Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-14 00:00:00

представник позивача звернувся до суду із вищезазначеним позовом, який мотивує тим, що [INFO] померла мама [PERSON] - [PERSON] , після смерті якої відкрилася спадщина, що складається з житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS] . Позивач прийняла спадщину за останньою, так як звернулася до Перечинської державної нотаріальної контори із заявою про вчинення нотаріальних дій та видачу свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Однак, нотаріусом у оформленні спадщини їй було відмовлено через відсутність правовстановлюючих документів на спадкове майно та рекомендовано звернутися до суду. Враховуючи наведене та те, що інших спадкоємців на майно [PERSON] немає, тому просить визнати за позивачем право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS] за померлою матір`ю. У підготовчому судовому засіданні [PERSON] та її представник - адвокат Гомза В.І. просили позовні вимоги задовольнити у повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві, питання розподілу понесених позивачем судових витрат не вирішувати. Представник Порошківської сільської ради Перечинського району Закарпатської області як відповідача у підготовче судове засідання не з`явилася, однак подала заяву, в якій просила розгляд справи провести без її участі та не заперечила щодо задоволення позовних вимог. Заслухавши пояснення учасників процесу та дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. У судовому засіданні встановлено, що [INFO] померла мама [PERSON] - [PERSON] , що стверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим виконкомом Порошківської сільської ради Перечинського району Закарпатської області 04 липня 2019 року (а. с. 4, 15-16, 29, 30). Також встановлено, що згідно довідок виконкому Порошківської сільської ради Перечинського району Закарпатської області [PERSON] , яка померла [INFO] , була головою домогосподарства [ADDRESS] , де на момент та протягом шести місяців після смерті останньої була зареєстрована та проживала її донька [PERSON] , [INFO] (а. с. 6, 7, 37). Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Згідно інформаційних довідок зі Спадкового реєстру № 60267592 (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) та № 60267609 (заповіти/спадкові договори) від 21 травня 2020 року спадкова справа стосовно спадкодавця [PERSON] , яка померла [INFO] , відсутня; заповіт нею не складався (а. с. 48-50). Разом з цим, відповідно до повідомлення Перечинської державної нотаріальної контори за вих. № 04/01-16 від 23 січня 2020 року позивачу [PERSON] було відмовлено у оформленні спадщини за спадкодавцем [PERSON] , яка померла [INFO] , оскільки документ, що посвідчує право власності на житловий будинок [ADDRESS] , відсутній (а. с. 5). Згідно повідомлення Перечинської районної ради № 07-06/Г-132 від 12 листопада 2019 року в архіві БТІ відомості щодо реєстрації права власності на вказаний житловий будинок відсутні (а. с. 36). Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 211713223 від 09 червня 2020 року відомості про права власності, інші речові права, іпотеки та обтяження у вказаних реєстрах щодо житлового будинку [ADDRESS] відсутні (а. с. 52). Відповідно до ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Згідно ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Статтею 1297 ЦК встановлено обов`язок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно. Як роз`яснено в п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 «Про судову практику в справах про спадкування» від 30 травня 2008 року, у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до ст. ст. 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно норм ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно ч. 3 ст. 1296 цього Кодексу відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. У відповідності до ч. 2 ст. 41 Конституції України право приватної власності набувається у порядку, визначеному законом. Згідно ч. 2 ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. ст. 55, 124 Конституції України та ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. Згідно ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Отже, враховуючи те, що [PERSON] постійно проживала разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України не відмовилася від неї, а наявність інших спадкоємців першої черги, які прийняли спадщину після смерті її мами [PERSON] , не встановлено (а. с. 7, 37, 48-50), відтак позивач прийняла таку одноосібно. Оскільки у неї існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, тому суд, використовуючи винятковий спосіб їх захисту - визнання права власності на спадкове майно, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. Крім цього, у судовому засіданні встановлено, що згідно квитанцій №0.0.1672638602.1 від 10 квітня 2020 року та № 1012570419 від 29 квітня 2020 року позивачем [PERSON] сплачено 980,80 грн. судового збору (а. с. 18, 31). Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Як вбачається з поданої адвокатом Гомзою В.І. позовної заяви, останній, з врахуванням принципу диспозитивності, просить не вирішувати питання розподілу понесених позивачем судових витрат, у зв`язку з чим суд приходить до висновку, що оскільки таке його волевиявлення не суперечить вимогам закону та не порушує права відповідача, тому може бути задоволене судом. На підставі наведеного та

Outcome: approved