Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-06 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду з позовом, посилаючись на те, що рішенням сесії Новоайдарської районної ради Луганської області від 3 грудня 2010 року № 2/12 [PERSON] було призначено на посаду головного лікаря Новоайдарського районного територіального медичного об`єднання (далі - РТМО). Рішенням сесії Новоайдарської районної ради Луганської області від 2 лютого 2018 року № 16/2 [PERSON] звільнено з посади головного лікаря Новоайдарського РТМО на підставі пункту 1 статті 41 КЗпП України за одноразове грубе порушення трудових обов`язків. 8 травня 2018 року Голова Новоайдарської районної ради Луганської області Макогон В.В. розпорядженням № 40 від 8 травня 2018 року звільнив [PERSON] з займаної посади головного лікаря Новоайдарського РТМО. Рішенням Новоайдарського районного суду Луганської області від 14.12.2018 року в цивільній справі №419/1137/18 було задоволено позов [PERSON] до Новоайдарської районної ради Луганської області щодо безпідставного звільнення [PERSON] , скасування розпорядження про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, а саме: -визнано незаконними дії Новоайдарської районної ради Луганської області щодо безпідставного звільнення [PERSON] за п. 1 ст. 41 КЗпП України та скасування розпорядження Голови районної ради № 40 від 08.05.2018 року; -поновлено [PERSON] на посаді головного лікаря Новоайдарського РТМО; -стягнуто з Новоайдарської районної ради Луганської області на користь [PERSON] суми заборгованості по заробітній платі за час вимушеного прогулу у розмірі 138264,28 грн.; -стягнуто з Новоайдарської районної ради Луганської області на користь [PERSON] моральної шкоди в сумі 40000,00 грн. При цьому, рішення Новоайдарського районного суду Луганської області від 14.12.2018 року в цивільній справі № 419/1137/18 в частині поновлення [PERSON] на посаді головного лікаря Новоайдарського РТМО та стягнення заробітної плати за один місяць підлягало негайному виконанню. Позивач звернулась до Новоайдарської районної ради Луганської області із заявою про вирішення питання негайного виконання рішення суду щодо її поновлення на посаді та стягнення заробітної плати, однак рішення Новоайдарського районного суду Луганської області від 14.12.2018 року в цивільній справі № 419/1137/18 виконано не було. Позивачем отримано виконавчий лист про допущення до негайного виконання рішення Новоайдарського районного суду Луганської області від 14.12.2018 року в цивільній справі № 419/1137/18 в частині поновлення [PERSON] на посаді головного лікаря Новоайдарського РТМО та стягнення заробітної плати за один місяць. Даний виконавчий лист був направлений для примусового виконання до Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області. Відділом примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області 17.12.2018 року на підставі виконавчого листа, виданого для виконання рішення Новоайдарського районного суду Луганської області від 14.12.2018 року в цивільній справі № 419/1137/18, відкрито виконавче провадження №57933654, яке боржником Новоайдарською районною радою Луганської області станом на сьогоднішній день не виконано. За період невиконання рішення Новоайдарського районного суду Луганської області в цивільній справі № 419/1137/18, тобто з 17.12.2018 року, позивачеві, в порушення вимог статті 236 КЗпП України, середній заробіток за час затримки її поновлення на посаді виплачено не було. Рішенням Новоайдарського районного суду Луганської області від 14.12.2018 року в цивільній справі № 419/1137/18 визначено середньоденну заробітну плату позивача в розмірі 897,82 грн. Затримка виконання рішення суду складає 89 робочих днів, а саме за період з 17.12.2018 року по 24.04.2019 року. Таким чином за період з 17.12.2018 року по 24.04.2019 року середній заробіток за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі складає 79905, 98 грн. (897,82 грн. * 89 днів = 79905, 98 грн.). У зв`язку з вищевикладеними обставинами представник позивача просив суд визнати бездіяльність Новоайдарської районної ради Луганської області щодо не поновлення [PERSON] на посаді головного лікаря Новоайдарського РТМО протиправною; стягнути з Новоайдарської районної ради Луганської області середній заробіток з відповідними відрахуваннями установлених законом податків та інших обов`язкових платежів за час затримки виконання рішення Новоайдарського районного суду Луганської області від 14 грудня 2018 року у справі № 419/1137/18 за період не виконання рішення суду з 17.12.2018 року по 24.04.2019 року в сумі- 79905 грн. 98 коп; допустити до негайного виконання рішення суду в частині стягнення з Новоайдарської районної ради Луганської області на користь [PERSON] середнього заробітку в межах суми стягнення за один місяць, згідно рішення Новоайдарського районного суду № 419/1137/18 від 14.12.2018 р.; стягнути з Новоайдарської районної ради Луганської області (адреса: 93500, Луганська область, Новоайдарський район, селище міського типу Новоайдар, вулиця Незалежності, будинок №2, ідентифікаційний код юридичної особи 25373156) витрати на правничу допомогу адвоката 37100 грн, на користь [PERSON] . 13.05.2019 року представником позивача було подано уточнену позовну заяву в якій останній просив суд визнати бездіяльність Новоайдарської районної ради Луганської області щодо не поновлення [PERSON] на посаді головного лікаря Новоайдарського РТМО протиправною; стягнути з Новоайдарської районної ради Луганської області середній заробіток за час затримки виконання рішення Новоайдарського районного суду Луганської області від 14 грудня 2018 року у справі № 419/1137/18 (провадження № 2/419/293/2018) у розмірі 73900, 50 грн. (777,90 грн. * 95 днів (17.12.2018 р.-07.05.2019 р.) = 73900, 50 грн.) з відповідними відрахуваннями установлених законом податків та інших обов`язкових платежів; допустити до негайного виконання рішення суду в частині стягнення з Новоайдарської районної ради Луганської області на користь [PERSON] середнього заробітку в межах суми стягнення за один місяць (а.с.23-26). 31.05.2019 року представником позивача подано до суду уточнений розрахунок суми судових витрат витрат, відповідно до якого всього орієнтовний (попередній) розрахунок суми судових витрат, які поніс позивач та очікує понести у зв`язку з розглядом справи складає 21000,00 грн (а.с.49-50). В судовому засіданні представник позивача [PERSON] - адвокат Циба В.М. уточнені позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити. Позивач - [PERSON] в судове засідання не з`явилась, про дату час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, надала письмову заяву про розгляд справи за її відсутності (а.с.137). Представник відповідача - Новоайдарської районної ради Луганської області в судове засідання не з`явився, про дату час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, надав письмову заяву про розгляд справи за його відсутності (а.с.114), одночасно зазначивши, що 07.06.2019 року під час чергової 25 сесії Новоайдарської районний ради Луганської області сьомого скликання за результатами розгляду питання «Про поновлення на посаді головного лікаря Новоайдарського РТМО [PERSON]» вищевказаний проект рішення не набрав необхідної кількості голосів для його прийняття, зважаючи на що відповідач позовні вимоги не визнає в повному обсязі. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог, Новоайдарського РТМО - Гречишкін Д. А. в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог, вважав їх необґрунтованими. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог, Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області - Галушка М.В. в судове засідання не з`явилась, надала письмові пояснення по справі (а.с.65-67), просила розглядати справу за її відсутності, при вирішенні справи покладалася на розсуд суду. Заслухавши учасників справи, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню за наступних підстав. Згідно приписів ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судовим розглядом встановлено, що рішенням Новоайдарського районного суду Луганської області від 14.12.2018 року в цивільній справі № 419/1137/18 (а.с.119-123) було частково задоволено позовні вимоги [PERSON] в інтересах [PERSON] до Новоайдарської районної ради про визнання звільнення з роботи незаконним, скасування розпорядження про звільнення, поновлення в займаній посаді й відшкодуваня моральної шкоди та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, третя особа - Новоайдарське РТМО. Даним рішенням суду: - поновлено строк на звернення з позовом до Новоайдарської районної ради про визнання звільнення з роботи незаконним, скасування розпорядження про звільнення, поновлення в займаній посаді й відшкодуваня моральної шкоди та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, третя особа - Новоайдарське РТМО. - визнано незаконними дії Новоайдарської районної ради щодо безпідставного звільнення [PERSON] за п.1 ст. 41 КЗпП України та скасовано розпорядження голови районної ради № 40 від 08.05.2018 р.; - поновлено [PERSON] на посаді головного лікаря Новоайдарського РТМО; - стягнуто з Новоайдарської районної ради на користь [PERSON] суму заборгованості по заробітній платі за час вимушеного прогулу у розмірі 138264,28 грн; - стягнуто з Новоайдарської районної ради на користь [PERSON] моральну шкоду в сумі 40000 (сорок тисяч) грн. - стягнуто з Новоайдарської районної ради судовий збір у розмірі 704,80 грн на користь держави; - рішення в частині стягнення заробітної плати за один місяць та поновлення на роботі допущено до негайного виконання. Вказане рішення суду набрало законної сили на підставі постанови Луганського апеляційного суду від 23.04.2019 року. Разом з тим, постановою Луганського апеляційного суду від 23.04.2019 року у цивільній справі №419/1137/18 (а.с.124-132) апеляційні скарги Новоайдарського районного територіального медичного об`єднання та Новоайдарської районної ради Луганської області задоволено частково, а саме: рішення Новоайдарського районного суду Луганської області від 14 грудня 2018 року змінено у мотивувальній частині стосовно висновків суду щодо дисціплінарного проступку [PERSON] , та викладено її в редакції даної постанови, та змінено, зменшивши розмір стягнутої з Новоайдарської районної ради на користь [PERSON] суми заборгованості по заробітній платі за час вимушеного прогулу з 138264,28 грн. до 119796, 60 грн. та розмір моральної шкоди з 40000 грн. до 3000 грн. Рішення суду в частині судового збору скасовано. Стягнуто з Новоайдарської районної ради на користь держави судовий збір в сумі 2629,34 грн. та з [PERSON] на користь держави судовий збір в сумі 162, 9 грн. В іншій частині рішення залишено без змін. Відповідно до ст.235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України «Про запобігання корупції» іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню (ч.7 ст. 235 КЗпП України). Негайне виконання судового рішення полягає в тому, що воно набуває властивостей обов`язковості і підлягає виконанню не з моменту набрання ним законної сили, а негайно з часу його оголошення в судовому засіданні. Оскільки зазначена норма права в імперативній формі передбачає негайне виконання рішення суду про поновлення працівника на роботі відсутність у судовому рішенні вказівки про це не позбавляє рішення його обов`язковості з моменту проголошення. Відповідно до п.34 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів», належним виконанням судового рішення про поновлення на роботі слід вважати видання власником про це наказу, що дає можливість працівнику приступити до виконання своїх попередніх обов`язків. Отже аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що законодавець передбачає обов`язок роботодавця добровільно і негайно виконати рішення суду про поновлення працівника на роботі і цей обов`язок полягає у тому, що у роботодавця обов`язок видати наказ про поновлення працівника на роботі виникає відразу після оголошення рішення суду, незалежно від того, чи буде дане рішення суду оскаржуватися. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 01 липня 2015 року по справі №6-435цс15. При цьому, відповідно до правової позиції, викладеної Верховним Судом України у постанові від 01 липня 2015 року у справі № 6-435цс15 вбачається, що «Виходячи з лексичного значення (тлумачення) поняття «затримка», як «зволікання», «проволока», за змістом норм статті 236 КЗпП України затримкою виконання рішення суду про поновлення працівника на роботі слід вважати невидання власником (уповноваженим органом) наказу про поновлення працівника на роботі без поважних причин, негайно, після проголошення судового рішення». Судом встановлено, що на час розгляду даної справи відповідачем не поновлено позивача на роботі. Отже, період з 17.12.2018 року по 07.05.2019 р. є часом затримки в поновленні [PERSON] на роботі згідно з рішенням Новоайдарського районного суду Луганської області від 14.12.2018 року. Статтею 236 КЗпП України встановлено, у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки. Таким чином, підставою для виплати незаконно звільненому працівнику середнього заробітку є встановлений судом факт затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення про поновлення на роботі. Рішення про поновлення на роботі вважається виконаним з дня видання власником або уповноваженим ним органом про це наказу. Розрахунок середньомісячного заробітку розраховується згідно з Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 р. за №100. Відповідно до абзацу 3 пункту 2 Порядку №100, у всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Пунктом 8 Порядку №100 передбачено, що для нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. У разі коли середня місячна заробітна плата визначена законодавством як розрахункова величина для нарахування виплат і допомоги, вона обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати, розрахованої згідно з абзацом першим цього пункту, на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді. З розрахунку середньоденної заробітної плати, яка застосована у рішенні Луганського апеляційного суду від 23.04.2019 року середньоденна заробітна плата позивача становить 777,90 грн. Таким чином, середній заробіток за час затримки виконання рішення за вказаний період становить 73900,50 грн. з розрахунку = 777,90 грн. х 95 днів. Враховуючи вищевказані обставини та норми чинного законодавства, суд приходить до висновку про обґрунтованість уточнених позовних вимог позивача про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення Новоайдарського районного суду Луганської області від 14.12.2018 року у справі №419/1137/18 в частині поновлення на роботі, підлягають задоволенню в повному обсязі. В частині позовних вимог щодо стягнення судових витрат, суд приходить до висновку щодо часткової вмотивованості заявлених вимог, та вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача понесені позивачем витрати, пов`язані з розглядом справи, а саме витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 14500 грн. (чотирнадцять тисяч п`ятсот) грн, які складаються з наступних послуг: зустріч та усна консультація клієнта (4 год.) - 2000 грн., ознайомлення з матеріалами справи (1 год.) - 1400 грн, представництво інтересів у суді (4 год.) - 5600 грн, витрати на транспорт, канцелярію та поштові відправлення - 800 грн, юридичної експертизи наданих документів (1 год.) - 500 грн, складання позовної заяви (2 год.) - 2800 грн, складання уточненої позовної заяви (1 год.) - 1400 грн. Жодні заперечення відповідача взагалі не можуть бути прийняті до уваги, оскільки добровільне виконання рішення суду відповідачем - це його законодавчо встановлений обов`язок. І зазначений обов`язок не є похідним від дій позивача (подання заяви чи виконавчого листа для відкриття виконавчого провадження), якого поновлено на роботі. Відповідач достовірно знав про судове рішення щодо негайного поновлення позивача на посаді, з якої її було звільнено, мав беззаперечні підстави для поновлення позивача на роботі, однак, в порушення приписів ст. 19 Конституції України, ігноруючи положення закону стосовно обов`язковості судового рішення, не виконав свого обов`язку щодо поновлення [PERSON] на роботі. У зв`язку з чим в наявності вина у формі допущеної бездіяльності при наявності обов`язку для вчинення конкретних дій. При даних спірних правовідносинах вина відповідача полягає в ігноруванні положень ст. ст. 19, 124 Конституції України, ст.235 КЗпП України відносно виконання прямого обов`язку щодо негайного поновлення позивача на попередньому місці роботи. Беручи до уваги вищенаведене, на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які посилався представник позивача, як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Підпунктом 1 п. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» передбачено, що від сплати судового збору звільняються позивачі - за подання позовів про стягнення заробітної плати, поновлення на роботі та за іншими вимогами, що випливають із трудових правовідносин. З огляду на те, що позивач за законом при подачі позову був звільнення від сплати судового збору, суд вважає, що на підставі ст. 141 ЦПК України судові витрати по сплаті судового збору слід стягнути з відповідача на користь держави у розмірі 768,40 грн. Відповідно до вимог п. 2 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць. Враховуючи вищевикладене, на підставі ст. 235, 236 КЗпП України, Постанови Пленуму ВСУ № 13 від 24 грудня 1999 року «Про практику застосування судами законодавства про працю», ст.ст. 12, 13, 76, 130, 141, 223, 263-266, 430 ЦПК України, суд,-

Outcome: partial