Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-19 00:00:00

Представник позивача звернувся з цим позовом до суду, посилаючись на те, що 3 листопада 2006 року між сторонами був укладений кредитний договір, згідно якого банк надав відповідачу у користування 3680 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою 36 відсотків річних на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Однак остання порушує свої зобовязання за вказаним договором і станом на 30 червня 2017 року має заборгованість на загальну суму 55037-84 грн., у звязку з цим представник позивача просить стягнути з відповідача вказану суму заборгованості за кредитом і судові витрати на користь банку. Відповідачка позов визнає частково. Заслухавши відповідача та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Статтею 1054 ЦК України передбачається, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Встановлено, що між сторонами 3 листопада 2006 року був укладений кредитний договір про надання банківських послуг, згідно якого відповідачка одержала 3680 грн. у вигляді кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою 36 відсотків за користування кредитом на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки (а.с.6,7). \~ПАТ КБ «Приватбанк» свої зобов'язання виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором. \~\~Проте, у порушення норм закону та умов договору відповідач за вказаним договором свої зобов'язання належним чином не виконує. \~У відповідності до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу. З розрахунку заборгованості убачається, що станом на 30 червня 2017 року відповідачка має заборгованість на загальному суму 55037-84 грн., у тому числі: - заборгованість за кредитом 2106-17 грн., - заборгованість по процентам за користування кредитом 45534-64 грн., - заборгованість за пенею та комісією 4299-99 грн . - штраф (фіксована частина) - 500 грн. та\~ штраф (процентна складова) \~5297-04 грн. (а.с.5 ). Однак суд вважає, що вимоги позивача в частині стягнення заборгованості по процентам за користування кредитом підлягають частковому задоволенню, а саме замість стягненння 45534-64 грн. слід стягнути з відповідача 2000 грн., виходячи з наступного. Так, у п.24 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Надточій проти України», в п.48 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Мала проти України» та в п.23 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гурепка проти України №2» наголошується на принципі рівності сторін\~одному із складників ширшої компетенції справедливого судового розгляду, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище, порівняно з опонентом. \~При цьому, суд звертає увагу на те, що згідно п.6 ч.1\~ст.3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність. Положеннями ст.6 та ч.1\~ст.627\~ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. \~Таким чином, вимога щодо врахування принципу розумності, як і принципу справедливості, є прямою вимогою закону до договору. \~При вирішенні даного спору суд враховує, що одним із проявів верховенства права є положення про те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори. Справедливість\~одна з основних засад права і є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Ця позиція суду ґрунтується, в тому числі, на\~рішенні Конституційного Суду України №15-рп/2004 від 2 листопада 2004 року. \~Так, суд вважає зазначити, що у п.4.1.\~Рішення Конституційного Суду України від 2 листопада 2004 року № 15-рп/2004\~у справі № 1-33/2004 зазначено, що відповідно до ч.1\~ст. 8 Конституції України\~в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Верховенство права - це панування права в суспільстві. Верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність, зокрема у закони, які за своїм змістом мають бути проникнуті передусім ідеями соціальної справедливості, свободи, рівності тощо. Одним з проявів верховенства права є те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори, зокрема норми моралі, традиції, звичаї тощо, які легітимовані суспільством і зумовлені історично досягнутим культурним рівнем суспільства. Всі ці елементи права об'єднуються якістю, що відповідає ідеології справедливості, ідеї права, яка значною мірою дістала відображення в\~Конституції України. З огляду на вказані положення, суд вважає, що нарахування відсотків за користування кредитом у розмірі 45534-64 грн., які у десятки разів перевищують отриманий кредит, також можуть свідчити про несправедливі умови договору та фактично є надмірним тягарем для відповідача щодо сплати кредиту, а тому суд вважає зменшити його у цій частині до 2000 грн. Відповідно до ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Відповідно до ст.61 Конституції України, ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Відповідно до ст.549 ЦК України, штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - невиконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у ст.61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне й те саме порушення. За розрахунком заборгованості пеня та штраф нараховано позивачем за невиконання грошових зобов'язань [PERSON] тому їх одночасне застосування є протиправним. Таким чином, у задоволенні позову в частині стягнення заборгованості по пені в розмірі 4299-99 грн. слід відмовити. З огляду на вищевказане, суд вважає, що позов представника ПАТ КБ «Приватбанк» [PERSON] до [PERSON] про стягнення заборгованості необхідно задовольнити частково та стягнути з останньої на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість у розмірі 7203-57 грн. \~\~

Outcome: partial