Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-03 00:00:00

Прокурор міста Ірпеня звернувся до суду із даним позовом, в якому після уточнень посилається на те, що рішенням [PERSON] селищної ради від 24.12.08 № 1898/25-5 Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення та передачу у приватну власність земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по вул. Озерній, 22 в смт. Коцюбинське [PERSON] затверджено проект землеустрою щодо відведення та передачі у приватну власність земельної ділянки площею 0,15 га для вказаних цілей. На підставі зазначеного рішення [PERSON] видано Державний акт серії ЯЖ № 903299 на право власності на земельну ділянку площею 0,15 га із кадастровим номером 3210946200:01:040:0046 для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд в смт. Коцюбинське Київської області по вул. Озерній, 22. Зазначає також, що у подальшому на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки № 590 від 25.06.2009 земельну ділянку площею 0,15 га по вул. Озерній, 22 в смт. Коцюбинське придбав [PERSON] та останньому видано державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЛ №416219. Вважає, що спірна земельна ділянка знаходиться за межами сел. [PERSON], [PERSON] селищною радою, її було передано у приватну власність за рахунок земель, що перебувають в постійному користуванні комунального підприємства Святошинське лісопаркове господарство, оскільки вказану земельну ділянку було надано у користування Святошинському лісопарковому господарству на підставі постанови Ради Міністрів УРСР від 20.06.56 № 673 без виключення її з Держлісфонду України та згідно з картографічними матеріалами лісовпорядкування обліковуються як квартали Святошинського та Київського лісництв. Зазначену земельну ділянку в приватну власність відповідача було передано без її вилучення з користування КП Святошинське лісопаркове господарство, тобто без відома держави в особі уповноваженого органу та постійного землекористувача, яким є КП Святошинське лісопаркове господарство. Крім того, при прийнятті рішення [PERSON] селищною радою не було дотримано вимоги ст.ст. 20, 21 Земельного кодексу України, ст. 57 Лісового кодексу України, оскільки зміна цільового призначення спірної земельної ділянки з лісового фонду на для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд не проводилась, будь-яких рішень щодо такої зміни не приймалось. Також зазначає, що у порушення вимог ст. 9 Закону України Про державну експертизу землевпорядної документації, якою передбачено обовязковість проведення вказаної експертизи проектів землеустрою щодо відведення земель лісогосподарського призначення, державна експертиза проекту землеустрою щодо відведення спірної земельної ділянки [PERSON] не проводилась. Вказує, що відведення спірної земельної ділянки відповідачу під будівництво і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд генеральним планом смт. Коцюбинське не передбачено, а отже, оскаржуване рішення [PERSON] селищною радою прийнято також у порушення вимог ст. 39 Земельного кодексу України, ст.ст. 3, 10, 12, 13, 23 Закону України Про планування і забудову територій. Вважає, що рішення [PERSON] селищної ради від 24.12.08 № 1898/25-5 не відповідає вимогам закону, порушує право державної власності на спірну земельну ділянку, а тому підлягає визнанню недійсним. З цих же підстав підлягає визнанню недійсним виданий [PERSON] на підставі вказаного рішення державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ № 903299. Вказує, що зазначений вище договір купівлі-продажу спірної земельної ділянки від 25.06.2009 № 590, укладений між [PERSON] та [PERSON] є нікчемними згідно ст. 228 ЦК України, а тому державний акт серії ЯЛ № 416212 на право власності на земельну ділянку, кадастровий номер 3210946200:01:040:0046, виданий на ім.я [PERSON] підлягає визнанню недійсним з одночасним скасуванням його державної реєстрації. Зазначає, що, оскільки уповноваженим державою органом рішення про передачу спірної земельної ділянки у власність [PERSON] не приймалось, відповідно до ст. 346 ЦК України право державної власності на цю ділянку не припинено, а право власності відповідача на неї на законних підставах не виникло. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. В звязку із викладеними обставинами позивач просив визнати недійсним рішення [PERSON] селищної ради від 24.12.2008 № 1898/25-5 Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення та передачу у приватну власність земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по вул. Озерній, 22 в смт. Коцюбинське; визнати недійсним державний акт серії ЯЖ № 903299 на право власності на земельну ділянку, кадастровий номер 3210946200:01:040:0046, виданий на імя [PERSON]; визнати недійсним державний акт серії ЯЛ № 416219 на право власності на земельну ділянку, кадастровий номер 3210946200:01:040:0046, виданий на імя [PERSON] та скасувати його державну реєстрацію; визнати право власності держави на земельну ділянку площею 0,15 га кадастровий номер 3210946200:01:040:0046; судові витрати покласти на відповідачів. Рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 27 березня 2014 року у даній справі позов задоволено частково, визнано недійсним рішення [PERSON] селищної ради від 24.12.2008 року № 1898/25-5 Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення та передачу у приватну власність земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по вул. Озерній, 22 в смт. Коцюбинське, в інший частині позовних вимог відмовлено. Ухвалою Апеляційного суду Київської області від 11 серпня 2014 року рішення Ірпінського міського суду Київської області від 27 березня 2014 року залишено без змін. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12 листопада 2014 року рішення Ірпінського міського суду Київської області від 27 березня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 11 серпня 2014 року в частині вирішення позову про визнання недійсним державного акта на право власності на землю, скасування його державної реєстрації та визнання права власності держави на вказану земельну ділянку скасовано, справу в цій частині передано на новий розгляд до суду першої інстанції. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позов підтримав, підтвердив обставини, викладені в позовній заяві, просив позов задовольнити. В судове засідання представник відповідача [PERSON] селищної ради не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив; в матеріалах справи містяться письмові заперечення даного відповідача, в яких відповідач просив у позові відмовити; також подав заяву про застосування строку позовної давності, посилаючись на те, що позивач пропустив строк позовної давності. Відповідач [PERSON], якій є правонаступником відповідача [PERSON], який помер 01 листопада 2010 року, в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив. Представник відповідача [PERSON] [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав, просив відмовити у задоволенні позову. Представник третьої особи Комунального підприємства Святошинське лісопаркове господарство у судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив, в матеріалах справи міститься заява підприємства заява про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Суд, заслухавши пояснення представника позивача [PERSON], представника відповідача [PERSON] [PERSON], дослідивши письмові докази по справі, дійшов висновку, що позов в частині визнання недійсним державного акта на право власності на землю, скасування його державної реєстрації та визнання права власності держави на вказану земельну ділянку підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступного. У відповідності до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. У відповідності до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. У відповідності до ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі не підлягають доказуванню; обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. В судовому засіданні встановлено, що рішенням [PERSON] селищної ради від 24.12.08 № 1898/25-5 Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення та передачу у приватну власність земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по вул. Озерній, 22 в смт. Коцюбинське [PERSON] затверджено проект землеустрою щодо відведення та передачі у приватну власність земельної ділянки площею 0,15 га. На підставі зазначеного рішення [PERSON] видано Державний акт серії ЯЖ № 903299 на право власності на земельну ділянку площею 0,15 га із кадастровим номером 3210946200:01:040:0046 для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд в смт. Коцюбинське Київської області по вул. Озерній, 22. Згідно договору купівлі-продажу земельної ділянки від 25 червня 2009 року, посвідченого приватним нотаріусом Ірпінського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстровано в реєстрі за № 590 [PERSON], яка діяла від імені [PERSON] відчужила спірну земельну ділянку [PERSON], який на підставі даного договору купівлі-продажу отримав Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЛ № 416219, кадастровий номер 3210946200:01:040:0046. Встановлено, що відповідач [PERSON] помер 01 листопада 2010 року, за життя [PERSON] склав заповіт на ім.я [PERSON], посвідчений [PERSON], приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу 29.09.2010 року за реєстровим № 600; 09.12.2010 року [PERSON] звернувся до приватного нотаріуса Новоград-Волинського міського нотаріального округу [PERSON] із заявою про прийняття спадщини після смерті брата [PERSON] в порядку спадкування за заповітом. Також 09.12.2010 року до приватного нотаріуса Новоград-Волинського міського нотаріального округу [PERSON] звернулися дружина [PERSON] [PERSON] та мати [PERSON] [PERSON] із заявами про відмову від прийняття спадщини після смерті [PERSON] Відповідно до ст. 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не повязані з позбавленням права володіння земельною ділянкою і відшкодування збитків. Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Як передбачено ч. 1 ст. 122 ЗК України сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб. Відповідно до ст. 21 Закону України Про основи містобудування визначення територій і вибір земель для містобудівних потреб здійснюється відповідно до затвердженої містобудівної документації місцевих правил забудови з урахуванням планів земельно-господарського устрою. Згідно з ч. 2 ст. 12 Закону України Про планування і забудову територій сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи в межах повноважень, визначених законом, відповідно до генеральних планів населених пунктів, в тому числі, вирішують питання вибору, вилучення (викупу), надання у власність чи в користування земельних ділянок. Відповідно до п. 12 Перехідних положень ЗК України до розмежування земель державної та комунальної власності повноваження щодо розпорядження землями (крім земель, переданих у приватну власність, та земель, зазначених в абзацах другому та четвертому цього пункту) в межах населених пунктів здійснюють відповідні сільські, селищні, міські ради з урахуванням вимог абзацу третього цього пункту, а за межами населених пунктів - відповідні органи виконавчої влади. Рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 27 березня 2014 року у даній справі визнано недійсним рішення [PERSON] селищної ради від 24.12.2008 року № 1898/25-5 Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення та передачу у приватну власність земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по вул. Озерній, 22 в смт. Коцюбинське. Ухвалою Апеляційного суду Київської області від 11 серпня 2014 року та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12 листопада 2014 року рішення Ірпінського міського суду Київської області від 27 березня 2014 року в цій частині залишено без змін. Відповідно до ст. 155 ЗК України у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. Оскільки, рішення [PERSON] селищної ради від 24.12.08 № 1898/25-5 Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення та передачу у приватну власність земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по вул. Озерній, 22 в смт. Коцюбинське судом визнано недійсним, підлягає визнанню недійсним і Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ № 903299, виданий на підставі такого рішення [PERSON] з одночасним скасуванням його державної реєстрації. Позивач згідно позовної заяви зазначає, що договір купівлі-продажу від 25.06.2009 року № 590 спірної земельної ділянки, укладений між [PERSON], яка діяла від імені [PERSON] та [PERSON] є нікчемними відповідно до ст. 228 ЦК України. Суд вважає дані обґрунтування позивача безпідставними, оскільки зазначені договір купівлі-продажу земельної ділянки та договір дарування земельної ділянки не порушують публічний порядок. Разом з цим суд, враховуючи приписи ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12 листопада 2014 року та у звязку із цим розглядаючи справу в межах позовних вимог, рішення відносно яких відповідно до даної ухвали в цій частині скасовані, вважає, що оскільки [PERSON] набув права власності на спірну земельну ділянку на підставі договору купівлі-продажу від 25.06.2009 року, який не визнаний судом недійсним і не є нікчемним (його недійсність не встановлена законом), а також враховуючи приписи ст. 204 ЦК України щодо презумпції правомірності правочину, відсутні підстави для визнання недійсним та скасування державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯЛ № 416219, кадастровий номер 3210946200:01:040:0046, виданого на ім.я [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки № 590 від 25.06.2009 року та скасування його державної реєстрації. Є безпідставним посилання прокурора на те, що договір купівлі-продажу земельної ділянки, укладений між [PERSON], яка діяла від імені [PERSON] та [PERSON], є нікчемним, оскільки відповідно до ч. 1, 2 ст. 228 ЦК України нікчемним вважається правочин, який порушує публічний порядок, тобто він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. Однак, суду не надано доказів порушення цим договором конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади чи незаконного заволодіння ним. Суд відмовляє у задоволенні позовних вимог в частині визнання права власності держави на спірну земельну ділянку, оскільки дані вимоги не конкретизовані, безпідставні та такі, що не відповідають вимогам чинного законодавства. На підставі ст.ст. 152, 155 ЗК України, ст. ст. 10, 11, 60, 61, 212, 214, 215, 218 ЦПК України, суд

Outcome: partial