Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-30 00:00:00

Представник Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приват Банк» (далі - банк) звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення суми заборгованості за кредитним договором, процентів, нарахованих за користування кредитом, пені та штрафів, посилаючись на те, що 30.01.2008 року між позивачем та відповідачкою було укладено договір про надання кредиту б/н, згідно з яким відповідачка отримала кредит у розмірі 15000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 22,80% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки та зобовязалася повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором.\~Відповідачка свої зобов'язання по своєчасному та повному погашенню кредиту не виконує. Згідно розрахунку заборгованості, станом на 30.06.2016 року загальна заборгованість відповідачки становить 55440,70 гривень, а саме: 18387,98 грн. - заборгованість за кредитом; 32974,59 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 1200,00 грн. - заборгованість за пенею та комісією за користування кредитом; а також штрафи відповідно до договору: 250 грн. - штраф (фіксована частина), 2628,13 грн. - штраф (процентна складова). Просить стягнути з відповідачки заборгованість за кредитним договором б/н від 30.01.2008 року\~в розмірі 55440,70 гривень та судовий збір у розмірі 1378,00 грн. Представник позивача [PERSON], що діє на підставі довіреності, позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила позов задовольнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнала частково, просила суд позов задовольнити частково в частині стягнення заборгованості по тілу кредиту та процентам згідно власного розрахунку, в задоволенні інших позовних вимог просила відмовити. Представник відповідачка [PERSON] позовні вимоги визнала частково, а саме в частині заборгованості по тілу кредиту, а також надала свій розрахунок заборгованості по процентам. Просила частково задовольнити вимоги позивача, а саме стягнути з відповідача на користь банку суму заборгованості кредитним договором в розмірі 18387,98 грн. та - заборгованість по відсоткам в розмірі 9284,47 грн. В іншій частині вимог відмовити. Щодо вимог про стягнення заборгованості за пенею та штрафам просила відмовити з огляду на положення\~Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції». Вислухавши доводи сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає позов обґрунтованим, проте таким, що підлягає частковому задоволенню за наступних підстав: Судом встановлено, що 30.01.2008 року ПАТ КБ «Приват Банк» уклав з [PERSON] договір, відповідно до якого відповідачка отримала кредит у розмірі 19000,00 грн. та зобовязалася повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором.\~\~ Відповідачка підтвердила свою згоду з умовами договору кредиту, підписавши останній та заяву. Таким чином, судом встановлено, що при укладанні договору сторони досягли домовленості щодо усіх істотних умов: мети, суми і строку кредиту; умов і порядку його видачі та погашення; способів забезпечення зобов'язань позичальника; відсоткової ставки; порядку плати за кредит; порядку зміни та припинення дії договору; відповідальності сторін за невиконання або неналежне виконання умов договорів. Договір сторони уклали в письмовій формі. На укладання договору сторони мали вільне волевиявлення і необхідний обсяг цивільної дієздатності. Договір підлягає виконанню обома сторонами. ПАТ КБ «Приват Банк» свої зобовязання за договором та угодою виконав в повному обсязі, а відповідачка, в свою чергу порушила свої зобовязання перед банком. За загальним правилом (ч.1ст.11 ЦПК України) суд розглядає справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін, кожна з яких відповідно до ч.1ст.60 ЦПК України повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно дост.526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору. Відповідно дост.509 ЦК України зобов'язанням визнається право відношенням, на підставі якого одна сторона боржник зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майна, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є договір та інші право чини відповідно дост.11 ЦК України. Згідност.629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно до статті 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. У разі порушення зобов'язань відповідно дост.611 ЦК України настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання та на вимогу кредитора зобов'язаний виплатити останньому суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за період прострочення, а крім того, якщо за порушення зобов'язання встановлена неустойка (штраф, пеня), то вона підлягає стягненню з боржника в повному розмірі незалежно від стягнення збитків на підставі ст. 624 ЦК України. Згідно до ч.1.ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до ч1.ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Відповідно до кредитного договору відповідачка зобовязалась виконувати погашення кредиту в порядку та строки відповідно до договору. З розрахунку заборгованості наданого позивачем вбачається, що відповідачка має загальну заборгованість, яка утворилася за кредитним договором від 30.01.2008 року станом на 30.06.2016 року в розмірі 55440,70 гривень, з яких: 18387,98 грн. - заборгованість за кредитом; 32974,59 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 1200,00 грн. - заборгованість за пенею та комісією за користування кредитом; а також штрафи відповідно до договору: 250 грн. - штраф (фіксована частина), 2628,13 грн. - штраф (процентна складова). З огляду на наведе, суд вважає доведеними та такими що підлягають задоволенню в повному обсязі вимоги позивача про стягнення з відповідачки суми 18387,98 грн., що становить заборгованість за кредитом. Вирішуючи питання про розмір заборгованості по відсоткам за користування кредитом, то суд, детально перевіривши, шляхом математичного перерахунку, розрахунки заборгованості по відсоткам надані, як стороною позивача так і стороною відповідача, дійшов висновку, що розрахунок наданий представника відповідача є правильним, а тому суд погоджується з ним та приходить до висновку про стягнення з відповідачки заборгованості по процентам за користування кредитом у сумі 9284,47 грн. При цьому суд наголошує, що розрахунок заборгованості за відсотками за користування кредитом наданий представником позивача є правильним в період з 08.10.2012 року по 30.05.2014 року є правильним, в той час як нарахування період з 30.05.2014 року по 31.01.2015 року, містить арифметичні помилки та не відповідають розміру відсотків зазначених в розрахунку. Окрім того, суд вважає, що до правовідносин, що склались між сторонами необхідно також застосувати\~Закон України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 02 вересня 2014 року\~з змінами та доповненнями від 12 лютого 2015 року. Відповідно до преамбули\~Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», цей Закон визначає тимчасові заходи для забезпечення підтримки суб'єктів господарювання, що здійснюють діяльність на території проведення антитерористичної операції, та осіб, які проживають у зоні проведення антитерористичної операції або переселилися з неї під час її проведення. \~\~\~\~ Згідно\~ст.1 Закону України «Про боротьбу із тероризмом»\~район проведення антитерористичної операції це визначені керівництвом антитерористичної операції ділянки місцевості або акваторії, транспортні засоби, будівлі, споруди, приміщення та території чи акваторії, що прилягають до них і в межах яких проводиться зазначена операція. В пункті 5 ст.11 Прикінцевих та перехідних положень Закону передбачено, що Кабінет Міністрів України у десятиденний строк з дня опублікування цього\~Закону\~зобов'язаний, зокрема: затвердити перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» №405/2014 від 14 квітня 2014 року, у період з 14 квітня 2014 року до її закінчення. На виконання абзацу третього пункту 5 статті 11\~Прикінцеві та перехідні положення\~Закону України\~Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції\~Кабінет Міністрів прийняв Розпорядження № 1275р в редакції від 02.12.2015 року, яким затвердив Перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, згідно з додатком. Згідно п.20 ч.1 Додатку до Розпорядження КМУ № 1275р в редакції від 02.12.2015 року, м. Маріуполь Донецької області входить до переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція. Як вбачається з матеріалів справи, відповідачка [PERSON] зареєстрована та постійно проживає у м. Маріуполі, тобто постійно проживає у зоні АТО, а тому на неї розповсюджуються норми\~Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 02 вересня 2014 року. Відповідно до\~ст.2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції»,\~на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особам - підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція. Банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобов'язані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції. Відповідно до ст.11 Прикінцевих та перехідних положень визначено, що термін дії\~Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції»\~поширюється на період проведення антитерористичної операції та на шість місяців після дня її завершення. Даний Закон набрав чинності з 15 жовтня 2014 року, опублікований 14 жовтня 2014 року в газеті «Голос України» №197. Аналізуючи вказаний Закон, суд приходить до висновку, що позивач не мав права нараховувати відповідачці пеню на основну суму заборгованості із зобовязань за кредитним договором б/н від 30.01.2008 року,починаючи\~з 14 квітня 2014 року,\~та штрафів, які нараховані в ході проведення претензійно-позовної роботи,\~тому суд відмовляє позивачу в цій частині. А саме, не підлягає задоволенню вимога позивача про стягнення з відповідачки штрафів в сумах 250 грн. та 2628,13 грн., а також пені, нарахованій після 14 квітня 2014 року. Таким чином, оскільки відповідачка умови кредитного договору не виконує, підлягає стягненню з останньої на користь позивача сума заборгованості в розмірі 27672,45 грн., яка складається з: 18387,98 грн. - заборгованість за кредитом; 9284,47 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом. Відповідно до ст. 88 ЦПК, в звязку з задоволенням позову, суд стягує з відповідачки на користь позивача судові витрати, а саме судовий збір в розмірі 1378 грн.

Outcome: partial