Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-10 00:00:00

Прокурор Дніпровського району м. Києва звернувся з позовом в інтересах неповнолітньої [PERSON], [INFO], про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням, в якому просить вселити [PERSON] в квартиру [ADDRESS], та зобов'язати відповідача - [PERSON] не чинити перешкод [PERSON] у користуванні зазначеною квартирою. Підстави звернення до суду з даним позовом прокурор обґрунтовує наступним. 04.08.2014р. до прокуратури Дніпровського району м. Києва надійшло письмове звернення неповнолітньої [PERSON] про неможливість користування нею житловим приміщенням через перешкоди, створені [PERSON], який є колишнім чоловіком її матері [PERSON] та її вітчимом. Мати неповнолітньої [PERSON] - [PERSON] є інвалідом ІІ групи, батько [PERSON] позбавлений батьківських прав. За наявності наведених вище обставин, які свідчать про неможливість особи самостійно захистити свої права, з підстав, передбачених ст. 121 Конституції України, ст. 36-1 Закону України «Про прокуратуру», ст.ст. 45, 46 ЦПК України прокурор звернувся з позовом в інтересах неповнолітньої [PERSON] на захист її законних прав на житло. Позовні вимоги по суті обґрунтовані тим, що з 04.11.2004 року неповнолітня [PERSON] вселилася в квартиру [ADDRESS], як член сім'ї співвласника квартири - її матері [PERSON], була зареєстрована у вказаній квартирі за згодою всіх співвласників квартири, у тому числі, й відповідача [PERSON] У вказаній квартирі [PERSON] прожила чотири роки - до розлучення її матері з вітчимом, після чого вона, її мати та її рідний брат - син відповідача були вимушені змінити місце проживання. 31.07.2014 р., відповідно до Договору дарування ? частки квартири, за яким мати [PERSON] - [PERSON] подарувала належну їй частку в квартирі [ADDRESS] неповнолітня [PERSON] стала співвласником вказаної квартири. В квартирі [ADDRESS] проживає тільки відповідач [PERSON], який категорично відмовив [PERSON] у доступі до квартири, змінив замки у вхідних дверях та відмовляється давати будь-які пояснення. Оскільки відповідачем порушуються права [PERSON] на житло, власність, на користування житловим приміщенням, ці порушення тривали на час звернення прокурора з даним позовом до суду, коли [PERSON] була неповнолітня, та тривають на час розгляду справи, коли [PERSON] досягла повноліття, підтримавши пред'явлений в її інтересах позов, прокурор в судовому засіданні просив позов задовольнити. В судовому засіданні [PERSON], [INFO], якій [INFO]. виповнилося 18 років, заявила про підтримання заявленого в її інтересах прокурором позову, про що надала суду письмову заяву і пояснила, що доступу до житла вона як не мала, так і не має, оскільки відповідач як чинив, так і чинить їй перешкоди у користуванні квартирою. Представники відповідача в судовому засіданні позов не визнали, просили відмовити у його задоволенні з підстав, наведених у письмових запереченнях, зокрема, зазначили, що право власності [PERSON] на ? частину квартири є оспорюваним, це є предметом розгляду справи за позовом [PERSON] до [PERSON], [PERSON] про визнання недійсним договору дарування; квартира [ADDRESS] не була об'єктом спільної часткової власності, а була спільним сумісним майном подружжя; вселення [PERSON] до квартири, в якій з 2008 року не проживає її мати [PERSON], не відповідатиме її інтересам, оскільки неповнолітні особи мають проживати зі своїми батьками. Третя особа - [PERSON] та її представник в судовому засіданні підтримали позов, просили його задовольнити. [PERSON] пояснила, що [PERSON] є її донькою від першого шлюбу, з 2002 року вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON], від якого народила сина [PERSON]. За час шлюбу нею з [PERSON] у спільну часткову власність була придбана квартира [ADDRESS]. Частки співвласників були визначені наступним чином: ? частина квартири належить їй ; ? частина квартири - відповідачу [PERSON], а ? частина - їх спільній дитині [PERSON], що прямо передбачено договором купівлі-продажу квартири від 14.10.2004р. При цьому, під час оформлення договору вони з чоловіком домовилися, що ? частину квартири в майбутньому [PERSON] подарує своїй доньці [PERSON], а відповідач належну йому ? частку квартири подарує їх спільному синові. Після розірвання шлюбу їх відносини з [PERSON] погіршилися, відповідач проживає в квартирі один і вважає, що ніхто, крім нього, не вправі користуватися житлом. Представник третьої особи - Служби у справах дітей Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації в судовому засіданні підтримав позов, просив його задовольнити з підстав порушення житлових прав [PERSON], права власності, підтвердив створення їй перешкод відповідачем у користуванні житлом, у доступі до квартири. Вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази в їх сукупності та взаємозв'язку, судом встановлено наступне. Мати неповнолітньої на час звернення до суду [PERSON] - [PERSON] та колишній вітчим дитини - [PERSON] з 05.06.2002 року до 13.08.2009 року перебували у зареєстрованому шлюбі. Від цього шлюбу [PERSON] та [PERSON] мають спільну дитину - [PERSON], [INFO]. За час шлюбу вони придбали квартиру за адресою: [ADDRESS]. Відповідно до ст. ст. 355, 356 ЦК України майно, яке знаходиться у власності двох або більше осіб - співвласників, належить їм на праві спільної власності і є їх спільним майном. Власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві спільної власності є спільною частковою власністю, а без визначення часток - спільною сумісною власністю (ч. 1 ст. 356, ч. 1 ст. 368 ЦК України). Договором купівлі-продажу від 14.10.2004 року (п. 1) були визначені частки покупців таким чином: ? частка квартири - позивачу [PERSON], ? частка - відповідачу-1 [PERSON].), ? частка - їх неповнолітньому сину [PERSON] Частки співвласників зареєстровані в Київському БТІ, а згодом - в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, де зазначено, що квартира є об'єктом спільної часткової власності. З наявної в матеріалах справи довідки за формою №3, виданої ЖРЕО - 408 від 07.08.2014р. убачається, що [PERSON] була зареєстрована в квартирі за адресою: [ADDRESS], як дочка [PERSON] з 04.11.2004 року та з того часу є зареєстрованою у вказаній квартирі. Як визнається сторонами, після розірвання шлюбу [PERSON] зі своєю донькою [PERSON], сином [PERSON] переїхали до іншого помешкання і проживали за адресою: [ADDRESS], а [PERSON] залишився проживати у квартирі за адресою: м. Київ,, [ADDRESS]. Відповідно до Договору дарування ? частки квартири від 31.07.2014р., [PERSON] подарувала своїй доньці [PERSON] належну їй на праві власності ? частку квартири за адресою: [ADDRESS]. Право власності [PERSON] зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, що підтверджується витягом з Реєстру. На даний час в квартирі [ADDRESS] фактично проживає лише відповідач [PERSON], який не допускає [PERSON] до зазначеної квартири, категорично відмовляє [PERSON] як у доступі до належної їй частки квартири, так і створюючи перешкоди у користування житловим приміщенням у квартирі, на яке вона має право з 04.11.2004 року. Факт створення відповідачем у користуванні житлом підтверджується наданими суду доказами: повідомленнями Дніпровського РУ ГУМВС України про розглянуті заяви матері [PERSON] - [PERSON], заявами про створення перешкод, актом обстеження житлово-побутових умов сім'ї від 06.08.2014р. Служби у справах дітей Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації, письмовими поясненнями самого відповідача. Відповідно до положень ст. 47 ,- кожен має право на житло. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду. Згідно зі ст. 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, право приватної власності є непорушним. Згідно ст. 316 ЦК України) особа здійснює право власності на річ (майно) відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Згідно положень ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею ст. 358 ЦК України передбачено, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. Згідно зі ст. 155 Житлового кодексу Української PCP , - власник квартири чи її частки не може бути позбавлений права користування своїм житловим приміщенням, крім випадків, передбачених законодавством. При цьому, відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Оскільки відповідач створює перешкоди [PERSON] щодо реалізації нею права користування житловим приміщенням (яке її належить з 04.11.2004 року), а також перешкоджає їй у здійсненні права власності на належну їй ? частину квартири (з 31.07.2014р.), порушуючи конституційне право особи на житло та право власності, позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню. Враховуючи викладене та

Outcome: approved