Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-10 00:00:00

Представник позивача ТОВ «Хімпроменерго» звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати недійсним договір поруки від 09.11.2011 року, укладений між [PERSON] та Публічним акціонерним товариством «МАРФІН БАНК» та стягнути з відповідачів судові витрати. В обґрунтування позовних вимог посилаються на те, що 09 листопада 2011 року між ПАТ «МАРФІН БАНК» та [PERSON] було укладено договір поруки. Відповідно до вказаного договору [PERSON] як поручитель поручився перед ПАТ «МАРФІН БАНК» за виконання ТОВ «Хімпроменерго» зобовязань за кредитним договором №00174/D від 09.11.2011 року із всіма додатковими угодами до нього. У Статуті ТОВ «Хімпромнерго» вказано, що прийняття рішення щодо надання повноважень директору товариства для укладання та підписання різного характеру угод та договорів, а також вчинення право чинів, загальна вартість яких перевищує 150\~000,00 грн., але Статутом передбачено, що повноваження директора товариства мають такі обмеження: укладання від імені товариства договорів, (контрактів), здійснення інших юридичних дій здійснюється виключно після розгляду такого питання на загальних зборах учасників товариства та прийняття такого рішення; укладання договорів (контрактів), угод та право чинів, загальна вартість яких не перевищує 150\~000,00 грн., а у разі якщо вартість є більшою здійснюється виключно після розгляду такого питання на загальних зборах учасників товариства та прийняття такого рішення. Представник ТОВ «Хімпроменерго» вважає, що кредитний договір від 09.11.2011 року укладений з перевищенням представником юридичної особи ТОВ «Хімпроменерго» своїх повноважень, без відповідного рішення загальних зборів учасників товариства, для визнання договору поруки від 09.11.2011 року, який є похідним від основного зобовязання (кредитного договору) існують достатні правові підстави. Представник ТОВ «Хімпроменерго» у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив задовольнити позов у повному обсязі. Інші сторони в судове засідання не зявилися причини неявки суду не повідомили.\~\~ Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до наступного. Відповідно до договору поруки від 09.11.2011 року, укладеного між ПАТ «МАРФІН БАНК» та [PERSON], останній як поручитель поручився перед кредитором за виконання боржником ТОВ «Хімпроменерго» зобов'язань, вказаних в п. 2.1 кредитного договору №00174/D від 09.11.2011 року. Згідно з п. 1.1. договору поруки, поручитель відповідає перед кредитором за виконання зобов'язання боржником в повному обсязі. Відповідно до п. 1.1. договору, порукою за цим договором забезпечується виконання зобов'язань, що випливають з кредитного договору №00174/D від 09.11.2011 року, а саме: по поверненню наданого ПАТ «МАРФІН БАНК»кредиту у вигляді не поновлювальної кредитної лінії на суму 1\~650\~000,00 грн. Згідно ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі. Так, ч.1 ст. 554 ЦК України визначено, що у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Відповідно до ч. 4\~ст. 559 ЦК України, порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Відповідно до вимог\~статті 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Укладаючи договір поруки від 09.11.2011 року, сторонами договору не були порушені вимоги\~ст. 203 ЦК України. Згідно ч.1, 3 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені\~частинами першою - третьою,\~п'ятою\~та\~шостою статті 203\~цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). У своїх запереченнях представник відповідача [PERSON] просив, відмовити у задоволенні позову у повному обсязі, обґрунтовуючи тим, що представник ТОВ «Хімпроменерго» у своєму позові не наводить жодних підстав, які б могли свідчити, що договір поруки від 09.11.2011 року є недійсним. Крім того, при ухваленні рішення Дніпропетровським районним судом Дніпропетровської області від 27 вересня 2013 року по цивільній справі №175/2200/13-ц за позовом Публічного Акціонерного Товариства «МАРФІН БАНК» до [PERSON], 3-тя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю «Хімпроменерго», про стягнення заборгованості за кредитним договором та договором поруки судом вже досліджувався вищевказаний договір поруки від 09.11.2011 року та були встановлені усі обставини укладання договору поруки між його сторонами, чим підтвердив його законність. Рішення набрало законної сили 22 квітня 2014 року. Відповідно до ч.1 ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Так, у ч.3 ст. 61 ЦПК України вказано, що обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Суд, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України враховуючи, що у задоволенні позовних вимог позивачу відмовлено, судовий збір стягненню з відповідача не підлягає.

Outcome: dismissed