Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-21 00:00:00

Представник позивача звернулася до суду з позовною заявою, в якій просить визначити, що частка [PERSON], у праві спільної сумісної власності на квартиру [ADDRESS] становить ?, частка [PERSON] - ?, частка [PERSON] - ?; частка [PERSON] - ?, визнати за позивачем право власності ? частину зазначеної квартири. Позов обґрунтований такими обставинами. [INFO] померла мати позивача [PERSON]. Після її смерті відкрилася спадщина у вигляді належної їй частки у праві спільної сумісної власності на квартиру [ADDRESS]. Іншими співвласниками квартири є позивач та її чоловік [PERSON] та син позивача [PERSON]. Позивач є єдиним спадкоємцем першої черги після смерті матері. У встановлений законом строк вона звернулася до державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, проте нотаріус не видав їй свідоцтва про право власності на спадщину за законом, оскільки частка померлої у праві спільної сумісної власності не визначена. У зв'язку з цим позивач змушена була звернутися до суду за захистом своїх прав. У судовому засіданні позивач та її представник позов підтримали та просили його задовольнити. Відповідач [PERSON] позов визнав повністю. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, подав заяву з проханням розглядати справу за його відсутністю та визнання позову. Представник Одеської міської ради у судові засідання не з'являвся, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суду не повідомив, заяву про розгляд справи за його відсутності не подав. Вислухавши сторони, дослідивши письмові докази по справі, вивчивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов належить задовольнити, зважаючи на такі обставини. Як встановлено в судовому засіданні, позивач [PERSON] є донькою [PERSON] (Свідоцтво про народження [NUMBER]). На підставі Свідоцтва про право власності на житло, виданого 23.07.1993 року УЖКГ виконкому Одеської міської Ради народних депутатів, [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] належить на праві спільної сумісної власності квартира [ADDRESS]. Право власності на зазначену квартиру не було зареєстровано в органах технічної інвентаризації. [INFO] [PERSON] померла, про що складено відповідний актовий запис № 1555 Відділом РАГС виконкому Жовтневої райради народних депутатів м. Одеси. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, яка в цілому складається з частки у праві спільної сумісної власності на квартиру [ADDRESS]. Згідно з довідкою з місця проживання про склад сім'ї та реєстрацію, [PERSON] постійно проживала разом із спадкодавцем у зазначеній квартирі по день смерті останньої та була зареєстрована за цією адресою. 28.01.2014 року позивач звернулася до Сьомої одеської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Державний нотаріус Сьомої одеської державної нотаріальної контори Мельник Л.В. своєю постановою від 26.02.2014 року відмовила позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на квартиру [ADDRESS], оскільки право власності на частку квартири не було зареєстровано у відповідному органі реєстрації прав на нерухоме майно. Таким чином, спірні відносини між сторонами виникли у зв'язку зі спадкуванням та визначенням часток у праві спільної сумісної власності на квартиру. Відповідно до п. 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України правила книги шостої ЦК України застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом. Зважаючи на положення ст. 549 ЦК УРСР 1963 року, чинного на час відкриття спадщини, позивач прийняла спадщину, фактично вступивши в управління та володіння спадковим майном, оскільки на день смерті спадкодавця проживала разом із нею. Таким чином, до спірних правовідносин належить застосовувати положення ЦК УРСР 1963 року. Відповідно до ст. 524 ЦК УРСР спадкування здійснюється за законом та за заповітом. Спадкування за законом має місце, коли і оскільки воно не замінено заповітом. Згідно зі ст. 529 ЦК УРСР позивач є єдиним спадкоємцем першої черги за законом після смерті матері [PERSON]. Відповідно до ч. 2 ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» передача квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках здійснюється в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім'ї, які постійно мешкають у цій квартирі (будинку), житловому приміщенні у гуртожитку, в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, з обов'язковим визначенням уповноваженого власника квартири (будинку), житлового приміщення у гуртожитку. Відповідно до ч. 2 ст. 112 ЦК УРСР 1963 року, чинного на час виникнення права спільної сумісної власності на квартиру [ADDRESS], сумісною власністю є спільна власність без визначення часток. Відповідно до п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» від 22.12.1995 року № 22, оскільки праця є основою створення і примноження власності громадян, розмір частки учасника спільної сумісної власності визначається ступенем його трудової участі, якщо інше не випливає із законодавства України. При відсутності доказів про те, що участь когось з учасників спільної сумісної власності (крім сумісної власності подружжя) у надбанні майна була більшою або меншою - частки визначаються рівними. Зважаючи на відсутність доказів про те, що участь когось зі співвласників квартири [ADDRESS] у її надбанні була більшою або меншою, а також відсутність домовленості між ними щодо розміру їхніх часток у праві спільної сумісної власності, відсутність рішення суду із цього приводу, суд доходить висновку, що частка кожного з них, у тому числі позивача, у праві спільної сумісної власності на квартиру становить 1/4. Що стосується відсутності факту реєстрації права власності на зазначену квартиру в органах технічної інвентаризації, суд звертає увагу на те, що відповідно до ч. 4 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав. На час виникнення права спільної сумісної власності на спірну квартиру (1993 рік) чинною була Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР від 31.01.1966 року, яка не передбачала обов'язкової реєстрації квартир в багатоквартирних будинках. Отже, право власності у спадкодавця виникло згідно з вимогами чинного на той час законодавства. Таким чином, суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] є законними, обґрунтованими та мають бути задоволені.

Outcome: approved