Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-04 00:00:00

Представник позивача Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» - Мазурок К.В. звернувся до Ужгородського міськрайонного суду з позовною заявою до [PERSON] про дострокове стягнення заборгованості за кредитним договором № 014\\4041\\74\\36311 від 31.10.2007 року. Мотивуючи свої позовні вимоги, позивач вказує на те, що 31.10.2007 року між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» правонаступником якого є ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та [PERSON] ( первісний боржник) було укладено кредитний договір № 014\\4041\\74\\36311 згідно якого банк надав [PERSON] , а останній отримав суму кредиту у розмірі - 218 000,00 гривень, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12,95 % річних, з кінцевим терміном повернення кредиту та відсотків в строк по 31.10.2027 року, з погашенням суми кредиту та процентів у терміни передбачені умовами кредитного договору, згідно з графіком повернення кредиту та сплати відсотків. 30.07.2009 року між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» правонаступником якого є ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» , [PERSON] та [PERSON] був укладений договір про переведення боргу № 014\\4041\\74\\36311, згіно якого [PERSON] взяв на себе усі права та обов'язки первісного Боржника. Однак, взяті на себе зобов'язання, щодо погашення суми отриманого кредиту та відсотків за користування кредитними коштами, у розмірі та строки визначені кредитним договором відповідачем не виконано. [PERSON] систематично порушував терміни погашення кредиту і сплати відсотків за користування кредитом. Претензію банку з вимогою дострокового виконання грошових зобов'язань за кредитним договором, відповідачем залишено без задоволення. Враховуючи, що відповідач не виконав належним чином своїх зобов'язань за кредитним договором, у зв'язку з чим у нього виникла заборгованість, яка станом на 30.10.2015 року перед позивачем по кредитному договору № 014\\4041\\74\\36311 від 31.10.2007 року становить 133 999,63 грн. з яких: 107 567, 25 гривень - поточна заборгованість за кредитом; 26 432,38 гривень - заборгованість за процентами. Посилаючись на викладені вище обставини, а також на норми ст.ст. 526,546,549,550,610-612, 625,629,1048-1050,1054 ЦК України, позивач просить суд ухвалити рішення яким: достроково стягнути на свою користь з відповідача [PERSON] загальну суму заборгованості по кредитному договору №014/4041/74/36311 від 31.10.2007 року в розмірі 133 999,63 гривень. Представник позивача в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Від представника позивача на адресу суду надійшла заява в якій він просить розглянути справу буз його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] повторно в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомляв, клопотань про відкладення справи та письмових заперечень від них на адресу суду не надходило, тому суд згідно ч.4 ст.169 ЦПК України ухвалив провести заочний розгляд справи Розгляд справи проведено за відсутності сторін, які не з'явились в судове засідання і у відповідності до вимог ч.2 ст.197 ЦПК України без фіксування судового процесу звукозаписувальним технічним засобом. Вивчивши та перевіривши в судовому засіданні матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті суд приходить до наступного. Згідно ст.ст. 11, 60 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Судом встановлено, що 31.10.2007 року між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» правонаступником якого є ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та [PERSON] ( первісний боржник) було укладено кредитний договір №014\\4041\\74\\36311 згідно якого банк надав [PERSON] , а останній отримав суму кредиту у розмірі - 218 000,00 гривень, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12,95 % річних, з кінцевим терміном повернення кредиту та відсотків в строк по 31.10.2027 року, з погашенням суми кредиту та процентів у терміни передбачені умовами кредитного договору, згідно з графіком повернення кредиту та сплати відсотків, що стверджується кредитним договором №014\\4041\\74\\36311 від 31.10.2007 р., копія якого приєднана до матеріалів справи. / а.с. 10-22/. Відповідно до п.1.1. кредитного договору кредит надавався [PERSON] у сумі - 218 000,00 гривень. Позивач в позові зазначає, що Банк виконав взяті на себе зобов'язання в повному обсязі. Як встановлено судом, 30.07.2009 року між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» правонаступником якого є ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» , [PERSON] та [PERSON] ( новий боржник) був укладений договір про переведення боргу № 014\\4041\\74\\36311, згідно якого відповідач [PERSON], як новий боржник, взяв на себе усі права та обов'язки первісного Боржника за кредитним договором. ( а.с.23-27) Відповідно до п. 1.1. Договору про переведення боргу від 30.07.2009 р. - в порядку та на умовах, визначених цим договором, первісний боржник за згодою кредитора переводить свої боргові зобов'язання за кредитним договором № 014\\4041\\74\\36311 від 31.10.2007 р., укладеним між первісним боржником та кредитором ( надалі кредитний договір) на нового боржника , а новий боржник заміняє первісного боржника як сторону - позичальника у кредитному договорі та приймає на себе всі його права та обов'язки за кредитним договором. Відповідно до п. 1.2. Договору про переведення боргу від 30.07.2009 р. загальна сума заборгованості первісного боржника за кредитним договором перед кредитором станом на день укладення цього договору складає 150 000,00 грн., в тому числі : 148 938,27 грн. - сума заборгованості за кредитом; 1061,73 грн. - заборгованість по відсоткам. Відповідно до п.3.1 договору про переведення боргу № 014\\4041\\74\\36311 від 30.07.2009 року, новий боржник приймає борг первісного боржника за кредитним договором за ціною 150 000,00 грн. Відповідно до п.5.2 договору про переведення боргу № 014\\4041\\74\\36311 від 30.07.2009 року, з дня набуття чинності цим договором новий боржник несе всю повноту відповідальності перед кредитором за невиконання чи неналежне виконання прийнятих на себе зобов'язань за кредитним договором у відповідності до його умов. Первісний боржник перестає бути стороною Кредитного договору. Тобто, після укладення Договору про переведення боргу, відповідач [PERSON], зайняв місце [PERSON] у правовідносинах, що витікають з Кредитного договору, відповідно усі зобов'язання щодо повернення кредиту перейшли до Відповідача [PERSON] Встановлено, що між сторонами діють цивільні правовідносини, засновані на договорі. Однак, у порушення умов кредитного договору [PERSON] належним чином не виконував взяті на себе зобов'язання по погашенню кредиту та відсотків за користування кредитними коштами. Внаслідок цього, станом на 30.10.2015 року в нього утворилась заборгованість перед кредитором в сумі 133 999, 63 гривень, з яких: 107 567, 25 гривень - поточна заборгованість за кредитом; 26 432,38 гривень - заборгованість за процентами. /а.с. 5-9/ Відповідач не спростував вказаний розрахунок заборгованості, хоча такий процесуальний обов'язок передбачений ст.ст. 10, 11 ЦПК України. 13.08.2015 року відповідачеві направлено вимогу про дострокове погашення грошових зобов'язань за кредитним договором (а.с.36), однак, заборгованість не погашена. Правовідносини між сторонами по справі є цивільноправовими та урегульовані положеннями ЦК України. Згідно зі ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України). Згідно зі ст. 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільногозаконодавства. Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Визначення поняття зобов'язання міститься у ч. 1 ст. 509 ЦК України. Відповідно до вимог ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Згідно вимог п.1 ч.1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст.520 ЦК України боржник у зобов'язанні може бути замінений іншою особою (переведення боргу) лише за згодою кредитора, якщо інше не передбачено законом. Згідно ст.ст.513, 521 ЦК України форма правочину щодо заміни боржника у зобов'язанні визначається відповідно до положень статті 513 цього Кодексу, тобто правочин вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов'язання і в даному випадку передбачено його письмову форму. Тож, в силу положень Цивільного кодексу України договірні зобов'язання є обов'язковими для виконання сторонами у порядку та у строк, визначений відповідним договором, або законом. За приписами ст. ст. 3, 629 Цивільного кодексу України цивільне законодавство ґрунтується на принципах справедливості, добросовісності та розумності та передбачає обов'язковість виконання договірних зобов'язань. У відповідності до ст.ст. 610, 611, 612 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до умов кредитного договору №014\\4041\\74\\36311 від 31.10.2007 року сторони погодили строки та розміри погашення кредиту та виплати відсотків. Оскільки судом встановлено, що відповідач [PERSON] не виконав зобов'язання, передбачені вищезазначеним кредитним договором у строк, встановлений цим договором, суд вважає, що у відповідності до ч.1 ст. 612, ст. 610 ЦК України його слід вважати таким, що прострочив виконання зобов'язання. Відповідно до ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 ЦК України. Так як своїх зобов'язань за кредитним договором [PERSON] не виконував належним чином, то у позивача виникло право вимагати від боржника дострокового повернення кредитних коштів. Статтею 1048 ЦК України встановлено право позикодавця (Банку) на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Відповідно до вимог ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до вимог ч.1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Статтею 599 ЦК України, зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Так як своїх зобов'язань за кредитним договором [PERSON] добровільно не виконує належним чином, але як боржник він не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання , то у позивача виникло право вимагати достроково від боржника повернення кредитних коштів. У відповідності до ст. 212 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. З урахуванням всіх обставин справи, враховуючи вимоги ст. 60 ЦПК України - кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, виходячи із принципів розумності та справедливості, зважаючи на те, що відповідачем не представлено суду жодних доказів щодо безпідставності вимог позивача, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про дострокове стягнення з [PERSON] на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» згідно кредитного договору №014\\4041\\74\\36311 від 31.10.2007 року заборгованості в розмірі 133 999, 63 гривень підлягають до задоволення з мотивів викладених вище. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підставі викладеного та

Outcome: approved