Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-18 00:00:00

Представник ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТ «ВЕЛЛФІН» (далі - позивач) звернувся до суду із вищевказаним позовом проти\~\~ [PERSON] (далі - відповідач) з вимогами стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість в сумі 102978,00 грн за договором позики №124237 від 21.01.2017 та судовий збір в сумі 2102,00 грн. Позивач обґрунтовує свої вимоги наступними обставинами. 21.01.2017 між позивачем та відповідачем було укладено договір позики №124237 в електронній формі, згідно умов якого останній, на картковий рахунок, було надано грошові кошти в сумі 2400,00 грн, строком на 30 днів. Позивачем належним чином виконані умови зазначеного договору позики, в той час як відповідачем отримані грошові кошти в передбачувані строки не повернуті, внаслідок чого утворилась заборгованість, яка на 20.02.2020 становить 102978,00 грн, з яких: 2400,00 грн основний борг; 25680,00 грн заборгованість по відсоткам; 74898,00 грн заборгованість за простроченими відсотками. Відповідач була ознайомлена з умовами договору позики №124237 від 21.01.2017, в тому числі із умовами нарахування процентів за користування позикою, і погодиляся з ними шляхом їх підписання електронним підписом одноразовим ідентифікатором, після заповнення формуляра заяви (форми) в особистому кабінеті офіційного веб-сайту позивача [INFO] . Оскільки відповідач у добровільному порядку свою заборгованість перед позивачем не погашає, вищезазначені обставини послугували підставою для звернення до суду з даним позовом. Позивач на підтвердження своїх вимог наводить: копію заявки відповідача для отримання позики з особистого кабінету на сайті https://creditup.com.ua; копію договору позики №124237 від 21.01.2017; довідку щодо заборгованості за договором позики; повідомлення ТОВ ФК «ВЕЙ ФОР ПЕЙ» від 30.01.2020; копію договору про організацію переказу грошових коштів №ВП-180516-3 від 18.05.2016. Ухвалою суду від 20.03.2020 призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та визначено відповідачеві строк для подання відзиву. У визначений судом строк відповідач відзиву та заперечень проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження не надав, також не надав зустрічного позову в межах визначеного судом строку, тому суд здійснює розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження у порядку письмового провадження. Ухвалою суду від 06.07.2020 розгляд справи було відкладено у зв`язку із забов`язанням позивача надати електронні докази на підтвердження позовних вимог, паперові копії яких, вже були наявні у матеріалах справи. Однак, до дати наступного судового засідання позивач не надав затребуваних судом доказів у електронній формі. Суд, вивчивши та дослідивши матеріали цивільної справи, повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши усі зібрані у справі докази, встановив наступне. 21.01.2017 між ТОВ «ВЕЛЛФІН» та [PERSON] було укладено договір позики №124237 в електронній формі (далі Договір) (а.с. 20-24 з обох сторін). Згідно п. 1.1. умов Договору позикодавець надає позичальникові грошові кошти в сумі 2\~400,00 грн. Відповідно до п. 1.3. Договору позика надається строком на 30 днів. За приписами п. 1.4. Договору датою перерахування позики на банківський рахунок вказаний позичальником є дата укладення Договору. У відповідності з умовами п. 1.5. Договору, нарахування процентів за користування позикою складає: 0,95 % від суми позики, але не менше 30,00 грн; 0,95 % від суми позики щоденно, за кожен день користування позикою, починаючи з другого дня строку позики, зазначеного в п. 1.3. Договору; 2,85% додатково до основних процентів від суми позики, що не булла повернута своєчасно, за кожен день користування позикою понад строк зазначений в п. 1.3. Договору. В розділі 8 договору позики «Реквізити та підписи сторін» зазначено, що цей договір підписано за допомогою електронного підпису. Судом встановлено, що посилаючись на обставини укладення між сторонами договору позики №124237 від 21.01.2017 в електронній формі, позивач доводить копією заявки відповідача для отримання позики з особистого кабінету на сайті https://creditup.com.ua, яка зазначеною заявою ідентифікувала себе в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, надавши про себе відповідні данні для заповнення формуляра заяви (П.І.П, дані паспорту, РНОКПП, місце проживання, телефон, номер банківського (карткового) рахунку та банківської установи) (а.с. 16-19). Разом з тим, згідно повідомлення ТОВ «ВЕЙ ФОР ПЕЙ», яке надає ТОВ «ВЕЛЛФІН» технічну можливість для проведення операцій по організації переказу коштів на останнім було перераховано суму позики в розмірі 2400,00 грн на картковий рахунок наведений [PERSON] (а.с. 26). Однак, згідно довідки щодо заборгованості за договором №124237 від 21.01.2017 у [PERSON] утворилась заборгованість, яка на 20.02.2020 становить 102978,00 грн, з яких: 2400,00 грн основний борг; 25680,00 грн заборгованість по відсоткам; 74898,00 грн заборгованість за простроченими відсотками (а.с. 25). З урахуванням викладеного, вирішуючи питання про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованість за договором позики №124237 від 21.01.2017 в сумі 102978,00 грн, суд виходить з наступних мотивів та норм права. Згідно зі\~ст. 1054 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) \~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірах та на умовах, установлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі (ч. 1\~ст. 1055 ЦК України). Згідно зі\~ст. 1046 ЦК України\~за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцю таку ж суму грошових коштів (суму позики). Договір позики є укладеним з моменту передання грошей. Відповідно до ч. 1\~ст. 1048 ЦК України\~позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Згідно з ч. 1\~ст. 626 ЦК України\~договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. За приписами\~ст. 627 ЦК України\~відповідно до\~ст. 6 цього Кодексу\~сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів. Відповідно до ч. 1\~ст. 628 ЦК України\~зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Договір набирає чинності з моменту його укладення (ч. ч. 1, 2\~ст. 631 ЦК України). Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості (ч. ч. 1, 3\~ст. 509 ЦК України). Згідно з ч. 1\~ст. 526 ЦК України\~зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту (ч. 1\~ст. 527 ЦК України). За змістом\~ст. 207 ЦК України\~правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). У\~ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію»\~зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому ЦК України та ГК України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному\~ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним\~ст. 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому\~ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому\~ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію). Згідно ч. 5 \~ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Відповідно до ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію»\~якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: - електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до\~Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; -\~електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; - аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку ви отримуєте за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або СМС-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту) вказується особа, яка створила замовлення. Відповідно до ст. 9 Закону «Про електронну комерцію» сторони електронного правочину можуть користуватися послугами постачальників послуг проміжного характеру в інформаційній сфері. Постачальниками послуг проміжного характеру в інформаційній сфері є оператори (провайдери) телекомунікацій, оператори послуг платіжної інфраструктури, реєстратори (адміністратори), що присвоюють мережеві ідентифікатори, та інші суб`єкти, що забезпечують передачу та зберігання інформації з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем. Надання доступу до мережі Інтернет та інших інформаційно-телекомунікаційних систем оформлюється окремим правочином або електронним правочином між стороною такого правочину та постачальником послуг проміжного характеру в інформаційній сфері. Враховуючи вищезазначені норми права, суд вважає, що договір позики було укладено та підписано в електронній формі, і такі дії сторін відповідають приписам ст.ст.\~6\~та\~627 ЦК України, ст.ст.\~11\~та\~12 Закону України «Про електронну комерцію», сторонами узгоджено\~\~питання щодо розміру відсотків, які підлягають стягненню у разі неповернення боргу у строк дії договору. Із доказів, які містяться у матеріалах справи судом вбачається, що позивач взяті на себе зобов`язання виконав в повному обсязі. Наведений позивачем розрахунок заборгованості відповідачем не спростований, у зв`язку з чим суд вважає, що відповідач взяті на себе зобов`язання не виконав. З огляду на вищевикладене та у контексті вищенаведених правових норм регулювання предмета спору, суд дійшов висновку, що вимоги позивача до відповідача ґрунтуються на вимогах закону. Крім того, оскільки належним чином повідомлений\~про\~дату слухання справи відповідач відзиву на позов та доказів на його підтвердження, до суду не подала, враховуючи, що цивільне судочинство згідно ч.ч. 1-3\~ ст. 12 Цивільного процесуального кодексу України\~(далі - ЦПК України), здійснюється на засадах змагальності сторін, беручи до уваги, що обставини, на які посилається позивач, знайшли своє підтвердження, а тому суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за договором позики №124237 від 21.01.2017 в сумі 102978,00 грн, слід задовольнити повністю. Вирішуючи питання про стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат, суд виходить з наступної норми права. Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Позивачем заявлено вимогу\~про\~відшкодування судових витрат: судового збору в розмірі 2102,00 грн, сплачений ним при подачі позову (а.с. 1), тому оскільки позов підлягає задоволенню повністю, суд з врахуванням зазначеного вважає можливим відшкодувати позивачу понесені витрати в заявленому розмірі. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved