Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-22 00:00:00

Представник позивача Проц А.В., який діє в інтересах Моторного (транспортного) страхового бюро України звернувся з позовною заявою до [PERSON] про відшкодування шкоди в порядку регресу та просить стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] (транспортного) страхового бюро України завдану шкоду в порядку регресу в розмірі 16000 грн. В обґрунтування позову зазначає, що [INFO] о 20.20 год. трапилась ДТП, а саме [PERSON] керуючи транспортним засобом «Hyundai H 200» д.н.з. [NUMBER] в с. Оришківці Гусятинського району Тернопільської області вчинив порушення ПДР та експлуатації транспортного засобу, не вжив своєчасно заходів до зменшення швидкості руху керованого ним транспортного засобу аж до його повної зупинки, а продовжував рух та вчинив наїзд на потерпілого правою частиною транспортного засобу. Внаслідок, ДТП велосипедист [PERSON] отримав тілесні ушкодження, від яких помер на місці події. Вироком Гусятинського районного суду Тернопільської області [PERSON] визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст. 286 КК України. Цивільно-правова відповідальність відповідача на момент ДТП застрахованою не була. Потерпіла особа повідомила позивача про настання ДТП та надала останньому всі необхідні документи, надання яких передбачається ст. 35 Закону України № 961-ІV. Позивач визначив розмір заподіяної шкоди та здійснив регламентну виплату потерпілій особі. Витрати на поховання склали 16000 грн. Оскільки цивільно-правова відповідальність відповідача не була застрахована, то відповідач, як особа, що винна у настанні дорожньо-транспортної пригоди, зобов`язана відшкодувати в порядку регресу позивача завдану шкоду. Ухвалою судді від 09 червня 2020 року провадження у зазначеній справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін. Представник позивача в судове засідання не з`явився, попередньо в позові клопотав про розгляд справи без участі представника позивача, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, щодо заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився про дату, час і місце слухання справи був повідомлений за місцем реєстрації відповідно до ст.128 ЦПК України. За нормою ч.4 ст.223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до ст. 280 ЦПК України судом постановлена ухвала про заочний розгляд справи. Суд, дослідивши письмові докази, подані сторонами, а також письмові пояснення, викладені в заявах по суті справи, приходить до наступного. Вироком Гусятинського районного суду Тернопільської області від 21.02.2017 року встановлено, що « [PERSON] [INFO] о 20 год. 20 хв. керував автомобілем «HYNDAI H 200», р.н. [NUMBER] , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, чим порушив вимоги п. 2.9. (а) ПДР України, згідно яких водіям категорично заборонено керувати транспортними засобами у стані алкогольного сп`яніння. Унаслідок вживання алкогольних напоїв, водій [PERSON] під час руху не був достатньо уважним та не стежив належно за дорожньою обстановкою, щоб мати змогу постійно контролювати рух керованого ним транспортного засобу та не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху, чим порушив ще вимоги п. 2.3. (б, д) ПДР України. Керуючи технічно несправним автомобілем «HYNDAI H 200», р.н. [NUMBER] , що виразилося у невідповідності шин та коліс, які водій мав можливість виявити під час підготовки автомобіля до експлуатації, тобто в порушенні п 31.4. 5(Г) ПДР України [PERSON] рухався автодорогою по вулиці Дорошенка с. Оришківці Гусятинського району від с. Гадинківці в бік центру с. Оришківці. Гусятинського району. Проїжджаючи вказаний відрізок дороги, а саме попри територію господарства [PERSON] , де дозволена для руху транспортних засобів швидкість обмежена до 60км/год, водій [PERSON] , в порушення вимог п. 12.4 ПДР України вів керований ним транспортний засіб зі швидкістю 83 км/год. В цей час по правому краю проїзної частини вулиці Дорошенка с. Оришківці Гусятинського району у напрямку центру даного села, рухався на велосипеді марки «Україна» потерпілий [PERSON] [INFO] ., житель с. Оришківці Гусятинського району. Маючи об`єктивну можливість завчасно виявити велосипедиста [PERSON] який рухався по правому краю проїзної частини в попутному напрямку для руху автомобіля «HYNDAI H 200», водій [PERSON] , в порушення вимог п. 12.3. ПДР України не вжив своєчасно заходів до зменшення швидкості руху керованого ним транспортного засобу аж до його повної зупини, а продовжував рух та вчинив наїзд на потерпілого передньою правою частиною транспортного засобу. Внаслідок наїзду велосипедист [PERSON] отримав тілесні ушкодження, внаслідок яких помер на місці події. Порушення водієм [PERSON] вимог п.п. 12.3, 12.4 ПДР України перебуває у прямому причинному зв`язку із настанням даної дорожньо-транспортної пригоди та спричиненням смерті потерпілому [PERSON] » (а.с.5-6). Вироком Гусятинського районного суду Тернопільської області від 21.02.2017 року [PERSON] визнано винним за ч.2 ст. 286 Кримінального кодексу України з приводу вказаної дорожньо-транспортної пригоди, що мала місце [INFO]. Вирок набрав законної сили 24 березня 2017 року. Як встановлено, [PERSON] , [INFO] є дочкою [PERSON] , [INFO] . Даний факт стверджується рішенням Гусятинського районного суду Тернопільської області від 14.04.2016 року в цивільній справі № 596/487/16-ц (а.с.7). Відповідно до ч.4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER] виданого 10.05.2016 року Оришківською сільською радою Гусятинського району Тернопільської області, [PERSON] помер [INFO] (а.с.19). Товарним чеком від 10.05.2016 року, виданим ФОП [PERSON] вбачається, що [PERSON] понесла витрати на поховання на загальну суму 16 000 грн. (а.с.8). На момент вчинення дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність [PERSON] була не застрахована, що підтверджується відповідно на запит перевірки чинності поліса внутрішнього ОСЦПВВТЗ (а.с.12). Представник [PERSON] - [PERSON] 17.11.2017 року звернувся до Моторного (транспортного) страхового бюро України із заявою про виплату страхового відшкодування для дочки загиблого - [PERSON] . Просив відшкодувати [PERSON] витрати в загальному розмірі 33 400 грн., в межах страхового ліміту, які просив здійснити шляхом перерахування коштів на банківський рахунок [PERSON] , з яких: 16 000 грн. (відшкодування витрат на поховання - 27.4 Закону) та 17 400 грн. (відшкодування моральної шкоди 27.3 Закону) (а.с.13). Розрахунком розміру відшкодування шкоди, пов`язаної із витратами на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника № 44119 від 23.03.2018 року встановлено, що сума до виплати згідно наданих документів становить 16 000 грн. Відповідно до Довідки № 1 Моторного (транспортного) страхового бюро України від 23.03.2018 року про розмір відшкодування шкоди з фонду захисту потерпілих, сума відшкодування [PERSON] становить 16 000 грн. (а.с.20). На підставі вказаної довідки видано Наказ Моторного (транспортного) страхового бюро України про відшкодування шкоди з фонду захисту потерпілих [PERSON] № 3009 від 03.04.2018 року, на підставі ст. 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», приймаючи до уваги довідку № 1 від 23.03.2018 про розмір відшкодування шкоди та документи, надані по справі МТСБУ № 44119, [PERSON] призначено виплату в рахунок відшкодування заподіяної шкоди у сумі 16 000,00 грн. (а.с.21), та згідно платіжного доручення № 903421 від 03.04.2018 року їй перераховано вказану суму (а.с.22). Частиною першою статі 1166 ЦК України визначено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Пунктом 41.1 ст. 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено, що МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих, відшкодовує шкоду на умовах визначених Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність. Згідно ч. 1 ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Аналогічні положення містяться в п. 38.2.1 ст. 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», де зазначено, що МТСБУ після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до власника, водія транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім осіб, зазначених у пункті 13.1 статті 13 цього Закону. Як роз`яснено в п. 26 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» до страховика (МТСБУ), який виплатив страхове відшкодування, переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, яка одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Сума страхового відшкодування підлягає стягненню з особи, відповідальної за завдані збитки, відповідно до правил статті 993 ЦК. З огляду на вищевказане, суд приходить до висновку, що позивачем доведено наявність правових підстав для стягнення з відповідача [PERSON] на відшкодування в порядку регресу витрат, пов`язаних з виплатою страхового відшкодування, в сумі 16 000,00 грн., а тому позов є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню в повному обсязі. Оскільки позов підлягає задоволенню, тому на підставі ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по оплаті судового збору. На підставі викладеного та

Outcome: approved