Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-05 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за спожиту електроенергію у розмірі 3298, 86 грн.та судового збору у сумі 2102,00 грн. В обґрунтування позову зазначено, що ПАТ «Харківенергозбут», як постачальник універсальних послуг, здійснює постачання електричної енергії з 01.01.2019 року в порядку, визначеному правилами роздрібного ринку, та на умовах договору постачання універсальних послуг. Згідно ч. 4 ст. 63 Закону України «Про ринок електричної енергії» постачальник універсальних послуг здійснює постачання електричної енергії у порядку, визначеному правилами роздрібного ринку, та на умовах договору постачання універсальних послуг. Договір про постачання універсальних послуг є публічним договором приєднання та розробляється постачальником універсальної послуги на підставі типового договору, форма якого затверджується Регулятором. Постачальник універсальних послуг розміщує договір постачання універсальних послуг на своєму офіційному веб-сайті. За період з 01.01.2019 року по 29.10.2019 року за адресою.: [ADDRESS] проведено нарахування за електричну енергію у розмірі 3 298, 86 грн., проте відповідач вказану заборгованість не сплатив. У звязку із чим позивач звернувся до суду із вказаним позовом. Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 15 квітня 2020 року відмовлено у видачі судового наказу про стягнення з [PERSON] заборгованості за спожиту електроенергію. 27 травня 2020 року на адресу суду надійшла інформація, отримана в порядку ч. 6 ст. 187 ЦПК України з Реєстру територіальної громади м. Харкова, з якої вбачається, що відповідач зареєстрованим за адресою, зазначеною у позові та в м.Харкові не значиться. Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 28 травня 2020 року відкрито провадження по справі та призначено до спрощеного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Представник позивача ПАТ «Харківенергозбут» - Рижкова М.М., яка діє на підставі довіреності, в судовому засіданні проти заочного розгляду справи не заперечувала, підтримала позовні вимоги, просила суд позов задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про день та час слухання справи був повідомлений своєчасно і належним чином, в порядку ч. 11 ст. 128 ЦПК України, через опублікування оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України та направленням судових повісток за адресою, що вказана в позовній заяві. Причини неявки відповідач суду не повідомив, будь-яких заяв та клопотань від відповідача не надходило. Відзив не надав. Враховуючи, що у справі містяться достатні дані про права і взаємовідносини сторін, відповідач належним чином повідомлений про час і місце судового розгляду справи, суд вважає можливим розглянути справу за відсутності відповідача та, зі згоди позивача, ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Суд, заслухавши представника позивача, дослідивши надані докази в їх сукупності, приходить до наступного висновку. Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Даний принцип полягає у змагальній формі ініціативи та активності осіб, які беруть участь у справі. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин даної справи. Сторони зобов`язані визначити коло фактів, на які вони можуть посилатися як на підставу своїх вимог і заперечень, і довести обставини, якими вони обґрунтовують ці вимоги й заперечення, як того вимагають положення ст. 81 ЦПК України, за якими доказуванню підлягають обставиш які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. ст. 13, 43, 81 ЦПК України, суд розглядає справу в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, особа яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд, зобов`язана надати усі наявні у неї докази та довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких виникає спір. З відомостей Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України вбачається, що одним із видів діяльності ПАТ «Харківенергозбут» зареєстрованого з 07.06.2018 року, є торгівля електроенергією. Згідно ч. 4 ст. 63 Закону України «Про ринок електричної енергії» постачальник універсальних послуг здійснює постачання електричної енергії у порядку, визначеному правилами роздрібного ринку, та на умовах договору постачання універсальних послуг. Договір про постачання універсальних послуг є публічним договором приєднання та розробляється постачальником універсальної послуги на підставі типового договору, форма якого затверджується Регулятором. Постачальник універсальних послуг розміщує договір постачання універсальних послуг на своєму офіційному веб-сайті. На підтвердження позовних вимог суду надано: примірник Договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг, з додатками без підпису та зазначення в ньому даних споживача; розрахунок заборгованості за період часу з 01.01.2019 року по 29.10.2019 року, згідно якому сума заборгованості по абоненту [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] , складає: 3 298, 86 грн.; довідку абоненту від 24.02.2020 року; копію договору Іпотеки від 25 жовтня2005 року, укладеного між ВАТ КБ «Надра» та [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , предметом договору (іпотеки) є нерухоме майно, а саме: квартира [ADDRESS] . Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 15 квітня 2020 року (справа №645/2122/20) відмовлено у видачі судового наказу про стягнення з [PERSON] заборгованості за спожиту електроенергію, на підставі ч. 9 ст.165 ЦПК України. Відповідно до інформаційної довідки з Реєстру територіальної громади міста Харкова відповідач [PERSON] зареєстрованим за адресою [ADDRESS] не значиться, також вказана особа не зареєстрована на території м.Харкова. У частині першій статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, проте відповідно до пункту 1 частини першої статті 20 цього Закону споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. Такому праву прямо відповідає визначений у пункті 5 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Суд наголошує, що факт непідписання споживачем договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі, однак при стягнені заборгованості зі споживача необхідним є доведення факту надання та споживання таких послуг, зокрема їх обсяг, вартість, а також настання у споживача строку виконання грошового зобов`язання з оплати таких послуг. Непроживання споживача у квартирі, яка належить йому на праві власності, та факт відсутності його реєстрації у цій квартирі не звільняє останнього, як власника квартири, від обов`язку нести витрати по оплаті житлово-комунальних послуг. Такий висновок зробив Верховний Суд в постанові від 02 квітня 2020 року у справі № 757/29813/17. Проте, достовірних доказів того, що власником квартири [ADDRESS] є відповідач [PERSON] матеріали справи не містять. Суд не може погодитися з доводами представника позивача про те, що право власності на дану квартиру підтверджується копією договору Іпотеки від 25 жовтня 2005 року, укладеного між ВАТ КБ «Надра» та [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , оскільки з часу укладання вказаного договору пройшов значний проміжок часу (15 років), тому суд позбавлений можливості встановити, що на даний час за відповідачем збережено право власності на зазначене нерухоме майно. Питання щодо фактичного користування житлово-комунальними послугами входить до предмета доказування в справі та має істотне значення для її правильного вирішення. Такий висновок зробив Верховний Суд в постанові від 26 вересня 2018 року у справі №750/12850/16-ц. Враховуючи викладене, суд вважає що позовні вимоги ПАТ «Харківенергозбут» задоволенню не підлягають, оскільки позивачем в супереч вимогам ст. 81 ЦПК України не доведено факт користування [PERSON] , як користувачем або як власником житла, в період часу з 01.01.2019 року по 29.10.2019 року послугами, заборгованість за надання яких позивач просить стягнути з відповідача. Питання щодо судових витрат суд вирішує в порядку ст. 141 ЦПК України.

Outcome: dismissed