Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-01 00:00:00

Представник Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Харківське обласне управління Акціонерного товариства «Ощадбанк» Сороколіта О. В., звернулась до Нововодолазького районного суду Харківської області з позовною заявою до [PERSON] ,\~в якій просить стягнути з останнього заборгованість за договором про іпотечний кредит № 17 від 30 листопада 2007 року у сумі 264315,94 гривень та судові витрати по справі. В обґрунтування позовних вимог позивачем в позові зазначено, що 30 листопада 2007 року між Відкритим акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» в особі філії Харківське обласне управління Відкритого акціонерного товариства «Ощадбанк» та [PERSON] був укладений Кредитний договір № 17, за яким відповідач отримав на споживчі потреби грошові кошти у кредит у розмірі 179 600 гривень на строк 120 місяців з терміном повернення не пізніше 29 листопада 2017 року, зі сплатою 16,5 % річних за користування кредитом. В забезпечення виконання зобов`язань за вище вказаним кредитним договором 30 листопада 2007 року був укладений Іпотечний договір № 2, посвідчений приватним нотаріусом Нововодолазького районного нотаріального округу Харківської області Крючковою Л. А., реєстровий № 1480. 07 червня 2011 року змінено тип Відкритого акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» на Публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України». Як зазначив представник позивача, у зв`язку із порушенням [PERSON] умов Кредитного та Іпотечного договорів, що полягає у несвоєчасному та не у повному обсязі поверненні кредиту в сумі 179\~600 гривень, а також сплати нарахованих процентів, банк вимушений був звернутися до суду з метою звернення стягнення на предмет іпотеки. Рішенням Нововодолазького районного суду Харківської області від 29 вересня 2011 року позов Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Харківське обласне управління Акціонерного товариства «Ощадбанк» до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки було задоволено, звернуто стягнення на житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] . Представник позивача відмітив, що як було встановлено під час проведення виконавчих дій у виконавчому провадженні № 41751548, зверненню стягнення перешкоджає реєстрація у предметі іпотеки неповнолітніх осіб. Представник позивача\~відмітив,\~що у\~зв`язку із\~порушенням умов\~кредитного договору\~відповідач не\~виконав належним\~чином свої\~зобов`язання,\~у зв`язку\~з чим\~станом на 22 лютого 2018 року заборгованість складає 264315 гривень 94 копійок, яка складається з наступного: 138631 гривень 99 копійок прострочена сума боргу; 110818 гривень 70 копійок інфляційні витрати від прострочених сум боргу, 1063 гривні 14 копійок сума інфляційних витрат за відсотками; 13767 гривень 17 копійок загальна сума 3% річних від прострочених сум заборгованості по основному боргу; 34 гривні 94 копійки загальна сума 3% річних від прострочених сум заборгованості по відсоткам. Оскільки позичальником\~ [PERSON] так і не були повернені кошти за кредитним договором, представник позивача змушений був звернутися до суду з позовом про стягнення зазначених коштів у судовому порядку, враховуючи те, що задоволення вимог кредитора за рахунок забезпечувального зобов`язання виконати на даний час неможливо. Ухвалою Нововодолазького районного суду Харківської області у складі судді Пархоменко І. О. від 20 березня 2018 року позовну заяву Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Харківське обласне управління Акціонерного товариства «Ощадбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості було залишено без руху. Розпорядженням керівника апарату суду № 725 від 13 вересня 2018 року призначено повторний автоматизований розподіл судової справи й згідно відповідному протоколу від 13 вересня 2018 року справу з єдиним унікальним № 631/242/18 (провадження № 2/631/570/18) передано до розгляду судді Трояновській Т.М. Ухвалою Нововодоазького районного суду Харківської області у складі судді Трояновської Т. М. від 16 січня 2019 року позовну заяву Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Харківське обласне управління Акціонерного товариства «Ощадбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Ухвалою Нововодолазького районного суду Харківської області від 02 березня 2020 року\~було визначено про заочний розгляд справи за позовом\~Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Харківське обласне управління Акціонерного товариства «Ощадбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості. Інших процесуальних дій (забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження тощо) у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Харківське обласне управління Акціонерного товариства «Ощадбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості\~судом не вживалось. Уповноважений представник Публічного акціонерного\~товариства «Державний\~ощадний банк\~України» в\~особі філії\~ Харківське\~обласне управління\~Акціонерного товариства\~«Ощадбанк»в судове засідання не прибув, хоча про дату, час і місце розгляду справи були сповіщені завчасно відповідно до вимог статті 128 Цивільного процесуального кодексу України. 08 лютого 2019 року на адресу суду за вхідним № 962/19 вх. надійшла заява від представника позивача Скворцової І. І., яка діє на підставі довіреності посвідченої 01 лютого 2018 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Гапон І. М. та зареєстрованої в реєстрі за № 374, відповідно до якої представник банку посилаючись на приписи частини 3 статті 211 Цивільного процесуального кодексу України просила розгляд справи провести без участі позивача, зазначивши, що позовні вимоги підтримують у повному обсязі та просять їх задовольнити, а також не заперечують проти винесення заочного рішення у разі неявки відповідача. Відповідач, [PERSON] , у судові засідання, що призначалися неодноразово, не з`являвся, хоча про дату, час і місце розгляду справи був сповіщений завчасно відповідно до приписів Цивільного процесуального кодексу України. У судове\~засідання,\~що було\~призначене на\~02\~березня 2020\~року відповідач\~ [PERSON] \~повідомлявся шляхом\~розміщення судового оголошення на офіційному вебсайті судової влади України (https://nv.hr.court.gov.ua/sud2028/pres-centr/11/888462/). Про поважність\~причини своєї\~неявки відповідач\~суд не\~повідомив,\~клопотань щодо\~розгляду справи\~без його\~участі,\~перенесення розгляду\~справи,\~відкладення судового\~засідання до\~суду подано\~не було.Крім того, [PERSON] відзиву щодо позову Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Харківське обласне управління Акціонерного товариства «Ощадбанк» про стягнення заборгованості до суду не надано. Положеннями частини 1 статті 223 Цивільного процесуального кодексу України\~передбачено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Крім того, частиною 3 статті 211 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що особи, які беруть участь у справі, мають право заявити клопотання про розгляд справи за їх відсутності. Про наявність такого клопотання у позивача свідчить його відповідна заява, надана його представником та долучена до матеріалів справи. У разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення) (частина 4 статті 223 Цивільного процесуального кодексу України). Також, відповідно до частини 1\~статті 280 Цивільного процесуального кодексу України\~у зв`язку із неявкою в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності, зі згоди позивача по справі, суд вирішив за можливе розглянути справу на підставі наявних в ній доказів та ухвалити заочне рішення. За таких\~обставин,\~приймаючи до\~уваги те,\~що відповідач\~будучи завчасно\~належним чином\~повідомленим продень, час та місце розгляду справи, повторно, без зазначення причин свого неприбуття, не з`явився у судове засідання, враховуючи те, що підстав для визнання явки учасників справи обов`язковою для надання особистих пояснень не має, суд вважає за можливе розглянути справу за їх відсутності, при цьому відповідно до частини 2 статті 247 Цивільного процесуального кодексу України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Вивчивши доводи позовної заяви, всебічно, повно та об`єктивно з`ясувавши всі обставини справи в межах заявлених вимог, перевіривши їх доказами, які були безпосередньо досліджені у судовому засіданні, проаналізувавши зміст норм матеріального права, які врегульовують спірні правовідносини, суд виходить з наступних підстав та мотивів. Вирішуючи спірні правовідносини суд виходить з того, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина 1\~статті 2 Цивільного процесуального кодексу України). Відповідно до положень часини 1 статті 4 Цивільного процесуального кодексу України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. При цьому, розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках (частина 1 статті 13 Цивільного процесуального кодексу України). При цьому частиною 1 статті 77 вказаного нормативно-правового документа визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Частина 2 статті 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких згідно з пунктом 3 вказаної частини є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Аналогічні приписи передбачені частиною 3 статті 12 та частиною 1 статті 81 Цивільного процесуального кодексу України, відповідно до яких кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього кодексу. Частиною 2 статті 77 та частиною 1 статті 82 Цивільного процесуального кодексу України встановлено, що предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. З матеріалів справи судом встановлено, що 30 листопада 2007 року між Відкритим акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» в особі філії Харківське обласне управління Відкритого акціонерного товариства «Ощадбанк» та [PERSON] був укладений Кредитний договір № 17, за яким відповідач отримав 179600 гривень на строк 120 місяців з терміном повернення не пізніше 29 листопада 2017 року (а. с. 5 7). Так, згідно умов вказаного договору позичальник [PERSON] зобов`язався прийняти, належним чином використати та повернути кредит в сумі 179600 гривень, а також сплатити проценти за користування кредитом в розмірі 16,5 % річних, комісійні винагороди та інші платежі в порядку, на умовах та в строки, визначені договором (пункт 1.1 кредитного договору). У підпункті 1.4.1 пункту 1.4 кредитного договори сторони дійшли згоди щодо укладання в забезпечення виконання зобов`язань за цим договором такого договору забезпечення як Договір іпотеки № 2 від 30 листопада 2007 року Відповідно до пункту 1.6 кредитного договору [PERSON] повинен був щомісячно до 01 числа місяця, наступного за звітним, проводити погашення кредиту ануїтетними платежами в сумі 3200 гривень 00 копійок та сплачувати проценти, нараховані банком на залишок заборгованості за кредитом шляхом внесення готівки до каси банку або шляхом безготівкових перерахувань. Остання сплата ануїтентного платежу здійснюється не пізніше 29 листопада 2017 року в сумі фактичного залишку заборгованості та нарахованих відсотків за користування кредитом, яка може бути відмінною від розміру щомісячних ануїтет них платежів Крім того, згідно підпункту 3.3.1 пункту 3.3 кредитного договору позичальник зобов`язався точно, в строки, обумовлені договором, повернути кредит в сумі 179600 гривень 00 копійок, своєчасно сплачувати проценти за користування кредитом, комісійні винагороди за банківські послуги та належним чином виконувати взяті на себе інші зобов`язання за договором. У випадку неналежного виконання взятих на себе зобов`язань по договору на першу вимогу банку, в порядку, передбаченим договором, достроково повернути кредит з одночасною сплатою процентів, нарахованих на фактичний залишок заборгованості за кредитом, а також сплатити штрафні санкції, як це передбачено у договорі, а також відшкодувати банку в повному обсязі збитки, під якими сторони розуміють витрати будь якої із сторін, що сталися внаслідок невиконання або неналежного виконання умов цього договору, знищення, втрати або пошкодження майна (грошових коштів), що належить стороні, а також неотримання доходів, котрі могли бути отримані, якби зобов`язана сторона виконала свої обов`язки належним чином в порядку, передбаченому договором. При цьому, відповідно до підпунктів 3.2.1 та 3.2.2 пункту 3.2 банк має право вимагати від позичальника належного виконання останнім взяти на себе зобов`язань по договору та при виникненні простроченої заборгованості за кредитом, процентами чи комісійними винагородами (у разі їх стягнення згідно з умовами договору), а також в інших випадках, передбачених цим договором, вимагати дострокового повернення кредиту, сплати нарахованих процентів та інших платежів за договором, та стягнути заборгованість за договором в примусовому порядку, в тому числі шляхом звернення стягнення на заставлене майно. Як вбачається із матеріалів справи, в забезпечення виконання зобов`язань за Кредитним договором № 17 від 30 листопада 2007 року, 30 листопада 2007 року було укладено Іпотечний договір № 2, посвідчений приватним нотаріусом Нововодолазького районного нотаріального округу Харківської області Крючковою Л. А., який був зареєстрований в реєстрі за № 1480 (а. с. 12 15), на підставі якого у Державному реєстрі іпотек було накладено обтяження на майно відповідача [PERSON] на житловий будинок з надвірними будівлями на земельній ділянці сільської ради за адресою: [ADDRESS] , номер за РПВН: 3353020, розмір основного зобов`язання 179600 гривень 00 копійок, що підтверджується копією відповідного Витягу за № 15771652, сформованого 30 листопада 2007 року о 15 годині 40 хвилин приватним нотаріусом Нововодолазького районного нотаріального округу Харківської області Крючковою Л. А. (а. с. 16). При цьому матеріали справи не містять даних, які б свідчили про заперечення відповідачем фактів укладання вказаних вище договорів. Вказані обставини свідчать про дотримання письмової форми правочинів та укладення кредитного договору, відповідно до якого відповідач отримав кредит зі сплатою відсотків за користування кредитом у погодженому сторонами розмірі, та в рахунок забезпечення виконання взятих на себе зобов`язань уклав іпотечний договір. Судом встановлено, що рішенням Нововодолазького районного суду Харківської області від 29 вересня 2011 року по справі з єдиним унікальним № 2 87/2011 позов Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Харківське обласне управління Акціонерного товариства «Ощадбанк» до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки задоволено; звернуто стягнення на житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] . Вказане рішення суду набрало законної сили 10 жовтня 2011 року (а. с. 24 26). Під час проведення виконавчих дій у виконавчому провадженні № 41751548, відкритого у зв`язку із набранням рішенням Нововодолазького районного суду Харківської області від 29 вересня 2011 року у справі з єдиним унікальним № 2-87/11 законної сили встановлено, що зверненню стягнення перешкоджає реєстрація у предметі іпотеки неповнолітніх осіб, що підтверджується Інформацією про виконавче провадження (а. с. 22 23) та довідкою Просянської сільської ради Харківської області від 21 вересня 2016 року за № 635 (а. с. 20). Як вбачається із матеріалів справи, позивач виконав усі взяті на себе зобов`язання, надавши відповідачу [PERSON] кредит у розмірі 179600 гривень 00 копійок. Проте, відповідачем було порушено зобов`язання, встановлені умовами кредитного договору, стосовно своєчасного повернення сум отриманого кредиту і відсотків за користування кредитними коштами, що вбачається з розрахунку заборгованості за кредитним договором. З наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що у зв`язку з порушенням [PERSON] виконання зобов`язань за кредитним договором від 06 квітня 2012 року відповідач станом на 22 лютого 2018 року має заборгованість у розмірі 264315 гривень 94 копійок, яка складається з наступного: 138631 гривень 99 копійок прострочена сума боргу; 110818 гривень 70 копійок інфляційні втрати від прострочених сум заборгованості по основному боргу; 1063 гривні 14 копійок сума інфляційних втрат від прострочених сум заборгованості по відсоткам; 13767 гривень 17 копійок загальна сума 3% річних від прострочених сум заборгованості по основному боргу; 34 гривні 94 копійок загальна сума 3% річних від прострочених сум заборгованості по відсоткам (а. с. 9 11). Вказаний розрахунок заборгованості відповідачем не заперечувався та у встановленому законом порядку не спростовано. Вирішуючи даний спір суд виходить з положень Цивільного кодексу України, що регулюють спірні правовідносини. Так, відповідно до частини 1 статті 202 Цивільного кодексу України укладений між сторонами по справі кредитний договір, за своєю правовою природою, є правочином, тобто дією особи, спрямованою на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно частини 1 статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язав (частина 2 статті 11 Цивільного кодексу України). Приписами статтей 3, 6, 11, 525 та 627 Цивільного кодексу України\~визначено, що підставами для виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договір, який є обов`язковим для виконання сторонами, одностороння відмова від зобов`язанням або одностороння зміна умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. При цьому сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог\~Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. При цьому, договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 Цивільного кодексу України). Відповідно до\~положень статті 638\~Цивільного кодексу\~України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (предмет договору, умови, визначені законом як істотні, а також ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди). Різновидом договору є кредитний договір, який обов`язково укладається в письмові формі (статті 1054 та 1055 Цивільного кодексу України). Так, положеннями частини 1 статті 1054 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина 1\~статті 1048 Цивільного кодексу України). Стаття 204\~Цивільного кодексу\~України закріплює\~презумпцію правомірності\~правочину.\~Ця презумпція\~означає,\~що вчинений\~правочин вважається\~правомірним,\~тобто таким,\~що породжує,\~змінює або\~припиняє цивільні\~права і\~обов`язки,\~доки ця\~презумпція не\~буде спростована,\~зокрема,\~на підставі\~рішення суду,\~яке набрало\~законної сили. Таким чином,\~у разі\~не спростування\~презумпції правомірності\~договору всі\~права,\~набуті сторонами\~правочину за\~цим договором,\~повинні здійснюватися,\~а створені\~обов`язки підлягають\~виконанню. Із матеріалів справи вбачається, що з моменту укладання кредитного договору № 17\~від 30\~листопада 2007\~рокута іпотечного договору № 2 від 30 листопада 2007 року між Відкритим акціонерним\~товариством «Державний\~ощадний банк\~України» в\~особі філії\~ Харківське\~обласне управління\~Відкритого акціонерного\~товариства «Ощадбанк»,\~яке 07\~червня 2011\~року змінило\~тип з\~Відкритого акціонерного\~товариства «Державний\~ощадний банк\~України» на\~Публічне акціонерне\~товариство «Державний\~ощадний банк\~України»,\~та [PERSON] ніхто зі сторін до цього часу не заявив про намір їх припинити. У свою чергу, відповідач не надав суду доказів щодо звернення до банку з письмовою заявою про припинення договору у зв`язку із його виконанням. Приписи частини 1 статті 1049 Цивільного кодексу України встановлює обов`язок позичальника повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самі сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самі кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно частини 2 статті 1050 Цивільного кодексу України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплатити проценти, належні йому відповідно до статті 1048 Цивільного кодексу України. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (частина 1 статті 530 Цивільного кодексу України). При цьому, згідно вимог статтей 525, 526, 530 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України у встановлений строк. Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (частина 1 статті 612 Цивільного кодексу України). Правові наслідки порушення зобов`язання встановлені положеннями статті 611 Цивільного кодексу України. Так, згідно вищевказаної норми права, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. В силу статті 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (стаття 625 Цивільного кодексу України). Частиною 1 статті 1050 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до\~статті 625\~цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до\~статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що між сторонами по справі виникли кредитні правовідносини, відповідно до яких відповідач отримавши від банку кошти у кредит, своїх зобов`язань з їх повернення і сплати відсотків за користування грошима належним чином не виконав. При визначенні обґрунтованості позовних вимог Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Харківське обласне управління Акціонерного товариства «Ощадбанк» про стягнення заборгованості, суд виходить з наступного. Між Відкритим акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» в особі філії Харківське обласне управління Відкритого акціонерного товариства «Ощадбанк» та [PERSON] був укладений кредитний договір № 17 від 30 листопада 2007 року, за яким відповідач отримав 179600 гривень 00 копійок; відповідач зобов`язань за вказаної угодою систематично не виконував, у зв`язку з чим рішенням Нововодолазького районного суду Харківської області від 29 вересня 2011 року позов Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Харківське обласне управління Акціонерного товариства «Ощадбанк» до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки задоволено, звернуто стягнення на житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] . Незважаючи на наявність вказаного рішення суду, а також виконавчого провадження № 41751548, відкритого у зв`язку з набранням рішенням Нововодолазького районного суду Харківської області від 29 вересня 2011 року у справі з єдиним унікальним № 2-87/2011 законної сили, виконання умов кредитного договору № 17 від 30 листопада 2007 року відповідачем не відбулось. Наданий до суду розрахунок заборгованості свідчить про те, що станом на 22 лютого 2018 року заборгованість відповідача за кредитним договором № 17 від 30 листопада 2007 року становить 264315 гривень 94 копійок, яка складається з наступного: 138631 гривень 99 копійок прострочена сума боргу; 110818 гривень 70 копійок інфляційні витрати від прострочених сум боргу, 1063 гривні 14 копійок сума інфляційних витрат за відсотками; 13767 гривень 17 копійок загальна сума 3% річних від прострочених сум заборгованості по основному боргу; 34 гривні 94 копійки загальна сума 3% річних від прострочених сум заборгованості по відсоткам. Приймаючи до уваги те, що відповідачем не надано відзиву на позовну заяву, суд відповідно до приписів частини 8 статті 178 Цивільного процесуального кодексу України вирішує справу за наявними у ній матеріалами. Враховуючи вищевикладене, дослідивши та проаналізувавши зібрані по справі докази суд вважає,\~що позов\~є обґрунтованим\~та підлягає\~задоволенню,оскільки між сторонами по справі дійсно виникли кредитні правовідносини, відповідно до яких [PERSON] отримавши від банку кошти у кредит, своїх зобов`язань з їх повернення і сплати відсотків за користування грошима належним чином не виконав, у зв`язку з чим позовні вимоги Публічного акціонерного\~товариства «Державний\~ощадний банк\~України» в\~особі філії\~ Харківське\~обласне управління\~Акціонерного товариства\~«Ощадбанк» підлягають задоволенню у повному обсязі. Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Харківське обласне управління Акціонерного товариства «Ощадбанк», суд відповідно до пункту 6 частини 1 статті 264 Цивільного процесуального кодексу України вважає за необхідне вирішити питання щодо розподілу між сторонами справи судових витрат. Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом (частини 1 та 2 статті 133 Цивільного процесуального кодексу України). Відповідно до частини 1, підпункту 1 пункту 1 частини 2 статті 4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі. За подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана юридичною особою, ставка судового збору встановлюється у розмірі 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. З матеріалів справи вбачається, що позивачем при подачі позовної заяви до суду було сплачено судовий збір на загальну суму 3964 гривень 74 копійок, що підтверджується меморіальним ордером № 5655677621 від 14 березня 2018 року Частиною 1 статті 141 Цивільного процесуального кодексу України встановлено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача (пункт 1 частини 2 статті 141 Цивільного процесуального кодексу України). З урахуванням викладеного,

Outcome: approved