Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-26 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду з позовом в якому зазначив, що 10.08.2018 року відповідно до результатів відкритих торгів (аукціону) проведених у відповідності до ст.ст. 6, 512, 627 ЦК України та ЗУ «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», Публічне акціонерне товариство «ФІДОБАНК», від імені якого діяла Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «ФІДОБАНК» та Публічне акціонерне товариство «КРЕДОБАНК», змінено назву на Акціонерне товариство «КРЕДОБАНК», уклали Договір про відступлення прав вимоги, яким позивач набув право вимоги до позичальників в межах та обсязі визначених Сторонами і Договором, зокрема і до [PERSON] . В дотримання п.3 Договору відступлення позивач надіслав [PERSON] повідомлення за № 20-34025-678/18 від 13 серпня 2018 року, про відступлення права вимоги по кредитному договору та набуття позивачем вимоги по Договору № 1435653705401050 від 07.02.2014 року, з усіма наступними змінами та доповненнями. Банк свої зобов`язання по Кредитному договору виконав в повному розмірі, видав кошти шляхом погодженим сторонами, в розмірі та на умовах визначених договором. Відповідач отримав кошти та зобов`язався повернути отримані кошти, в визначений строк та у визначеному розмірі, сплачувати проценти в розмірі та на умовах визначених Кредитним договором, а також інші платежі погоджені сторонами в Кредитному договорі. Однак, відповідач своїх зобов`язань за Кредитним договором, щодо своєчасного (належного) повернення коштів та здійснення оплати за їх користування, не виконав, внаслідок чого станом на 13 лютого 2020 року існує кредитна заборгованість у розмірі 458379,52000000002 гривень. Позивач вважає, що через невиконання відповідачем взятих на себе зобов`язань, останній має сплатити індекс інфляції та 3% річних від простроченої суми, яка станом на 24.02.2020року становить 166818,105грн., що складається з індексу інфляції - 125644,70грн. та трьох відсотків річних від простроченої суми - 41173,45грн., яку просить стягнути в судовому порядку, а також понесені судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 2502,28грн., у зв`язку зі зверненням із позовом до суду. В судове засідання представник позивача не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи без його участі. Відповідач в судове засідання не з`явився за невідомих суду причин, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином та своєчасно, що підтверджується матеріалами справи. Відзиву на позов не надав. Відповідно до ч.4 ст.223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів. Дослідив письмові докази, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Суд, дослідивши докази по справі, дійшов до наступних висновків. В судовому засіданні встановлено, що 07 лютого 2014 року між ПАТ «Фідобанк» та [PERSON] був укладений Договір про надання споживчого кредиту № [NUMBER] , відповідно до якого останній отримав кредит в розмірі 100000грн. на умовах кредитного продукту «Можливість Є - Оптимальний» з процентними ставками: 1.) нараховується на залишок суми основного боргу (чстроква заборгованість) за користування кредитом 0,0001% річних; 2.) нараховується за користування Кредитом в разі наявності простроченої заборгованості щодо повернення Кредиту на суму простроченої заборгованості (суму основного боргу без врахування процентів) та складає 30,0001% річних. Остаточний термін повернення кредиту 06 лютого 2017 року. (а.с.8) 10 серпня 2018 року між ПАТ «Фідобанк» від імені якого діяла Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПУАТ «ФІДОБАНК» та Публічне акціонерне товариство «КРЕДОБАНК», укладено Договір про відступлення прав вимоги, яким позивач набув право вимоги до позичальників в межах та обсязі визначених Сторонами і Договором, зокрема і до [PERSON] .(а.с.4-5) З додатку № 1 до Договору про відступлення прав вимоги від 10.08.2018 року вбачається, що загальна сума заборгованості [PERSON] за кредитним договором № 1435653705401050 від 07.02.2014р. становить 350214,69грн. (а.с.6) 13 серпня 2018 року на адресу [PERSON] було надіслано повідомлення про відступлення прав вимоги за договором.(а.с.7) Оскільки відповідачем взяті на себе обов`язки не виконані, позивач вважає, що [PERSON] має сплатити індекс інфляції, а також 3% річних від простроченої суми, відповідно до ч.2 ст.625ЦК України. В обґрунтування своїх вимог, позивач також надав розрахунок заборгованості 3% річних та інфляційних нарахувань, в якому за період часу з 24.02.2017року по 21 лютого 2020року сума боргу зазначена 458379,52грн.(а.с.12) Але, суду не зрозуміло, якою нормою права позивач користується, пред`являючи вимоги в період часу з 24 лютого 2017 року по 10 серпня 2018 року, якщо договір відступлення прав вимоги укладений лише 10.08.2018року. Також, позивачем не надано обґрунтувань та розрахунку, яким чином виникла заборгованість в розмірі 458379,52грн., враховуючи, що в додатку № 1 до договору про відступлення прав вимоги від 10.08.2018р. загальна сума заборгованості [PERSON] зазначається 350214,69грн. Через відсутність обґрунтувань та розрахунків кредитної заборгованості, суд не має змоги перевірити та визначити правильність, обґрунтованість та законність таких нарахувань як індекс інфляції. Відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. З позовних вимог вбачається, що позивач зазначає, але не просить стягнути на його користь основну суму боргу, а стягнення індексу інфляції та 3% річних, без стягнення основної суми боргу не передбачено ч.2 ст.625ЦК України, на яку позивач посилається як на підставу своїх вимог. Окрім того, з наданих суду письмових доказів вбачається, що пунктами 1.3; 1.4 кредитного договору № 1435653705401050 від 07.02.2014р. укладеного з [PERSON] , передбачені два види процентів за користування кредитом, що також суперечить вимогам ч.2 ст.625ЦК України. Згідно з частиною першою статті 1 ЦК України цивільні відносини засновані на засадах юридичної рівності, вольного волевиявлення та майнової самостійності їх учасників. Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої статті 3 ЦК України. Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України. Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору. У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Відповідно до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Згідно ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Таким чином, з`ясувавши обставини справи та надавши належну оцінку зібраним у справі доказам, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed