Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-18 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача на його користь заборгованість за кредитним договором № 2262027303 від 21.08.2017 року та судові витрати по справі. Свої вимоги мотивує тим, що 21.08.2017 року до ТОВ «ФК «ЦФР» (Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень») звернулась відповідач з метою отримання банківських послуг у зв`язку із чим відповідачем було підписано заяву № 2262027303. [PERSON] підтвердила свою згоду на те, що підписана нею заява разом з паспортом кредиту, а також Умовами та правилами надання банківських послуг, викладеними на банківському сайті складає між нею та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Також, відповідачем було проставлено підпис про ознайомлення з повідомленням про відступлення прав вимоги за її договором АТ «ТАСКОМБАНК» на підставі договору про відступлення прав вимоги № ТАСЦФР-10-2016 від 07.10.2016 р. Проте, відповідач протягом тривалого часу ухилялась від виконання умов зазначеного кредитного договору, зокрема не сплачувала банку кредитні кошти та інші передбачені кредитним договором платежі, у зв`язку з чим станом на 27.12.2019 року у відповідача перед банком виникла заборгованість у розмірі 50\~503,45 грн., яка до теперішнього часу не погашена, що і стало підставою для звернення АТ «ТАСКОМБАНК» з даним позовом до суду. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, вищевказана справа була розподілена на суддю Біляївського районного суду Одеської області Буран В.М. Ухвалою суду було відмовлено у задоволенні заяви про забезпечення позову (а.с. 65-67). Ухвалою суду справу було призначеного до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження (а.с. 64). Відповідно до ч. 5\~ст. 279 ЦПК України,\~суд розглядає\~справу в\~порядку спрощеного\~позовного провадження\~без повідомлення\~сторін за\~наявними у\~справі матеріалами,\~за відсутності\~клопотання будь-якої\~зі сторін\~про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. В матеріалах справи міститься клопотання представника позивача про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження та розгляд справи просить провести без участі представника позивача (а.с. 5). Відповідач у судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце судового засідання повідомлена належним чином про, що свідчить почтове повідомлення з особистим підписом адресата про вручення йому відправлення (а.с. 73). В установлений ч. 7 ст.\~178\~ЦПК України строки не подала до суду відзив на позовну заяву. Згідно із ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України - неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню. В судовому засіданні встановлено, що до ТОВ «ФК «ЦФР» (Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень») звернулась відповідач з метою отримання банківських послуг у зв`язку із чим відповідачем було підписано заяву № 2262027303. [PERSON] підтвердила свою згоду на те, що підписана нею заява разом з паспортом кредиту, а також Умовами та правилами надання банківських послуг, викладеними на банківському сайті складає між нею та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Також, відповідачем було проставлено підпис про ознайомлення з повідомленням про відступлення прав вимоги за її договором АТ «ТАСКОМБАНК» (а.с. 8-12, 19). Частиною 1 ст. 1055 ЦК України, встановлено, що кредитний договір укладається у письмовій формі. Частинами 1,\~2\~ст.\~207\~ЦК України\~встановлено,\~що правочин\~вважається таким,\~що вчинений\~у письмовій\~формі,\~якщо його\~зміст зафіксований\~в одному\~або кількох\~документах (у\~тому числі\~електронних),\~у листах,\~телеграмах,\~якими обмінялися\~сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана нею заява №2262027303 від 21.08.2017 р., заява про приєднання до умов отримання кредитів та інших послуг від ТОВ «ФК «ЦФР», разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, отриманих шляхом роздруківки з веб сайту, складає між нею та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві (а.с. 8-12). Згідно ст.\~633\~ЦК України\~-\~публічним є\~договір,\~в якому\~одна сторона\~-\~підприємець взяв\~на себе\~обов`язок\~здійснювати продаж\~товарів,\~виконання робіт\~або надання\~послуг кожному,\~хто до\~неї звернеться\~(роздрібна\~торгівля,\~перевезення транспортом\~загального користування,\~послуги зв`язку,\~медичне,\~готельне,\~банківське обслуговування\~тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. При укладенні договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України, згідно якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Наказом № 14 від 09.06.2014 року було затверджено типову форму кредитного договору (примірник кредитного договору) у новій редакції (а.с. 13). Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору, а ч. 2 вказаної статті передбачено, що договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Згідно положень ч. 2 ст. 639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. 21.08.2017 року [PERSON] також ознайомилась з повідомлення про відступлення прав вимоги за кредитним договором № 2262027303 від 21.08.2017 року на підставі договору про відступлення прав вимоги № ТАСЦФР-10-2016 від 07.10.2016 р. (а.с. 19). За умов п. 2.1 договору про відступлення права вимоги № ТАСЦФР-10-2016 від 07.10.2016 р. Первісний кредитор відступає (передає) Новому кредитору свої права вимоги по грошовим зобов`язанням, згідно п. 3.2 Договору права вимоги відступаються в повному розмірі заборгованості позичальника перед первісним кредитором (а.с. 20-34). З матеріалів справи вбачається, що позивач свої зобов`язання за кредитним договором виконав у повному обсязі, надавши відповідачу кредит. Однак у встановлений кредитним договором термін відповідач свої зобов`язання не виконувала не погасила кредит, що призвело до виникнення перед установою банку заборгованості. З розрахунку\~заборгованості,\~складеного позивачем,\~та випискам\~по особовому\~рахунку клієнта\~вбачається,\~що станом\~на 27.12.2019\~року у\~відповідача виникла\~заборгованість у\~розмірі 50\~503,45 грн., яка складається з: заборгованості за тілом кредиту 19\~618,44 грн., заборгованості за річними процентами (в т.ч. прострочення) 4\~966,39 грн., заборгованості за щомісячними процентами (в т.ч. прострочення) 11\~709,80 грн., нарахованої пені 10\~008,82 грн., нарахованої неустойки 4\~200,00 грн. (а.с. 35-41). Цивільно-правова відповідальність це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов`язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов`язку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обов`язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). За змістом\~статті 549 ЦК України\~неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Частинами першою, другою\~статті 551 ЦК України\~визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Згідно із частиною першою\~статті 1050 ЦК України\~якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до\~статті 625 цього Кодексу. Таким чином, в разі укладення кредитного договору неустойка поділяється на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). У даному випадку відповідач є споживачем банківських послуг. Згідно з пунктом 22 ч. 1 ст. 1 ЗУ Про захист прав споживачів - споживач є фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. У пункті 19 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів», прийняті 09 квітня 1985 року №39/248 на 106-му пленарному засіданні Генеральної Асамблеї ООН зазначено, що споживачі повинні бути захищені від таких контрактних зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав в контрактах і незаконні умови кредитування продавцями. Основними засадами (принципами) цивільного судочинства є зокрема - верховенство права. Згідно ст. 42 Конституції України - Держава захищає права споживачів, здійснює контроль за якістю і безпечністю продукції та усіх видів послуг і робіт. Відповідно п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України, одними із загальних засад цивільного законодавства є: справедливість, добросовісність та розумність. З правової позиції викладеної у Постанові Верховного Суду від 19 вересня 2018 року у справі № 664/2784/15-ц витікає, що суд при виборі того який вид неустойки (штраф чи пеня) повинна стягуватися з боржника, виходить з того, що стягненню підлягає неустойка, яка є справедливою та нарахована в рамках розумного, з урахуванням її розміру. Тому необхідно визначити стягнення якого виду неустойки (штрафу чи пені) є нерозумним і несправедливим, з урахуванням їх розміру. Щодо заборони подвійного стягнення, як виду цивільно-правової відповідальності також зазначено в правовій позиції викладена у постанові Верховного Суду України від 21 жовтня 2015 року № 6-2003цс15. В контексті ст. 549 ЦК України пеня є видом цивільно-правової відповідальності (неустойки), а тому одночасне застосування за одне й теж саме порушення строків виконання грошового зобов`язання за кредитним договором і неустойки і пені свідчить про недотримання положень закріплених у ст. 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме правопорушення. Усе вищевказане, вказує на те, що нарахована кредитором неустойка у сумі 4\~200,00 грн., підлягає стягненню, як цивільно-правова відповідальність за невиконання умов договору, а стягнення пені у сумі 10\~008, 82 грн. вже буде подвійним стягненням, тому в цій частині позову слід відмовити. Факт порушення грошового зобов`язання підтверджено розрахунком боргу, де визначено, що останнє погашення заборгованості, відповідачем було зроблено 13.12.2017 року, та остання сплата за щомісячними відсотками відбулась 24.01.2018 року (а.с. 35-38), при цьому відповідачем було підписано заяву з графіком погашення боргу, згідно умов якого боржник зобов`язалась погашати суму кредиту щомісячно в період з 21.08.2017 року по 21.08.2019 року, за кредитним договором укладеним на 24 місяці (а.с.8-9). Відповідно до ст. 530 ЦК України сторони повинні виконувати свої обов`язки належним чином і у встановлені строки відповідно до умов договору та вимог закону. Стаття 610 ЦК України визначає, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, а ч. 1 ст. 1049 вказаного Кодексу встановлено, що позичальник зобов`язаний повернути кредитору кредит у строк та в порядку, встановлених договором. Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно ст. 628 ЦК України - зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. У відповідності до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це не встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Згідно зі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором кредитодавець зобов`язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки. 3 липня 2019 року Великою Палатою Верховного Суду в справі №342/180/17 (провадження №14-131цс19) прийнято постанову щодо стягнення грошових коштів по договору приєднання, за змістом якої банк вправі вимагати захисту своїх прав через суд шляхом зобов`язання виконання боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів. При цьому, згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Відповідно до ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у свої сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмету доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Наявність або\~відсутність обставин\~та фактів\~встановлюється на\~підставі доказів\~сторін,\~якими відповідно\~до ч.\~2\~ст.\~76\~ЦПК України\~є письмові,\~речові і\~електронні докази, висновки експертів, показаннями свідків. Положеннями ст.\~89\~ЦПК України\~встановлено,\~що суд\~оцінює докази\~за своїм\~внутрішнім переконанням,\~що ґрунтується\~на всебічному,\~повному,\~об`єктивному та\~безпосередньому дослідженні\~наявних у\~справі доказів. Жодні\~докази не\~мають для\~суду заздалегідь\~встановленої сили.\~Суд оцінює\~належність,\~допустимість,\~достовірність кожного\~доказу окремо,\~а також\~достатність і\~взаємний зв`язок\~доказів у\~їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Так, відповідно до ч. 3, ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст.\~13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.\~Збирання доказів у цивільних справах\~не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно ч. 1, ч. 7 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Враховуючи викладене суд вважає, за необхідне стягнути з відповідача суму заборгованості за кредитом у розмірі 40\~494,63 грн., яка складається в тому числі з заборгованості за тілом кредиту 19 618,44 грн., заборгованості за річними процентами (в т.ч. прострочення) 4 966,39 грн., заборгованості за щомісячними процентами (в т.ч. прострочення) 11 709,80 грн., нарахованої неустойки 4 200,00 грн., а в решті позовних вимог слід відмовити оскільки позивачем не доведено законність їх нарахування. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 2102,00 грн.

Outcome: partial