Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-29 00:00:00

Представник позивача ТОВ «Кредекс Фінанс» звернувся до суду з позовом в якому просить стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним зобов'язанням у розмірі 116914,33 грн. Свої позовні вимоги мотивує тим, що позивач та відповідач [PERSON], яка на даний час має прізвище [PERSON], уклали кредитний договір за умовами якого відповідачу було надано кредит у сумі 105 500,00 грн. з кінцевим терміном повернення 03.09.2014 року та з оплатою 19,5 % річних за користування кредитом. Відповідач не виконала свої зобов'язання за договором належним чином, тому, відповідно до рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 21.09.2012 року з неї було стягнуто: залишок заборгованості за тілом кредиту - 63379,06 грн.; прострочену заборгованість за тілом кредиту - 40543,38 грн.; нарахованих відсотків -1388,01 грн.; суми прострочених відсотків - 62307,03 грн.; пеня за період прострочення з 26.12.2011 по 10.02.2012 року в розмірі -3345,46 грн.; інфляційних витрат за період з 26.12.2011 р. по 10.02.2012 р. в розмірі 335,23 грн.; та 35 річних, що становить 647,51 грн. позивач вважає, що у відповідача станом на 01.09.2017 року існує заборгованість яка складає 116914,33 грн., що складається з нарахованих відсотків згідно кредитного договору з моменту переуступки по дату виготовлення розрахунку. Позивач вважає, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке невиконане боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору та не звільняє відповідача від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє позивача права на отримання сум, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України, оскільки зобов'язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог ст.ст. 526, 599 ЦК України. Ухвалою від 06.03.2018 року було призначено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, зважаючи на зміни до ЦПК України, які набрали чинності 15.12.2017 р. В судовому засіданні представник позивача підтримав заявлені вимоги, просив задовольнити. В свою чергу представник відповідач проти задоволення позовних вимог заперечував. Заявила про застосування строку позовної давності, вказуючи на те, що позивач маючи рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 29.09.2012 року, що набрало законної сили 01.10.2012 року про стягнення кредиту в цілому, сплату відсотків за користування кредитом та пені, змінив строк виконання основного зобов'язання, а тому перебіг позовної давності за вимогами позивача про стягнення з неї заборгованості за кредитними зобов'язаннями почався з наступного дня після набрання чинності рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 21.09.2012 року. Вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи та надавши оцінку зібраним доказам, суд вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 04.09.2008 р. року між АТ «Індустріально-експортний банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір №149/732150, згідно якого відповідачу було надано кредит на суму 105500,00 грн. з кінцевим терміном повернення 03.09.2014 року з оплатою 19,5 % річних за користування кредитом. Згідно рішення загальних зборів акціонерів банку від 07.08.2009 року АТ «Індустріально - експортний банк» змінив своє найменування на ПАТ «Індустріально-експертний банк», в подальшому рішенням загальних зборів акціонерів банку від 20.01.2011 року ПАТ «Індустріально-експертний банк» змінив свою назву на ПАТ «Креді Агріколь банк». Також, як свідчать матеріали справи, і не заперечується учасниками процесу, 26.12.2011 року між ПАТ «Креді Агріколь банк» та ТОВ «Кредекс Фінанс» було укладено договір факторингу №08/11, відповідно до якого ПАТ «Креді Агріколь Банк» відступив ТОВ «Кредекс Фінанс» своє право вимоги заборгованості за кредитним договором № 149/732150 укладеного з відповідачкою. Також не оспорювалась в судовому засіданні сторонами та обставина, що на день розгляду справи [PERSON] змінила прізвище на [PERSON]. В зв'язку з невиконанням відповідачем своїх зобов'язань за кредитним договором, позивач звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором. Заочним рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 21.09.2012 року (справа №2610/6046/2012) з відповідача було стягнуто на користь позивача заборгованість за кредитним договором №149/732150 від 04.09.2008 р. в сумі 171945 грн. 68 коп. та судові витрати. Як зазначено в мотивувальній частині рішення заборгованість в сумі 171945,68 грн. складається: з залишку заборгованості за тілом кредиту - 63379,06 грн., простроченої заборгованості за тілом кредиту - 40543,38 грн., нарахованих відсотків - 1388,01 грн., суми прострочених відсотків - 62307,03, інфляційних витрат за період з 26.12.2011 р. по 10.02.2012 р. в розмірі -335,23 грн., 3% річних за вказаний період - 647,51 грн., пені за період з 26.12.2011 р. по 10.02.2012 р. в розмірі 334,46 грн. Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 21.09.2012 року сторонами не оскаржувалося та набрало законної сили 01.10.2012 року. Представник позивача просить стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитним зобов»язанням у розмірі 116 914,33 грн., оскільки наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов»язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України. В свою чергу представник відповідача вказує на те, що строк позовної давності для заявлення таких вимог сплив, та просить застосувати положення ч. 4 ст. 257 ЦК України. Як вбачається з матеріалів справи, а саме наданого представником ТОВ «Кредекс Фінанс» розрахунку, позивач просить стягнути суму заборгованості за період з 26.12.2011 р. по 01.09.2017 року включно - заборгованість по відсоткам.. Відповідно до положень ст. 257 ЦК України загальний строк позовної давності встановлюється у три роки. Позовна давність, відповідно до ст. 256 ЦК України, це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. В свою чергу ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Приймаючи рішення по суті спору, суд має зазначити про застосування положень цивільного процесуального законодавства щодо змагальності змагальності сторін та диспозитивності цивільного судочинства. Так приписами ч.ч 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. При цьому за положеннями ч. 5 ст. 12 ЦПК України суд, зберігаючи об'єктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) роз'яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов'язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов'язків. В свою чергу приписами ч.ч. 1,2 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов'язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст.261 цього Кодексу, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Формулювання загального правила щодо початку перебігу позовної давності пов»язане не тільки з часом безпосередньої обізнаності особи про певні обставини (факти порушення її прав), а й об»єктивною можливістю цієї особи знати про ці обставини. Обов»язок доведення часу, з якого особі стало відомо про порушення її права, покладається на позивача. За приписами ч. 2 ст. 1050 ЦК України Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Зважаючи на положення ч. 2 ст.1050 ЦК України, з огляду на звернення до суду з позовом про повернення кредиту та нарахованих відсотків у 2012 р. , кредитором було змінено строк виконання основного зобов»язання. Як вважає сам позивач і зазначає про це в своїй позовній заяві, право вимоги до боржника виникло 26.12.2011 року. До Шевченківського районного суду м. Києва представник ТОВ «Кредекс Фінанс» звернувся 08.09.2017 р. Суд погоджується з доводами представника відповідача щодо порушення строку, встановленого законом для звернення до суду за захистом порушеного права. Згідно ч. ч. 3,5 ст. 267 ЦПК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. Представник позивача в судовому засіданні не зазначив причин пропуску строку встановленого законом для захисту порушених прав. За таких обставин, беручи до уваги заяву відповідача про застосування наслідків пропуску строку позовної давності, зважаючи на обставини встановлені в судовому засіданні, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову. За приписами ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається а сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Виходячи з наведеного,

Outcome: dismissed