Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-27 00:00:00

Представник позивача звернулася з позовом до суду про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 07.12.2020 провадження у цивільній справі відкрито в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Позивач обґрунтовує свої вимоги тим, що з 21.10.2004 [PERSON] перебував в Деснянській районній в місті Києві державній адміністрації на обліку громадян, потребуючих поліпшення житлових умов в пільговій категорії «Діти-сироти, діти позбавлені батьківського піклування». Розпорядженням Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації від 28.12.2011 № 804 «Про надання жилих приміщень» [PERSON] надано одну кімнату в комунальній квартирі [ADDRESS] . Квартира надана згідно черги по категорії «особи, що повернулись з дитячих будинків». 10 травня 2012 року на підставі розпорядження № 804 [PERSON] видано ордер № 017974 серії Б на вищевказане жиле приміщення. На підставі ордеру [PERSON] вселився в надане житлове приміщення та 09.11.2012 зареєстрував місце проживання за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується витягом з Реєстру територіальної громади м. Києва. Розпорядженням № 700 від 12.12.2017 в облікову справу № 19335 [PERSON] внесено наступні зміни, включено до облікової справи дружину - [PERSON] , сина - [PERSON] , сина - [PERSON] . Відповідно до розпорядження Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації від 05.03.2018 №115 «Про надання жилих приміщень» [PERSON] , склад сім`ї якого: дружина - [PERSON] , син - [PERSON] , син - [PERSON] , надано трикімнатну квартиру [ADDRESS], житловою площею 45.53кв.м., загальною площею 79.45кв.м. розташовану в будинку [ADDRESS] з умовою звільнення займаного жилого приміщення. 15 травня 2018 року [PERSON] отримав ордер на вищевказану квартиру та разом із сім`єю, забравши всі свої речі, виселився з кімнати в комунальній квартирі по [ADDRESS] та вселився до квартири за адресою: [ADDRESS] . Відповідач [PERSON] погодився на отримання ордеру на квартиру за адресою: [ADDRESS] , взамін зобов`язався оплатити комунальні послуги та звільнити кімнату в комунальній квартирі по [ADDRESS] до 31.05.2018. [PERSON] з травня 2018 року не з`являвся в комунальній квартирі по [ADDRESS] , що підтверджується відповідними актами. Однак, [PERSON] фактично виселившись з кімнати в комунальній квартирі, з реєстрації місця проживання за адресою [ADDRESS] не знявся, що підтверджується довідкою про реєстрацію місця проживання особи №55411101 від 27.11.2020. Відповідач з травня 2018 року не несе жодних обов`язків по утриманню житла за вказаною адресою, так як в ньому не проживає, проте залишається зареєстрованим, відтак має заборгованість за комунальні послуги, що підтверджується інформацією, наданою Комунальним концерном «Центр комунального сервісу» та ТОВ «Експлуатаційна компанія «Комфорт-Майстер». У зв`язку з викладеним позивач просить суд визнати [PERSON] таким, що втратив право користування жилим приміщенням, а саме квартирою [ADDRESS] . Представник позивача [PERSON] 01.04.2021 в судовому засіданні підтримала позовні вимоги та просила їх задовольнити у повному обсязі, посилаючись на докази які містяться в матеріалах справи та на обставини, які викладені в позовній заяві. 24.05.2021 до суду надійшла заява про розгляд справи за відсутності представника позивача, позовні вимоги підтримують та просять задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи своєчасно сповіщена у встановленому законом порядку, а саме судовою повісткою, направленою рекомендованим листом за адресою місця проживання та повідомлявся через офіційний веб-портал «Судова влада України». Відповідачем не подано заяви про розгляд справи за його відсутності та не подано відзиву на позовну заяву. Відповідно до ч. 6 ст. 128 ЦПК України судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи. Згідно п.2 ч. 7 ст. 128 ЦПК України у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається: фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Відповідно до ст. 44 ЦПК України, учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. У зв`язку з чим, суд вважає за необхідне розглянути справу без участі відповідача, виходячи з вимог ст.128 ЦПК України та рішення Конституційного суду України від 13.12.2011 року № 17-рп/2011, згідно яких в разі відсутності осіб, які беруть участь у справі за адресою, вказаної в матеріалах справи (зокрема, позовна заява), вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає за можливе вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити заочне рішення, що відповідає ст. 280 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Стаття 263 ЦПК України регламентує, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Дослідивши повно та всебічно обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, з таких підстав. Судом встановлені такі факти та їх правовідносини. З 21.10.2004 [PERSON] перебував в Деснянській районній в місті Києві державній адміністрації на обліку громадян, потребуючих поліпшення житлових умов в пільговій категорії «Діти-сироти, діти позбавлені батьківського піклування». Розпорядженням № 804 Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації від 28.12.2011 «Про надання жилих приміщень» [PERSON] надано в комунальній квартирі одну кімнату [ADDRESS] . 10 травня 2012 року на підставі розпорядження № 804 [PERSON] видано ордер № 017974 серії Б на одну кімнату в комунальній квартирі [ADDRESS] . 09 листопада 2012 року [PERSON] на підставі ордеру зареєстрував місце проживання за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується витягом з Реєстру територіальної громади м. Києва. Розпорядженням №700 від 12.12.2017 в облікову справу №19335 [PERSON] внесено наступні зміни, включено до облікової справи дружину - [PERSON] , сина - [PERSON] , сина - [PERSON] . Відповідно №115 до розпорядження Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації від 05.03.2018 «Про надання жилих приміщень» [PERSON] , склад сім`ї якого: дружина- [PERSON] , син- [PERSON] , син - [PERSON] , надано трикімнатну квартиру [ADDRESS], житловою площею 45.53кв.м., загальною площею 79.45кв.м. розташовану в будинку [ADDRESS] . Відповідач [PERSON] погодився на отримання ордеру на квартиру [ADDRESS] та зобов`язався оплатити комунальні послуги та звільнити кімнату в комунальній квартирі по [ADDRESS] до 31.05.2018, що підтверджується заявою від 15.05.2018 адресованою начальникові відділу обліку та розподілу житлової площі Деснянської райдержадміністрації, заявою [PERSON] від 20.02.2018, а також направленням на огляд житлової площі від 07.02.2018. 15 травня 2018 року [PERSON] отримав ордер з сім`єю з чотирьох чоловік на квартиру [ADDRESS], житловою площею 45.53кв.м., загальною площею 79.45кв.м. розташовану в будинку [ADDRESS] В травні 2018 році відповідач [PERSON] з родиною виселився з кімнати в комунальній квартирі [ADDRESS] . Відповідач [PERSON] з травня 2018 року не проживає за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується відповідними документами, а саме актами від 14.11.2019 та 07.08.2020, затвердженими начальником відділу обліку та розподілу житлової площі Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації Т. Романюк; актом від 20.10.2020, затвердженого в.о. начальника відділу обліку та розподілу житлової площі Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації Г. Кучер. Однак, [PERSON] фактично виселившись із кімнати в комунальній квартирі, з реєстрації місця проживання за адресою [ADDRESS] не знявся, що підтверджується довідкою про реєстрацію місця проживання особи №55411101 від 27.11.2020. Відповідач [PERSON] з травня 2018 року не несе жодних обов`язків по утриманню житла за вказаною адресою, проте має заборгованість за комунальні послуги, що підтверджується інформацією, наданою Комунальним концерном «Центр комунального сервісу» та ТОВ «Експлуатаційна компанія «Комфорт-Майстер». Відповідно до ст. 18 Житлового кодексу Української PCP управління житловим фондом здійснюється власником або уповноваженим ним органом у межах, визначених власником. Статтею 143 Конституції України визначено, що майном, що є в комунальній власності, управляють територіальні громади села, селища, міста безпосередньо або через утворені ними органи місцевого самоврядування. Згідно з частиною 2 статті 327 Цивільного кодексу України управління майном, що є у комунальній власності, здійснюють безпосередньо територіальна громада та утворені нею органи місцевого самоврядування. Закон України «Про місцеві державні адміністрації» передбачає, повноваження місцевої державної адміністрації, в тому числі, в галузі управління майном. Відповідно до розпорядження №121 виконавчого органу Київської міської ради «Київської міської державної адміністрації» від 31.01.2011 «Про реалізацію районними в місті Києві державними адміністраціями окремих повноважень» доручено районним в місті Києві державним адміністраціям реалізовувати окремі повноваження виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), надані виконавчому органу Київської міської ради (Київській міській державній адміністрації) згідно з Згідно пункту 10 додатку 4 розпорядження № 121 виконавчого органу Київської міської ради «Київської міської державної адміністрації» від 31.01.2011 «Про реалізацію районними в місті Києві державними адміністраціями окремих повноважень» Деснянській районній в місті Києві державній адміністрації надано повноваження щодо здійснення обліку відповідно до закону титлового фонду та контролю за його використанням. Відповідно ст. 71 ЖК України передбачає, що у разі відсутності наймача або членів його сім`ї у житловому приміщенні понад шість місяців, він втрачає право користування ним. Статтею 72 ЖК України визначено, що визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Згідно ст. 107 ЖК України у разі вибуття наймача та членів його сім`ї на постійне проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункті договір найму жилого приміщення вважається розірваним з дня вибуття. Якщо з жилого приміщення вибуває не вся сім`я, то договір найму жилого приміщення не розривається, а член сім`ї, який вибув, втрачає право користування цим жилим приміщенням з дня вибуття. Відповідно до роз`яснень, викладених в п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.04.1985 року (з наступними змінами) «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» у справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст. 71 ЖК України) необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. У разі їх поважності (перебування у відрядженні; у осіб, які потребують догляду; внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім`ї тощо) суд може продовжити пропущений строк. Вищевикладені обставини свідчать про те, що відповідач не проживає у квартирі за місцем реєстрації та не має наміру там проживати, оскільки проживає за іншою адресою разом з роджиною, а отже є підстави для визнання його такими, що втратив право користування квартирою [ADDRESS] . Аналізуючи зібрані докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими і вони підлягають задоволенню. На підставі ст.141 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір у розмірі в розмір 840,80грн.

Outcome: approved