Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-05 00:00:00

Прокурор району в інтересах держави в особі позивача комунального лікувально-профілактичного закладу «Семенівська центральна районна лікарня» Чернігівської області, подав позов до відповідачів про відшкодування шкоди в порядку регресу. В обґрунтування позовних вимог у позові зазначено про те, що предметом вказаного позову є відшкодування в порядку регресу шкоди, завданої працівниками при виконанні трудових обовязків , що свідчить про порушення державних інтересів та є підставою для звернення прокурора до суду в інтересах КЛПЗ «Семенівська ЦРЛ». Відповідачі у справі перебувають у трудових відносинах з Комунальним лікувально-профілактичним закладом Семенівська ЦРЛ. Так, [PERSON] працює лікарем-педіатром дільничного дитячої консультації, а [PERSON] - медичною сестрою стаціонару інфекційного відділення лікарні. Установлено, що неналежне виконання [PERSON] та [PERSON] своїх професійних обовязків внаслідок недбалого та несумлінного до них ставлення спричинено тяжкі наслідки для неповнолітньої хворої [PERSON], 26.03.1999 р. н. у вигляді смерті. Постановою Семенівського районного суду Чернігівської області від 26 червня 2012 року [PERSON] на підставі п. п.г та е ст. 1 Закону України Про амністію у 2011 році та [PERSON] на підставі п.е ст.1 Закону України Про амністію у 2011 році звільнено від кримінальної відповідальності за вчинений злочин, передбачений ч.2 ст. 140 Кримінального кодексу України, а кримінальну справу закрито. Постанова суду набрала законної сили. Згідно ч.2 ст.14 Закону України Про амністію у 2011 році амністія не звільняє від обовязку відшкодувати заподіяну злочином шкоду, який покладено на винну особу вироком або рішенням суду. Враховуючи, що [PERSON] та [PERSON] під час вчинення вказаного злочину перебували у трудових правовідносинах з КЛПЗ Семенівська ЦРЛ ріщенням Семенівського райсуду від 13.01.2013, залишеним без змін ухвалами апеляційного суду Чернігівської області від 01 квітня 2013 року та Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24 липня 2013 року, з позивача на користь [PERSON] стягнуто 200 тисяч гривень у відшкодування моральної шкоди, завданої злочином. Вказане судове рішення виконано лікувальним закладом в повному обсязі, що підтверджується копіями меморіальних ордерів від 17.09.2013, 26.12.2013, 31.03.2014, 23.04.2014, 30.04.2014 та 07.05.2014. Водночас установлено, що в рахунок відшкодування шкоди у серпні 2014 року відповідачами в добровільному порядку сплачено 12181, 80 гривень, а тому залишок невідшкодованих позивачу коштів становить 187818, 20 гривень, які підлягають стягненню в порядку регресу. Як зазначає прокурор, відповідно до п. 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 № 4 Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди із змінами та доповненнями, внесеними постановою Пленуму Верховного Суду України від 25.05.2001 № 5, за моральну (немайнову) шкоду, заподіяну працівником під час виконання трудових обовязків, відповідальність несе організація, з якою цей працівник перебуває у трудових відносинах, а останній відповідає перед нею в порядку регресу (статті 130, 132-134 Кодексу законів про працю України), якщо спеціальною нормою закону не встановлено іншого. Згідно ч. 1 ст. 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно ст. 1190 Цивільного кодексу України особи, спільними діями або бездіяльністю яких було завдано шкоди, несуть солідарну відповідальність перед потерпілим. Згідно ч. 1 ст. 1191 Цивільного кодексу України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. У судовому засіданні прокурор Сапон О. А. повністю підтримала позов з підстав наведених у позовній заяві та пояснила, що з позивача були повністю стягнені збитки на суму 200.000 гривень, що доведено даними меморіальних ордерів, тому з відповідачів необхідно стягнути збитки у регресному порядку у повному обсязі. Відповідачами добровільно сплачена сума 12181 гривня 80 копійок. Залишок суми 187818 гривень 20 копійок підлягає стягненню у регресному порядку у повному обсязі солідарно. Правовою підставою для задоволення позову є вимоги статті 1166 ЦК України. Підтверджує те, що відповідачі знаходились у трудових правовідносинах з позивачем. Не заперечує того факту, що стягнена сума з відповідачів 12181 гривня 80 копійок вже була предметом розгляду у суді, у цивільному порядку і що ця сума входить у суму 2000000 гривень, яка була стягнута з КЛПЗ «Семенівська ЦРЛ». У судовому засіданні представник позивача, комунального лікувально-профілактичного закладу «Семенівська центральна районна лікарня» Чернігівської області, [PERSON] підтримав позовні вимоги з підстав наведених у позовній заяві. Вважає, що правовою підставою для стягнення суми збитків є вимоги статті 1166 ЦК України. Просить стягнути всю суму позову 187818 гривень 20 копійок солідарно з відповідачів. Вважає, що сума 12181 гривня 80 копійок сплачена відповідачами добровільно. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позов не визнала повністю та пояснила про те, що вона не вважає себе винуватою у вчиненні злочину та навела підстави на її думку невинуватості при цьому вказала, що вона діяла правомірно. Матеріальний стан її низький, вона отримує лише пенсію, з роботи звільнилась 16 березня 2015 року, стан здоровя не задовільний, хворіє, її чоловік також хворіє, є інвалідом 2 групи. Багато грошей витрачає на придбання ліків, які на даний час дорого коштують. Просить суд врахувати дані обставини. Окрім того, вона вже сплачувала кошти, які були їй присуджені. На підтвердження своїх пояснень надала суду письмові документи. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні також позов не визнала повністю та пояснила про те, що винуватою у вчиненні злочину себе не вважає, діяла правомірно, матеріальний стан її низький, на даний час вона працює медичною сестрою у лікарні та отримує пенсію. Інших доходів не має. Багато грошей витрачає на придбання ліків, так як хворіє та на комунальні послуги. Раніше вже сплачувала кошти, які були присуджені судом. На підтвердження своїх пояснень надає суду письмові документи. Представник відповідачів [PERSON] у судовому засіданні позов не визнав повністю, просив відмовити у його задоволенні та дав пояснення, яке вказує на те, що позовні вимоги, на його думку, задоволенню не підлягають. Вважає, що позовні вимоги прокурором визначені не вірно. У даному випадку, як зазначає представник відповідачів, мають місце не цивільно правові, а трудові відносини, так як відповідачі знаходились у трудових правовідносинах з позивачем. Окрім того, строк звернення до суду пройшов, як зазначає представник, у звязку з тим, що є платіжні документи 2013 року. На думку представника, прокурор не має права представити інтереси КЛПЗ «Семенівська центральна районна лікарня» Чернігівської області у звязку з тим, що не є державною структурою, і фінансується з місцевого бюджету. Виплачена сума відповідачами 12181 гривня 80 копійок не може вважатись добровільно сплаченою, у звязку з тим, що зазначена сума виплачувалась через виконавчу службу примусово. Кошти 12181 гривня 80 копійок вже були предметом судового розгляду у цивільній справі і відповідно до рішення суду задоволено із зазначеної суми 6000 гривень, а в решті суми відмовлено. Він вважає, що прокурор не має право ставити вимогу про стягнення решти позову, так як таке право вже було використане раніше позивачем по іншій цивільній справі рішення суду вступило у законну силу. Вважає, що ймовірною сумою позову може бути 175636 гривень 40 копійок, а саме необхідно від 187818 гривень 20 копійок відняти 12181 гривню 80 копійок. На його думку прокурор та позивач предоставили недопустимі та неналежні докази. Вважає, що в солідарному порядку стягувати з відповідачів не ґрунтується на вимогах закону тому, що у відповідачів різні обовязки виходячи із посад. Із предоставлених позивачем документів видно, що посадові особи КЛЗП «Семенівська центральна районна лікарня» були притягнуті до дисциплінарної відповідальності, що свідчить також і про їхню вину у трагічному випадку. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача, управління Державної казначейської служби України у Семенівському районі Чернігівської області, начальник управління Державної казначейської служби України у Семенівському районі Чернігівської області [PERSON] у судовому засіданні пояснила про те, що сума 200.000 гривень шляхом списання з рахунку лікарні здійснювалась частинами. Повна виплата суми була закінчена 07 травня 2014 року. Платежі проводились через виконавчу службу. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача, [PERSON] у судове засідання не зявилася, була повідомлена належним чином про час і місце судового засідання, подала до суду заяву, сутність якої зводиться до того, що вона просить розглянути справу за її відсутності внаслідок погіршення стану здоровя, просить винести рішення на користь позивача, позов підтримує повністю. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача, фінансове управління Семенівської районної державної адміністрації Чернігівської області, у судове засідання свого повноважного представника не направила, належним чином була повідомлена про час та місце судового засідання, за підписом начальника управління [PERSON] подала до суду письмову заяву про розгляд справи за відсутності представника через неможливість його явки у звязку з виробничою необхідністю. Суд, заслухавши прокурора, сторони, представника третьої особи, вивчивши матеріали цивільної справи, вважає за необхідне позов задовольнити частково з огляду на таке. Установлено та доведено доказами, що неналежне виконання [PERSON] та [PERSON] своїх професійних обовязків, внаслідок недбалого та несумлінного до них ставлення спричинили тяжкі наслідки. Згідно постанови Семенівського районного суду Чернігівської області від 26 червня 2012 року [PERSON] звільнено від кримінальної відповідальності за ч. 2 ст. 140 КК України на підставі п. п. «г» та «е» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2011 році» від 08 липня 2011 року № 3680-1У. Згідно постанови Семенівського районного суду Чернігівської області від 26 червня 2012 року [PERSON] звільнено від кримінальної відповідальності за ч. 2 ст. 140 КК України на підставі п. «е» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2001 році» від 8 липня 2011 року № 3680-1У. Провадження у кримінальній справі закрито. Звільнення відповідачів від кримінальної відповідальності стосувалося діяння, кваліфікованого органом досудового розслідування як невиконання та неналежне виконання лікарем - педіатром дільничним дитячої консультації комунального лікувально - профілактичного закладу «Семенівська центральна районна лікарня» Чернігівської області [PERSON] та сестрою медичною стаціонару інфекційного відділення комунального лікувально-профілактичного закладу «Семенівська центральна районна лікарня» Чернігівської області [PERSON] своїх професійних обовязків внаслідок недбалого та несумлінного до них ставлення, що спричинило тяжкі наслідки для неповнолітньої хворої [PERSON] у виді її смерті в лікарні 16 травня 2010 року. Суд не вирішує питання винуватості відповідачів, так як це вирішувалось у межах кримінального правопорушення, в ході якого було винесене судом процесуальне рішення постанову. Згідно ст. 130 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов'язків. При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника. Ця відповідальність, як правило, обмежується певною частиною заробітку працівника і не повинна перевищувати повного розміру заподіяної шкоди, за винятком випадків, передбачених законодавством. За наявності зазначених підстав і умов матеріальна відповідальність може бути покладена незалежно від притягнення працівника до дисциплінарної, адміністративної чи кримінальної відповідальності. Суд визначає ступінь вини кожного з відповідачів у заподіянні шкоди, що впливає на розмір шкоди, яку вони повинні відшкодувати, враховуючи те, що відповідачі обіймали різні посади, виконували різні функціональні обовязки , знаходячись у трудових відносинах з позивачем. Ступінь вини визначається виходячи зі змісту посадової інструкції лікаря педіатра дільничного Семенівської лікарської амбулаторії загальної практики сімейної медицини (а. с. 68) та посадової інструкції сестри медичної стаціонару палатної інфекційного відділення (а. с. 66). Вимоги вищезазначених інструкцій відповідачами не були виконані у повному обсязі. Суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що у ході розгляду справи достовірно доведено доказами і визнано прокурором та сторонами те, що сума 12181 гривня 80 копійок вже була предметом розгляду по справі і відповідно до рішення суду вимоги задоволені частково на суму 6000 гривень з [PERSON] стягнуто 3500 гривень, а з [PERSON] 2500 гривень, в решті позову, тобто у сумі 6181 гривня 80 копійок відмовлено. З досліджених платіжних доручень встановлено, що виконавчі провадження закриті 07.08.2014 року з повним фактичним виконанням рішення суду першої інстанції на суму 12181 гривня 80 копійок, але після цієї дати було розглянуте та стало відоме, що оскаржувані відповідачами рішення суду першої інстанції, вищестоящою апеляційною інстанцією задоволене частково на суму 6000 гривень із суми 12181 гривень 80 копійок. Відповідачами виплачена сума по платіжним дорученням через державну виконавчу службу 12181 гривня 80 копійок, не добровільно, як стверджує прокурор та представник позивача. В даному випадку зайве сплачена сума 6181 гривня 80 копійок є платежем у погашення майбутнього відшкодування збитків, як зазначив представник відповідачів. Таким чином, суд дійшов висновку про те, що заявлена сума позову 187818 гривень 20 копійок підлягає зменшенню на суму 6181 гривня 80 копійок, у звязку з тим, що зазначена сума вже була предметом розгляду у іншій цивільній справі і не може розглядатись вдруге, тобто від суми 187818 гривень 20 копійок слід відняти 6181 гривню 80 копійок, різниця складає 181636 гривень 40 копійок, яка у свою чергу підлягає зменшенню з огляду на вимоги частини 5 статті 135-3 Кзпп України, де зазначено, що розмір підлягаючої покриттю шкоди, заподіяної з вини кількох працівників визначається для кожного з них з урахуванням ступеня вини, виду і межі матеріальної відповідальності. Відповідно до ч. 2 ст. 137 КЗпП України, суд може зменшити розмір покриття шкоди, заподіяної працівником, залежно від його майнового стану, за винятком випадків, коли шкода заподіяна діями працівника вчиненими з корисливою метою. Оскільки при розгляді кримінальної справи, порушеної відносно [PERSON] та [PERSON], не встановлено, що їх злочинні дії було вчинено з корисливою метою, наявна можливість зменшення судом розміру покриття шкоди. Згідно наданих відповідачами документів, [PERSON] працює лі карем - педіатром в комунальному закладі „Семенівський районний центр первинної медико - санітарної допомоги; загальна сума доходу за період з 01 серпня 2014 року по 31 жовтня 2014 року становить 11750 гривень 43 копійки, вона є пенсіонеркою отримує пенсію у розмірі 1789,84 гривень на місяць; має ряд захворювань, мешкає разом з чоловіком-пенсіонером, інвалідом 2 групи. [PERSON] працює в КЛПЗ „Семенівська центральна районна лікарня» на посаді сестри медичної, її середня заробітна плата складає 2171, 20 гривень, отримує пенсію за віком у розмірі 1774гривні 27 копійок на місяць; має ряд захворювань, чоловік [PERSON] помер в 2005 році. Відповідно до довідок від 12.11.2014 року та 19.11.2014 року ВДВС Семенівського РУЮ з [PERSON] і [PERSON] було стягнуто у примусовому порядку солідарно 11124,10 гривень та 6000 гривень боргу на користь KJIП3 «Семенівська центральна районна лікарня» на виконання рішення суду. Таким чином, враховуючи матеріальне становище відповідачів, ступінь вини кожного з відповідачів, виходячи з того, що вони обіймали різні посади, а також те, що [PERSON] та [PERSON] частково відшкодували шкоду позивачу за рішенням суду, заслуговують на увагу доводи відповідачів про зменшення розміру відшкодування. Єдиними джерелами доходів відповідачів є отримання заробітної плати у КЛПЗ „Семенівська центральна районна лікарня» Чернігівської області, та пенсійні виплати, які відповідно до предоставлених довідок складають: [PERSON] сума заробітної плати за січень 2014 року по березень 2015 року 59311 гривень 59 копійок, пенсійні виплати за січень 2014 року по березень 2015 року 26847 гривень 60 копійок. [PERSON] звільнилась з роботи 16 березня 2015 року. [PERSON] сума заробітної плати за січень 2014 року по березень 2015 року 38478 гривень 46 копійок, пенсійні виплати за січень 2014 року по березень 2015 року 26614 гривень 05 копійок. Конкретизуючи розмір стягнення суми відшкодування на користь позивача з кожного із відповідачів та з врахуванням зазначених вище підстав на думку суду, слід стягнути з відповідача [PERSON] суму шкоди у розмірі 1/3 (однієї третьої) частини від суми 181636 гривень 40 копійок, а з відповідача [PERSON] суму шкоди у розмірі 1/5 (однієї пятої) частини від суми 181636 гривень 40 копійок. Відповідно судові витрати необхідно стягнути на користь держави з відповідачів у такій самій пропорційності до стягнутих сум відшкодування,

Outcome: partial