Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-03 00:00:00

Публічне акціонерне товариство [PERSON] банк «ПриватБанк» (далі позивач) звернулося до суду з позовною заявою до [PERSON] (далі відповідач) про стягнення заборгованості. В обґрунтування позову позивач зазначає, що відповідно до умов кредитного договору б/н від 01.11.2012 року відповідач отримав кредит в сумі 1800 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків 20,40 % на рік за користування кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана ним заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами банку складає між ним та позивачем договір, що підтверджується підписом відповідача під заявою. Посилаючись на статті 526, 527, 530 Цивільного кодексу (далі ЦК) України позивач зазначає, що зобовязання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону і припиняються виконанням, проведеним належним чином. Відповідач зобовязання належним чином не виконував, тому станом на 31.03.2017 року за ним утворилась заборгованість в розмірі 11624,73 гривень, яка складається з наступного: заборгованість за кредитом 128,41 грн.; заборгованість зі сплати процентів за користування кредитом 7416,57 грн.; заборгованість за пенею та комісією 3050,00 грн.; відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг штраф (фіксована частина) 500, 00 грн.; штраф (процентна складова) 529,75 грн.. На підставі ст.ст. 509, 525, 526, 527, 530, 598, 599, 610, 615, 629, 1050, 1054 ЦК України позивач просить стягнути заборгованість по кредиту та судові витрати. В судове засідання представник позивача не з'явився, надав до суду заяву, в якій просить задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, провести заочний розгляд справи без участі представника позивача та відповідача на підставі наданих суду доказів. Відповідач в судове засідання не зявився, надав суду письмову заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги не визнав. Відповідач подав окремо заяву про застосування строку позовної давності (а.с. 51-53), в якій зазначив, що відповідно до розділу 3 Умов та правил надання банківських послуг «Правила користування платіжною карткою», які надавалися йому позивачем при укладанні заяви від 01.11.2012 року, зазначено, що картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі - зі спливом останнього дня місяця дії картки. Відповідач вказує, що відповідно до пунктів 3.1.1, 5.4 Правил користування платіжною карткою, які видавалися йому позивачем при укладанні заяви від 01.11.2012 року, кінцева дата дії картки (місяць і рік) вказані на ній і вона дійсна до останнього календарного дня зазначеного місяця, строк погашення процентів за кредитом визначено щомісячними платежами, а строк погашення кредиту в повному обсязі визначено останнім днем місяця, вказаного на картці. Відповідно до умов договору № б/н від 01.11.2012 року термін дії кредитного ліміту збігається зі строком дії кредитної карти і закінчився 01.11.2013 року. Договором № б/н від 01.11.2012 року встановлено погашення процентів за кредитом щомісячними платежами та встановлено кінцевий строк погашення кредиту в повному обсязі до 01.11.2013 року. Відповідач вважає, що перебіг позовної давності щодо повернення кредиту за кредитним договором закінчився 01.11.2016 року, а позовна заява від 26.04.2017 року про стягнення з нього заборгованості за договором від 01.11.2012 року подана позивачем до суду зі спливом строку трирічної позовної давності. Також відповідач подав заперечення проти позову з додатками (а.с. 54-92), у якому заперечив проти задоволення позову, посилаючись на те, що на час підписання кредитного договору та отримання ним кредитної картки «Універсальна», він не погоджувався з Умовами та правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами банку. На умовах відсутній його підпис. На той час діяли інші Умови та правила, а не ті, що позивач додав до позову. Відповідач зазначає, що умовами, які йому були надані під час підписання ним заяви на видачу кредитної картки від 01.11.2012 року не передбачено нарахування неустойки та комісії, які позивач просить стягнути, тому вимога позивача про стягнення неустойки та комісії є безпідставною. Відповідач вказує на те, що в розрахунку заборгованості, доданого позивачем до позовної заяви станом на 18.06.2014 року зазначено погашення процентів на суму 4,91 грн. та сума погашення за наданим кредитом 95,00 грн., ці суми він не сплачував банку. Сам по собі розрахунок заборгованості не є доказом того, що він сплачував вказані грошові кошти банку 18.06.2014 року. Доказів сплати вказаних сум банк не надав, тому дана обставина банком не доведена. На підставі викладеного відповідач просить суд відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Суд, дослідивши наявні у матеріалах справи докази та оцінивши їх у сукупності, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного. Статтею 203 ЦК України передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятись у формі, встановленій законом. Згідно з ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Існування договірних зобов`язань між сторонами підтверджується заявою без номера від 01.11.2012 року, згідно з якою позивач надав відповідачу кредитний ліміт на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 20,40 % на рік на залишок суми заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки (а.с. 6-7). Частиною 1 статті 634 ЦК України передбачено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Згідно із ч. 1 ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору. Відповідно до ч. 2 ст. 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Статтею 640 визначено, що договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції (ч. 1). Відповідачем було підписано заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг. У даній заяві зазначено, що клієнт згоден з тим, що дана заява разом з Памяткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складають між клієнтом та банком договір про надання банківських послуг. Клієнт ознайомився і згоден з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення у письмовому вигляді. Умови та Правила надання банківських послуг, розміщені на офіційному сайті Приватбанку www.privatbank.ua. Клієнт зобовязується виконувати вимоги Умов та Правил надання банківських послуг, а також регулярно ознайомлюватися з їх змінами на сайті Приватбанку www.privatbank.ua. Тому твердження відповідача, що позивач долучив до позову Умови та Правила надання банківських послуг, а також Тарифи банку не такого змісту, які були на час підписання ним заяви про надання кредиту, є безпідставними. Відповідно до ст. ст. 526, 527 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Згідно з розрахунком заборгованості станом на 31.03.2017 року, наданим позивачем, внаслідок неналежного виконання умов кредитного договору за відповідачем утворилась заборгованість в розмірі 11624,73 гривень, яка складається з наступного: 128,41 гривень - заборгованість за кредитом; 7416,57 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 3050,00 грн. - заборгованість за пенею та комісією, а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. - штраф (фіксована частина); 529,75 грн. - штраф (процентна складова) (а.с.4-5). Згідно з ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором, зокрема: припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; сплата неустойки та відшкодування збитків. Позивач не обґрунтував у позові, на підставі яких норм законодавства або умов кредитного договору між сторонами він нарахував комісію за користування кредитом, не розкрив механізм нарахування її відповідачу в зазначеному у позову розмірі. На дату підписання кредитного договору діяв абзац третій частини четвертої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», який забороняв кредитодавцю встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною. Відповідно до п. 17 ст.1 цього Закону послуга - діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб. В частині першій статті 901 ЦК України вказано, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Згідно з ч.1 ст.903 ЦК України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Позивач не зазначив у позові, які його дії носили характер послуг для відповідача, яким пунктом кредитного договору встановлено розмір, строки та порядок їх оплати. Згідно з ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» реальна річна процентна ставка обчислюється відповідно до нормативно-правових актів органів, що здійснюють державне регулювання ринків фінансових послуг (ч. 1). Для цілей обчислення реальної річної процентної ставки визначаються загальні витрати за споживчим кредитом. До загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця (у тому числі за ведення рахунків), які сплачуються споживачем, повязані з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, розраховані на дату укладення договору про споживчий кредит, які є обовязковими для укладення договору про споживчий кредит, а також за послуги кредитного посередника (за наявності). У разі якщо витрати на додаткові чи супутні послуги кредитодавця, отримання яких є обовязковим для укладення договору про споживчий кредит, або кредитного посередника (за наявності) не були включені до загальних витрат за споживчим кредитом, платежі за ці послуги не підлягають сплаті споживачем. Платежі за додаткові та супутні послуги третіх осіб, повязані з договором про споживчий кредит, не включаються до загальних витрат за споживчим кредитом. Якщо укладення договору про надання додаткових чи супутніх послуг третіми особами є обовязковим для отримання кредиту або для отримання кредиту на умовах, що пропонуються кредитодавцем, споживач має бути прямо проінформований про це у письмовій формі (ч. 2). На думку суду, в даному випадку відкриття кредитного рахунку, його ведення, видача кредиту - це не послуги, надані позичальнику, а прямий обов'язок банку, пов'язаний з урахуванням операцій з кредитування відповідно до нормативних актів Національного банку України. Тому суд дійшов висновку, що в частині позовної вимоги про стягнення боргу по комісії за користування кредитом слід відмовити. За правилами ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Тобто пеня - це санкція, яка нараховується з першого дня прострочення й доти, доки зобов'язання не буде виконано. Її розмір збільшується залежно від продовження правопорушення. Згідно з ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання договірних зобов'язань або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Пунктами 2.1.1.7.6 Умовами надання банківських послуг передбачено, що при порушенні позичальником строків платежів по будь-якому з грошових зобовязань, передбачених цим договором більше ніж на 30 днів, клієнт зобовязується сплатити банку штраф 500 грн. та 5 % від суми заборгованості по кредитному ліміту з врахуванням нарахованих та прострочених процентів та комісії. Оскільки пеня, як і штрафи, нарахована позивачем за порушення позичальником строків платежів по кожному з грошових зобовязань, але позивач не обґрунтував її застосування та розмір посиланням на умови договору між сторонами, не навів окремо її розрахунок, суд вбачає застосування позивачем подвійної відповідальності одного виду за одне й те ж саме правопорушення, що суперечить нормі ст.61 Конституції та ст.549 ЦК України, і вважає, що у стягненні пені слід відмовити. Пунктом 1.1.7.12. Умов і правил надання банківських послуг передбачено, що договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього терміну жодна із сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично лонгується на такий же термін. Жодна із сторін про припинення дії договору не заявляла, у зв'язку з чим відбувалась автоматична пролонгація договору, тобто продовження його строку із збереженням тих умов, на яких його було укладено, а отже кредитний договір є чинним. Відповідно до статті 1069 ЦК України права і обов'язки сторін, пов'язані з кредитуванням рахунку, визначаються положеннями про позику і кредит (параграфи 1, 2 глави 71 ЦК України), якщо інше не встановлено договором. Згідно з приписами статей 1054, 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути кредитодавцеві кредит у строк та в порядку, що встановлені договором. За загальними правилами, встановленими статтями 526, 530, 611, 629 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу та у встановлений строк, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, а договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Вирішуючи заяву відповідача про застосування позовної давності, суд враховує наступне. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина 4 статті 267 ЦК України). Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність. Скорочена позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) (частина 2 статті 258 ЦК України). Доказів укладення сторонами договору про збільшення позовної давності суду не надано. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини 1 та 5 статті 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Водночас перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується (стаття 264 Цивільного кодексу України). З розрахунку заборгованості за договором вбачається, що останній платіж по погашенню заборгованості відповідачем здійснено 18 червня 2014 р. Отже загальний строк позовної давності спливав 19 червня 2017 року. Оскільки позивач звернувся до суду з позовом 05 травня 2017 р., загальний строк позовної давності не порушено. Суд критично ставиться до доводів відповідача стосовно не здійснення ним останнього платежу 18.06.2014 року, оскільки судовий процес здійснюється на підставі змагальності сторін, суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом (ч.1, 4 ст. 10 ЦПК України) і відповідач зі свого боку не заявив суду жодних клопотань про витребування у позивача квитанцій, касових ордерів та іншого підтвердження щодо здійснення ним платежу від 18.06.2014 року. Підстав для застосування позовної давності до вимог банку про стягнення штрафів суд не вбачає, оскільки за умовами договору ці штрафи нараховуються одноразово. Проте з огляду на зменшення розміру заборгованості підлягає зменшенню і розмір штрафу, який рахується у процентному відношенні від суми заборгованості. Оскільки суд відмовляє в задоволенні позовної вимоги щодо стягнення з відповідача заборгованості з пені та комісії, до стягнення з відповідача суд присуджує тіло кредиту в сумі 128,41 грн., проценти в сумі 7416,57 грн., що разом становить 7544,98 грн., 5% від цієї суми становить 377,25 грн.. Отже, підсумовуючи викладене, суд вважає обґрунтованими і доведеними вимоги позивача про стягнення заборгованості за кредитним договором в загальному розмірі 8422,23 грн., що складається із заборгованості по тілу кредиту в сумі 128,41 грн., заборгованості по процентах в сумі 7416,57 грн., штрафів - 500 грн. (фіксована частина) і 377,25 грн. (процентна складова). Відповідно до положень статті 88 ЦПК України суд здійснює розподіл судових витрат пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, що позивач поніс витрати на оплату судового збору в сумі 1600 грн., що підтверджується платіжним дорученням № PROM6BV4L8 від 26.04.2017 року (а.с.1), а позов задоволений на 72,44 % (8422,23 х 100 : 11624,23 = 72,44%), суд присуджує з відповідача на користь позивача 1159,04 грн. (1600 : 72,44% = 1159,04) судових витрат. Решту судових витрат 440,96 грн. слід залишити на позивачеві. На підставі викладеного та ст.ст. 526, 527, 530, 549, 611, 612, 623, 625, 1054 ЦК України,

Outcome: approved