Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-04 00:00:00

Представник позивачів звернувся до суду із зазначеним позовом про визнання нотаріально-посвідченого договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS], укладеного між [PERSON], діючої від свого імені та від імені [PERSON], [PERSON], [PERSON] - з однієї сторони та [PERSON], діючої від імені [PERSON] - з другої сторони, - недійсним. В обґрунтування вимог зазначив про те, що на момент укладення вказаного договору [PERSON] був неповнолітнім, у зв'язку з чим його батьки [PERSON] та [PERSON], а також Орган опіки та піклування, надали згоду на укладення такого правочину за умови одночасного укладення [PERSON] договору про дарування квартири [ADDRESS] на сину [PERSON] Однак, вказана умова виконана не була, у зв'язку з чим такі дії вважає порушенням його прав та інтересів [PERSON], який на момент укладення спірної угоди був неповнолітнім, що відповідно до ч.1 ст. 215 ЦК України є підставою для визнання такого правочину недійсним. У судовому засідання позивач та його представник вимоги заяви підтримали із наведених підстав та наполягали на задоволенні позову. Додатково позивач [PERSON] зазначив, що на момент укладення договору-купівлі продажу проживав разом з батьком за адресою [ADDRESS] та був у ній зареєстрований. Грошові кошти за продаж квартири отримав [PERSON], який є його хрещеним. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечувала, посилаючись на те, що спірний договір купівлі-продажу квартири був укладений з дотриманням всіх його істотних умов та за добровільною згодою всіх учасників, у зв'язку з чим підстави для визнання правочину недійсним відсутні. Крім того, зазначила про те, що на момент укладення правочину, в квартирі ніхто не проживав та вона була майже не придатна для проживання через напівзруйнованість, відсутність комунікацій. Представник відповідача [PERSON] у судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечувала з підстав виконання сторонами всіх істотних умов спірного договору, в тому числі і повний розрахунок з продавцями. На момент укладення договору, батьки неповнолітнього продавця надли нотаріусу Витяг із рішення виконавчого комітету Новокаховської міської ради від 22.11.2016 р. №465 «Про надання дозволу на виконання нотаріальних дій від імені неповнолітнього», яким дозволено відчуження 1\\4 частки вищевказаної квартири, яка належала неповнолітньому на праві спільної часткової власності. Під час підписання договору всі учасники діяли добровільно та узгоджено, текст договору був наданий всім для ознайомлення та жоден не виразив незгоди з приводу його змісту. Враховуючи зазначене, а також з огляду на те, що на момент укладення правочину в спірній квартирі ніхто не проживав та не був зареєстрований, вважає що житлові права неповнолітнього, на той момент, порушені не були. Відповідач [PERSON] при вирішенні спору поклався на розсуд суду, зазначивши про те, що продажом спірної квартири займався його знайомий [PERSON], якому [PERSON] передавала грошові кошти за придбане майно. Домовленість йшла про 10000 доларів США. Після укладення правочину, [PERSON] передав йому гроші в сумі 2400 доларів. США, а 7600 доларів США залишив собі на погашення боргів. Крім того, перед укладенням спірного договору [PERSON] сказав йому що на квартиру [ADDRESS], накладено арешт, зняття якого займе дві неділі. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги визнала, зазначивши про те, що спірна житлова квартира була приватизована на чотирьох осіб. Вона, її чоловік та син мешкали за адресою: [ADDRESS]. [PERSON] який є її близьким другом, займався продажом вказаної квартири та приховав факт фіктивних документів. [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги визнав. Представник третьої особи у судовому засіданні проти задоволення позовних вимог не заперечувала з підстав порушення прав та інтересів неповнолітнього [PERSON] під час укладення спірного договору купівлі-продажу, через невиконання умов одночасного укладення батьком [PERSON] на ім'ям сина [PERSON] договору дарування житлової квартири. Крім того, зазначила про те, що у квітні 2017 р. стало відомо про наявність підробленого рішення Виконавчого комітету Новокаховської міської ради, про яке також було відомо батьку неповнолітнього [PERSON] Орган опіки та піклування звернувся до Новокаховського ВП ГУНП в Херсонській області з заявою про злочин, у зв'язку з чим внесені відомості до ЄРДР. На час вирішення спору проводиться досудове розслідування, кінцеве процесуальне рішення не прийнято. Заслухавши учасників процесу, свідка [PERSON], дослідивши письмові докази, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є сином відповідачів [PERSON] та [PERSON] З договору купівлі-продажу від 01.02.2017 р., посвідченого приватним нотаріусом Бериславського районного нотаріального округу Хабленко О.Г. та зареєстрованого в реєстрі за №19 вбачається, що 01.02.2017 р. [PERSON], за письмовою згодою чоловіка [PERSON], придбала у власність, за обумовлену грошову суму в розмірі 280000,00 грн., двокімнатну житлову квартиру [ADDRESS], продавцем якої є [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] Згідно п.1.7. Договору, відповідно до вимог Витягу із рішення виконавчого комітету Новокаховської міської рали Херсонської області, від 22.11.2016 р. №465 «Про надання дозволу на виконання нотаріальних дій від імені неповнолітнього», відчуження 1\\2 (однієї четвертої) частки вищезазначеної квартири, що є предметом цього договору дозволяється неповнолітньому [PERSON], [INFO], яка належить йому на праві спільної часткової власності. З п.1.9. Договору вбачається, що батьки неповнолітнього [PERSON] - [PERSON] та [PERSON] надали згоду на підписання договору купівлі-продажу. Згідно п.1.10 Договору, до відома набувача доведено зміст заяви відчужувачів про те, що внаслідок продажу квартири не буде порушено прав та законних інтересів осіб, у тому числі неповнолітніх, малолітніх, непрацездатних та інших осіб, яких вони зобов'язані утримувати за законом чи за договором. З п.п. 3.9. та 3.10 Договору вбачається, що сторонами вказаний договір прочитано до його підписання, заперечення щодо кожної з умов нього у сторін відсутні, значення договору сторонам зрозуміло та його укладено за згодою сторін. Відповідно до ст.655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Статтею 203 ЦК України визначені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину. Частинами 1- 6 ст. 203 передбачено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі;. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Згідно Витягу з рішення виконавчого комітету Новокаховської міської ради від 22.11.2016 р. №465, комісія з питань захисту прав дитини виконавчого комітету Новокаховської міської ради від 10.11.2016 р. №11, вирішила дозволити неповнолітньому [PERSON], 1999 р.н., який діє за згодою батьків: [PERSON] та [PERSON] підписати в нотаріальній конторі договір купівлі-продажу належної йому 1\\4 частки двокімнатної квартири за адресою: [ADDRESS], за умови одночасного підписання неповнолітнім [PERSON] на своє ім'я договору дарування 1\\2 частки трикімнатної квартири за адресою: [ADDRESS] та зареєструвати право власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Вказаний дозвіл має чинність до 22.11.2017 р. 07.04.2017 р. до Відділу з прав дитини, надійшла заява [PERSON] про те, що житлові права його дитини було порушено з підстав не укладення договору дарування на ім'я сина [PERSON] 1\\2 частки квартири, по причині її перебування під арештом. В процесі судового розгляду встановлено, що за заявою виконавчого комітету Новокаховської міської ради, СВ Новокаховським ВП ГУНП в Херсонській області 26.04.2017 р. внесено відомості до ЄРДР за №12017230070001079 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.358 КК України, за фактом надання родиною [PERSON] до нотаріальної контори для посвідчення договору купівлі-продажу житлової квартири витягів з рішень виконавчого комітету Новокаховської міської ради, вилучивши головну умову про надання дозволу на вчинення правочинів, які не відповідають особистому підпису секретаря комісії з питань захисту прав дитини та печатки відділу. Станом на день розгляду справи, жодній особі не повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення. Проте, слід зазначити, що [PERSON] та [PERSON] особисто не змогли чітко пояснити причину невиконання умови про одночасне укладення договору дарування на ім'я їх неповнолітнього сина та не перевірили факт накладення арешту на квартиру, яку мали намір подарувати, під арештом, про що ним нібито було повідомлено стороннім особам, як і не змогли пояснити причину накладення такого арешту. Посилання позивача [PERSON], який станом на 01.02.2017 р. був неповнолітнім, на факт порушення його житлових прав, має місце, проте не може слугувати беззаперечною умовою для визнання правочину недійсним, оскільки він на час укладення такого правочину був зареєстрований та фактично проживав з батьками за іншою адресою, тобто відчужена частка квартири не була його єдиним житлом, а тому таке порушення є наслідком недобросовісних дій його батьків, а тому як насідок мають нести відповідальність, встановлену законом. Визнання відповідачами [PERSON] та [PERSON] позовних вимог суд приймає до уваги, проте розцінює критично з підстав ненадання ними конкретних та чітких пояснень з приводу визнання укладеного ними правочину недійсним, оскільки на момент його укладення вони розуміли значення своїх дій та суть правочину, а також з 01.02.2017 р. мали та мають змогу реалізувати намір дарування 1\\2 частки квартири, однак продовжують вести себе апатично. При цьому, відповідно до ч.ч. 2, 4 ст. 13 ЦК України при здійсненні своїх прав особа зобов'язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. При здійсненні цивільних прав особа повинна додержуватися моральних засад суспільства. Відповідно до ст.215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Укладення батьками правочинів, предметом яких є житлові приміщення, право користування якими мають малолітні або неповнолітні діти, без попередньої згоди органу опіки та піклування є підставою для визнання цих правочинів недійсними, як передбачено статтями 203, 215 ЦК України. Так, ч. 3 ст. 17 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що батьки або особи, які їх замінюють, не мають права без дозволу органів опіки і піклування, наданого відповідно до закону, укладати договори, які підлягають нотаріальному посвідченню та/або державній реєстрації, відмовлятися від належних дитині майнових прав, здійснювати поділ, обмін, відчуження житла, зобов'язуватись від імені дитини порукою, видавати письмові зобов'язання. Батьки малолітньої дитини не мають права без дозволу органу опіки та піклування вчиняти правочини щодо її майнових прав, у тому числі й відмовлятися від майнових прав дитини (п. 3 ч. 2 ст. 177 СК України). Згідно ч. 3 ст. 18 Закону України «Про охорону дитинства» органи опіки та піклування зобов'язані здійснювати контроль за додержанням батьками або особами, які їх замінюють, майнових та житлових прав дітей при відчуженні жилих приміщень та купівлі нового житла. Відповідно до правових висновків, викладених в постановах Верховного Суду України від 16 вересня 2015 року у справі № 6-392цс15, від 16 грудня 2015 року в справі № 6-214цс15 та від 20 січня 2016 року у справі № 6-1560цс15, від 22 червня 2016 року у справі № 6-1024цс16, від 20 січня 2016 року у справі № 6-2940цс15, зазначено, що норми статті 177 СК України, статті 16 Закону України «Про охорону дитинства» та статті 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей», які передбачають необхідність отримання попереднього дозволу органу опіки і піклування на укладення батьками договору щодо майна, право на яке має дитина, спрямовані на захист майнових прав дітей, відтак підставою для визнання цього договору недійсним є не сам по собі факт відсутності попереднього дозволу органу опіки і піклування на укладення такого договору, а порушення внаслідок його укладення майнових прав дитини. Правочин, що вчинений батьками (усиновлювачами) стосовно нерухомого майна, право власності на яке чи право користування яким мають діти, за відсутності обов'язкового попереднього дозволу органу опіки та піклування може бути визнаний судом недійсним (частина шоста статті 203, частина перша статті 215 ЦК України) за умови, якщо буде встановлено, що оспорюваний правочин суперечить правам та інтересам дитини, - звужує обсяг існуючих майнових прав дитини та/або порушує охоронювані законом інтереси дитини, зменшує або обмежує права та інтереси дитини щодо жилого приміщення, порушує гарантії збереження права дитини на житло. Сам по собі факт відсутності обов'язкового попереднього дозволу органу опіки та піклування на укладення оспорюваного правочину не є безумовною підставою для визнання його недійсним. Власник майна, який є одночасно законним представником неповнолітньої або малолітньої особи та укладає правочини, які впливають на права дитини, повинен діяти добросовісно та в інтересах дитини, а інша сторона договору має право очікувати від нього таких дій. В даному конкретному випадку, сторонам було відомо про право спільної часткової власності у житловому приміщенні неповнолітнього [PERSON], дозвіл на укладення спірного правочину та підписання ним договору було надано батьками останнього та рішенням виконкому Новокаховської міської ради, заперечень жодною стороною висунути не було ані під час підписання підписання договору ані після. Таким чином, на момент укладення спірного правочину, всі сторони діяли за власної добровільної волі і дійшли згоди відносно всіх обставин. Отже, посилання позивача на порушення вимог статті 203 ЦК України, у даній конкретній справі, мають досить суперечливий та неоднозначний зміст, і відсутні будь-які конкретні обставини, які б на це вказували. У відповідності до ч. 3 та ч. 4 ст. 12, ч. 1 та ч. 2 ст. 13 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Аналізуючи вищенаведене, приймаючи до уваги те, що позивачем в ході судового розгляду не надано доказів на підтвердження того, що спірний договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] вчинено з порушенням умови ст. 177 СК України та ст. 203 ЦК України, у зв'язку з невиконанням умови наданого дозволу виконкому Новокаховської міської ради про одночасне укладення договору дарування, оскільки такі недобросовісні дії батьків, мають бути підставою для їх відповідальності, однак не може безумовно свідчити про недійсність такого правочину, оскільки в момент його укладення сторонами було досягнуто згоди відносно усіх його умов та відомо про всі обставини та факти по справі. Тому, позовні вимоги суд знаходить необґрунтованими, які не підлягають задоволенню.

Outcome: dismissed