Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-13 00:00:00

Представник позивача звернулася до суду із зазначеною позовною заявою, та уточнюючі позовні вимоги, просила суд, стягнути з відповідача на користь позивача інфляційні втрати в розмірі 686,97 гривень, 3% річних в розмірі 33,92 гривні та судовий збір. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що відповідач є користувачем природного газу. В період часу з 01.03.2014 по 01.05.2015 у відповідача виникла заборгованість за спожитий природній газ в розмірі 1818,50 гривень, яку в добровільному порядку останній не погасив, а погасив лише після відкриття провадження по даній цивільній справі. За весь час прострочення заборгованості виникли інфляційні втрати та 3% річних від суми боргу, які позивач просить стягнути з відповідача. Присутня в судовому засіданні представник позивача просила задовольнити уточнені позовні вимоги та стягнути з відповідача штрафні санкції які виникли за час прострочення заборгованості за спожитий природній газ. Присутній в судовому засіданні представник відповідача позовні вимоги не визнав та просив відмовити в їх задоволені в повному обсязі, так як заборгованість за спожитий природній газ за період з 01.03.2014 по 01.05.2015 відповідачем сплачена в повному обсязі. Суд, вислухавши сторін, дослідивши письмові матеріали справи прийшов до висновку про задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. Судом встановлено, що на підставі договору № 15783 від 13.02.15 (а.с.6-9), постанови КМУ від 05.07.2006 «Про затвердження Типового договору про надання послуг з газопостачання», ЗУ «Про нафту і газ», постанови КМУ від 09.12.1999 «Про затвердження Правил надання населенню послуг з газопостачання», постанови КМУ від 08.06.1996 «Про затвердження норм споживання природного газу населення у разі відсутності газових лічильників», відповідач є споживачем природного газу та повинен сплачувати його вартість відповідно до розрахунку та вартості спожитого газу. В порушення зазначеного договору, та Законодавства України, в період часу з 01.03.2014 по 01.05.2015, у відповідача виникла заборгованість за спожитий природній газ в розмірі 1818,50 гривень, що підтверджується розрахунком заборгованості (а.с.4), яку відповідач в добровільному порядку не погасив, що сприяло виникненню заборгованості на індекс інфляції в розмірі 686, 97 гривень та 3% річних від суми заборгованості в розмірі 33,92 гривень, що також підтверджується зазначеним розрахунком (а.с.4). В ході розгляду даної справи відповідачем сплачена заборгованість за спожитий природній газ, за період з 01.03.2014 по 01.05.2015, про що свідчить акт звірки заборгованості станом на 01.01.2016 (а.с.46), та що не заперечувалось в судовому засіданні представником позивача, але залишилася заборгованість відповідно до розрахунку штрафних санкцій, які виникли за час прострочення відповідачем погашення заборгованості за спожитий природній газ. Відповідно до загальних умов виконання зобов'язання, встановлених ст. 526 ЦК України, зобов'язання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору та вимогами ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Недотримання таких вимог призводить до порушення зобов'язань. Зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України). Згідно зі ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов'язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та трьох процентів річних виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. При цьому зазначена норма не обмежує права кредитора звернутися до суду за захистом свого права, якщо грошове зобов'язання не виконується й після вирішення судом питання про стягнення основного боргу, оскільки чинним законодавством не передбачено припинення зобов'язання ухваленням такого рішення. В цих випадках діє загальне правило про припинення зобов'язання проведенням належного виконання. Аналізуючи досліджені докази в сукупності, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача [PERSON] на користь ПАТ «Криворжгаз» інфляційних втрат в розмірі та трьох відсотків річних. Крім того відповідно до положення п.1 ч.2 ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений та документально підтверджений судовий збір в розмірі 243,60 гривень (а.с.1,2).

Outcome: approved