Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-25 00:00:00

Представник позивача звернулась до суду з даним позовом у грудні 2013 року. Просить стягнути з відповідача заборгованість за послуги водопостачання та водовідведення станом на 30.06.2012 року у сумі 1116.75 гривень та судові витрати. В обґрунтування вимог зазначила, що відповідач мешкає за адресою: [ADDRESS]. Згідно ст. 526 ЦК України, п. п. 33, 36 «Правил надання населенню послуг водотеплопостачання та водовідведення» між КП «Макіївський міськводоканал» та відповідачем виникли цивільні права та обов`язки. У зв'язку з чим водоканал зобов'язаний надавати послуги водопостачання, а абонент повинен своєчасно оплачувати надані послуги. Зобов'язання повинні виконуватися належним чином та у встановлений строк. Але відповідач порушує свої зобов'язання, через що за особистим рахунком [NUMBER] у період з 01.01.2002 року по 30.06.2012 рік існує борг у сумі 1161.75 гривень, який добровільно відповідач не сплачує. Ухвалою суду від 06.11.2013 року відмовлено у прийнятті заяви КП «Макіївський міськводоканал» до [PERSON] про видачу судового наказу про стягнення заборгованості за надані послуги водопостачання за особистим рахунком [NUMBER] за період з 01.01.2002 року по 30.06.2012 рік. Просить стягнути з відповідача на їх користь заборгованість у сумі 1161.75 гривень за надані послуги та судовий збір у розмірі 229.40 гривень . До початку розгляду справи по суті представник позивача надала письмове уточнення позовних вимоги, зазначивши, що при подачі позовної заяви до суду була невірна розрахована суму боргу за надані послуги та просила стягнути з [PERSON] на користь КП «Макіївський міськводоканал» заборгованість за послуги водопостачання та водовідведення за останні три роки, а саме за період з 01.10.2010 року по 30.06.2012 рік, в розмірі 1161.75 гривень. та судовий збір у сумі 229.40 гривень. В судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги у повному обсязі. Відповідач в судове засідання з'явився, позов визнав частково, суду пояснив, що заборгованість склалась у зв'язку з крутним матеріальним становищем, просив при ухваленні рішення застосувати строк позовної давності до заборгованості за послуги з водопостачання та водовідведення, передбачений ст. 257 ЦК України . Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази, дійшов висновку, що даний позов підлягає частковому задоволенню за наступних підстав. Комунальне підприємство «Макіївський міськводоканал» є юридичною особою, з 5 листопада 2003 року зареєстроване в Єдиному державному реєстрі підприємств та організацій України (ЄДРПОУ). Згідно до Статуту КП «Макіївський міськводоканал» є самостійним суб'єктом господарювання, до 01.07.2012 року надавало послуги водопостачання і водовідведення населенню м.Макіївки. За відомостями адресно-довідкового підрозділу ГУДМС УДМС України в Донецькій області від 31.12.2013 року [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] з 04.10.1999 року /а.с.10/. Аналогічний факт про реєстрацію відповідача за адресою: [ADDRESS] підтверджують паспортні дані [PERSON]/а.с.31/ Проте, відповідно письмового листа отриманого з КУ «Макіївський міський архів» Макіївської міської ради, згідно архівних даних, станом на 31.12.2012 рік, право власності на нерухоме майно розташоване за адресою: [ADDRESS], тобто за адресою якого склався борг, було зареєстроване за [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 13.05.2008 року № 1679. Відповідно до розгорнутої зворотно - сальдової відомості щодо особового рахунку [NUMBER] /а.с.17-19/ [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS]. Згідно ст. 322 ЦК України власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором чи законом. З представленого позивачем розрахунку за адресою: [ADDRESS], - є заборгованість з оплати водопостачання та водовідведення за період з 01.10.2010 року по 30.06.2012 рік у розмірі 1161.75 гривень. Нарахування за споживання води в зазначеній оселі відбувалось виходячи з реєстрації однієї особи в квартирі, за вказаний період було нараховано 1161.75 гривень, проте жодних оплат від споживача не надходило /а.с.7/. Враховуючи наведені обставини, суд визнає, що між сторонами: комунальним підприємством «Макіївський міськводоканал» як суб'єктом господарювання, предметом діяльності якого є надання послуг з водопостачання та водовідведення до 01.07.2012 року та споживачем [PERSON] - фізичною особою, склалися спірні правовідносини у сфері надання і оплати комунальних послуг, які регулюються нормами Цивільного кодексу України та Закону України від 24 червня 2004 року № 1875-ІV (з відповідними змінами) «Про житлово-комунальні послуги»(далі -Закон). Частиною першою статті 13 Цивільного кодексу України визначено, що цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. Комунальні послуги, як убачається зі змісту статті 1 Закону «Про житлово-комунальні послуги», це результат господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газо-та електропостачанням, опаленням, а також вивезення побутових відходів у порядку, встановленому законодавством. Відповідно до пунктів 1-4 статті 13 наведеного Закону залежно від функціонального призначення визначено перелік житлово-комунальних послуги, які поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньо- будинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньо будинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення міць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд ( заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо). Примірні переліки житлово-комунальних послуг та їх склад залежно від функціонального значення визначаються центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства. За приписами статті 19 цього Закону відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Статтями 20, 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначені права та обов'язки споживача й виконавця житлово-комунальних послуг. Зокрема, обов'язком споживача є укладення договору на надання житлово-комунальних послуг, підготовленого виконавцем на основі типового договору. Таким чином, необхідність укладення договору на надання комунальних послуг передбачена законом і його укладення визначено як обов'язок, а не право сторін. Однак дана вимога Закону сторонами спірних правовідносин не виконана. Між тим відсутність договору відповідно до вимог чинного цивільного законодавства України не є підставою для звільнення споживача від оплати послуг з водопостачання та водовідведення, оскільки згідно з частиною першою статті 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Такою дією є надання комунальних послуг позивачем та їх отримання відповідачем. Статтею 218 ЦК України передбачено, що недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом. Чинним Цивільним кодексом України, нормами Законів України «Про житлово-комунальні послуги», «Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затвердженими постановою Кабінету Міністрів України №630 від 21.07.2005 року не передбачена недійсність договору про надання комунальних послуг у випадку недодержання сторонами його письмової форми. Матеріалами справи підтверджено, що квартира відповідача була підключена до централізованого водопостачання, особистий рахунок підприємством відкрито на споживача - [PERSON], що свідчить про фактичне існування між сторонами договірних відносин з приводу постачання та споживання холодної води. За таких обставин, при вирішенні спірних правовідносин суд виходить із обсягу прав і обов'язків сторін відповідно до чинного законодавства, яке регулює взаємовідносини суб'єкта господарювання, предметом діяльності якого є надання послуг з постачання холодної води, та фізичної особи, яка отримує зазначені комунальні послуги. За приписами частини 1 статті 509 ЦК України зобов'язаннями є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Приписами пункту 5 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Аналогічне положення закріплене в чинному Житловому кодексі Української РСР. Положення вказаних нормативно-правових актів носять юридично обов'язковий характер і підлягають виконанню учасниками договірних правовідносин. За правилами статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом ( ст. 525 ЦК). Положеннями частин 1-3 статті 614 ЦК України визначено, що особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов'язання. Враховуючи викладе, суд визнає, що відповідачем порушено виконання зобов'язання з оплати фактично наданих КП «Макіївський міськводоканал» послуг з водопостачання та водовідведення, чим заподіяно матеріальну шкоду позивачу. Стороною позивача надана розгорнута зворотно - сальдова відомість на особовий рахунок [NUMBER] /а.с.17-19/, з якої вбачається, що протягом періоду з 01.10.2010 року по 30.06.2012 рік відбувались нарахування щодо споживання послуг з водопостачання в квартирі за адресою: [ADDRESS], оплата послуг споживачем взагалі не проводилась, всього було нараховано станом на 30.06.2012 рік за послуги з водопостачання 1161.75 гривень. Строк позовної давності встановлений ст. 257 ЦК України в три роки. Стаття 264 ЦК України передбачає, що перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Наслідки спливу позовної давності, передбачені ст. 267 ЦК України, зокрема згідно з частинами 3, 4, 5 цієї статті позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленої до винесення ним рішення, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові, якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. Відповідач в судовому засіданні заявив про застосування строку позовної давності, будь-яких поважних причин пропуску строку позивачем судові не наведено. Позов до суду було звернуто 19.12.2013 року /а.с.2/ За таких обставин підлягає стягненню на користь позивача заборгованість за послуги з водопостачання та водовідведення за період з 01.12.2010 року по 30.06.2012 рік в сумі 1056.82 гривень. Суд визнає правильним наданий позивачем розрахунок суми заборгованості по оплаті наданих послуг з водопостачання та водовідведення, який відповідає встановленому законодавством порядку і затвердженим тарифам. Стаття 11 ЦПК України передбачає, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. В силу ст. 88 ЦПК України, з відповідача підлягає до стягнення сума судового збору, що була сплачена позивачем при зверненні до суду, пропорційно задоволених вимог.

Outcome: partial