Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-09 00:00:00

Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Арсенал Страхування»» (далі - ПрАТ «СК «Арсенал Страхування», позивач) звернулось до суду із вищезазначеним позовом, в якому просило стягнути з відповідача на свою користь страхове відшкодування за завдані збитки в розмірі 88 065,72 грн., а також судові витрати в розмірі 884,66 грн., мотивуючи свої вимоги наступним. 15.02.2012 мала місце дорожньо-транспортна пригода, винним у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди був визнаний відповідач. В результаті дорожньо-транспортної пригоди було пошкоджено застрахований транспортний засіб «Scania», д.н.з. [NUMBER], власником якого є ПТК ТОВ «Агромат». Вартість відновлювального ремонту транспортного засобу ПТК ТОВ «Агромат» склала 138 065,72 грн., які були виплачені позивачем останньому. Позивач звернувся до страхової компанії відповідача з вимогою про сплату суми виплаченого страхового відшкодування і на підставі рішення останньою було виплачено позивачу суму в межах ліміту передбаченого полісом - 50 000,00 грн. Враховуючи, що сума ліміту лише частково відшкодовувала понесені позивачем витрати, він звернувся до відповідача з вимогою про відшкодування решти суми виплаченого страхового відшкодування, однак дана вимога була залишена останнім без уваги. На цій підставі просив позов задовольнити в повному обсязі. Сторони в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином відповідно до положень ст. 74 ЦПК України (а.с.11) Разом з тим, представник позивача надав заяву про розгляд справи за його відсутності, окремо зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі (Том2 а.с.8) Безпосередньо відповідач в судове засідання не з?явився, однак його представник направила до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, зазначала що проти задоволення позову заперечує у повному обсязі та просила врахувати під час винесення рішення судом правову позицію Верховного суду України від 18.05.2016 у справі №6-2809ц15 та застосувати позовну давність (Том2 а.с.15) Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин, чи слід задовольнити позов або в позові відмовити (ст.214 ЦПК України) Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. В свою чергу, статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу, яка в частині 1 вказує на підстави звільнення від доказування, зокрема, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судовим розглядом встановлено та не оспорюється сторонами, що постановою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 20.02.2012 [PERSON], було визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, а саме в тому, що 15.05.2012 о 16 годині в с. Чайки по вул. Чайки [PERSON] керуючи автомобілем «MAN», д.н.з. [NUMBER], не вибрав безпечної швидкості руху, не врахував дорожньої обстановки та дорожнього покриття, здійснив наїзд на зустрічну смугу руху та допустив зіткнення з автомобілем «Scania», д.н.з. [NUMBER], який рухався в зустрічному напрямку, внаслідок ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження. Своїми діями [PERSON] порушив п.12.1 Правил дорожнього руху України (Том1 а.с.25).Відповідно до ч. 4 ст. 61 ЦПК України обов`язкова для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалена постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. 28.04.2011 між позивачем та ПТК ТОВ «Агромат» було укладено договір добровільного страхування наземного транспортного засобу № 352/11-Т/К, предметом якого були майнові інтереси останнього пов?язані з володінням, користуванням та розпорядженням транспортним засобом «SCANIA», д.н.з. «[NUMBER]» (Том1 а.с.13-21) Власник застрахованого транспортного засобу звернувся до ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» з заявою про відшкодування завданих в результаті дорожньо-транспортної пригоди збитків (Том1 а.с.28) 10.07.2012 на підставі рахунку №80059 від 16.02.2012 (Том1 а.с.29-31), розрахунку страхового відшкодування від 25.05.2012 (Том1 а.с.32), звіту №106/12 з визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу від 26.03.2012 (Том1 а.с.36-40) та страхового акту №352/11-Т/К-5 за Договором страхування №352/11-Т/К від 28.04.2011 від 07.07.2012 (Том1 а.с.33-34) власнику пошкодженого транспортного засобу було виплачено страхове відшкодування в розмірі 138 065,72 грн. (Том1 а.с.35) Цивільно-правова відповідальність [PERSON] була застрахована на підставі полісу обов?язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АА6123683 Страховим товариством з додатковою відповідальністю «Гарантія» (далі - СТзДВ «Гарантія») (Том1 а.с.23-24) 07.06.2013 позивачем було направлено претензію страховій компанії відповідача, однак звернення було залишено останньою без уваги (Том1 а.с.72-73) Рішенням Господарського суду міста Києва від 20.12.2013 позовні вимоги ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» були задоволені частково та стягнуто з СТзДВ «Гарантія» на користь ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» 50 000,00 грн. боргу в порядку регресу, 1 393,61 грн. судового збору (Том1 а.с.74-78), які в подальшому були виплачені позивачу. За наполяганням відповідача та його представника, які стверджували, що розмір заявлених позивачем вимог в частині суми страхового відшкодування не відповідає реальній вартості збитків отриманих транспортним засобом «SCANIA», д.н.з.«[NUMBER]», під час дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 15.02.2012, судом двічі 03.11.2015 та 30.08.2016 призначалися по справі судові комплексні авто технічні та авто товарознавчі експертизи (Том1 а.с.156, 232-233) Однак незважаючи на використання судом та сторонами у справі всіх наданих чинним законодавством можливостей по витребуванню необхідних для проведення відповідних експертиз документів та матеріалів 17.01.2017 на адресу суду надійшло повідомлення від Київського науково-дослідного інституту судових експертиз про неможливість надання висновку №14269/16-52/14270/16-54 (Том1 а.с.246), через ненадання експерту всіх затребуваних документів, які як було встановлено в ході розгляду справи судом через обмежені строки їх зберігання були знищені. Відповідно до статей 512, 514 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою у випадках, встановлених законом. Такими законами, зокрема, є норми статті 993 ЦК України та статті 27 Закону України «Про страхування», відповідно до яких до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Тобто у таких правовідносинах відбувається передача (перехід) права вимоги від страхувальника (вигодонабувача) до страховика. Нового зобов'язання з відшкодування збитків при цьому не виникає, оскільки відбувається заміна кредитора: потерпілий (страхувальник) передає страховику своє право вимоги до особи, відповідальної за спричинення шкоди. Отже, страховик виступає замість потерпілого в деліктному зобов'язанні. До нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов'язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Новий кредитор набуває прав та обов'язків свого попередника. Таким чином, заміною кредитора деліктне зобов'язання не припиняється, оскільки відповідальна за спричинену шкоду особа свій обов'язок з відшкодування шкоди не виконала. Заміна сторін у зобов'язанні не змінює порядку обчислення та перебігу позовної давності (стаття 262 ЦК України). Отже, зважаючи на викладене та на перехід до позивача (ПрАТ «СК «Арсенал Страхування»)після виплати страхового відшкодування потерпілому за договором майнового страхування від останнього прав кредитора до особи, відповідальної за завдані збитки, саме положення статті 993 ЦК України та статті 27 Закону України «Про страхування» регулюють спірні правовідносини між сторонами у даній справі. Оскільки у спірному зобов'язанні відбулася заміна кредитора, зокрема страхувальник передав страховикові, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат право вимоги до особи, відповідальної за завдані збитки, застосовується загальний строк позовної давності (три роки), а його перебіг починається від дня настання страхового випадку. Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). З огляду на зазначене, якщо розмір завданої шкоди перевищує належним чином визначену страхову суму («ліміт відповідальності страховика» у відносинах страхування цивільно-правової відповідальності), відшкодування шкоди в обсязі такої різниці здійснюється в межах окремого деліктного зобов'язання за участі деліквента та потерпілого, або іншої особи, до якої у встановленому законом порядку перейшло право потерпілого вимагати відшкодування завданої шкоди. Зокрема, за змістом статті 27 Закону України «Про страхування» та статті 993 ЦК України такою особою може бути страховик, який забезпечує майнові інтереси відповідного потерпілого у відносинах майнового страхування. Згідно із частиною другою статті 264 ЦК України позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного з кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. При цьому слід ураховувати, що в наведеній нормі йдеться про боржників за тим самим зобов'язанням, тоді як страховик у відносинах страхування цивільно-правової відповідальності не вважається боржником у деліктному зобов'язанні з приводу відшкодування різниці між розміром завданої шкоди і страховою виплатою, яку потерпіла особа одержала внаслідок виконання відповідним страховиком своїх зобов'язань за договором страхування відповідальності іншої особи. Зазначені у частині другій статті 264 ЦК України вимоги мають випливати з тих самих правовідносин за участю тих самих сторін, тоді як вимога до страховика у відносинах страхування цивільно-правової відповідальності та вимога до безпосереднього заподіювача шкоди щодо сплати різниці між фактичним розміром і розміром страхового відшкодування випливають з відмінних одне від одного правовідносин, у яких беруть участь різні особи з різним, в тому числі встановленим обсягом відповідальності. За загальним правилом цивільне законодавство України передбачає здійснення суброгації (набуття страховиком прав вимоги, які має особа, що одержала страхове відшкодування, до відповідальної за завдану шкоду особи) у відносинах майнового страхування, однак при цьому не передбачає такої можливості у відносинах, врегульованих у межах правового механізму страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. На відміну від водія забезпеченого транспортного засобу страховик у відносинах страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів не є боржником у зобов'язанні з відшкодування шкоди, завданої ДТВ, а тому подання до зазначеного страховика позову з боку особи, яка є страховиком потерпілого згідно із договором майнового страхування, не перериває перебігу позовної давності щодо вимог, які випливають із відповідного деліктного зобов'язання у частині стягнення різниці між фактичним розміром шкоди і розміром страхового відшкодування. Така ж сама позиція міститься у правовому висновку ВСУ у справі №6-2809цс15, який в силу ст..360-7 ЦПК України є обов?язковим для застосування. Як вбачається з матеріалів справи ДТП за участю автомобілів «Scania» державний номерний знак [NUMBER] та «MAN» державний номерний знак [NUMBER] сталася 15 лютого 2012 року. ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» звернулося до суду з позовною заявою 25 травня 2015 року, отже початком перебігу позовної давності є момент настання страхового випадку. Представник відповідач акцентувала увагу суду на цих обставинах та просила застосувати позовну давність. На підставі вищевикладеного, враховуючи клопотання представника відповідача щодо застосування строків позовної давності до відносин суброгації, які мають місце в даному випадку та знайшли своє підтвердження в матеріалах справи, суд вважає твердження позивача щодо регресивності даних вимог неспроможними, а позовні вимоги такими що не підлягають задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed