Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-25 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати за позивачем право власності на 1/2 частину житлового будинку [ADDRESS] та стягнути з відповідача витрати по сплаті судового збору. В обґрунтування позовної заяви представник зазначив, що 01.09.2010 року між позивачем та відповідачем укладено шлюб, який зареєстрований Відділом реєстрації актів цивільного стану Олександрівського районного управління юстиції у Кіровоградській області. Рішенням Олександрівського районного суду Кіровоградської області від 07.12.2016 року шлюб між нею та відповідачем розірвано. За період шлюбу ними набуте майно, що складається з житлового будинку [ADDRESS] , придбаний 23.07.2015 року за 50000 грн., тобто в період перебування у шлюбі, а тому просить визнати за нею право власності на Ѕ частину вказаного житлового будинку. Представник позивача у підготовчому\~\~судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити. \~\~\~\~\~\~Відповідач та представник відповідача у підготовчому судовому засіданні позов визнали у повному обсязі, не заперечували проти визнання за позивачем права власності на Ѕ частину придбаного ними у період шлюбу будинку. Згідно ч. 3 ст. 200 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України), за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши матеріали позовної заяви, враховуючи те, що сторона відповідача не заперечує проти задоволення вимог позивача, таке визнання не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд вважає за можливе розглянути дану цивільну справу у підготовчому судовому засіданні, за наслідками чого винести рішення про задоволення позовних вимог. У підготовчому судовому засіданні встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з\~01.09.2010 року, згідно свідоцтва про шлюб, виданого відділом РАЦС\~Олександрівського РУЮ\~Кіровоградській області,\~актовий запис\~№ 47 (а.с. 13). Відповідно до свідоцтва про народження, сторони мають двох неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , (факт батьківства відносно останнього сина, відповідачем не заперечується (а.с. 14-15). Згідно рішення Олександрівського районного суду Кіровоградської області від 07.12.2016 року шлюб між позивачем та відповідачем розірвано (а.с. 16). У період шлюбу, 23.07.2015 року між [PERSON] та відповідачем [PERSON] укладено договір купівлі-продажу житлового будинку [ADDRESS] , згідно якого [PERSON] придбав зазначений будинок за 55\~000 грн. (а.с. 60-62). Сторонами не заперечується, що житловий будинок придбаний у період шлюбу та за спільні кошти подружжя, а тому він є об?єктом спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ч. 3 ст. 368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ч. 2 ст. 372 ЦК України, у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Статтею 60\~СК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об?єктом права спільної сумісної власності подружжя. Частиною 1 ст.\~61\~СК України встановлено, що об?єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Статтею 163\~СК України встановлено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Частиною 1 ст.\~69\~СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Суб?єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням. Частинами 1 та 2 ст.\~70\~СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об?єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку. Відповідно до рекомендацій, викладених у п.п. 23, 24 постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з?ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім?я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. Таким чином, враховуючи, що набутий сторонами у період шлюбу та ведення спільного господарства житловий будинок є об?єктом спільної сумісної власності подружжя, сам відповідач не заперечив проти поділу спільного майна подружжя, тобто не заперечив щодо придбання будинку за спільні кошти подружжя, тому суд дійшов висновку про його поділ між сторонами, виходячи з правил рівності часток подружжя у спільному майні, визнавши за позивачем право власності на 1/2 частину вказаного майна та змінивши таким чином режим спільної сумісної власності подружжя на цей об?єкт на режим спільної часткової власності. Відповідно до ст.\~141\~ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача збір в сумі 770,00 грн.

Outcome: approved