Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-22 00:00:00

Представник позивача - Управління праці та соціального захисту населення виконкому Інгулецької районної у місті ради, звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення суми виплаченої тимчасової допомоги на дітей, батьки яких ухиляються від сплати аліментів. Просить суд винести рішення, яким стягнути з [PERSON] на користь Управління праці та соціального захисту населення виконкому Інгулецької районної у місті ради суму виплаченої тимчасової допомоги на дітей, батьки яких ухиляються від сплати аліментів в сумі 5078,77 грн. Ухвалою судді Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 05.12.2018 року позовну заяву прийнято до розгляду та призначено розгляд справи в порядку спрощеного провадження. Представник позивач в судове засідання не з`явився, суду надано заяву про розгляд справи за відсутністю представника позивача, позовні вимоги підтримують у повному обсязі та просять задовольнити у повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, був повідомлений про день та час розгляду справи належним чином, про що в матеріалах справи є документальні підтвердження. За правилами ст.128-130 ЦПК України, відповідач про причини своєї неявки суд не повідомив, не надав відзиву на позов, не надав суду жодної заяви або клопотання про розгляд справи за його відсутністю або про відкладення справи. У зв`язку з неявкою в судове засіданні всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Оскільки позивач не надала суду згоди на проведення заочного розгляду справи, суд відповідно до ст. 223, 280 ЦПК України, позбавлений можливості ухвалити заочне рішення. Суд, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, дослідивши матеріали справи та надані докази дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню. З матеріалів справи вбачається, що 02.09.2014 року [PERSON] звернулась до Управління праці та соціального захисту населення виконкому Інгулецької районної у місті ради з заявою про призначення їй тимчасової державної допомоги на дитину, батько якої [PERSON] ухилявся від сплати аліментів на дитину [PERSON] (а.с. 2-3, 4-5). Згідно п.2 Постанови КМУ від 22.02.2006 р. № 189 «Про затвердження Порядку призначення та виплати тимчасової державної допомоги дітям, батьки яких ухиляються від сплати аліментів, не мають можливості утримувати дитину або місце проживання їх невідоме» (надалі - Постанова) - тимчасова державна допомога призначається у разі, коли рішення суду про стягнення аліментів з одного з батьків не виконується, у зв`язку з ухиленням від сплати аліментів або відсутністю у боржника коштів та іншого майна, на які за законом може бути звернено стягнення. В зв`язку з тим, що відповідач [PERSON] не сплачував аліменти (а.с. 7-9), гр. [PERSON] отримала від УПСЗН тимчасову державну допомогу за період з вересня 2014 року по листопад 2015 року на загальну суму 5 078,77 грн. (а.с. 12). Згідно з п. 10 Постанови, у разі добровільного виконання рішення суду особо зобов`язаною сплачувати аліменти одержувач зобов`язаний повідомити у десятиденний строк орган праці та соціального захисту населення. У зв`язку з цим виплата тимчасової допомоги припиняється з першого числа місяця, що настає за місяцем, в якому виникла зазнач обставина. 30.11.2015 року [PERSON] звернулась до УПСЗН з заявою, в якій просила зупинити виплату тимчасової допомоги на дитину [PERSON] , у зв`язку з тим, що батько дитини виплатив 28.11.2015 року частину заборгованості (а.с. 10). Рішенням Управління праці та соціального захисту населення виконкому Інгулецької районної у місті ради від 30.11.2015 року припинено надання тимчасової допомоги з 01.12.2015 року (а.с. 11). Повідомленнями Управління праці та соціального захисту населення від 14.01.2016 року та відповідно від 17.03.2020 року відповідача [PERSON] двічі повідомлено про повернення суми виплаченої тимчасової державної соціальної допомоги (а.с. 13-14), однак на даний час кошти відповідачем до бюджету не повернуті, протилежного матеріали справи не містять. Крім того, у відповідності до п. 12 Постанови, якщо виникла можливість стягнення аліментів з одного з батьків, виявлено, що один з батьків може утримувати дитину або місце проживання (перебування) одного з батьків встановлено, у зв`язку з чим можливе стягнення з нього коштів на утримання дитини, орган соціального захисту населення звертається до суду із заявою про стягнення суми сплаченої тимчасової допомоги. Стягнуті кошти зараховуються до державне бюджету. Станом на дату подання даної позовної заяви до суду відповідачем у добровільному порядку не повернуто суми виплаченої тимчасової державної соціальної допомоги. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Згідно ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Згідно з положеннями ч.ч. 1, 2 ст. 1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Зі змісту наведених правових норм вбачається покладення процесуального обов`язку на кожну із сторін довести належними доказами наявність або відсутність тих обставин, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень. Зважаючи на те, що відповідачем не надано жодних аргументів для спростування доводів позивача, суд доходить висновку про аргументованість та доведеність позовних вимог, а тому вважає за можливе задовольнити позов у повному обсязі. При цьому, відповідно до ст.141 ЦПК України суд вважає за необхідне вирішити питання про розподіл судових витрат, оскільки позов задоволено в повному обсязі, то з відповідача на користь позивача слід стягнути 1600 грн. судового збору.

Outcome: approved