Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-15 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та гарантія», третіх осіб: приватного нотаріуса Броварського районного нотаріального округу Київської області Колейчика Володимира Вікторовича, приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Клименка Романа Васильовича про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, посилаючись на те, що 28.04.2020 року приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Київської області Колейчиком В.В. вчинено виконавчий напис № 10552 про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» заборгованості за кредитним договором № 588208 від 29.01.2019 року, укладеним між [PERSON] та ТОВ «Авентус Україна», правонаступником усіх прав та обов`язків якого є ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» у розмірі 7700 гривень, а також стягнуто суму у розмірі 1000 гривень за вчинення виконавчого напису. Але при вчиненні виконавчого напису нотаріусом були допущенні порушення, а саме нотаріус не перевірив наявність спорів між сторонами по справі, так як позивач взагалі не укладав спірного договору та не отримував грошові кошти. Також нотаріус мав вчиняти виконавчі написи тільки, якщо заборгованість є безспірною та лише на підставі оригіналу нотаріально посвідченого кредитного договору. Крім того, на підставі наказу Міністерства юстиції України № 738/5 від 02.03.2020 року приватному нотаріусу Броворського районного нотаріального округу Київської області Колейчику В.В. анульовано доступ до державних реєстрів, проте виконавчий напис ним був вчинений на користь відповідача 28.04.2020 року. В зв`язку з чим представник позивача просить визнати виконавчий напис № 10552 від 28.04.2020 року, вчинений приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Київської області Колейчиком В.В. про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» заборгованість за кредитним договором в розмірі 7700 гривень, а також 1000 гривень за вчинення виконавчого напису. Ухвалою Лозівського міськрайонного суду Харківської області було відкрито провадження від 25 вересня 2020 року, позовна заява прийнята до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Відповідачу ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія», а також третім особам, відповідно до вимог ЦПК України, за місцем знаходження були направлені копії позовної заяви та додатків до неї, копія ухвали суду про відкриття провадження у справі. Відповідачу надано строк для подачі відзиву на позовну заяву з наданням суду доказів в обґрунтування свого відзиву. Представник відповідача подав до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що позивачем не надано жодних доказів, які б спростовували факт наявності заборгованості за кредитним договором та не наведено жодних доказів невідповідності заяви та доданих до неї документів для видачі виконавчого напису нотаріуса, а тому відсутні підстави для визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню. В зв`язку з чим просив відмовити позивачу в задоволенні позову в повному обсязі. В судове засідання позивач та його представник не з`явилися, позивачем надано до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав та наполягав на їх задоволенні в повному обсязі. Крім того, не заперечував проти заочного розгляду справи. Представник відповідача ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином, про що свідчать зворотні поштові повідомлення про вручення судових повісток, причину неявки суду не повідомив. У відзиві на позовну заяву заперечував проти задоволення позовних вимог та просив відмовити в їх задоволенні на підставі наявних доказів та матеріалів. Третя особа приватний нотаріус Броварського районного нотаріального округу Київської області Колейчик В.В. в судове засідання не з`явився, Третя особа приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Клименко Р.В. в судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином, причину неявки суду не повідомив, на виконання ухвали Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 25.11.2020 року надав ксерокопії матеріалів виконавчого провадження № 62230785. Згідно до положення ч.3\~ст.131 ЦПК України\~учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин. Відповідно до ч.4 ст.223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Виходячи з викладеного, зі згоди позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням\~ст.280 ЦПК України. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити рішення. Суд, перевіривши матеріали справи, розглянувши подані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, підлягають задоволенню з огляду на наступне. Згідно з вимогами ст. 55 Конституції України права та свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожна особа має право в порядку, встановленому законом звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод, інтересів. У відповідності до п. п. 10,11 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 1 листопада 1996 року «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» Конституційні положення про законність судочинства та рівність усіх учасників процесу перед законом і судом (ст. 129 Конституції) зобов`язують суд забезпечити всім їм рівні можливості щодо надання та дослідження доказів, заявлення клопотань та здійснення інших процесуальних прав. При вирішенні цивільних справ суд має виходити з поданих сторонами доказів. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Стаття 12 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Суд на підставі ст.ст. 12, 13, 43, 81 ЦПК України розглядає справу у межах заявлених позовних вимог та на підставі доказів, наданих сторонами. Особа, яка бере участь у справі, зобов`язана надати усі наявні у неї докази та довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, що мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких виник спір. Як вбачається із ксерокопій документів, наданих третьою особою приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Клименко Р.В., 29 січня 2019 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» та [PERSON] (так у документі на російській мові) укладено договір № 588208 про надання фінансового кредиту, строком на 30 днів. Відповідно до умов договору сукупна вартість кредиту складає 140,50% від суми кредиту, яка становить 5000 гривень (у процентному виразі) або 7025,00 гривень (у грошовому виразі) та включає в себе проценти за користування кредитом 40,50% від суми кредиту (у процен6тному виразі) або 2025,00 гривень (у грошовому виразі). 28.04.2020 року приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Київської області Колейчиком В.В. вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за №10552, яким з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та гарантія», яке на підставі Договору Відступлення Прав Вимоги за кредитними договорами № 1 від 12 квітня 2018 року є правонаступником усіх прав та обов`язків Товариства з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна», стягнуто заборгованість за кредитним договором № 588208 від 29 січня 2019 року за період з 16 грудня 2019 року по 02 березня 2020 року у розмірі 7700 гривень. Крім того, нотаріусом з [PERSON] стягнуто суму за вчинення виконавчого напису у розмірі 1000 гривень. 19.05.2020 року ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» звернулося з письмовою заявою до приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Клименка Р.В. про примусове виконання рішення на підставі виконавчого документу. 03.06.2020 року приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Клименком Р.В. відкрито виконавче провадження № 62230785 про примусове виконання виконавчого напису № 10552, виданого 28.04.2020 року приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Київської області Клейчика В.В. про стягнення з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та гарантія»» заборгованості у розмірі 8700 гривень. 03.06.2020 року постановою приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Клименка Р.В. накладено арешт на кошти боржника [PERSON] 16.07.2020 року постановою приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Клименка Р.В. звернено стягнення на доходи боржника [PERSON] . Позивач вважає вчинений виконавчий напис незаконним, оскільки порушені його права, так як напис вчинений з порушенням вимог чинного законодавства. Будучи не згодним з вказаним написом, позивач звернувся до суду з позовом про визнання його незаконним і не підлягаючими виконанню. Порядок правового регулювання діяльності нотаріату в Україні встановлено Законом України «Про нотаріат». Частиною 1 статті 1 Закону встановлено, що нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності. Згідно зі ст.\~18\~ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і порядку, встановлених законом. Відповідно до ст.\~87\~Закону України\~«Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. За приписами ст. 88 цього Закону, нотаріуси вчиняють виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Главою 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, що затверджений Наказом Міністерства\~юстиції України\~від 22.02.2012\~№ 296/5 передбачено порядок вчинення виконавчих написів. Згідно пункту 1.1. вказаної Глави, для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів. Пунктом 1.2. Глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України передбачено, що перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, установлюється Кабінетом Міністрів України. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України\~«Про нотаріат» та в Порядку вчинення нотаріальних дій. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (ст. 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Захист прав боржника в процесі вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається в спосіб, передбачений підпунктом 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку, - шляхом надіслання стягувачем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень боржнику та ст.\~27\~Закону України\~«Про забезпечення\~вимог кредиторів\~та реєстрацію\~обтяжень» шляхом надіслання перед початком процедури звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження в позасудовому порядку боржнику та іншим обтяжувачам, на користь яких встановлено зареєстроване обтяження, письмове повідомлення про порушення забезпеченого обтяженням зобов`язання. Натомість нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише однією стороною, стягувачем, і не зобов`язаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача, з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Отже, підставами оскарження виконавчих написів може бути як порушення нотаріусом процедури вчинення напису, так і неправильність вимог боржника. Вказані висновки суду узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду виловленою в постанові від 23.01.2018 у справі № 310/9293/15ц, що при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою суду від 25.11.2020 року витребувано у приватного нотаріуса Броварського нотаріального округу Київської області Колейчика В.В. належним чином засвідчену копію нотаріальної справи щодо вчинення виконавчого напису №10552 від 28 квітня 2020 року про стягнення з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» заборгованості у розмірі 7700 гривень. Проте на адресу суду витребувані документи не надійшли. Матеріали справи не містять відомостей про те, що нотаріусом при вчиненні виконавчого напису з`ясовано, чи існувала заборгованість, якщо так - то у якому обсязі, крім того не вбачається чи отримував нотаріус від позивача первинні бухгалтерські документи щодо видачі кредиту та здійснення його часткового погашення, а також документи на підставі яких було вчинено виконавчий напис. Суд вважає, що вчиняючи виконавчий напис, нотаріус не врахував та не перевірив факти наявності чи відсутності спору щодо заборгованості, чим порушив вимоги ч. 1 ст.\~88\~Закону України\~«Про нотаріат» про безспірність заборгованості. З наданих приватним виконавцем до суду документів неможливо встановити, коли виникло право вимоги, чи дійсно на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі. Перевірити факту надання стягувачем нотаріусу всіх необхідних документів, що підтверджують безспірність заборгованості, суду не надається можливим, оскільки стягувачем не надано документів, які б свідчили про безспірність заборгованості позивача. Також судом було встановлено, що виконавчий напис нотаріусом було вчинено не на документі, який встановлює заборгованість, а на окремому новоствореному нотаріусом документі, що не передбачено чинним законодавством. Крім того, відповідно до ст. 29-2 Закону України «Про нотаріат», приватний нотаріус зобов`язаний зупинити нотаріальну діяльність з моменту отримання копії наказу про тимчасове зупинення його нотаріальної діяльності. Приватний нотаріус, діяльність якого зупинена, за відсутності заміщення його іншим приватним нотаріусом, має право: видавати з депозиту гроші та цінні папери, документи, прийняті на зберігання, дублікати та копії документів, що зберігаються у справах приватного нотаріуса, а також видавати довідки про вчинені нотаріальні дії. Згідно інформації департаменту нотаріату та державної реєстрації, що міститься на сайті Міністерства юстиції України станом на 19.06.2020 року, приватний нотаріус Колейчик В.В., знаходиться під № 67 в списку державних реєстраторів та нотаріусів, яким анульовано доступ до державних реєстрів (наказом МЮ України №738/5 від 02.03.2020 року). Отже, станом на момент вчинення оспорюваного виконавчого напису приватний нотаріус Колейчик В.В. не мав передбачених законом повноважень на вчинення таких нотаріальних дій. Таким чином, під час вчинення оспорюваного виконавчого напису про стягнення коштів на користь Товариства нотаріусом не дотримано вимог, передбачених Законом України\~«Про нотаріат» та Порядком вчинення нотаріальних дій, а тому суд дійшов висновку про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, а позов [PERSON] підлягаючий задоволенню. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Що ж стосується забезпечення позову, суд враховує ч. 7 ст. 158 ЦПК України, згідно якої заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи. В позовній заяві не міститься вимога про стягнення з відповідача на користь позивача понесених ним судових витрат по справі. Відповідно до ст.13\~ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. При таких обставинах суд вважає необхідним при вирішенні питання про розподіл судових витрат по справі, не застосовувати приписи ст.141 ЦПК України, якими передбачено відшкодування в повному обсязі відповідачем позивачу понесених ним судових витрат.

Outcome: approved