Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-06 00:00:00

Представник Товариства з обмеженою відповідальності «Вердикт Капітал» (далі - ТОВ «Вердикт Капітал») звернулося до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за кредитним договором. Згідно заявлених вимог, представник позивача просить суд стягнути з [PERSON] на користь ТОВ «Вердикт Капітал» заборгованість за кредитним договором №014/3795/73/16662 від 08 серпня 2005 року в розмірі 105 292,40 грн. Вимоги позову обґрунтовані тим, що 08 серпня 2015 року між [PERSON] та АППБ «Райффайзен Банк Аваль» було укладено кредитний договір № 014/3795/73/16662, за умовами якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 9 180,00 доларів США зі сплатою 13,0% річних. Банк належним чином виконав свої зобов?язання, надавши позичальнику кредитні кошти в сумі 9 180,00 доларів США. 02 серпня 2019 року між АТ «Райффайзен Банк Аваль» та АТ «Оксі Банк» укладено Договір про відступлення прав вимоги, відповідно до якого АТ «Райффайзен Банк Аваль» відступило ПАТ «Оксі Банк», а ПАТ «Оксі Банк» набуло права вимоги за кредитним договором до позичальників та/або поручителів, в тому числі за договором кредиту № 014/3795/73/16662. 02 серпня 2019 року між АТ «Оксі Банк» та ТОВ «Вердикт Капітал» укладено Договір про відступлення прав вимоги, відповідно до якого ПАТ «Оксі Банк» відступило ТОВ «Вердикт Капітал», а ТОВ «Вердикт Капітал» набуло права вимоги за кредитним договором до позичальників та/або поручителів, в тому числі за договором кредиту № 014/3795/73/16662. Таким чином, ТОВ «Вердикт Капітал» наділено правом грошової вимоги до відповідача. За період користування кредитними коштами, позичальником здійснені часткові платежі на погашення основної суми кредиту, проте заборгованість позичальника за кредитним договором в повному обсязі не погашена. Станом на 22 квітня 2020 року загальний розмір заборгованості по поверненню кредитних коштів, сплаті процентів за користування кредитом та пені за порушення умов кредитного договору становить 15 675,52 доларів США, що за курсом НБУ станом на 22 квітня 2020 року становить 424 516,59 грн, з яких: заборгованість за кредитом (за тілом кредиту) - 5 661,00 доларів США, що за курсом НБУ станом на 22 квітня 2020 року становить 153 308,37 грн; заборгованість за відсотками на дату відступлення права вимоги - 1 139,64 доларів США, що за курсом НБУ станом на 22 квітня 2020 року становить 30 863,16 грн; заборгованість за нарахованими відсотками згідно кредитного договору (з моменту відступлення права вимоги по дату виготовлення розрахунку заборгованості) - 540,60 доларів США, що за курсом НБУ станом на 22 квітня 2020 року становить 14 640,26 грн; заборгованість з пені - 8 334,28 доларів США, що за курсом НБУ станом на 22 квітня 2020 року становить 225 704,80 грн. Зазначено, що оскільки позичальником прострочено грошове зобов`язання по поверненню кредитних коштів, отриманих на підставі кредитного договору № 014/3795/73/16662 від 08 серпня 2005 року, а діюче законодавство не пов`язує припинення зобов`язання з наявністю судового рішення чи відкриття виконавчого провадження, у позивача виникло право на застосування наслідків такого порушення. Відповідно до ст. 625 ЦК України, позивачем нараховано заборгованість по сплаті нарахованої пені за обліковою ставкою НБУ та 3% річних за користування кредитом, що підлягає стягненню станом на 22 квітня 2020 року, в розмірі 105 292,40 грн, з яких: нараховані 3% річних - 13 819,06 грн; нарахована пеня за подвійною обліковою ставкою НБУ - 45 969,92 грн; заборгованість за відсотками на дату відступлення права вимоги - 1 139,64 доларів США, що за курсом НБУ станом на 22 квітня 2020 року становить 30 863,16 грн; заборгованість за нарахованими відсотками згідно кредитного договору (з моменту відступлення права вимоги на дату виготовлення розрахунку заборгованості) - 540,60 доларів США, що за курсом НБУ станом на 22 квітня 2020 року становить 14 640,26 грн. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 08 грудня 2020 року відкрито провадження у даній справі та розгляд справи призначено за правилами спрощеного провадження, без повідомлення сторін (а.с.62-64). 18 січня 2021 року відповідач [PERSON] ознайомився з матеріалами даної справи (а.с.66). 29 січня 2021 року [PERSON] направив на адресу суду відзив на позовну заяву, у якому просить у задоволенні позову ТОВ «Вердикт Капітал» відмовити. Відзив мотивовано тим, що позивач звернувся до суду з пропуском позовної давності, оскільки кредит надавався до 08 серпня 2010 року, тому позивач мав звернутися до суду до 08 серпня 2013 року, а звернувся 25 листопада 2020 року, що має наслідком відмову в задоволенні позову. Відповідно до ст. 262 ЦК України заміна сторін у зобов`язанні не змінює порядку обчислення та перебігу позовної давності, а за правилами ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Також у відзиві зазначено, що позивачем не підтверджено факт виконання умов кредитного договору кредитором, а саме не підтверджено факт надання грошових коштів позичальнику та факт невиконання останнім умов кредитного договору первинними документами, які містять всі обов`язкові реквізити, що передбачено Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», Постановами Правління НБУ № 103 від 25 вересня 2018 року «Про затвердження Інструкції про ведення касових операцій банками України», № 75 від 04 липня 2018 року «Про затвердження Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України». Також позивачем не надано детального розрахунку заборгованості та оригіналу кредитного договору. Позичальник не повідомлявся про заміну кредитора, а за відсутності оригіналу договору про передання права вимоги, позивачем не доведено право вимоги до відповідача, а тому останній не сплачує проценти за час прострочення кредитора. Крім того, позивач нарахував та заявив вимоги про стягнення як пені так і штрафу, не врахувавши, що це буде подвійною відповідальністю, що суперечить вимогам ст. 61 Конституції України. Заявлені витрати на адвоката не співмірні зі складністю справи та значно завищені. (а.с.67-72) 15 лютого 2021 року представник ТОВ «Вердикт Капітал» направив на адресу суду відповідь на відзив, у якій зазначив, що відповідач не повернув кредитні кошти у строк встановлений кредитним договором а ні первісному кредитору, а ні новому кредитору, що послужило підставою звернення товариства з відповідним позовом до суду для захисту своїх інтересів. Право на позов про стягнення заборгованості згідно ст. 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення й обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову, що було дотримано позивачем. Нарахування інфляційних втрат на суму боргу і 3% річних входять до складу грошового зобов`язання і не є штрафними санкціями. Щодо заміни кредитора, представник позивача вказав, що неповідомлення боржника про заміну кредитора у зобов`язанні в силу вимог ст. 516 ЦК України не звільняє його від обов`язку погашення кредитного зобов`язання. Крім того, відповідачем не надано контр розрахунку заборгованості за кредитним договором та не спростовано належними і допустимими доказами суму заборгованості. Наведене спростовує твердження відповідача, наведені у відзиві на позовну заяву й спростовується долученими позивачем належними і допустимими доказами, у зв`язку з чим відзив підлягає відхиленню, а позовні вимоги задоволенню в повному обсязі. (а.с.77-83) Згідно вимог ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. Положеннями ст.174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи. У відповідності до ч.8 ст.279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Таким чином, розглянувши подані сторонами документи, з`ясувавши фактичні обставини, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд прийшов висновку, що надані позивачем та відповідачем докази та повідомлені ними обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, є достатніми для прийняття рішення у справі в порядку спрощеного позовного провадження, як це передбачено ст. 279 ЦПК України. Суд у порядку спрощеного позовного провадження без виклику у судове засідання сторін, дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Судом установлено, що 08 серпня 2005 року між АППБ «Аваль» (в подальшому АТ «Райффайзен Банк Аваль») та [PERSON] укладено кредитний договір №014/3795/73/16662, згідно умов якого банк на положеннях та умовах цього договору надає позичальнику кредит у вигляді невідновлювальної кредитної лінії з лімітом 9 180,00 доларів США зі сплатою 13% річних, терміном на 60 місяців з 08 серпня 2005 року по 08 серпня 2010 року (а.с.8-9). 02 серпня 2019 року між АТ «Райффайзен Банк Аваль» (первісний кредитор) та АТ «Оксі Банк» (новий кредитор) укладено договір відступлення права вимоги №114/2-16, згідно умов якого первісний кредитор передає (відступає) новому кредиторові за плату, а новий кредитор приймає належні первісному кредитору права вимоги до боржників, вказаними у Реєстрі боржників (портфель заборгованості) (а.с.18-25). Того ж дня, між АТ «Оксі Банк» та ТОВ «Вердикт Капітал» укладено договір відступлення права вимоги, згідно умов якого первісний кредитор передає (відступає) новому кредиторові за плату, а новий кредитор приймає належні первісному кредитору права вимоги до боржників, вказаними у Реєстрі боржників (портфель заборгованості) (а.с.26-33). Згідно витягу з реєстру боржників до вказаного договору відступлення права вимоги, передано право вимоги до боржника [PERSON] за кредитним договором №014/3795/73/16662 від 08 серпня 2005 року, загальна сума заборгованості - 15 134,92 доларів США, з яких 5661,00 доларів США - сума заборгованості за кредитом, 1 139,64 доларів США - сума заборгованості за відсотками, 8334,28 доларів США - сума пені (а.с.34). Як зазначено в позовній заяві, загальний розмір заборгованості [PERSON] за кредитним договором станом на 22 квітня 2020 року становить 15 675,52 доларів США, що еквівалентно 424 516,59 грн, яка складається із заборгованості за кредитом (тіло кредиту) - 5 661,00 доларів США, що еквівалентно 153 308,37 грн; заборгованості за відсотками на дату відступлення права вимоги - 1 139,64 доларів США, що еквівалентно 30 863,16 грн; заборгованості за нарахованими відсотками з моменту відступлення права вимоги по дату виготовлення розрахунку - 540,60 доларів США, що еквівалентно 14 640,26 грн; пені - 8 334,28 доларів США, що еквівалентно 225 704,80 грн. Разом з тим, ТОВ «Вердикт Капітал», посилаючись на положення ст. 625 ЦК України просить стягнути з [PERSON] на свою користь заборгованість за кредитним договором в розмірі 105 292,40 грн, з яких: 3% річних - 13 819,06 грн; пеня за подвійною обліковою ставкою НБУ - 45 969,92 грн; заборгованість за відсотками на дату відступлення права вимоги - 1 139,64 доларів США, що за курсом НБУ станом на 22 квітня 2020 року становить 30 863,16 грн; заборгованість за відсотками з моменту відступлення права вимоги - 540,60 доларів США, що за курсом НБУ станом на 22 квітня 2020 року становить 14 640,26 грн. Згідно з п. 4 ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. (ч. 1 ст. 2 ЦПК України). За правилами ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідносини, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання повинні виконуватись належним чином і у встановлений строк згідно з вказівками закону та договору (ст. ст. 525, 526 ЦК України) Відповідно до кредитного договору № 014/3795/73/16662 від 08 серпня 2005 року та вимог ст. 1049, 1050 та 1054 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути кредит та сплатити проценти. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів (ч. 2 ст. 1056-1 ЦК України). Згідно зі ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Статтею 1050 ЦК України передбачено, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. За змістом ч. 1, 2 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. У ст. 611 ЦК України зазначено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема у вигляді сплати винною особою неустойки (штрафу, пені). Як убачається з наданого стороною позивача розрахунку заборгованість [PERSON] за договором № 014/3795/73/16662 від 08 серпня 2005 року станом на 22 квітня 2020 року становить 105 292,40 грн та складається з: 3% річних - 13 819,06 грн; пені за подвійною обліковою ставкою НБУ - 45 969,92 грн; заборгованості за відсотками на дату відступлення права вимоги - 1 139,64 доларів США, що еквівалентно 30 863,16 грн; заборгованості за відсотками з моменту відступлення права вимоги - 540,60 доларів США, що еквівалентно 14 640,26 грн. Згідно вказаного розрахунку, заборгованість по відсоткам та пені нарахована по 22 квітня 2020 року. (а.с.13-15) Частиною 1 ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із ч. 1 ст. 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України). За ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Пунктом 1.2. кредитного договору № 014/3795/73/16662 від 08 серпня 2005 року встановлено, що кредит надається на 60 місяців з 08 серпня 2005 року по 08 серпня 2010 року. (а.с.8) Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Частинами 1, 3 ст. 549 ЦК України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. За змістом ст. 550, 551 ЦК України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання. Предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. За своєю правовою природою акцесорним характером володіє і неустойка, яка, будучи цивільно-правовою санкцією, у всіх випадках є елементом самого забезпеченого зобов`язання. Статтею 1050 ЦК України передбачено, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. За змістом ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Саме такі висновки викладені в постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року в справі № 444/9519/12 (провадження №14-10цс18), від 04 липня 2018 року в справі № 310/11534/13-ц (провадження №14-154цс18) та від 31 жовтня 2018 року в справі №202/4494/16-ц (провадження №14-318цс18). З огляду на викладене суд вважає безпідставними доводи сторони позивача щодо правомірності нарахування процентів та пені після спливу визначеного кредитним договором № 014/3795/73/16662 від 08 серпня 2005 року строку кредитування, а саме - 08 серпня 2010 року. При цьому надані стороною позивача розрахунки заборгованості свідчать про те, що заборгованість за відсотками в розмірі 540,60 грн нарахована за період з 02 серпня 2019 року, заборгованість по пені за подвійною обліковою ставкою НБУ в розмірі 45 969,92 грн нарахована з 22 квітня 2019 року, а щодо дати, з якої позивачем розраховується заборгованість за відсотками на дату відступлення права вимоги в розмірі 1 139,64 доларів США в позові не міститься жодних відомостей, що позбавляє суд можливості перевірити правомірність такого нарахування, а доказування не може гуртуватись на припущеннях (ч.6 ст.81 ЦПК України). З огляду на викладене, в частині вимог позову про стягнення заборгованості за відсотками та пенею слід відмовити внаслідок безпідставності таких вимог. Крім того, відповідно до ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: 1) передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); 2) правонаступництва; 3) виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); 4) виконання обов`язку боржника третьою особою. Кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом. Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом. За правилами ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно із ч.1 ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Отже, згідно з нормами чинного законодавства відступлення права вимоги може здійснюватися тільки відносно дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав. Межі обсягу прав, що переходять до нового кредитора, можуть встановлюватися законом і договором, на підставі якого здійснюється перехід права. Обсяг і зміст прав, які переходять до нового кредитора є істотними умовами цього договору. Як убачається з матеріалів справи, 02 серпня 2019 року між АТ «Оксі Банк» та ТОВ «Вердикт Капітал» укладено договір відступлення права вимоги, за умовами якого до позивача перейшло право вимоги до боржників, зокрема за кредитним договором № 014/3795/73/16662, укладеним 08 серпня 2005 року між АППБ «Аваль» та [PERSON] (а.с.26-34) Відповідно до п.п. 3.2, 4.1 вказаного кредитного договору надання кредиту, в залежності від обраної програми кредитування, може здійснюватися на розсуд кредитора наступним чином: на поточний рахунок позичальника; готівкою через касу кредитора; шляхом оплати за письмовою заявою позичальника наданих останнім платіжних документів (лише для кредитів, що надаються в національній валюті України). На умовах цього договору кредитор зобов`язався відкрити позичальнику позичковий рахунок № [NUMBER] та надати позичальнику кредитні кошти, за умови надання позичальником забезпечення повернення кредиту, зазначеного в п. 3.5 даного договору (а.с.8). Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно з ч. 1 ст. 638 та ч. 1 ст. 640 ЦК України договір є укладеним з моменту досягнення в належній формі згоди з усіх істотних умов договору. Частиною 2 ст. 640 ЦК України передбачено, що у разі, якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання майна або вчинення певної дії. Відповідно до ст. 1046 ЦК України договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Частиною 1 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» передбачено підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій первинні документи, які фіксують факт здійснення господарських операцій. Відповідно до п. 1.19-1 ст. 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» меморіальний ордер - розрахунковий документ, який складається за ініціативою банку для оформлення операцій щодо списання коштів з рахунка платника і внутрішньобанківських операцій відповідно до цього Закону та нормативно-правових актів Національного банку України; Згідно з підпунктом 5 п.22.1. Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» ініціювання переказу здійснюється за такими видами розрахункових документів як меморіальний ордер. Первинним документом вважається документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення (ст. 1 Закону «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні»). Підставою для бухгалтерського обліку операцій банку відповідно до підпункту 2.1.1 Положення про організацію бухгалтерського обліку та звітності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 30 грудня 1998 року № 566 (чинної на час виникнення спірних правовідносин), є первинні документи, які фіксують факти здійснення цих операцій. У разі складання їх у вигляді електронних записів при потребі повинно бути забезпечено отримання інформації на паперовому носії. Положенням про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженим постановою Національного банку України від 18 червня 2003 року № 254 (далі по тексту - Положення № 254), яке діяло станом на момент виникнення спірних правовідносин, визначено перелік первинних документів, які складаються банками залежно від виду операції, та їх обов`язкові реквізити. Залежно від виду операції первинні документи банку (паперові та електронні) поділяють на касові, які підтверджують здійснення операцій з готівкою, та меморіальні, що використовуються для здійснення безготівкових розрахунків із банками, клієнтами, списання коштів з рахунків та внутрішньобанківських операцій. До первинних меморіальних документів, які підтверджують надання банком послуг з розрахунково-касового обслуговування, належать меморіальні ордери, платіжні доручення, платіжні вимоги-доручення, платіжні вимоги, розрахункові чеки та інші платіжні інструменти, що визначаються нормативно-правовими актами Національного банку України. Пунктом 5.1 глави 5 Положення № 254 визначено, що інформація, яка міститься в первинних документах, систематизується у регістрах синтетичного та аналітичного обліку. Запис у регістрах аналітичного обліку здійснюється лише на підставі відповідного санкціонованого первинного документа. Однак позивачем ТОВ «Вердикт Капітал» не надано первинних документів, які б підтверджували факт надання кредитних коштів [PERSON] або часткову сплату відповідачем заборгованості за договором, чим не виконано вимоги ст. 12 ЦПК України, відповідно до якої кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. З огляду на викладене позовні вимоги в частині стягнення трьох відсотків річних також не підлягають задоволенню внаслідок недоведеності. Таким чином позов ТОВ «Вердикт Капітал» до [PERSON] про стягнення боргу за кредитним договором не підлягає задоволенню в повному обсязі. Стосовно викладеної [PERSON] у відзиві на позов заяви про застосування позовної давності, суд зазначає наступне. Згідно з вимогами ст. 261 ЦК України, позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстави його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності за відсутності поважних причин її пропущення, наведених позивачем. З огляду на викладене, суд не наводить обґрунтування щодо позовної давності за заявою відповідача. Щодо інших доводів сторін, викладених у заявах по суті справи, суд зазначає, що у п. 23 Рішення Європейського суду з прав людини від 18 липня 2006 року (заява №63566/00) «Пронін проти України» (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року) зазначено, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи. У відповідності до положень ст.141 ЦПК України, суд відносить судові витрати по сплаті судового збору за рахунок позивача, в розмірі, сплаченому при зверненні до суду з даним позовом. Згідно п.2 ч.2 ст.141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача. Враховуючи, що суд відмовляє в задоволенні позову, відшкодування судових витрат не здійснюється. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed