Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-12 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду із зазначеним позовом в інтересах [PERSON], посилаючись на те, що сторони перебували у шлюбі з 21 серпня 1993 року. Заочним рішенням Новокаховського міського суду Херсонської області від 07 липня 2016 року шлюб між нами розірваний в судовому порядку. В період шлюбу сторони за спільні гроші 17.10.2006 року на підставі договору купівлі-продажу купили будинок [ADDRESS] Новокаховської міської ради, вартістю 62870 грн. Крім того, у вересні 2014 року за спільні кошти був придбаний автомобіль ВАЗ-210994, 2007 року випуску, державний номер [NUMBER] за 5000 дол. США. На час судового розгляду, [PERSON] після розлучення мешкає з іншою жінкою за адресою: [ADDRESS], Новокаховської міської ради Херсонської області. Враховуючи зазначене, представник позивача просив суд, з урахуванням уточнень, визнати за позивачем [PERSON] право власності на 1\\2 частину будинку [ADDRESS] Новокаховської сільської ради Херсонської області; стягнути з відповідача [PERSON] на користь [PERSON] середню ринкову вартість 1/2 частки автомобіля ВАЗ - 210994, 2007 випуску, державний номер [NUMBER] згідно оцінки автотоварознавчої експертизи проведеної ФОП [PERSON]; зобов'язати відповідача [PERSON] узаконити в установленому законом порядку самочинне будівництво об'єктів нерухомості, яке він зробив за адресою: [ADDRESS], без відповідних дозволів; стягнути з [PERSON] вартість оцінки автомобіля ВАЗ - 210994, державний номер [NUMBER] у сумі 800 грн.; стягнути з відповідача на користь позивача вартість перекладу документів наданих суду позивачем з італійської мови на українську у сумі 3500 грн., а також судові витрати, посилаючись на те, що зазначене майно є спільною сумісною власністю подружжя придбане за спільні кошти та під час шлюбу. У судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги із зазначених вище підстав, зазначивши, що після придбання будинку позивач виїхала на заробітки до Італії, звідки висилала гроші відповідачеві для утримання їх дитини та ведення спільного господарства. За згодою [PERSON], на ці кошти був придбаний спірний автомобіль, який відповідач без відома позивача продав у 2016 році. Крім того відповідач не давала згоди на проведення ремонтних робіт у будинку, здійснені відповідачем з весни 2016 року та витрати для цього з коштів, які надсилалися нею відповідачеві. Представник відповідача позовні вимоги не визнав, просив у задоволені позову відмовити, пояснивши, що дійсна вартість будинку на момент розгляду справи не погоджена між подружжям. Відсутні докази участі позивачки у придбанні спірного автомобілю грошима або спільними зусиллями подружжя, і сторона позивача не надала допустимих доказів на підтвердження дійсної вартості автомобілю на момент поділу. Заслухавши представників сторін, свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], дослідивши письмові докази, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню із наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували між собою у шлюбі з 21.08.1993 р. до 18.07.2016 року, що сторонами визнано та підтверджується Свідоцтвом про укладання шлюбу та заочним рішенням Новокаховського міського суду Херсонської області від 07.07.2016 року. Згідно договору купівлі-продажу будинку від 17.10.2006 р., який є нотаріально посвідченим, [PERSON] придбав у власність будинок садибного типу за [ADDRESS], Новокаховської міської ради Херсонської області, загальною площею 66,5 кв.м., за згодою дружини [PERSON] 06.09.2014 року [PERSON] зареєстрував автомобіль [NUMBER] на підставі довідки-розрахунку № ВІА581870 від 05.09.2014 року, що вбачається з реєстраційної картки. Відповідно до ч.1 ст. 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежного від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Згідно ст. ст. 69, 70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними. За правилами п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Відповідно до ч.2 ст. 370 ЦК України, у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом, або рішенням суду. За таких підстав, оскільки з матеріалів справи підтверджено, що спірні будинок та автомобіль придбані сторонами під час шлюбу, тому є об'єктами права спільної сумісної власності подружжя - [PERSON] та [PERSON], які мають право на поділ вказаного майна, при цьому, частки дружини та чоловіка у зазначеному майні, які являються неподільними речами, є рівними. Тому, вимоги позову з цього приводу є обґрунтованими. Такі висновки судом також зроблені з показів свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], які в судовому засіданні пояснили, що будучи у шлюбі [PERSON] та [PERSON] придбали спірний будинок, який відповідач переоформив на себе. При цьому, на час придбання будинку подружжя працювало, винаймало інше житло, вело спільне господарство, після чого, у 2006 році [PERSON] поїхала за кордон на заробітки, не припиняючи надсилати кошти на утримання будинку, ведення спільного господарства та утримання спільної дитини. З показів свідка [PERSON], який являється сином, народженим у шлюбі сторонами, батько придбав автомобіль ВАЗ у 2014 році за гроші, які передала мати з-за кордону. Разом з батьком вони їздили у м. Чернівці для придбання цього автомобілю. Крім того, мати висилала гроші протягом часу знаходження на заробітках в Італії переказом на ім'я батька, який його і отримував. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що він весною 2016 року виконував будівельні роботи на пропозицію [PERSON] по побудові прибудови к будинку № [ADDRESS]. Усі матеріали придбавав [PERSON] Прибудови до будинку складаються з: 2 сараїв, підвалу під кухнею. Вказані прибудови не оформлювалися. Посилання представника відповідача на той факт, що [PERSON] придбаний спірний будинок та автомобіль за особисті кошти, суд не приймає до уваги, оскільки вони не містять належного обґрунтування та спростовуються матеріалами справи. Так, за нормою п.п. 2 ч.1 ст. 57 СК України, на яку посилається відповідач, хоч і передбачено право особистої приватної власності дружини, чоловіка на майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування, або за кошти, які належали їй, йому особисто. При цьому, належних доказів на підтвердження отримання відповідачем грошових коштів у дар або придбання автомобілю та будинку за особисті кошти суду не представлено та спростовуються показами свідків, зокрема, [PERSON] та [PERSON] про те, що [PERSON] віддавав борг своїй сестрі, яка раніше надала йому кошти на придбання будинку, з коштів, у тому числі, які висилала [PERSON] з-за кордону. Крім того, з контрактів на роботу в Італії, чеків та переказів вбачається про перекази коштів [PERSON] з Італії, отриманих [PERSON] протягом часу знаходження у шлюбі позивача та відповідача. До того ж, в порушення вимог ст. 10, 60 ЦПК України сторони не надали суду доказів здійснення прибудови до будинку та зведення господарських споруд під час, а також після припинення шлюбних стосунків. З матеріалів справи не вбачається, що вказані сторонами поліпшення домоволодіння були узаконені та набули статус завершеного будівництва, тому, не спростовується статус будинку як об'єкту спільної сумісної власності подружжя. Згідно договору купівлі-продажу транспортного засобу № 868/6545 від 21.04.2016 року, [PERSON] продав автомобіль [NUMBER] покупцю [PERSON] за 20000 грн. З висновку судової авто товарознавчої експертизи № 23/05-17 від 22.05.2017 року вбачається, що середня ринкова вартість (ціна) автомобілю марки ВАЗ 210994, держномер [NUMBER], реалізованого [PERSON], станом на день реалізації - 21.04.2016 року складала 81060 грн. Таким чином, оскільки шлюб між сторонами було припинено за заочним рішенням суду від 07.07.2016 року, на час придбання та реалізації автомобілю шлюбні стосунки між позивачем та відповідачем не припинялися, при цьому доказів на підтвердження того, що відчуження автомобіля відбувалося за згодою [PERSON] та в спільних інтересах подружжя відповідачем та його представником суду у встановленому законом порядку не надано, тому, виходячи із роз'яснень, наданих у п.30 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року, суд вважає позовні вимоги щодо поділу автомобілю обґрунтованими та вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача в рахунок компенсації 1/2 частини вартості автомобілю - 40530 грн., виходячи з його вартості станом на день реалізації відповідачем. Вимоги позову щодо зобов'язання відповідача здійснити заходи щодо узаконення самочинного будівництва житлового будинку, що є об'єктом поділу, суд знаходить необґрунтованими із заявлених підстав цього позову, оскільки вони не випливають із правовідносин щодо розподілу майна подружжя і заявлені після початку судового розгляду, що протирічить вимогам ч.2 ст. 31 ЦК України Відповідно до ст. 88 ЦПК України на користь позивача з відповідача підлягають стягненню судові витрати пропорційно задоволеним вимогам позову, зокрема: 290000:2:100=1450 грн. - щодо будинку; 405, 3 грн. - щодо автомобілю та 800 грн. - вартість проведення судово-товарознавчої експертизи у справі. Загальна сума : 1450 +405,3 + 800 = 2655 грн. 30 коп. Вимоги щодо стягнення з відповідача на користь позивача 3500 грн. за здійснений переклад документів суд знаходить необґрунтованими, оскільки вони не відносяться до судових витрат в розумінні ст. 79 ЦПК України, а являються поточними витратами позивача. З цих підстав позов підлягає частковому задоволенню.

Outcome: partial