Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-30 00:00:00

Представник позивачів за довіреністю звернувся до суду з даним позовом. В обгрунтування заявлених позовних вимог представник позивачів зазначає, що в січні з метою реєстрації права власності на житловий будинок позивач 1 звернувся до державного реєстратора Таращанської РДА. 13.01.2017 року при реєстрації права власності на нерухоме майно позивачу 1 стало відомо, що на житловий будинок, який розташований за адресою [ADDRESS] за ухвалою Таращанського районного суду Київської області від 20.08.1999 року Таращанською районною державною нотаріальною конторою 01.07.2004 року за № 47806 було накладено арешт. Після цього позивачі одразу звернулися до Таращанської районної державної нотаріальної контори Київській області з усною вимогою про зняття арешту в порядку ст. 154 ЦПК України, проте отримали відповідь про те, що копія ухвали суду № б/н від 20.08.1999 року не збереглася в архіві нотаріальної контори. 13.01.2017 року позивач [PERSON] звернулася до суду з заявою про видачу її копії ухвали суду від 20.08.1999 року, проте отримала лист, згідно якого вбачається, що матеріали справи № 2-328/1999 за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення позики, були знищені у зв'язку із закінченням строку зберігання. Після цього позивачі повторно звернулися до нотаріальної контори з письмовою вимогою про зняття з арешту. На даний час, вимога не розглянута та арешт на майно не скасований. Крім того, позивачі розрахувалися з боргом який мали перед відповідачем ще в 1999 році. Дане підтверджується відповідною заявою, посвідченою нотаріусом. В зв'язку з чим представник позивачів просить суд захистити порушене право розпорядження власністю шляхом постановлення рішення про скасування арешту. В судове засідання позивачі та їх представник не з'явилися, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належно, проте представник позивачів надав до суду заяву, в якій просить розглядати справу у його відсутність, позовні вимоги підтримує та просить суд їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явилася, про день, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, проте в матеріалах справи міститься її заява, зареєстрована приватним нотаріусом Таращанського районного нотаріального округу Київської області за № 28, в якій вона просить розглядати справу без її участі. З'явитися до суду не може по причині того, що працює в іншій місцевості. Не заперечує проти задоволення вимог [PERSON] щодо зняття заборони (арешту) із житлового будинку. Представник Таращанської районної державної нотаріальної контори Київської області в судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належно, проте подали до суду заяву в якій просять розглядати справу у їх відсутність. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що визнання відповідачами позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності до того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши письмові матеріали справи суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що рішенням виконавчого комітету Таращанської міської Ради народних депутатів м. Тараща № 9 від 25.01.1983 року позивачу [PERSON] було відведено земельну ділянку під будівництво індивідуального житлового будинку, загальною площею 0,06 га в [ADDRESS] та надано дозвіл на побудову індивідуального житлового будинку. В 1987 році позивач закінчив будівництво житлового будинку. 13 січня 2017 року при реєстрації права власності на нерухоме майно, позивачу [PERSON] стало відомо, що на житловий будинок, який розташований по [ADDRESS] за ухвалою Таращанського районного суду Київської області від 20.08.1999 року Таращанською районною державною нотаріальною конторою 01.07.2004 року за № 47806 було накладено арешт, що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 13.01.2017. Після цього, позивачі звернулися до Таращанської районної державної нотаріальної контори з усною вимогою про зняття арешту в порядку ст. 154 ЦПК України, проте їм було повідомлено, що в архіві нотаріальної контори копія ухвали суду № б/н від 20.08.1999 року не збереглася. 13.01.2017 року позивач [PERSON] звернулася до Таращанського районного суду Київської області із заявою про видачу її копії ухвали суду від 20.08.1999 року для пред'явлення до Таращанської районної державної нотаріальної контори разом із заявою про зняття арешту. Листом від 18.01.2017 за № 01-14/8/207 позивачу [PERSON] було повідомлено про те, що матеріали справи № 2-328/1999 за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення позики були знищені, у зв'язку із закінченням строку зберігання. 20.01.2017 року позивач [PERSON] звернулася до приватного нотаріуса Таращанської районної нотаріальної контори із заявою про зняття арешту з житлового будинку. На даний час, заява не розглянута, арешт з майна позивача [PERSON] не знято. Із заяви відповідача від 20.01.2017 року, зареєстрованої приватним нотаріусом Таращанського районного нотаріального округу Київської області в реєстрі за № 28 вбачається, що вона станом на 20 січня 2017 року не має ніяких претензій фінансового та іншого матеріального характеру до [PERSON], [INFO]. Порядок звільнення майна з-під арешту в рамках виконавчого провадження регулюється Законом України «Про виконавче провадження» та Інструкцією з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України №512/5 від 02 квітня 2012 року. Відповідно до ч.1 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Пунктом 1 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03 червня 2016 року №5 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» передбачено, що в порядку цивільного судочинства захист майнових прав здійснюється у позовному провадженні, а також у спосіб оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби. Спори про право цивільне, пов'язані з належністю майна, на яке накладено арешт, відповідно до статтею 15,16 ЦПК України розглядається в порядку цивільного судочинства у позовному провадженні, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа, крім випадків, коли розгляд таких справ відбувається за правилами іншого судочинства. Абзацом 2 пункту 8 Постанови №5 передбачено вирішення лише вимоги про зняття арешту з майна у випадку, якщо позивач є власником спірного майна. Відповідно до ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Відповідно до ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Враховуючи вищевикладені обставини, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до повного задоволення. Судові витрати по оплаті судового збору суд за проханням позивачів залишає за ними. На підставі викладеного,

Outcome: approved