Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-11 00:00:00

Представник позивачів звернувся до суду з позовом до відповідачів про відшкодування шкоди завданої залиттям квартири, яке сталось в результаті пожежі, в якому просив суд стягнути з відповідачів [PERSON] та [PERSON] на користь позивачів [PERSON] та [PERSON] 52 221,60 гривень майнової шкоди, 10 000 грн. моральної шкоди та судові витрати. В обґрунтування позовних вимог покликаються на те, що [PERSON] та [PERSON] є власниками квартири [ADDRESS] . 04.08.2019 р. близько 22:20 год. у квартирі [ADDRESS] сталася пожежа, у зв`язку з чим було викликано пожежників. 04.08.2019 р. було складено Акт про пожежу, яка у виникла 04.08.2019 р. о 22 год. 27 хв. у квартирі житлового будинку за адресою [ADDRESS] ., в якому вказана причини виникнення пожежі (імовірна) - необережне поводження з вогнем мешканцями квартири. 06 серпня 2019 р. комісією у складі головного інженера ЛКП «Затишне» М.Полішко, та майстрів [PERSON] , [PERSON] з виходом на місце провели обстеження на предмет залиття квартири [ADDRESS] , внаслідок пожежі, яка виникла в квартирі [ADDRESS] даного будинку 04.08.2019 р., якими було складено акт №442 від 06.08.2019 р. в якому було встановлено, що при обстеженні виявлено, що під час гасіння пожежі в кв. [ADDRESS] залито стелю та стіни в кухні, та стелю в коридорі квартири [ADDRESS] . Після залиття квартири, позивачі звернулась до підрядної організації ТзОВ «Орбудсервіс», які згідно поверхневого огляду стану квартири після її залиття склали кошторис на ремонт квартири вартість ремонту становить 52 221,60 гривень. Відтак вважають, що діями відповідачів, позивачам завдано матеріальну шкоду у розмірі 52 221,60 гривень. Крім цього, неправомірними діями відповідачів, позивачам завдано моральну шкоду, яка виразилась душевних стражданнях, незручностях та витраченні часу на вирішення питання щодо відновлення квартири до її попереднього стану, втраті багатьох пам`ятних для позивачів речей. Моральну шкоду оцінюють у сумі 10 000 гривень. Просить позов задоволити. Ухвалою судді від 22.06.2020 року відкрито загальне позовне провадження у справі. Підготовче провадження у даній справі закрито ухвалою суду від 09.09.2020 року. Представник позивачів в судове засідання не з`явилася, однак подала заяву про заслухання справи у її відсутності та просить такий позов задоволити, а тому суд вважає, що справу слід слухати у її відсутності, на підставі наявних у справі доказів, достатніх для постановлення рішення. Відповідачі у судове засідання не з`явилися, про причини своєї неявки суд не повідомили, хоча належним чином були повідомлені про день, час та місце слухання справи, а тому суд вважає, що справу слід слухати у їх відсутності на підставі наявних у справі доказів, достатніх для постановлення рішення. 12.08.2021 року представник відповідача [PERSON] - адвокат Кравець В.Ю. у судове засідання, будучи належним чином повідомленим про день, час та місце слухання справи, не з`явився. Однак в минулих судових засіданнях проти позову заперечив, просив відмовити у задоволенні позову у зв`язку із безпідставністю, а тому суд вважає, що справу слід слухати його відсутності на підставі наявних у справі доказів, достатніх для постановлення рішення. Представник третьої особи у судове засідання не з`явився, однак подав заяву про заслухання справи у його відсутності та просить прийняти неупереджене та законне рішення, а тому суд вважає, що заяву слід слухати у його відсутності, на підставі наявних у справі доказів, достатніх для постановлення рішення. Допитана по справі в судовому засіданні свідок [PERSON] вказала, що вона з 2004 року здійснювала догляд за [PERSON] , оплату її за здійсненні послуги здійснювала саме [PERSON] . Вважає, що [PERSON] у зв`язку з станом здоров`я не можна залишати самого в квартирі. Про пожежу в квартирі відповідачів, яка сталась 04.08.2019 р. її стало відомо з Інтернету. Десь через три дні після пожежі вона була у квартирі [ADDRESS] , де бачила, що в все було чорно, в кухні все погоріло та слідів води у такій квартирі не було. Сусідів яких було залито вона не знає, та до таких сусідів вона не заходила. Про залиття квартири позивачів нічого вона пояснити не може. Стосовно причин пожежі та обставин пожежогасіння як і за допомогою чого воно відбувалось її не відомо. Дослідивши матеріали справи та всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті та заслухавши пояснення представників сторін щодо спору та свідка [PERSON] , суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення, з таких підстав. Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. За вимогами ст. ст.12,81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України). Відповідно до ч. 1 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Таким чином, належними вважатимуться докази, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення сторін або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Вони мають належати до складу підстав позову або підстав заперечень проти нього і характеризуватися значущістю для визначення спірних правовідносин та зумовленістю цих фактів нормами матеріального права. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є співвласниками квартири [ADDRESS] , що підтверджується Договором купівлі-продажу квартири від 29 листопада 2004 року, посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу, Мандрощук Вікторією Євгенівною, та зареєстровано у реєстрі № 2964, витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно виданого 01.12.2004 р. Львівським бюро державного комунального бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки, номер витягу 5657744 та витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно виданого 01.12.2004 р. Львівським бюро державного комунального бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки, номер витягу 5657872/а.с.10-12/. Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 11.09.2021 року №180663095/а.с.27/ квартира за адресою [ADDRESS] належить на праві власності відповідачеві [PERSON] . Відповідно до довідки з місця проживання про склад сім`ї і прописки виданої ЛКП «Вулецьке» № 922 від 19.05.2020 року/а.с.28/ у квартирі за адресою [ADDRESS] зареєстрований та проживає відповідач [PERSON] , який є батьком відповідача [PERSON] . Відповідно до відповіді Франківської міжрайонної МСЕК №11 від 17.02.2021 року/а.с.116/ [PERSON] являється інвалідом І-А групи з 2011 року та самостійно не пересувається та потребує постійного стороннього догляду. Відповідно до відповідіФранківської районної адміністрації Львівської міської ради на запит суду від 14.04.2021 року №35-вих-29915/а.с.132/ опікунською радою Франківської районної адміністрації не розглядалось питання призначення опікуна або піклувальника [PERSON] - [INFO] , проживаючому за адресою: [ADDRESS] . Згідно акту про пожежу від 04.08.2019р./а.с.14/ вбачається, що 04.08.2019 р. о 22 год. 27 хв. у квартирі житлового будинку за адресою [ADDRESS] виникла пожежа, та причина виникнення пожежі (імовірна) - необережне поводження з вогнем мешканцями квартири. Крім цього, за наслідками пожежі, що мала місце 04.08.2019 року у квартирі за адресою: [ADDRESS] складено звіт провідним інспектором Франківського РВ м. Львова ГУ ДСНС у Львівській області В.С. Мирошкіним/а.с.139-141/, до кого він вважає, що найбільш ймовірною причиною пожежі, яка виникла в квартирі житлового будинку по [ADDRESS] є порушенням правил технічної експлуатації електричних виробів мешканцями квартири. Згідно акту №442 від 06.08.2019р./а.с.15/ вбачається, що комісією у складі головного інженера ЛКП «Затишне» М.Полішко, та майстрів [PERSON] , [PERSON] з виходом на місце провели обстеження на предмет залиття квартири [ADDRESS] , внаслідок пожежі, яка виникла в квартирі [ADDRESS] даного будинку 04.08.2019 р. та при обстеженні виявлено, що під час гасіння пожежі в кв. [ADDRESS] залито стелю та стіни в кухні, та стелю в коридорі квартири [ADDRESS] . Згідно кошторису ремонту квартири [ADDRESS] після її залиття, внаслідок пожежі, яка виникла в квартирі [ADDRESS] даного будинку 04.08.2019 р. складеного ТзОВ «Орбудсервіс»/а.с.16-24/ становить 52 221,60 гривень. Відповідно до п.1 ч.2 ст.22 ЦК України збитками є витрати, які особа зазнала у зв`язку із знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Положеннями ст. 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватись моральних засад суспільства. Власність зобов`язує. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян. Власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 322 ЦК України). Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Таким чином, цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини завдавача шкоди. Якщо у процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. З огляду на наведене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності і диспозитивності цивільного процесу, положень ЦК України з відшкодування шкоди, то саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності вини у завданні шкоди. Відповідно до ч.3 ст. 386 ЦК України власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди. Статтею 1192 ЦК України передбачено, що з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Згідно з частиною першою статті 177 ЖК УРСР громадяни зобов`язані забезпечувати схоронність жилих приміщень, бережно ставитися до санітарно-технічного та іншого обладнання, до об`єктів благоустрою, додержувати правил утримання жилого будинку і придомової території, правил пожежної безпеки, додержувати чистоти і порядку в під`їздах, кабінах ліфтів, на сходових клітках і в інших місцях загального користування. Статтею 177 ЖК УРСР передбачено, що користування будинками (квартирами) державного і громадського житлового фонду, фонду житлово-будівельних кооперативів, а також приватного житлового фонду та їх утримання здійснюється з обов`язковим додержанням вимог Правил користування приміщеннями жилих будинків і прибудинковими територіями, які затверджуються Кабінетом Міністрів України. Відповідно до п. 2.3.6 Правил утримання житлових будинків та прибудинкових територій, затверджених наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства №76 від 17.05.2005, у разі залиття, аварії квартири складається відповідний акт, форма якого затверджена додатком № 4. Відповідно до такого, акт повинен містити інформацію про подію, яка відбулася, наслідки такої, причину залиття, винну особу, яка здійснила неправомірні дії, та підписи осіб, у присутності яких такий акт складено. У пункті 3.7.2 Правил утримання жилих будинків та прибудинкових території, затверджених наказом Держжитлокомунгоспу України від 17 травня 2005 року № 76, забезпечення пожежної безпеки в жилих будинках покладається на власників цих будинків або на уповноважені ними органи, а в жилих приміщеннях (квартирах) також і на їх власників, наймачів (орендарів). Взаємні зобов`язання власника будинку, власника, наймача (орендаря) жилого приміщення щодо забезпечення пожежної безпеки повинні визначатися договором. Згідно з ч.6 ст.55 Кодексу цивільного захисту України, обов`язок із забезпечення пожежної безпеки в жилих приміщеннях державного, комунального, громадського житлового фонду, фонду житлово-будівельних кооперативів покладається на квартиронаймачів і власників квартир, а в жилих приміщеннях приватного житлового фонду та інших спорудах, приватних житлових будинках садибного типу, дачних і садових будинках з господарськими спорудами та будівлями - на їх власників або наймачів, якщо це обумовлено договором найму. Протиправність поведінки та вина відповідача [PERSON] полягає в тому, що саме власник несе тягар утримання майна та відповідно до ст.10 ЖК України, громадяни зобов`язані дбайливо ставитися до будинку, в якому вони проживають, використовувати жиле приміщення відповідно до його призначення, додержуватися правил користування жилим приміщенням. Враховуючи вищенаведене у сукупності, суд дійшов висновку, що пошкодження, які виявлені у квартирі [ADDRESS] , виникли саме внаслідок залиття в ході ліквідації пожежі у квартирі [ADDRESS] , яка знаходиться поверхом вище. Доказів, які спростовують розмір відшкодування шкоди, чи підстав для звільнення від відповідальності, які передбачені ч. 2 ст. 1166 ЦК України, матеріали справи не містять та стороною відповідача не надано. Отже, відповідачі не надала суду належних та допустимих доказів, що залиття квартири позивачів відбулося не з їх вини, та що розмір завданої шкоди не обґрунтований. Крім цього, суд не бере до уваги пояснення свідка даних у суді [PERSON] , яка у судовому засіданні не надала об`єктивних пояснення щодо причин пожежі та залиття квартири по даному спору та те, що вона путались у своїх поясненнях та відповідали на запитання нечітко, які є суперечливі в розумінні суду. Згідно з ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ч.1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Відповідно до приписів ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Враховуючи зазначені обставини, суд вважає, що має місце заподіяної матеріальної шкоди, що визначається судом з урахуванням суті позовних вимог, діянь осіб та інших негативних наслідків, оскільки відповідачі зобов`язані використовувати житлове приміщення за призначення з дотриманням в тому числі правил пожежної безпеки, а тому зазначена шкода підлягає до відшкодування у розмірі 52 221,60 гривень, яку слід стягнути солідарно із відповідачів на користь позивачів. Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Під моральною шкодою, згідно з п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», слід розуміти: втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в постанові №4 від 31 березня 1995року зі змінами «Про судову практику в справах про відшкодування моральної(немайнової) шкоди» при заподіянні особі моральної шкоди обов`язок по її відшкодуванню покладається на винних осіб незалежно від того, чи була заподіяна потерпілому майнова шкода та чи відшкодована вона. Згідно ч.1 ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Враховуючи положення вищевказаних статей, суд приходить до висновку про заподіяння протиправними діями відповідачів моральної шкоди позивачам, яка полягала у душевних стражданнях, яких останні зазнали у зв`язку із пошкодженням її майна, після нього і погіршенні її стану здоров`я, переживаннями, незручностями, пов`язаними із залиттям, порушенням звичного ритму життя, необхідністю звернення до суду. За таких обставин, оскільки дійсно встановлено, що з вини відповідачів позивача було заподіяна моральна шкода, то слід стягнути солідарно з відповідачів суму завданої позивачам моральної шкоди у розмірі 10000 гривень. При призначенні розміру суд враховує характер та обсяг заподіяних фізичних та моральних страждань їх тривалість, можливість відновлення попереднього стану, ступінь вини відповідачів та інші обставини справи, а також виходить з засад розумності, виваженості та справедливості. Відтак, вирішуючи питання стягнення судових витрат на підставі ст.141 ЦПК України, суд приходить до висновку, що слід стягнути з відповідачів на користь кожного позивача у розмірі по 210,20 гривень судового збору, що було сплачено при поданні позовної заяви.

Outcome: approved