та заборони на відчуження майна [PERSON], накладеного постановою державного виконавця від 21.08.2015р., а тому звернувся до суду з зазначеним позовом. Тож спір виник внаслідок здійснення заставодержателем своїх прав на звернення стягнення на заставне майно і регулюється положеннями Цивільного кодексу України (далі ЦК), Закону України «Про виконавче провадження», Закону України «Про іпотеку». Частиною 1 статті 546 ЦК передбачено, що виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Згідно ч.1 ст.575 ЦК іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи. Отже іпотекодержатель і заставодержатель є синонімічними поняттями у випадку, коли предметом застави є нерухоме майно. Відповідно до ч.1,8 ст.54 ЗУ «Про виконавче провадження» звернення стягнення на заставлене майно в порядку примусового виконання допускається за виконавчими документами для задоволення вимог стягувача-заставодержателя. Примусове звернення стягнення на заставлене майно полягає у його реалізації в порядку, передбаченому ЗУ «Про виконавче провадження». Статтею 41 ЗУ «Про іпотеку» встановлено, що реалізація предмета іпотеки, на який звертається стягнення за рішенням суду або за виконавчим написом нотаріуса, проводиться, якщо інше не передбачено рішенням суду, шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження», з дотриманням вимог цього Закону. Натомість, рішенням суду від 11.02.2016р. визначено спосіб звернення стягнення на спірну квартиру шляхом надання ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» права продажу вказаного предмету іпотеки з укладанням від імені власників договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, тобто спосіб, передбачений ст.38 ЗУ «Про іпотеку». Отже реалізація спірної квартири на прилюдних торгах є порушенням права позивача, як іпотекодержателя. Відповідно до ч.6 ст.3 ЗУ «Про іпотеку» у разі порушення боржником основного зобов'язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Якщо пріоритет окремого права чи вимоги на передане в іпотеку нерухоме майно виникає відповідно до закону, таке право чи вимога має пріоритет над вимогою іпотекодержателя лише у разі його/її виникнення та реєстрації до моменту державної реєстрації іпотеки. Як вбачається з матеріалів справи право позивача на звернення стягнення на спірну квартиру виникло 18.04.2008р.. Державним виконавцем накладений арешт на спірну квартиру 16.01.2013р. та 21.08.2015р.. При цьому постанова державного виконавця від 16.01.2013р. не зареєстрована в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Відомості про заборону відчуження нерухомого майна відповідачки [PERSON] внесені до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно 26.08.2015р., отже позивач має вищий пріоритет на задоволення своїх вимог за рахунок спірної квартири. Крім того, враховуючи момент реєстрації постанови державного виконавця про накладення арешту на майно [PERSON], то строк позовної давності, передбачений ст.257 ЦК необхідно обраховувати не раніше ніж з 26.08.2015р., а тому позивачем не пропущений трирічний строк для звернення до суду. За таких обставин, суд вважає, що право позивача, як іпотекодержателя, на звернення стягнення на спірну квартиру у спосіб, передбачений ст.38 ЗУ «Про іпотеку», що підтверджено рішенням суду від 11.02.2016р., є порушеним і підлягає захисту. Способи захисту цивільних прав передбачені ст.16 ЦК, в якій, окрім конкретного переліку способів захисту зазначено, що суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Згідно ч.1 ст.60 ЗУ «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. З аналізу зазначеної норми закону в контексті положень ст.ст.317, 321, 391 ЦК вбачається, що право на звернення до суду з позовом про зняття арешту з майна належить особі, яка має право власності на таке майно або право володіння ним. Натомість ст.396 ЦК передбачено, що особа, яка має речове право на чуже майно, має право на захист цього права, у тому числі і від власника майна, відповідно до положень глави 29 цього Кодексу. Враховуючи, що позивач є іпотекодержателем спірної квартири, і має право на звернення стягнення на цю квартиру у спосіб, передбачений ст.38 ЗУ «Про іпотеку», то він є особою, яка має речове право на спірну квартиру, а отже його право підлягає захисту у спосіб, передбачений ст.60 ЗУ «Про виконавче провадження». Крім того, частиною 5 статті 60 ЗУ «Про виконавче провадження» передбачено, що у всіх інших випадках незавершеного виконавчого провадження арешт з майна чи коштів може бути знятий за рішенням суду. За таких обставин суд вважає, що позовні вимоги в частині зняття арешту підлягають задоволенню. Разом з тим, суд зауважує, що постановою державного виконавця від 21.08.2015р. накладено арешт на майно, яке належить [PERSON]. Судом встановлено, що спірна квартира належить на праві спільної власності кільком особам [PERSON], [PERSON] та [PERSON]. При цьому розмір частки [PERSON] складає 43/50. Отже накладена державним виконавцем заборона на відчуження майна [PERSON] стосується лише її частки, а тому і звільненню з-під арешту підлягає лише така частка. За таких обставин позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд враховує клопотання позивача про покладання судових витрат на нього. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial