Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-10 00:00:00

Представник позивачки [PERSON] - [PERSON] у березні 2016 р. звернувся до суду з позовними вимогами, які в подальшому уточнив про поділ спільного майна подружжя, шляхом виділення сторонам по ? частині квартири [ADDRESS]; виділ у власність відповідача [PERSON] автомобіль [NUMBER], стягнути з останнього компенсацію за частку вказаного автомобіля в розмірі 32 500,00 грн. та стягнути судовий збір в розмірі 4 134,00 грн. та витрати на оплату правової допомоги в розмірі 3 000 грн. В обґрунтування позовних вимог представник позивача посилається на те, що 04 лютого 1994 року сторони зареєстрували шлюб, який рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 15.02.2016 р. був розірваний. У період даного шлюбу сторін, за спільні кошти подружжя останні придбали майно, а саме: квартиру [ADDRESS] та автомобіль [NUMBER], що є об'єктом спільного сумісного майна подружжя, а тому підлягає поділу в судовому порядку, у зв'язку з чим представник позивачки просив позов задовольнити. У січні 2018 р. до суду надійшов зустрічний позов [PERSON] та 15.02.20.18 р. уточнена його редакція, відповідно до якого останній просив суд виділити та визнати частку квартири [ADDRESS] , відповідно до внесених ним коштів у розмірі 92 802,87 грн. приватною власністю; частку, що залишилась - 52 772,13 грн. виділити та визнати об'єктом права спільної сумісної власності подружжя; виділити у власність [PERSON] квартиру [ADDRESS]; стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] компенсацію за частку вказаної квартири в розмірі 26 386,07 грн.; визнати автомобіль [NUMBER] спільною сумісною власністю подружжя, визнавши за [PERSON] право власності на зазначений автомобіль, стягнути з останньої на користь [PERSON] компенсацію за частку вказаного автомобіля в сумі 32 500,00 грн.; визнати автомобіль [NUMBER] спільною сумісною власністю подружжя, визнавши за [PERSON] право власності на ? вартості автомобіля, стягнути з останньої на користь [PERSON] грошову компенсацію в розмірі 49 431,40 грн.; стягнути судовий збір в розмірі 8 810,00 грн. та витрати на оплату правової допомоги в розмірі 10 000,00 грн. (ас. 100-103). В обґрунтування вимог зустрічного позову [PERSON] посилається на те, що спірна квартира була придбана за кошти в розмірі 145 575,00 грн., з яких останнім було сплачено особисто в розмірі 92 802,87 грн., які були подаровані його братом [PERSON], про що свідчать платіжні доручення про переказ коштів. Також, подружжям було придбано автомобіль [NUMBER], вартість якого була сплачена шляхом виконання кредитних зобов'язань по Договору про надання споживчого кредиту. Також, був придбаний автомобіль [NUMBER], який був оформлений на [PERSON], яка за відомостями [PERSON], реалізувала вказаний автомобіль без сплати останньому відповідної компенсації. Ухвалою суду від 05.05.2016 р. відкрито провадження по справі. Ухвалою суду від 31.01.2018 р. розпочато підготовче провадження. Ухвалою суду від 05.03.2018 р. підготовче провадження закрито та призначено справу до судового розгляду. 12.03.2018 р. представник [PERSON] - [PERSON] подав відзив на зустрічний позов, в якому зазначив, відсутність доказів перебування у власності [PERSON] автомобіля [NUMBER], а тому зустрічний позов в цій частині задоволенню не підлягає. Щодо спірної квартири представник зазначив, що батьком [PERSON] - [PERSON] сплачено в рахунок вартості квартири кошти на загальну суму 55 372,00 грн. та позивачкою особисто внесено коштів на суму 23 320,00 грн., що представник [PERSON] просив врахувати під час постановлення судового рішення по даній справі (ас. 111-112). В судовому засіданні [PERSON] та її представник підтримали основний позов, просили у задоволенні зустрічного позову відмовити. [PERSON] та його представник в судовому засіданні проти основного позову заперечували, зустрічний позов просили задовольнити в повному обсязі. Суд, заслухавши пояснення сторін, їх представників та дослідивши матеріали справи, вважає, що основний та зустрічний позови підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що 04 лютого 1994 року сторони зареєстрували шлюб, який рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 15.02.2016 р. був розірваний (ас. 5). Встановлено, що від цього шлюбу сторони спільних неповнолітніх дітей не мають. За час перебування у шлюбі сторони набули наступне майно: двокімнатну квартиру [ADDRESS], вартістю 145 755 грн., на підставі Інвестиційного договору № 43-675 від 11.02.2003 р., укладений з [PERSON] (ас. 6-7). Встановлено, що свідоцтво про право власності на вказану вище квартиру видано 03.08.2005 р. на [PERSON] (ас. 8). Також, встановлено, що подружжям 27.11.2007 р. придбаний автомобіль [NUMBER], вартістю 50 858,00 грн., на підставі Договору про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу № 11260760000 від 29.11.2007 р., який зареєстрований за [PERSON] (ас. 90, 91-92). Відповідно до ч. 1 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Оскільки сторонами та їх представниками підтверджено, що зазначені вище нерухоме та рухове майно було придбано у період шлюбу сторін, вказане майно є об'єктом спільної власності подружжя та може бути предметом поділу в судовому порядку. Встановлено, що позивачка [PERSON] на виконання інвестиційного Договору та в рахунок сплати вартості спірної квартири на правах дружини сплатила особисто кошти на загальну суму 23 320,00 грн. та її батьком - [PERSON] внесені кошти на загальну суму 55 372,00 грн., що підтверджується відповідними квитанціями про внесення коштів на рахунок ДГО «Житло-Інвест» на загальну суму 78 692,00 грн. (ас. 114-122). Сплата позивачкою [PERSON] та її батьком - [PERSON] вказаних вище коштів, відповідачем [PERSON] та його представником в судовому засіданні не спростовано. Відповідач [PERSON] в обґрунтування вимог зустрічного позову та доводів, посилається на те, що спірна квартира була придбана за більшу частину його особистих коштів на загальну суму 92 802,87 грн., які йому надав брат [PERSON], шляхом готівкових переказів, проте, відповідно до наданих копій переказів, у період шлюбу сторін, громадянином [PERSON] здійснений переказ 14.05.2003 р. на загальну суму 7 170 доларів США на ім'я [PERSON] (ас. 88, зворот), іншій перекази датовані 18.05.2016 р. (після розірвання шлюбу сторін), в тому числі на ім'я [PERSON], яка не є членом сім'ї сторін. Тобто, судом не встановлено, що відповідач [PERSON] у період шлюбу з [PERSON], отримував кошти від свого брата [PERSON] з метою погашення розстрочки вартості спірної квартири, відповідно до інвестиційного договору, а тому суд не приймає до уваги вказане посилання відповідача та надані ним копії грошових переказів. Згідно ч. 3 ст. 368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Таким чином, оскільки в судовому засіданні встановлено, що спірна квартира [ADDRESS] придбана у період шлюбу [PERSON] та [PERSON], вказане майно є об'єктом спільної сумісної власності подружжя, а тому підлягає поділу між сторонами по ? частини вказаної квартири без стягнення компенсацій на користь будь-якої сторони. Згідно ч. 1 ст. 69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Що стосується позовних вимог [PERSON] та [PERSON] про визнання спільною сумісною власністю автомобіль [NUMBER], визнання права власності за одним з подружжя з компенсацією вартості ? частини вказаного автомобіля на користь одного з подружжя, суд вважає занеобхідне, враховуючи підтвердження в судовому засідання придбання спірного автомобіля у період шлюбу сторін, визнати вказане рухоме майно спільною сумісною власністю подружжя. Проте, оскільки в судовому засіданні не встановлено ким з подружжя експлуатується вказаний автомобіль, у кого він перебуває в користуванні, сторони в судовому засіданні з цього приводу жодних пояснень не надали та доказів в підтвердження будь-яких своїх посилань, суд не вбачає підстав для визнання права власності на вищезазначений автомобіль за одним з подружжя та виплатою відповідної компенсації на користь іншого подружжя. Вимоги [PERSON] про визнання автомобіля [NUMBER] спільною сумісною власністю подружжя, визнавши за [PERSON] право власності на ? вартості автомобіля, стягнувши з останньої на користь [PERSON] грошову компенсацію в розмірі 49 431,40 грн., не підлягають задоволенню, оскільки в судовому засіданні не встановлено факт набуття подружжям, у період їх шлюбу вказаного автомобіля, сторонами жодним чином даного факту не підтверджено, жодних клопотань з цього приводу заявлено не було. Також, посилання [PERSON] щодо визнання за ним права власності на більшу частку спірної квартири, оскільки спільний син [PERSON], [INFO]. проживає разом з ним, суд не приймає до уваги, оскільки вказане вище посилання було заявлено [PERSON] після закриття підготовчого провадження та завершення стадії клопотань. Крім того, судом встановлено та підтверджено сторонами, що [PERSON], народився [INFO]., тобто на день постановлення даного судового рішення є повнолітньою та працездатною особою. Згідно з ч.ч. 1,2 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Згідно ч. 1 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно ч. 1 ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 р. за № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Таким чином, оцінюючи всі докази окремо і в їх сукупності судом було встановлено, що квартира [ADDRESS] та автомобіль [NUMBER] придбані у період шлюбу [PERSON] та [PERSON], вказане майно є об'єктом спільної сумісної власності подружжя, а тому підлягає поділу між сторонами по ? частини без стягнення компенсацій на користь будь-якої сторони, у зв'язку з чим суд вважає, що основний та зустрічний позови частково доведені в судовому засіданні, а тому підлягають частковому задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, суд здійснює розподіл судових витрат відповідно до понесених сторонами витрат та доказів в підтвердження їх понесення, а саме: квитанції (ас. 1, 81а, 104), Акти наданих послуг (ас. 12,). При цьому,в имоги [PERSON] про стягнення витрат на оплату правової допомоги в розмірі 10 000 грн. задоволенню не підлягають , оскілкьи останнім не надано доказів проведення взаєморозрахунків, а саме зарахування на рахунок адвоката [PERSON] коштів на загальну суму 10 000 грн. На підставі ст. ст. 57, 60, 69 СК України,

Outcome: partial