Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-25 00:00:00

Представник позивача, звернулась до Чугуївського міського суду Харківської області з позовом до Чкаловської селищної ради Чугуївського району Харківської області, про встановлення фактів, що мають юридичне значення та про визнання права власності в порядку спадкування за законом, в якому з урахуванням уточнених позовних вимог просила суд, встановити факт проживання [PERSON] зі спадкодавцем [PERSON]; визнати [PERSON] спадкоємицею четвертої черги після смерті [PERSON]; припинити право спільної сумісної власності на квартиру №11, що знаходиться за адресою: Харківська область, Чугуївський р-н, смт. Чкаловське, вул.Леніна, буд.12, яка на підставі свідоцтва про право власності на житло належала [PERSON] та [PERSON]; визначити, що частка [PERSON] в праві спільної сумісної власності на квартиру №11, що знаходиться за адресою: Харківська область, Чугуївський р-н, смт. Чкаловське, вул.Леніна, буд.12, становила ? частину; визначити, що частка [PERSON] в праві спільної сумісної власності на квартиру №11, що знаходиться за адресою: Харківська область, Чугуївський р-н, смт. Чкаловське, вул.Леніна, буд.12, становить ? частину; визнати за [PERSON] право власності на ? квартири розташованої за адресою: [ADDRESS]; визнати за [PERSON] право власності на ? вищевказаної квартири, в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначала, що 01.03.2007 р. помер [PERSON], після його смерті відкрилась спадщина, яка складається з частини квартири №11 розташованої за адресою: Харківська область, Чугуївський р-н, смт. Чкаловське, вул.Леніна, буд.12. [PERSON] та [PERSON] знаходились у зареєстрованому шлюбі з 1961 року, який було розірвано 09.06.1993 року. Незважаючи на розірвання шлюбу [PERSON] та [PERSON] продовжували проживати разом, однією сімєю, були повязані спільним побутом, мали взаємні права та обовязки та спільний бюджет. Спадкоємців першої, другої та третьої черги після смерті [PERSON] немає. Позивач [PERSON], яка проживала зі спадкодавцем [PERSON] однією сімєю більш ніж пять років, є спадкоємцем четвертої черги. Після смерті [PERSON] позивач [PERSON] звернулась до Чугуївської нотаріальної контори Харківської області, однак у видачі свідоцтва про право власності їй було відмовлено через необхідність встановлення факту проживання [PERSON] разом зі спадкодавцем однією сімєю не менше ніж пять років до часу відкриття спадщини та визнання [PERSON] спадкоємцем четвертої черги. Позивач [PERSON] вважаючи себе спадкоємицею майна померлого [PERSON] просить її позов задовольнити. Позивач в судове засідання не з'явилась про час та місце слухання справи була повідомлена своєчасно та належним чином, через канцелярію суду надала заяву про слухання справи без її участі, позовні вимоги підтримала, та просила суд позов задовольнити. Представник позивача в судовому засіданні надала пояснення аналогічні викладеним у позові, позовні вимоги підтримала, та просила суд позов задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, належним чином був повідомлений про час і місце розгляду справи, через канцелярію суду надав заяву в якій просив розгляд справи проводити без його участі. Дослідивши та перевіривши письмові докази по справі, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. [PERSON] та [PERSON] знаходились у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано 09 червня 1993 року, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу, виданим повторно Чугуївським районним відділом реєстрації актів громадянського стану Харківської області 17.12.1999 року (а.с. 12). Згідно свідоцтва про право власності на житло, виданого органом приватизації житла Чугуївської райдержадміністрації 30 серпня 1996 року [PERSON] та [PERSON] на праві приватної спільної сумісної власності належала квартира №11, розташована за адресою: Харківська область, Чугуївський район, смт. Чкаловське, вул. Леніна, буд. 12. (а.с.11). За життя [PERSON] та [PERSON] не визначали частки у спільному сумісному майні. 01 березня 2007 року [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії 1-ВЛ №106769, виданим 01 березня 2007 року Чкаловською селищною радою Чугуївського району Харківської області (а.с. 10). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, яка складається з частини квартири №11, що знаходиться за адресою: Харківська область, Чугуївський район, смт. Чкаловське, вул. Леніна, буд. 12. Незважаючи на розірвання шлюбу, [PERSON] з [PERSON] проживали однією сім'єю, були пов'язані спільним побутом, мали взаємні права та обв'язки, вели сумісне господарство, за сумісні кошти вони робили ремонт в квартирі, купляли побутову техніку та меблі. Вони мали спільний бюджет, матеріально забезпечували свою сім'ю, придбали речі та майно для сумісного користування, мали спільне дозвілля, несли спільні витрати. Факт того, що [PERSON] дійсно проживала з [PERSON] однією сім'єю, та доглядала за ним до смерті останнього, в судовому засіданні 11.11.2015 р. підтвердили свідки: [PERSON] та [PERSON]А.(а.с.49,50). Спадкоємців першої, другої та третьої черги після смерті [PERSON] немає. Згідно повідомлення з Чугуївської державної нотаріальної контори № 3147/01-16 від 20.07.2015 р. після смерті [PERSON], померлого 01.03.2007 р. в термін передбачений ст. 1270 ЦК України ( шість місяців) спадкоємці померлого з заявами про прийняття або відмову від спадщини в нотаріальну контору не звертались, але можуть бути спадкоємці, які спадщину прийняли фактично, тим що відповідно до вимог ст. 1268 ЦК України, постійно проживали разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. (а.с.21). Відповідно до ст. 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали однією сім'єю не менше п'яти років до часу відкриття спадщини. Кваліфікуючою ознакою віднесення осіб до четвертої черги спадкоємців є їхнє проживання однією сім'єю зі спадкодавцем. Згідно до ст. З СК України сім'ю становлять особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають спільні права і обов'язки. Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» передбачається, що якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів. Відповідно до ч.2 ст.256 ЦПК України в судовому порядку можуть бути встановлені факти, що мають юридичне значення, від яких залежить виникнення, зміна, припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо за законом - не визначено іншого порядку їх встановлення. Згідно п. 21 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 року №7 при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті З СК про те, що сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Зазначений п'ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім'єю до набрання чинності цим Кодексом. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік, які проживали однією сім'єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов'язані спільним побутом, мали взаємні права та обов'язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сім'ї, тощо. Головною ознакою проживання спадкоємця однією сім'єю зі спадкодавцем є систематичне ведення з ним спільного господарства, тобто прийняття участі у спільних витратах, спрямованих на забезпечення життєдіяльності. [PERSON] разом зі [PERSON] вважали себе дружиною та чоловіком, були однією сім'єю, проживали разом, були пов'язані спільним побутом, мали взаємні права та обов'язки. Позивач прийняла спадщину, що відкрилася після смерті [PERSON], так як на момент смерті була зареєстрована та постійно проживала з померлим. Після звернення до Чугуївської державної нотаріальної контори Харківської області у видачі свідоцтва про право власності на спадкове майно Позивачу було відмовлено через необхідність встановлення факту проживання Позивача разом зі спадкодавцем однією сім'єю не менше п'яти років до часу відкриття спадщини та визнання Позивача спадкоємцем четвертої черги в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], померлого 01 березня 2007, в судовому порядку. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом та вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону а б і незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Згідно ст. 356, ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з ник у праві власності є спільною частковою власністю. У відповідності до ч. 1 ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Згідно ст. 370 ЦК України співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності. У разі виділу частки із майна, що є спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 1226 ЦК України частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. За розясненнями пункту 5 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» за №20 від 22.12.1995 року частка учасника спільної сумісної власності визначається при поділі майна, виділі частки з спільного майна, зверненні стягнення на майно учасника спільної власності за його боргами, відкритті після нього спадщини. Якщо при спадкуванні частки в майні, розмір якої не визначено це може бути зроблено також після відкриття спадщини та спадкоємець не позбавлений законом такого права, і його право на визначення частки померлого витікає з поняття спадкування, яке відповідно до ст. 1216 ЦК України, є перехід права та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Враховуючи вище викладене, суд приходить до висновку, що [PERSON] є спадкоємицею майна померлого [PERSON] а тому, заявлені нею вимоги є законними, обґрунтованими, та такими, що підлягають задоволенню. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved