Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-19 00:00:00

Прокурор Тлумацького району Івано-Франківської області, який діє в інтересах держави в особі: Управління соціального захисту населення Тлумацької районної державної адміністрації звернувся з позовом до [PERSON] про стягнення матеріальної шкоди, завданої злочином, в сумі 13758,04 грн. та судових витрат. Свої вимоги обґрунтовує тим, що вироком Тлумацького районного суду Івано-Франківської області від 22.09.2014 року [PERSON] було визнано винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України. Відповідачкою внаслідок вчинення злочину було завдано державі, в особі Управління соціального захисту населення Тлумацької районної державної адміністрації, збитків на загальну суму 29758,04. Під час досудового розслідування відповідачкою було частково відшкодовано збитки в сумі 16000,0 грн. А тому враховуючи те, що відповідачкою не відшкодовану решти бюджетних коштів в сумі 13758,04 грн., прокурор просить суд стягнути їх в порядку цивільного судочинства. В судове засідання представник прокуратури Тлумацького району не з'явився, однак від прокурора прокуратури Тлумацького району Івано-Франківської області Богусевича І.М. до суду надійшла письмова заява, в якій він позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив справу слухати у його відсутність. Представник Управління соціального захисту населення Тлумацької районної державної адміністрації в судове засідання не з'явився, направив до суду письмову заяву, в якій вказав, що позов прокурора підтримує в повному обсязі та просив справу розглянути без його участі. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з'явилась, однак до суду подала письмову заяву, в якій вказала, що позов визнає в повному обсязі та просить справу слухати без її участі. Дослідивши та оцінивши дані, що містяться в письмових доказах по справі, суд вважає, що позов слід задовольнити з таких підстав. Судом встановлено, що згідно вироку Тлумацького районного суду Івано-Франківської області від 22.09.2014 р. по кримінальному провадженню № 42014090240000022 (справа № 353/1097/14-к), який набрав законної сили 23.10.2014 р., [PERSON] визнано винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України, та призначено їй покарання у виді штрафу в сумі 850,0 грн., однак на підставі п. «в» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2014 році», звільнено від призначеного покарання (а.с. 5-6). Цивільний позов у рамках даного кримінального провадження не розглядався. Вказаним вироком встановлений розмір шкоди, завданої злочинними діями відповідачки в сумі 29758,04 грн., яка була визначена на підставі нарахованої та виплаченої їй соціальної допомоги, як малозабезпеченій сім'ї, а саме за період часу з 01.08.2012 р. по 31.01.2013 р. в сумі 9253,74 грн., з 01.02.2013 р. по 31.07.2013 р. в сумі 10111,62 грн., з 01.08.2013 р. по 31.01.2014 р. в сумі 10393,04 грн. Також вказаним вироком та копіями квитанцій встановлено, що [PERSON] добровільно здійснила часткове відшкодування завданих збитків, відшкодувавши в загальному 16000,0 грн. державних коштів (а.с. 19-21). В силу вимог ч. 4 ст. 61 ЦПК України вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили обов'язковий для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Згідно ст. 66 Конституції України кожен зобов'язаний не заподіювати шкоду природі, відшкодовувати завдані ним збитки. Пунктом 2 Постанови Пленуму ВСУ № 6 від 27.03.1992 р. «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» передбачено, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини. Відповідно до ст. 1166 ЦК України та п.п. 13,18 Постанови Пленуму ВСУ N 3 від 31.03.1989 р. «Про практику застосування судами України законодавства про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної злочином, і стягнення безпідставно нажитого майна», покладаючи на підсудного обов'язок відшкодувати матеріальну шкоду, суд має виходити з установленого законом правила про те, що шкода, заподіяна злочином, У відповідності до ст. 61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами, не підлягають доказуванню. Згідно із п. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Оскільки вироком Тлумацького районного суду Івано-Франківської області від 22.09.2014 року встановлено вину [PERSON], в тому, що заволоділа чужим майном шляхом обману, тобто вчинила шахрайство, внаслідок чого заволоділа бюджетними коштами в сумі безпідставно нарахованої та виплаченої Управлінням соціального захисту населення Тлумацької РДА соціальної допомоги у розмірі 29758,04 грн., то дану шкоду за мінусом 16000,0 грн. відшкодованих нею коштів, необхідно відшкодувати за її рахунок. Питання про відшкодування судових витрат суд вирішує у відповідності до вимог статті 88 ЦПК України. На підставі викладеного, ст.ст. 22, 1166, ЦК України,

Outcome: approved