Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-25 00:00:00

Представник Публічного акціонерного товариства Комерційного банку ‹‹ПРИВАТБАНК›› [PERSON], який представляє інтереси позивача на підставі відповідної довіреності від 11.09.2017 року, діючи в інтересах позивача, звернувся до суду та просив стягнути з [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» заборгованість у розмірі 12037,34 грн. за кредитним договором б/н від 23.05.2012 року. Також просив стягнути з відповідача понесені позивачем судові витрати у виді сплаченого при зверненні до суду судового збору. Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що відповідно до укладеного договору № б/н від 23.05.2012 року [PERSON] отримала кредит в сумі 3000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідачка підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з „Умовами та правилами надання\~ банківських послуг та „Тарифами банку, складає між нею та банком договір, що підтверджується підписом у заяві. В порушення вимог ст.526, 527, 530 ЦК України та умов договору [PERSON] зобовязання за вказаним договором належним чином не виконала. У звязку з зазначеними порушеннями зобовязань за кредитним договором [PERSON] станом на 21.11.2017 року має заборгованість 12037,34 грн., яка складається з наступного: 1722,15 грн. заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 9393,75 грн. пені за користування кредитом. Також позивачем нараховані судові штрафи 500,00 грн. фіксована частина та 549,40 грн. - процентна складова. У зв'язку з невиконанням відповідачкою кредитних зобов'язань позивач змушений звернутись до суду. Ухвалою судді від 03.01.2018 року відкрито провадження у зазначеній справі. У судове засідання представник позивача ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» не зявився, про дату, час та місце судового розгляду справи позивач повідомлений належним чином. В матеріалах справи міститься письмове клопотання з проханням розглянути справу за відсутності представника позивача, заявлені позовні вимоги ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» підтримує в повному обсязі та не заперечує проти заочного розгляду справи та винесення судом заочного рішення. ( а.с. 3 зв.,32). Згідно положень ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідачка [PERSON] в судове засідання повторно не зявилася, про час і місце судового розгляду двічі повідомлена належним чином за місцем реєстрації її проживання. [PERSON], [INFO], за даними довідки від 28.12.2017 року Городнянської міської ради зареєстрована і проживає за адресою: [INFO]. (а.с.37,42). Відповідно до вимог ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Відповідно до положень ч. 4 ст. 223, 280 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, якщо відповідач не повідомив суд про причини неявки та якщо від нього не надійшов відзив, суд вирішує справу на підставі наявних у справі доказів, у разі згоди на це позивача. Враховуючи той факт, що відповідачка [PERSON] двічі належним чином\~ повідомлена про дату, час та місце судового розгляду справи, в судове засідання повторно\~ не зявилася, про причини неявки суд не повідомила, не надала відзиву на позов, заяви про розгляд справи за її відсутності, позивач не заперечує проти проведення заочного розгляду справи та ухвалення заочного рішення, суд приходить до висновку щодо можливості проведення заочного розгляду справи та ухвалення у справі заочного рішення на підставі наявних у справі доказів. У відповідності до положень частини до\~ч. 2 ст. 247 ЦПК України\~ у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Зясувавши обставини справи, перевіривши їх доказами, які були досліджені в судовому засіданні, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково з наступних підстав. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. З дослідженого в судовому засіданні кредитного договору № б/н від 23.05.2012 року встановлено, що він складається з анкети-заяви [PERSON] та укладений між останньою (позичальник) та ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» (кредитор). За умовами договору кредитор 23.05.2012 року надав [PERSON] кредитну картку з встановленим кредитним лімітом 3000,00 грн. Заява на отримання кредиту підписана [PERSON] 23.05.2012 року (а. с. 8). В Умовах та Правилах надання банківських послуг детально визначено права та обовязки банку, права та обовязки клієнта, умови обслуговування та правила користування платіжною карткою, відповідальність сторін (а.с.10-24). З матеріалів позовної заяви та розрахунку заборгованості по кредитному договору вбачається, що загальна сума заборгованості [PERSON] за вказаним кредитним договором станом на 21.11.2017 року становить 12037,34 грн., яка складається з наступного: 1722,15 грн. заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 9393,75 грн. пеня за порушення умов користування кредитом. Також позивачем нараховані судові штрафи : 500,00 грн. фіксована частина та 549,40 грн. - процентна складова, всього нараховані штрафи в сумі 1049,40 грн. ( а.с. 6-7). Відповідно статті 1049 ЦК України, позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі), у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст.3 ЦК України серед загальних засад цивільного законодавства вказана свобода договору. Стаття 6 ЦК України надає право сторонам в договорі відступити від положень актів цивільного судочинства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Згідно ст. 14 ЦК України цивільні обовязки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами. За правилами ст.1052 ЦК України, у разі невиконання позичальником обов'язків, встановлених договором позики, щодо забезпечення повернення позики, а також у разі втрати забезпечення виконання зобов'язання або погіршення його умов за обставин, за які позикодавець не несе відповідальності, позикодавець має право вимагати від позичальника дострокового повернення позики та сплати процентів, \~належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу, якщо інше не встановлено договором. Матеріали справи свідчать про те, що відповідачка [PERSON] зобовязання по кредитному договору від 23.05.2012 року не виконує, у звязку з чим їй згідно з умовами кредитного договору позивач нараховує відсотки, пеню та штрафи. Відповідачка не надала суду доказів сплати відсотків, пені та штрафів та не спростувала даних розрахунку заборгованості по кредиту. Надані позивачем до справи докази вказують на те, що позовні вимоги ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» до [PERSON] ґрунтуються на укладеному договорі. При цьому, вирішуючи позовні вимоги щодо стягнення з відповідачки на користь позивача штрафів відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. - штраф (фіксована частина), 549,0 грн. - штраф (процентна складова), суд вважає за необхідне у стягненні штрафів відмовити. При цьому суд приймає до уваги правову позицію Верховного Суду України, висловлену у постанові від 21.10.2015 року у справі №6-2003цс15, в якій роз'яснено, що цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обовязку новим, або у приєднанні до невиконаного обовязку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обовязків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобовязання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України). За положеннями статті 61 Конституції України, ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобовязань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Враховуючи наведене, суд доходить висновку про те, що у звязку з неповерненням відповідачкою грошових коштів у належному розмірі стягненню підлягають заборгованість за процентами та пеня. Згідно ч.1ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позов задоволений частково, на підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України\~з [PERSON] на користь ПАТ КБ «Приватбанк» пропорційно до розміру задоволених позовних вимог підлягають стягненню судові витрати, понесені банком на сплату судового збору при зверненні до суду На підставі викладеного,

Outcome: partial