Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-29 00:00:00

Представник позивача звернулась до суду з позовом про стягнення з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] боргу з урахуванням індексу інфляції у розмірі 41 330,81 грн., 3 відсотки річних у розмірі 483,00 грн., пеню за невиконання грошового зобов'язання у розмірі 4090,96 грн., а також понесені судові витрати по оплаті судового збору. Мотивуючи вимоги тим, що 08 січня 2017 року між позивачем і відповідачем було укладено договір позики, відповідно до умов якого [PERSON] отримав під розписку від [PERSON] грошові кошти у розмірі 40 000,00 грн. та зобов'язався повернути борг у строк до 01 липня 2017 року. Станом на день звернення до суду відповідач не повернув заборгованість та не виконав взяті на себе зобов'язання. Оскільки досудове врегулювання спору виявилось не можливим, представник позивача просить суд про задоволення позову. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] заявлені позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила позов задовольнити, виходячи з доводів, якими обґрунтовується позовна заява, проти ухвалення заочного рішення суду не заперечувала. Відповідач у судове засідання не з'явився повторно, хоча про день, час та місце розгляду справи повідомлявся судом належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Документів, що підтверджують поважність причин його відсутності або заяв про розгляд справи за його відсутності суду не надано. Клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надійшло. Згідно із ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з'явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За таких обставин, суд вважає за можливе розглядати і вирішувати справу відповідно до вимог ст.ст. 280, 281 ЦПК України. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, приходить до висновку про задоволення позовних вимог з наступних підстав. Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Судом встановлено, що позивач передав, а відповідач отримав у борг на підставі розписки від 08 січня 2017 року грошові кошти у розмірі 40 000,00 грн., з кінцевим терміном повернення грошового зобов'язання в строк до 01 липня 2017 року (а.с. 7). Відсотки за користування грошовими коштами договором не передбачені. Згідно зі ст. 1047 ЦК України підтвердженням укладання договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог закону, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 2,3, ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідач належних та допустимих доказів на спростування доводів позивача що наявності перед ним боргу у розмірі 40 000,00 грн. суду не надав. Відзиву на позов не направив, чим розпорядився наданими йому процесуальними правами на власний розсуд. Як зазначає Верховний Суд України у постановах від 18.03.2013 року № 6-63цс13 та від 11.11.2015 року справа № 6-1967цс15, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. За договором позики позичальник зобов'язаний повернути суму позики у строк та у порядку, що передбачені договором. Розписка, як документ, що підтверджує боргове зобов'язання, має містити умови отримання позичальником в борг із зобов'язанням її повернення та дати отримання коштів. Крім того, статтею 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов'язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. За змістом ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України). Згідно із наданого позивачем розрахунку, правильність якого перевірена судом, сума 3% річних за період розрахунку з 01 липня 2017 року по 25 листопада 2017 року складає - 483,00 грн., сума пені за несвоєчасне виконання зобов'язання за вказаний період - 4090,96 грн. та сума інфляційних втрат - 1330,81 грн. (а.с. 5-6). Оскільки [PERSON] порушив зобов'язання встановлені договором, доказів своєчасної та повної оплати заборгованості за договором позики в матеріалах справи не має, суд дійшов до висновку про задоволення позовних вимог позивача щодо стягнення на його користь з відповідача 40 000,00 грн. основного боргу, 483,00 грн. трьох процентів річних від простроченої суми, 4090,96 грн. пені за несвоєчасне виконання зобов'язання та 1130,81 грн. інфляційних втрат за період з 01 липня 2017 року по 25 листопада 2017 року. На підставі ст. 141 ЦПК України судовий збір сплачений позивачем за подання позову до суду підлягає стягненню з відповідача на його користь у розмірі 640,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved