Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-20 00:00:00

Представник позивачки звернулася до суду із позовом, в якому просить визнати за нею право власності право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, який розміщений в [ADDRESS] та присадибна земельна ділянка, площею 0,20 га., яка розміщена в [ADDRESS] . В позові посилається на те, що після смерті [INFO] чоловіка позивачки [PERSON] відкрилась спадщина, яка складається з житлового будинку та земельної ділянки бід цим будинком. Звернувшись до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину на вказане майно, позивачу було відмовлено у зв`язку з наявністю інших спадкоємців, а саме відповідачів. Позивачка в судове засідання не з`явилася, її представник подала заяву про розгляд справи без її участі, де зазначила, що позовні вимоги підтримує та просила їх задовольнити з підстав викладених в позові. В судове засідання відповідачі не з`явилися, надали через канцелярію суду заяви про проведення розгляду справи за їх відсутності, позовні вимоги визнали. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення позову на підставі наступного. Судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] , мешканка смт. Чаплинка. Каховського району Херсонської області, є дружиною [PERSON] , 1945 року народження, про що свідчить свідоцтво про одруження серії [NUMBER] від 10.10.1964. [PERSON] помер [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про його смерть серії [NUMBER] видане Чаплинським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Херсонській області 21.06.2016. Рішенням Чаплинського районного суду Херсонської області від 28.08.2018 прийнятого у справі № 665/432/18 встановлено факт реєстрації шлюбу 10 жовтня 1964 року між [PERSON] , [INFO] , з [PERSON] , який помер [INFO] . Після смерті чоловіка позивачки [PERSON] залишилася спадщина, яка складається із житлового будинку, який знаходиться в [ADDRESS] та з присадибної земельної ділянки, площею 0,20 га., із цільовим призначенням: обслуговування житлового будинку, та яка розміщена на території Чаплинської селищної ради Херсонської області. На вищевказане домоволодіння правовстановлюючі документи відсутні, оскільки вказане домоволодіння збудоване до 5 серпня 1992 року, що підтверджується свідоцтвом про забудову садиби в сільських населених пунктах Української РСР 1969 року, виданого на ім`я [PERSON] та технічним паспортом, у графі «рік забудови» значиться «1972» та у подальшому з 1973 по 1991 рік було збудовано прибудови до будинку та господарські споруди. Відповідно до статті 86 ЦК УРСР визначено те, що право власності - це врегульовані законом суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження майном. Право власності на збудований житловий будинок набувається в порядку, який існував на час його будівництва. За пунктом 3.1 Порядку прийняття в експлуатацію індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, громадських будинків та будівель і споруд сільськогосподарського призначення І та II категорій складності, які збудовані без дозволу на виконання будівельних робіт, і проведення технічного обстеження їх будівельних конструкцій та інженерних мереж, затвердженого наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 19.03.2013 № 95, документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 05 серпня 1992 року індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, які не підлягають прийняттю в експлуатацію, вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил, зокрема для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації. Тобто, не належать до самочинного будівництва індивідуальні (садибні) житлові будинки, господарські (присадибні) будівлі та споруди, прибудови до них побудовані до 05 серпня 1992 року, якщо їх відповідність вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил підтверджується технічним паспортом, складеним за результатами технічної інвентаризації. Домоволодіння, яке знаходиться в [ADDRESS] , загальною площею 68,2 кв.м., з них: житлова - 47,9 кв.м., та допоміжна (підсобна) -20,3 кв.м., згідно із технічним паспортом були побудовані у період з 1972 до 05 серпня 1992 року, з дозволу виконавчого комітету Чаплинської районної ради народних депутатів відповідно до затвердженого генерального плану. Відтак набуття права власності на вказане домоволодіння відбулося до 05 серпня 1992 року, оскільки постановою Кабінету Міністрів України від 05 серпня 1992 року № 449 «Про порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів державного замовлення» встановлено порядок та умови прийняття в експлуатацію об`єктів будівництва, якою не передбачалась процедура введення приватних житлових будинків в експлуатацію при оформленні права власності, збудованих до 05 серпня 1992 року. Документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 05 серпня 1992 року індивідуальних жилих будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, які не підлягають прийняттю в експлуатацію, вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил, зокрема для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації. У технічному паспорті на спірний будинок у графі «рік побудови» зазначено «1972», тобто, спірний будинок із прибудовами та господарськими спорудами побудовано до 05 серпня 1992 року, а отже [PERSON] набув за життя право власності на вказане домоволодіння. Окрім того, у 1968 році [PERSON] було надано присадибну земельну ділянку, площею 0,20 га., для будівництва житлового будинку, яку останній у 1998 році приватизував, що підтверджує державний акт на право приватної власності на землю серії ХС-ХУПІ - 1 № 000369 від 24.04.1998, виданого на ім`я спадкодавця [PERSON] . Тобто належність спадкодавцю спадкового майна в судовому засіданні підтверджено. Крім того, діти позивачки [PERSON] та спадкодавця - відповідачі [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , спадщину, яка залишилася після смерті батька оформляти відмовляються, від своїх часток відмовляються на користь матері - позивачки [PERSON] , про що зазначили у своїх заявах про визнання позову. Позивачка зверталась до приватного нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину на вказане майно, однак їй було відмовлено у зв`язку з наявністю інших спадкоємців, а саме відповідачів, про що свідчить постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії. Згідно ч.1\~ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до\~ст.\~1258\~ЦК України,\~спадкоємці за\~законом одержують\~право на\~спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених\~статтею 1259\~цього Кодексу. Згідно ст..1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ч.3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину. Стаття 1268 ЦК України регламентує, що\~ спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до ст. 1274 ЦК України, спадкоємець за законом має право відмовитися від прийняття спадщини на користь будь-кого із спадкоємців за законом незалежно від черги. У відповідності до\~статті 16 ЦК України\~кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового права, одним із способів захисту цивільного права та інтересу може бути визнання права. Пленум Верховного Суду України в абз.3 п.23 постанови №7\~від 30\~травня 2008\~року «Про\~судову практику\~у справах\~про спадкування» зазначив, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Згідно роз`яснень, викладених в пункті 3.1. листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, в тому числі й у випадку визначення судом за позовом спадкоємця додаткового строку для прийняття спадщини. У судовому засіданні достовірно встановлено, що [PERSON] за життя набув право власності на спірний житловий будинок та земельну ділянку під ним. Позивачка спадщину після смерті чоловіка прийняла та звернувся до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину, однак у видачі цього свідоцтва нотаріус відмовила. Відповідачі відмовилися від своїх часток на користь матері. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що право позивача підлягає захисту в судовому порядку шляхом визнання за нею права власності на спірне майно в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка. На підставі викладеного,

Outcome: approved