Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-06 00:00:00

Представник позивача, який діє в інтересах позивача, звернувся до суду з позовом до [PERSON] про припинення стягнення аліментів, визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, який обґрунтовує наступним. Рішенням Ружинського районним судом Житомирської області від 27 жовтня 2008 року у цивільній справі № 2-523/2008 з позивача стягнуто аліменти на користь відповідача на утримання дитини [PERSON], [INFO] в розмірі 1/4 частини усіх видів його доходів щомісячно, що є не менш ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 13.10.2008 року і до досягнення повноліття сина [PERSON] до [INFO]. На виконання даного рішення Ружинським районним судом Житомирської області було видано виконавчий лист №2-523, на підставі якого Голосіївським районний відділ державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві відкрито відповідне виконавче провадження. На даний час за місцем роботи позивача здійснюється утримання аліментів з його заробітної плати. Рішенням Ружинського районного суду Житомирської області від 15.09.2009 року у справі №2-282/2009р. позивача позбавлено батьківських прав відносно малолітньої дитини [PERSON], [INFO]. Як стало відомо позивачу у липні 2018 року, у серпні 2010 року [PERSON] звернувся до Ружинського районного суду Житомирської області з заявою про усиновлення [PERSON], [INFO]. [PERSON], [INFO] від 31.08.2010 року справа №2-о-74 2010р. заяву задоволено, вирішено усиновити [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] та внести зміни до актового запису про народження [PERSON], [INFO], зробленого відділом реєстрації актів цивільного стану Голосіївського районного управління юстиції м.Києва за №372 від 07.03.2008 року змінивши його прізвище з [PERSON] на [INFO], по-батькові з [PERSON] на [INFO], та записавши його батьком - [PERSON], [INFO]. Вказане рішення набрало чинності 10.09.2010 року. Проте аліменти на утримання [PERSON], [INFO] присудженні з позивача продовжують стягувати і після набрання законної сили рішеня суду щодо усиновлення малолітньої дитини. Посилаючись на викладене, позивач просить припинити стягнення аліментів з нього на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON], [INFO], аліментів у розмірі 1/4 частки всіх видів заробітку (доходу), але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, що стягуються на підставі рішення Ружинського районного суду Житомирської області від 27 жовтня 2008 року, з 10.09.2010 року. В судове засідання позивач та його представник не з»явилися, від представника позивача надійшла заява про розгляд справи у відсутність сторони позивача, позовні вимоги підтримують з підстав викладених в позовній заяві. Відповідачка, представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позову заперечував. Відзиву на позовну заяву не подали. Представником відповідача подано заяву про застосування строків позовної давності, в якій зазначив, що у позивача розпочався перебіг позовної давності 10.09.2010 року з дати набрання рішенням суду про усиновлення законної сили. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача - Голосіївський районний відділ державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві в судове засідання не з»явилися, належним чином повідомлені, про причини своєї неявки суд не повідомили. Свідок [PERSON] суду пояснила, що вона є рідною сестрою відповідачки [PERSON], та кілька раз спілкувалася по телефону з позивачем, та зустрічалася з ним. Позивач хотів зустрітися з відповідачкою та розпитував про сина. На що вона категорично повідомила [PERSON], про те, що в сестри нова сім»я, чоловік, і що не потрібно ні з ким зустрічатися та спілкуватися. Повідомляла, що син усиновлений іншим чоловіком. Також позивач останній раз, коли вони зустрічалися, це було десь на початку 2018 року, повідомив, що в нього проблеми у виконавчій службі з приводу аліментів, великий борг по аліментам. Вона йому казала, щоб він вияснив чи йому потрібно платити ці аліменти. Позивач також казав, що хоче допомагати сину матеріально, бажає відкрити рахунок на сестру та поповняти кошти для сина, також казав, що хоче купити сину комп»ютера. Говорив, що дуже хворий, та не знає скільки йому залишилось жити. Свідок [PERSON], суду пояснив, що він є чоловік сестри відповідачки та на автомобілі кілька раз підвозив дружину [PERSON] на зустріч з позивачем, який хотів зустрітися з відповідачкою, але йому повідомили, що в неї нова сім»я. Чув розмову дружини з позивачем через відчинене вікно в автомобілі. Свідок [PERSON] суду пояснила, що вона баба свідка [PERSON], та до неї на мобільний телефон ввосени 2017 році зателефонував чоловік на ім»я [PERSON], та попросив номер телефона відповідачки, на що вона відповіла, що в неї не має її номера, тоді він попросив номер телефона [PERSON] і вона йому дала номер [PERSON]. Заслухавши пояснення учасників судового засідання, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків. Згідно з ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У відповідності зі ст.ст. 12, 13 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності, у межах заявлених позовних вимог на підставі доказів, поданих учасниками справи. В судовому засіданні встановлено, що рішенням Ружинського районним судом Житомирської області від 27 жовтня 2008 року у цивільній справі № 2-523/2008 з позивача стягнуто аліменти на користь відповідача на утримання дитини [PERSON], [INFO] в розмірі 1/4 частини усіх видів його доходів щомісячно, що є не менш ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 13.10.2008 року і до досягнення повноліття сина [PERSON] до [INFO]. На виконання даного рішення Ружинського районним судом Житомирської області було видано виконавчий лист №2-523. Згідно рішення Ружинського районного суду Житомирської області від 15.09.2009 року у справі №2-282/2009р. позивача позбавлено батьківських прав відносно малолітньої дитини [PERSON], [INFO]. Відповідно рішення Ружинського районного суду Житомирської області від 31.08.2010 року вирішено усиновити [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] та внести зміни до актового запису про народження [PERSON], [INFO], зробленого відділом реєстрації актів цивільного стану Голосіївського районного управління юстиції м.Києва за №372 від 07.03.2008 року змінивши його прізвище з [PERSON] на [INFO], по-батькові з [PERSON] на [INFO], та записавши його батьком - [PERSON], [INFO]. Положеннями ст.180 Сімейного кодексу України визначено, що батьки зобов»язані утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття. Згідно з ч.2 ст.3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року (ратифікована Постановою Верховної Ради України №789-XІІ від 27 лютого 1991 року) держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Частиною 1 та 2 ст. 27 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Отож, як вбачається з обставин справи, та не заперечується відповідачкою за рішенням Ружинського районного суду Житомирської області 31.08.2010 р. сина - [PERSON], [INFO] - усиновлено, до актового запису про народження дитини внесено зміни. Способи захисту сімейних прав та інтересів встановлені ст. 18 Сімейного кодексу України, згідно з якою одним з них є припинення правовідношення. Відповідно до ч. 1 ст. 207 Сімейного кодексу України, усиновленням є прийняття усиновлювачем у свою сім'ю особи на правах дочки чи сина, що здійснене на підставі рішення суду, крім випадку, передбаченого ст. 282 цього Кодексу. Згідно до ст. 225 Сімейного кодексу України усиновлення вважається здійсненим у день набрання чинності рішення суду про усиновлення. Відповідно до абз. 1 ч. 1 ст. 232 Сімейного кодексу України з моменту здійснення усиновлення припиняються особисті та майнові права і обов'язки між батьками та особою, яка усиновлена, а також між нею та іншими її родичами за походженням. Згідно ч. 4 ст. 232 Сімейного кодексу України усиновлення надає усиновлювачеві права і накладає на нього обов'язки щодо дитини, яку він усиновив, у такому ж обсязі, які мають батьки щодо дитини. З моменту усиновлення виникають взаємні особисті немайнові та майнові права і обов'язки між особою, яка усиновлена (а в майбутньому - між її дітьми, внуками), та усиновлювачем і його родичами за походженням. Усиновлення надає усиновлювачеві права і накладає на нього обов'язки щодо дитини, яку він усиновив, у такому ж обсязі, який мають батьки щодо дитини. Усиновлення є юридичним фактом, внаслідок якого виникають, змінюються та припиняються правовідносини. Насамперед, здійснення усиновлення носить характер правовстановлюючого факту, адже після здійснення усиновлення виникає новий комплекс правовідносин, прав та обов'язків між суб'єктами цих правовідносин. Внаслідок факту усиновлення виникають відносини не тільки між усиновлювачем та особою, яку усиновляють, зле й з іншими членами сім'ї та родичами усиновлювача. Окрім цього, внаслідок усиновлення припиняється правовий зв'язок (а відповідно й правовідносини) між батьками та особою, яка усиновлена. Це тягне за собою і припинення правовідносин, які існують між усиновлюваною дитиною та іншими членами сім'ї й родичами. Правові відносини припиняються з обома батьками, навіть якщо у якості усиновителя виступає одна особа, а також незалежно від того, чи записані вони батьками чи ні. В силу факту усиновлення виникають права та обов'язки як у особи, яку усиновляють, так і права й обов'язки в особи, яка усиновляє (усиновлювача). При цьому цей обсяг прав та обов'язків визначається правовим зв'язком батьків і дітей, який визначений сімейним законодавством, іншими галузями права, підставою для виникнення яких є факт наявності родинних відносин. Тому законом визначене загальне правило, що цей обсяг є таким самим. За загальним правилом, правові відносини між усиновленою особою та батьками за походженням припиняються з моменту здійснення усиновлення, незалежно від способу усиновлення (подружжям чи однією особою, із записом усиновлювачів батьками чи без такого). Отже, відповідно до положень цивільного законодавства України, з 10.09.2010 р, тобто з моменту набрання законної сили рішенням суду про усиновлення [PERSON] дитини - [PERSON], між позивачем та його сином були припиненні особисті та майнові права і обов'язки, які існували між ними, в тому числі обов'язок позивача утримувати дитину до досягнення нею повнолітня, що передбачено ст. 180 Сімейного кодексу України. Частина 2 ст. 188 Сімейного кодексу України зазначає, що батьки можуть бути звільнені від обов'язку утримувати дитину тільки за рішенням суду. Згідно з ч. 4 ст. 273 ЦПК України, якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред'явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них . Відповідно до ч. 2 ст. 197 Сімейного кодексу України за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв'язку з його хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. Цією істотною обставиною Позивач вважає здійснення усиновлення дитини іншою особою, та припинення існування щодо дитини - [PERSON] будь- яких його батьківських обов'язків. Оскільки з усиновлення дитини 10.09.2010 року щодо позивача припинені батьківські обов'язки, та виключені відомості про нього як про батька [PERSON], - позивач не є особою, яка відповідає за дитину за законом у розумінні Конвенції про права дитини. Таким чином, у позивача відсутній обов'язок із утримання дитини до досягнення нею повноліття з дати усиновлення [PERSON] 10.09.2010 року. Що стосується вимог позивача про визнання виконавчого листа № 2-523 від 27 жовтня 2008 року таким, що не підлягає виконанню, то суд виходить з наступного. Розділом VI ЦПК України регулюються процесуальні питання, повязані з виконанням судових рішень у цивільних справах та рішень інших органів (посадових осіб). Так ст. 432 ЦПК України визначено, що суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню. Суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обовязок боржника відсутній повністю чи частково у звязку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин. Отже, враховуючи, що питання про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, не може бути вирішено під час розгляду справи позовного провадження, а для його вирішення чинними нормами ЦПК України визначений спеціальний процесуальний порядок, то дана позовна вимога задоволенню не підлягає. Згідно з ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність установлюється відповідно до ст. 257 ЦК України тривалістю у три роки. Перебіг позовної давності за змістом ст. 261 ЦК України починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За змістом ч. 1 ст. 261 ЦК України для визначення початку перебігу позовної давності має значення не тільки безпосередня обізнаність особи про порушення її прав, а і об'єктивна можливість цієї особи знати про обставини порушення її прав. Тому, вирішуючи питання дотримання позивачем строку позовної давності, суд виходить із того, що посилання представника відповідача у своїй заяві на застосування строків позовної давності 10.09.2010 року з дати набрання рішенням суду про усиновлення законної сили, нічим не підтверджено. В даному випадку суд не може послатися на покази свідків, оскільки допитані в судовому засіданні свідки перебувають в родинних відносинах з відповідачкою, а тому можуть свідчити на користь відповідачки, крім того жодний із свідків конкретно не вказав на той факт, що позивач знав про те, що його неповнолітній син усиновлений згідно рішення суду, яке набрало чинності 10.09.2010 року. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, також підлягає стягненню з відповідача на користь позивача витрати по сплаті судового збору у розмірі 1057.20 грн..

Outcome: partial