Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-17 00:00:00

Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Українська страхова група» звернулося до суду з позовом про стягнення з відповідача відшкодування шкоди, пов`язаних з виплатою страхового відшкодування в розмірі 7501,00 грн. Мотивуючи свої вимоги тим, що 16 лютого 2018 року о 19 год. 00 хв. в м. Миколаєві по вул. Театральна, 4, відбулося ДТП за участю транспортного засобу Mitsubishi Outlander, реєстраційний номер [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] та транспортного засобу Ford Focus, реєстраційний номер [NUMBER] під керуванням [PERSON] . Внаслідок ДТП обидва автомобілі отримали механічні пошкодження. Цивільно - правова відповідальність [PERSON] на момент ДТП, застрахована позивачем. [PERSON] звернувся з заявою про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування. Оскільки позивачем відшкодовано шкоду завдану відповідачем дорожньо-транспортною пригодою, а тому в нього виникло право зворотної вимоги до відповідача. Від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач просить відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. Зазначає, що позивачем по справі не надано разом з позовною заявою звіту або висновку експерта або оцінювача, на підставі якого була сформована ціна позову. Позивачем додано Акт огляду постраждалого транспортного засобу нібито від 26.02.2018 року, складеного з порушенням діючого законодавства, а саме відсутні дані про повноваження особи на складання цього документу, не вказано де фактично та при яких умовах оглядався постраждалий автомобіль, опис пошкоджень носить загальний характер, до акту не додано фото та графічних матеріалів, що не дозволяє встановити розміри та характер шкоди, що є обов`язковим при складанні звіту експерта. Вважає, що копія вказаного акту огляду, долученого позивачем до матеріалів справи, спотворює об`єктивний стан речей та не дозволяє встановити фактичні розміри шкоди, а проведення технічної експертизи. Крім того, на підставі вищевказаного акту, лише через 120 днів після огляду, складено ремонтну калькуляцію № ПСЦВ-2388 від 14.06.2018 року, яка не містить обов`язкових реквізитів та не відповідає вимогам чинного законодавства зі складанням первинних документів, більш того, даний документ складений невідомою особою, без засвідчення підписом. У зв`язку з чим, вважає, що даний документ є підробленим. Позивач в своєму позові посилається на довідку про дорожньо-транспортну пригоду № 3017290562086063, проте, до матеріалів позову позивачем дана довідка не долучена. На підставі сфальсифікованих документів складено протокол - узгодження про розмір страхового відшкодування від 14.06.2018 року. Кім того, зазначає, що дорожньо- транспортна пригода сталася 16 лютого 2018 року, проте, потерпілий викликав поліцію лише 18 лютого 2018 року та розповів як відбулося зіткнення, хоча не був свідком ДТП. Заперечує факт того, що завдані ним пошкодження 16.02.2018 року є пошкодженнями вказаними в акті огляду складеному 26.02.2018 року і це підтверджується різницею між пошкодженнями вказаними в схемі ДТП та пошкодженнями вказаними в акті огляду наданого позивачем. Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 16.10.2018, позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Постановою Миколаївського апеляційного суду від 31.01.2019, ухвалу Центрального районного суду м. Миколаєва від 16.10.2018 про відкриття провадження у справі скасовано, справу направлено до Ленінського районного суду м. Миколаєва за підсудністю. Ухвалою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 14.05.2019, цивільну справу прийнято до провадження. Ухвалою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 14.05.2019, позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Ухвалою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 21.06.2019, відмовлено в задоволенні клопотання [PERSON] про заперечення проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження. Ухвалою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 04.02.2020, залучено третю особу, яка не заявляє самостійних вимог та витребувано докази. З`ясувавши обставини та дослідивши надані докази, суд приходить до висновку, що встановлені наступні факти та відповідні правовідносини. [PERSON] є власником автомобіля Mitsubishi Outlander, реєстраційний номер [NUMBER] , [PERSON] є власником автомобіля «Ford Focus» реєстраційний номер [NUMBER] . Судом встановлено, що 16.02.2018 р. о 19 год. 00 хв. в м. Миколаєві водій [PERSON] , керуючи транспортним засобом Mitsubishi Outlander номерний знак [NUMBER] по прилеглій території будинку № 4 по вул. Театральній в м. Миколаєві, в порушення п.2.3 б, 10.1, 10.9 Правил дорожнього руху України, починаючи рух заднім ходом та змінюючи його напрямок, не впевнився в безпеці свого маневру, внаслідок чого допустив наїзд на припаркований позаду транспортний засіб Ford номерний знак [NUMBER] , водій якого [PERSON] знаходився поза межами транспортного засобу, внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження, після чого, в порушення п. 2.10 А Правил дорожнього руху України, місце дорожньо-транспортної пригоди залишив. Частиною 1 ст. 22 Цивільного кодексу України визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. У відповідності з п. 1 ч. 2 цієї статті, збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). За змістом ч. 1 ст. 1166 Цивільного кодексу України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно із п.1 ч.1 ст.1188 Цивільного кодексу України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Частиною 2 статті 1187 цього Кодексу передбачено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Визначення розміру матеріального збитку, завданого власнику пошкодженого транспортного засобу, здійснюється відповідно до Методикою товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України № 142/5/2092 від 24.11.2003 року. Відповідно до пунктів 1.6, 8.1 та 8.3 Методики відновлювальний ремонт (або ремонт) - це комплекс операцій щодо відновлення справності або роботоздатності колісного транспортного засобу чи його складника(ів) та відновлення їхніх ресурсів. Ремонт здійснюється методами відновлення чи заміни складових частин. Для визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу, застосовуються витратний підхід і метод калькуляції вартості відновлювального ремонту. Вартість матеріального збитку визначається як сума вартості відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу складників колісного транспортного засобу та величини втрати товарної вартості. Тому вартість відновлювального ремонту пошкодженого у ДТП транспортного засобу більша за вартість матеріального збитку, а вартість матеріального збитку це та сума, яку за Законом має сплатити страховик як страхове відшкодування. Відповідно до пунктів 1.6, 8.1 та 8.3 Методики відновлювальний ремонт (або ремонт) - це комплекс операцій щодо відновлення справності або роботоздатності колісного транспортного засобу чи його складника(ів) та відновлення їхніх ресурсів. Ремонт здійснюється методами відновлення чи заміни складових частин. Для визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу, застосовуються витратний підхід і метод калькуляції вартості відновлювального ремонту. Вартість матеріального збитку визначається як сума вартості відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу складників колісного транспортного засобу та величини втрати товарної вартості. Тому вартість відновлювального ремонту пошкодженого у ДТП транспортного засобу більша за вартість матеріального збитку, а вартість матеріального збитку це та сума, яку за Законом має сплатити страховик як страхове відшкодування. Верховний Суд України в постанові від 20 січня 2016 року в справі №6-2808цс15 дійшов до висновку, що право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем є абсолютним і суд не вправі відмовити в такому позові з тих підстав, що цивільно-правова відповідальність заподіювача шкоди застрахована. У разі задоволення такого позову заподіювач шкоди не позбавлений можливості пред`явити майнові вимоги до страхової компанії, з якою ним укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності. Таким чином, позивач на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди, або шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування, або шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених статтею 1194 Цивільного кодексу України підстав. Відповідно до п. 36.6 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страхувальником або особою, відповідальною за завдані збитки, має бути компенсована сума франшизи, якщо вона була передбачена договором страхування. Згідно зі ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. З письмових пояснень свідків [PERSON] та [PERSON] встановлено, що водій автомобіля Mitsubishi Outlander, рухаючись заднім ходом допустив наїзд на припаркований позаду транспортний засіб Ford номерний знак [NUMBER] , водій якого [PERSON] знаходився поза межами транспортного засобу. Водій, вийшовши з автомобіля Mitsubishi оглянув обидва автомобіля, побачив пошкодження та повернувшись в автомобіль поїхав в невідомому напрямку. Постановою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 10.04.2018 року [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст.124, 122-4 КУпАП та накладено адміністративне стягнення: за ст.124 КУпАП - у вигляді штрафу в розмірі 340 гривень; за ст.122-4 КУпАП - у вигляді штрафу в розмірі 255 гривень. На підставі ст.36 КупАП накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340 гривень на користь Головного управління Національної поліції в Миколаївській області. Стягнуто з [PERSON] судовий збір в розмірі 352,40 грн. Вказане підтверджується матеріалами адміністративної справи № 489/1063/18 (провадження № 3/489/546/18). Цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу «Mitsubishi Outlander», реєстраційний номер [NUMBER] , на момент ДТП була застрахована у Приватного акціонерного товариства Страхова компанія «Українська страхова група», що підтверджується полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортний засобів (поліс АЕ/3569740), який на момент ДТП був діючим. Позивач зазначає, що 26 лютого 2018 року ПрАТ «СК «Українська страхова группа» отримала заяву про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування від третьої особи (потерпілого) та отримала всі необхідні документи. 14 червня 2018 року між ПрАТ «СК «Українська страхова группа» та [PERSON] було укладено протокол-узгодження відповідно до якого: розмір матеріального збитку становить 8 001 (вісім тисяч одну) грн. 00 коп.; розмір суми страхового відшкодування становить 7 501 (сім тисяч п`ятсот одна) грн. 00 коп. (за вирахуванням франшизи). Згідно ремонтної калькуляції №ПСЦВ-2388 від 14.06.18 вартість ремонту становить 8001 грн. 00 коп. ПрАТ «СК «Українська страхова група» на вимогу виконання умов полісу №АЕ/3569740, на підставі заяви про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування, акту огляду транспортного засобу від 26.02.2018 року, ремонтної калькуляції №ПСЦВ-2388 від 14.06.2018 року, протоколу-узгодження, страхового акту №ПСЦВ-2388 від 25.06.2018 року та розрахунку до нього, прийняла рішення про виплату страхового відшкодування в сумі 7 501 (сім тисяч п`ятсот одна) грн. 00 коп., що підтверджується платіжним дорученням про виплату страхового відшкодування. Згідно платіжного доручення №12998 від 25 червня 2018 року Приватне акціонерне товариство Страхова компанія «Українська страхова група» сплатила [PERSON] страхове відшкодування у розмірі 7501,00 грн. Позивач вказує у своїй позовній заяві про те, що на момент подання позовної заяви до суду страхове відшкодування відповідачем не сплачено. Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] суду пояснили, що не пам`ятають обставини події ДТП, які сталися 16 лютого 2018 року. Всі отримані пошкодження автомобілів внесені до схеми ДТП. З письмових пояснень свідка [PERSON] вбачається, що 17.02.2018, в 11 год. він вийшов до свого автомобіля, який знаходився по [ADDRESS] та побачив на задньому лівому крилі та двері вм`ятини та подряпини. З`ясувавши, що це зробив батько сусіда з квартири [ADDRESS] , він піднявся до нього, щоб з`ясувати обставини та домовитися. На що, останній йому відповів, що 500 грн. буде достатньо для усунення недоліків. Наступного дня, він знову піднявся до сусіда та запропонував йому поїхати до техстанції для з`ясування ціни завданої шкоди, проте, останній відмовився. З письмових пояснень свідка [PERSON] , вбачається, що 16.02.2018, він почув шкребіт по металу та скидання сигналізації автомобіля. Коли він виглянув з балкону, то побачив два зіткнених автомобіля. Між ними стояв власник автомобіля Mitsubishi сірого кольору, на якому останній приїздить часто до сина, який проживає у квартирі [ADDRESS] . Про побачене він повідомив свого сусіда та представника страхової компанії. Згідно рішення Європейського суду з прав людини від 25.07.2002 року у справі за заявою № 48553/99 «Совтрансавто-Холдинг» проти України», а також згідно рішення Європейського суду з прав людини від 28 жовтня 1999 року у справі за заявою № 28342/95 «Брумареску проти Румунії» встановлено, що існує усталена судова практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь - якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів. Згідно ч.5 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи. З огляду на викладене, позивач звільнений від доказування підстав для звернення до суду із вказаним позовом, оскільки наявність вини в діях відповідача [PERSON] у настанні дорожньо-транспортної пригоди, в даному випадку, встановлена і не підлягає доказуванню. З огляду на зазначене, суд вважає вимоги про стягнення страхового відшкодування у розмірі 7501 грн. 00 коп. є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Щодо решти доводів відповідача слід відзначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Згідно із ч. 1 ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1762,00 грн.

Outcome: approved