Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-21 00:00:00

Публічне акціонерне товариства „Всеукраїнський [PERSON] в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - [PERSON]) звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення з нього заборгованості за кредитним договором у сумі 27850 грн. 88 коп., з них непогашеного кредиту в сумі 4754 грн. 97 коп., відсотків за користування кредитом в сумі 1117 грн. 40 коп., заборгованості за комісією в сумі 1374 грн. 71 коп., плати за пропуск платежів за договором в сумі 20603 грн. 68 коп. Представник позивача у поданій до суду заяві позов підтримує, просить його задовольнити, справу розглянути за відсутності представника банку та у разі неприбуття в судове засідання відповідача ухвалити заочне рішення, що суд вважає за можливе. Відповідач до суду повторно не зявився, хоча належним чином був повідомлений про час і місце розгляду справи, про причини неявки суд не сповістив, клопотання про відкладення розгляду справи чи розгляд справи за його відсутності від нього не надходило. Зі згоди позивача суд розглядає справу шляхом заочного розгляду справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Відповідно до ч. 3 ст. 27 ЦПК України особи, які беруть участь у справі, зобов'язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права та виконувати процесуальні обов'язки. У зв'язку з чим суд вважає за необхідне розглянути справу без участі відповідача, виходячи з вимог ч. 5 ст. 74 ЦПК України та рішення Конституційного суду України від 13.12.2011 року № 17-рп/2011, згідно яких в разі відсутності осіб, які беруть участь у справі за адресою, вказаною в матеріалах справи (зокрема, позовна заява), вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином. Зважаючи на те, що всі особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з'явилися, відповідно до ч. 2 статті 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд дійшов наступного.\~\~ Виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 20.03.2015 року № 63 «Про початок процедури ліквідації публічного акціонерного товариства «ВіЕйБі Банк» та призначення уповноваженої особи фонду на ліквідацію банку», згідно з яким з 20.03.2015 розпочато процедуру ліквідації банку та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «ВіЕйБі Банк». Відповідно до п. 17 ст. 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», надалі за текстом - Закон, уповноважена особа Фонду - працівник Фонду, який від імені Фонду та в межах повноважень, передбачених цим Законом, виконує дії із забезпечення виведення банку з ринку під час здійснення тимчасової адміністрації неплатоспроможного банку та/або ліквідації банку. Як визначено абзацом 1 ч. 1, ч. 2 ст. 36 Закону, з дня призначення уповноваженої особи Фонду призупиняються всі повноваження органів управління банку (загальних зборів, спостережної ради і правління (ради директорів) та органів контролю (ревізійної комісії та внутрішнього аудиту). Уповноважена особа Фонду від імені Фонду набуває всі повноваження органів управління банку та органів контролю з дня початку тимчасової адміністрації і до її припинення. На період тимчасової адміністрації усі структурні підрозділи, органи та посадові особи банку підпорядковуються у своїй діяльності уповноваженій особі Фонду і діють у визначених нею межах та порядку. За приписами ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 37 Закону уповноважена особа Фонду діє від імені Фонду відповідно до цього Закону і нормативно-правових актів Фонду. Уповноважена особа Фонду, зокрема, має право: вчиняти будь-які дії та приймати рішення, що належали до повноважень органів управління і органів контролю банку. Відповідно до п. 1 ч. З ст. 37 Закону на виконання своїх повноважень уповноважена особа Фонду діє без довіреності від імені банку, має право підпису будь-яких договорів (правочинів), інших документів від імені банку. З матеріалів справи вбачається, що 25.07.2011 р. [PERSON] і [PERSON] уклали кредитний договір № BLaЖГА00055674, відповідно до якого [PERSON] надав відповідачу кредит на поточні потреби у сумі 10000 грн. 00 коп. терміном до 25.07.2014 року з процентною ставкою за користування кредитом 15 % річних на суму залишку заборгованості по кредиту. Кредит було видано у формі відкличної не відновлювальної кредитної лінії. Згідно з умовами кредитного договору та графіком погашення заборгованості за кредитом, відсотками та комісією (додаток № 1 до договору), дата сплати заборгованості за кредитом встановлюється 25 числа кожного місяця. Щомісячна плата у вигляді комісії за управління кредитом складає 1,75 % від суми кредиту (п. 4 спеціальної частини кредитного договору). Згідно з п. 2.5.2 кредитного договору, позичальник зобовязується не пізніше дати, встановленої в графіку, поповнювати рахунок банку, вказаний у п. 6 спеціальної частини кредитного договору, у валюті кредиту шляхом внесення готівкових коштів через касу банку або безготівковим перерахуванням у сумах, не менших за суми платежів, встановлені у графіку, а також в сумах комісії, встановленої за управління кредитом. Відповідач свої зобовязання за кредитним договором та додатком до нього не виконав. Пунктом 4.3 кредитного договору і п. 9 спеціальної частини договору передбачено, що при порушенні строків погашення заборгованості за кредитом позичальник сплачує пеню за кожен день прострочення платежу в розмірі 0,5 % від несплачених вчасно сум. Пунктом 4.2 кредитного договору і п. 8 спеціальної частини договору передбачено, що за неналежне виконання зобовязань, передбачених п. 3.3.3 кредитного договору, при тому, що прострочення виконання боргових зобовязань за договором перевищило 60 календарних днів, банк має право вимагати від позичальника сплати штрафу у розмірі 25 % від суми кредиту. Пункт 3.3.3 кредитного договору передбачає, що позичальник зобовязаний у випадку прострочення виконання будь яких боргових зобовязань за договором не пізніше 10 календарних днів з дати отримання письмової вимоги банку надати до банку документальне підтвердження отримуваного поточного доходу за останні півроку. Відповідно до представленого позивачем розрахунку заборгованість відповідача за кредитним договором за станом на 19.08.2015 року складає 27850 грн. 88 коп., з них непогашеного кредиту в сумі 4754 грн. 97 коп., відсотків за користування кредитом в сумі 1117 грн. 40 коп., заборгованості за комісією в сумі 1374 грн. 71 коп., плати за пропуск платежів за договором в сумі 20603 грн. 68 коп. Розрахунок позивача відповідає умовам кредитного договору, за виключенням розрахунку плати за пропуск платежів за договором в сумі 20603 грн. 68 коп. Позивачем не надано суду доказів звернення банку до відповідача з письмовою вимогою надати до банку документальне підтвердження отримуваного поточного доходу за останні півроку, що згідно з кредитним договором є підставою для застосування банком штрафу, передбаченого п. 4.2 кредитного договору і п. 8 спеціальної частини договору, не надано розрахунку плати за пропуск кожного з видів платежів окремо. Відповідно до ст.ст. 10, 11 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно з ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Позивачем не надано жодного доказу на підтвердження того, що у банку були підстави для застосування штрафу, передбаченого п. 4.2 кредитного договору і п. 8 спеціальної частини договору, не надано розрахунку плати за пропуск кожного з видів платежів окремо, тому в цій частині, тобто стягнення 20603 грн. 68 коп., слід відмовити. Статті 526, 527, 530 ЦК України передбачають, що зобов'язання має виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог законодавства. Згідно ст. ст. 1046, 1049 ЦК України, за договором позики позичальник зобов'язаний повернути позикодавцю таку ж суму грошей у термін і в порядку, передбаченими договором. Згідно зі ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У відповідності зі ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, суд присуджує з іншої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Пунктом 22 ч. 1 ст. 5 Закону України « Про судовий збір» встановлено, що від сплати судового збору звільняється уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб - у справах, пов'язаних із здійсненням тимчасової адміністрації та ліквідації банку. Тому з відповідача слід стягнути в дохід держави судовий збір в сумі 63 грн. 39 коп.

Outcome: partial