Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-08 00:00:00

Представник позивача Старовойтов О .В. який діє в інтересах [PERSON] звернувся до Сєвєродонецького міського суду Луганської області з позовною заявою до [PERSON] про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В обґрунтування позовних вимог представник позивача посилається на те, що позивач є власником житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] , відповідач також зареєстрована за вказаною адресою, але фактично не мешкає у вказаному будинку з 2017 року, так як переїхала до Азейбарджанської республіки на постійне місце проживання. Просить суд усунути перешкоди у користуванні власністю шляхом визнання особи, такою що втратила право користування житловим приміщенням. Позивач та представник позивача в судове засідання не з`явились, про день, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, через канцелярію суду надали заяву в якій просили розгляд справи провести за їх відсутності. Позовні вимоги підтримують в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з`явилась, про день, час і місце судового засідання повідомлялась належним чином, через канцелярію суду електронною поштою надала заяву в якій не заперечувала проти розгляду справи за її відсутності та позовні вимоги визнала в повному обсязі. На підставі п. 1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України, враховуючи, що відповідач був належним чином повідомлений про день, час і місце розгляду справи, про причину неявки в судове засідання суд не повідомив, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідача. Вивчивши позовну заяву та дослідивши письмові докази по справі, суд встановив наступне. Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно з ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав і основних свобод людини, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Частиною 1 ст. 319 ЦК України встановлено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. В силу ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Статтею 405 ЦК України передбачено, що члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно з правовою позицією Постанови Верховного суду України від 16.01.2012 року по справі № 6-57цс11 за позовом про усунення перешкод у користуванні власністю у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши разом з тим одну з таких вимог: про позбавлення права власності на житлове приміщення; про позбавлення права користування житловим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою. В судовому засіданні встановлено, що квартира, розташована за адресою: [ADDRESS] , на підставі договору купівлі - продажу належить [PERSON] , що підтверджується копією договору купівлі - продажу від 08.07.2005 р., зареєстрованого в реєстрі № 1-1154 посвідченого 08.07.2005 державним нотаріусом Першої Сєвєродонецької державної нотаріальної контори та витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 8335442 від 13.09.2005 року виданого Сєвєродонецьким міським бюро технічної інвентаризації. Згідно з копією довідки про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб від 22.04.2020 № 6823, виданої відділом адміністративних послуг Центру надання адміністративних послуг у м. Сєвєродонецьку Сєвєродонецької міської ради Луганської області, зазначено, що за вказаною адресою станом на 24.02.2020 у спірній квартирі зареєстровані: [PERSON] , [INFO] , його дружина [PERSON] , [INFO] , його сини [PERSON] [INFO] , [PERSON] [INFO] та його донька [PERSON] , [INFO] , яка з 12.11.2005 була зареєстрована у вказаній квартирі. Як вбачається з письмової заяви [PERSON] про вказаний позов їй було повідомлено в телефонному режимі від позивача, так як вона вже тривалий час у вказаній квартирі не мешкає та проживає у Республіці Азербайджан. Відповідач зазначила, що вона позовні вимоги визнає та не заперечує проти задоволення позовних вимог. Отже позовні вимоги обгрунтовані тим, що відповідач [PERSON] не проживає у вищевказаній квартирі, постійно проживає та працює у Республіці Азербайджан, та не збирається приїздити для того щоб знятись з реєстрації, тому позивач змушений був звернутись до суду з даним позовом щоб мати можливість здійснювати право та розпоряджатись своїм майном. Оскільки відповідач [PERSON] не проживає за місцем її реєстрації, не є власником квартири, то вона втратила право користування спірної квартирою. Таким чином, реєстрація відповідача за адресою: [ADDRESS] , яка на праві приватної власності належить позивачу [PERSON] , створює перешкоди у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] обґрунтовані та підлягають задоволенню, оскільки у зазначеному випадку саме такий спосіб захисту дає можливість реального усунення порушення права власності.

Outcome: approved