Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-21 00:00:00

Представник позивача звернулась до суду з позовною заявою 25.11.2015 року та просила суд стягнути з відповідача [PERSON] суму основного боргу з урахуванням індексу інфляції у розмірі 2270,63 грн., 3% річних у розмірі 28,13 грн., пеню у розмірі 178,58 грн., а разом 2477,34 грн. та судовий збір. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 03.09.2014 року між Державним вищим навчальним закладом «Криворізький національний університет» в особі проректора з науково-педагогічної роботи університету директора Криворізького педагогічного інституту ДВНЗ «Криворізький національний університет» [PERSON] та відповідачем укладений договір № 02-3366 про надання освітньої послуги. Відповідно до розділу І договору позивач взяв на себе зобовязання за рахунок відповідача здійснити навчання за заочною формою навчання за напрямом «історія», з присвоєнням освітньо-кваліфікаційного рівня «бакалавр». Згідно п. 4.2 вказаного договору відповідач повинен був внести безготівково 15 000,00 грн. за весь строк навчання. Строк надання освітньої послуги, відповідно до розділу І вище вказаного договору, складав з 01.09.2014 року по 30.06.2017 року, але 15.06.2015 року отримувача освітньої послуги було відраховано за невиконання навчального плану. Відповідачу була направлена претензія № 112 від 22.06.2015 року про необхідність сплати суми заборгованості за договором у розмірі 2477,34 грн., яку відповідач проігнорував. Відповідно до п.5.1 договору за невиконання або неналежне виконання зобов'язань за цим договором сторони несуть відповідальність згідно з чинним законодавством, тому представник позивача просить суд стягнути з відповідача на користь ДВНЗ «КНУ» суму основного боргу у розмірі 2250 грн., суму інфляційних втрат 20,63 грн., 3% річних у розмірі 28,13грн., пеню у розмірі 178,58 грн., а разом 2477,34 грн. та судовий збір. Представник позивача правом на участь в судовому засіданні не скористалася, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримувала, проти розгляду справи в заочному порядку не заперечувала (а.с.24). Відповідач будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи в контексті п.5 ч.5 ст.74 ЦПК України, в судове засідання повторно не з`явився, про причини неявки суду не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності до суду не надходило (а.с.19,23). Зі згоди представника позивача, яка не заперечує проти заочного розгляду справи, суд на місці постановив ухвалити по справі заочне рішення, на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. В звязку з неявкою в судове засіданні всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних законних підстав. Так, відповідно договору № 02-3366 від 03.09.2014 року про надання освітніх послуг укладеним між ДВНЗ «КНУ», в особі проректора з науково - педагогічної роботи, директора Криворізького педагогічного інституту ДВНЗ «КНУ» [PERSON], що діяв на підставі наказу по університету від 01.12.2011 року № 03 та [PERSON], виконавець бере на себе зобовязання за рахунок коштів замовника здійснити його навчання за освітньо-кваліфікаційним рівнем «бакалавр», починаючи з 2 курсу 3 семестру за напрямом «історія», заочної форми навчання, строк надання освітньої послуги з 01.09.2014 року по 30.06.2017 року, оплата складає 2500,00 грн. в семестр (а.с.5). Згідно до витягу з наказу від 15.06.2015 року № 576-С про особовий склад студентів історичного факультету вбачається, що [PERSON] 15.06.2015 року було відраховано зі складу студентів за невиконання навчального плану (а.с.6). Відповідно до розрахунку заборгованості за навчання [PERSON] сума боргу складає 2250,00 грн., суму інфляційних втрат 20,63 грн., пеня за прострочення платежу 178,58 грн. та 3 % річних 28,13 грн., що в загальному розмірі складає 2477,33 грн. (а.с.7,9,10). Відповідно ч.2 ст.903 ЦК України, у разі неможливості виконати договір про надання послуг, що виникла не з вини виконавця, замовник зобов'язаний виплатити виконавцеві розумну плату. Якщо неможливість виконати договір виникла з вини замовника, він зобов'язаний виплатити виконавцеві плату в повному обсязі, якщо інше не встановлено договором або законом. Пунктом 5 вище вказаного договору передбачено, що за невиконання або неналежне виконання зобов'язань за цим договором сторони несуть відповідальність згідно з чинним законодавством. У разі порушення зобовязання настають правові наслідки встановлені договором або законом (ч.1 ст. 611 ЦК України). Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Оскільки [PERSON] відрахований з ДВНЗ «КНУ» за невиконання навчального плану, зобов'язання за договором не виконав, має заборгованість, яка станом на день ухвалення рішення не сплачена, претензія № 112 від 22.06.2015 року про необхідність сплати суми заборгованості за договором була останнім проігнорована (а.с.8), до суду відповідач не з'явився, що свідчить про небажання сплатити суму боргу, у звязку з чим, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума боргу за договором № 02-3366 від 03.09.2014 року у розмірі 2250,00 грн.. Крім того, відповідно до ч. 2. ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Отже, сума інфляційних втрат в розмірі 20,63 грн., та 3 % річних 28,13 грн. також підлягають стягненню з відповідача. Стосовно позовних вимог в частині стягнення пені в розмірі 178,58 грн., суд вважає, що вони не підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Згідно ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу (ст.ст. 10, 60 ЦПК України). Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 1 п. 3, ст.611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, зокрема, сплати неустойки. Відповідно до статті 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Згідно ч. ч. 2 ст. 551 ЦК України, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Але договором розмір пені не встановлений, як не встановлений і актом цивільного законодавства для вказаного виду правовідносин. Отже, в частині вказаних позовних вимог слід відмовити. Крім того, згідно вимог ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи часткове задоволення судом позовних вимог та стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості у сумі 2 298,76 грн. (2250 грн. + 20,63 грн., +28,13 грн.) замість заявленої позивачем 2 477,34 грн., що складає 92,79 % від розміру позовних вимог (2 477,34 грн. * 100% / 2 298,76 грн. = 92,79 %), тому відповідно до правила пропорційності, встановленого ч.1 ст.88 ЦПК України, в рахунок часткового відшкодування понесених позивачем та документально підтверджених судових витрат у вигляді судового збору (а.с.1) з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума 1 130,18грн. (1 218 грн. * 92,79% задоволених вимог / 100 % = 1 130,18 грн.).

Outcome: partial