Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-16 00:00:00

Представник Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки, уточнивши який, просить в рахунок основного зобов'язання щодо оплати заборгованості у розмірі 1 289 101,37 гривень за договором про надання споживчого кредиту №11241167000 від 25.10.2007 року, звернути стягнення на предмет іпотеки, за договором іпотеки № б/н від 25.10.2007 року, а саме: ізольовану трьохкімнатну квартиру, загальною площею 62,3 кв.м, житловою площею 44,6 кв.м, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], що належить в рівних частинах [PERSON] та [PERSON] на підставі договору дарування, посвідченого державним нотаріусом Сьомої одеської нотаріальної контори Михальовою Л.І. 19.10.2007 року за реєстровим № 3-4659, зареєстрованого в Державному реєстрі правочинів за реєстраційним номером 2430968 згідно Витягу з Державного реєстру правочинів № 4809279, наданого державним нотаріусом Сьомої одеської нотаріальної контори 19.10.2007 року, зареєстрованому у електронному реєстрі прав власності на нерухоме майно 22.10.2007 року за реєстраційним номером 20694712, за номером запису 422 в книзі 664пр-47, згідно витягу про реєстрацію права власності № 16358095 виданому КП «ОМБТІ та РОН» 22.10.2007 року, і немає жодних договірних змін строків позовної давності, щодо правочинів на підставі яких іпотекодавець набув право власності на предмет іпотеки, шляхом визнання за ПАТ «Дельта Банк» права власності на предмет іпотеки. Також просить стягнути пропорційно з відповідачів витрати по сплаті судового збору у розмірі 3 654,00 гривні. В обґрунтування своїх вимог представник позивача посилався на те, що 25.10.2007 року між АКІБ «Укрсиббанк», який у подальшому змінив назву на ПАТ «Укрсиббанк» та [PERSON] був укладений договір про надання споживчого кредиту №11241167000, згідно умов якого банк надав позичальнику кредитні кошти у розмірі 50000,00 доларів США з розрахунку 13,4% річних на строк з 25.10.2007 року по 25.10.2017 року. З метою забезпечення виконання грошових зобов'язань за договором про надання споживчого кредиту №11241167000 від 25.10.2007 року іпотекодавці [PERSON] та [PERSON] за договором іпотеки від 25.10.2007 року передали у іпотеку нерухоме майно, а саме: ізольовану трьохкімнатну квартиру, загальною площею 62,3 кв.м, житловою площею 44,6 кв.м, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], що належить в рівних частинах на підставі договору дарування, посвідченого державним нотаріусом Сьомої одеської нотаріальної контори Михальовою Л.І. 19.10.2007 року за реєстровим № 3-4659, зареєстрованого в Державному реєстрі правочинів за реєстраційним номером 2430968 згідно Витягу з Державного реєстру правочинів № 4809279, наданого державним нотаріусом Сьомої одеської нотаріальної контори 19.10.2007 року, зареєстрованому у електронному реєстрі прав власності на нерухоме майно 22.10.2007 року за реєстраційним номером 20694712, за номером запису 422 в книзі 664пр-47, згідно витягу про реєстрацію права власності № 16358095 виданому КП «ОМБТІ та РОН» 22.10.2007 року, і немає жодних договірних змін строків позовної давності, щодо правочинів на підставі яких іпотекодавець набув право власності на предмет іпотеки. Оскільки позичальник [PERSON] умови договору про надання споживчого кредиту №11241167000 від 25.10.2007 року належним чином не виконує, станом на 12.11.2014 року сума заборгованості становить 1 289 101,37 гривень, яка складається з: суми заборгованості за кредитом - 720 476,31 гривень та суми заборгованості за відсотками - 568 625,05 гривень. Згідно з ч. 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання боржником основного зобов'язання Іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Не погоджуючись з позовом ПАТ «Дельта Банк» [PERSON] звернулась до суду з зустрічним позовом до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», за участю третіх осіб: Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк», Орган опіки та піклування Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради, Приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Харитонова Т.Є. про визнання недійсним іпотечного договору та скасування заборони на відчуження нерухомого майна. В обґрунтування зустрічних позовних вимог [PERSON] посилається на те, що 25.10.2007 року між нею, [PERSON] та АТ «Укрсиббанк» був укладений договір про надання споживчого кредиту №11241167000 від 25 жовтня 2007 року, відповідно до якого банк зобов'язався надати позичальнику кредитні кошти шляхом перерахування з позичкового рахунку на поточний рахунок позичальника у банку з 25.10.2007 року і терміном погашення по 25.10.2028 року включно невідновлювальної кредитної лінії у сумі 50 000,00 доларів США, де у відповідності до п. 1.1.2. договору №11241167000 від 25 жовтня 2007 року позичальник зобов'язується щомісяця в термін до 25 число кожного місяця здійснювати погашення заборгованості по кредиту у складі щомісячного ануїтетного платежу, розмір якого становить 760,00 доларів США. 08.12.2011 року між АТ «УкрСиббанк» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, відповідно до якого в порядку, обсязі та на умовах, визначених даним договором, АТ «УкрСиббанк» передає (відступає) ПАТ «Дельта Банк» право вимоги та забезпечувальними договорами, внаслідок чого ПАТ «Дельта Банк» замінив АТ «УкрСиббанк», як кредитора. Позивачка за зустрічним позовом зазначила, що добросовісно сплачувала до кінця 2010 року платежі у визначеному розмірі та взагалі виплатила 19 852,00 доларів США. З метою забезпечення виконання грошових зобов'язань за договором про надання споживчого кредиту №11241167000 від 25.10.2007 року між нею, [PERSON] та [PERSON] був укладений іпотечний договір №б/н від 25.10.2007 року, згідно якого вона, [PERSON] та її сестра - [PERSON] передали в іпотеку нерухоме майно, а саме: ізольовану трьохкімнатну квартиру, загальною площею 62,3 кв.м, житловою площею 44,6 кв.м, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. На час укладання кредитного договору у вказаній квартирі проживали окрім неї, [PERSON] та її сестри - [PERSON], малолітні діти позивачки за зустрічним позовом: [PERSON] та [PERSON], з моменту їх народження. Таким чином [PERSON] зазначила, що укладання батьками правочинів предметом яких є житлові приміщення, право користування якими мають малолітні або неповнолітні діти, без попередньої згоди органу опіки та піклування є підставою для визнання цих правочинів недійсними, як передбачено ст. 203, 215 ЦК України. Посилаючись на викладене [PERSON] просить визнати недійсним іпотечний договір (з майновим поручителем) №б/н від 25.10.2007 року, укладений між нею, іпотекодавцем [PERSON] та іпотекодержателем Публічним акціонерним товариством «УкрСиббанк», посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Харитоновою Т.Є., зареєстрований в реєстрі за №4233; скасувати заборону на відчуження нерухомого майна, накладену 25.10.2007 року, приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Харитоновою Т.Є., зареєстровану в реєстрі за №130, на квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], виключивши цей запис з Державного реєстру іпотек та Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна. Також позивачка за зустрічним позовом надала до суду письмові заперечення в яких просила суд відмовити позивачу в позові повністю. Представник позивача в судове засідання не з'явилася, надала до суду заяву, в якій просила розглянути справу в її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила суд їх задовольнити. В матеріалах справи знаходяться письмові заперечення на зустрічну позовну заяву про визнання недійсним іпотечного договору, в якому представник позивача просить відмовити у задоволені зустрічного позову [PERSON] до ПАТ «Дельта Банк» про визнання недійсним договору іпотеки та скасування заборони на відчуження нерухомого майна. В своїх запереченнях представник позивача зазначила, що ПАТ «Дельта Банк» вважає зустрічний позов необґрунтованим, таким, що не відповідає діючому законодавству та не доведеним. Так відповідач [PERSON] (позивач за зустрічним позовом) стверджує, що на час укладання кредитного договору та договору іпотеки у квартирі за адресою: [ADDRESS] були зареєстровані малолітні діти, що спростовується наданою банку при укладанні кредитного договору позичальником [PERSON] довідкою про склад сім'ї та реєстрацію від 22.10.2007 року відповідно до якої в квартирі [ADDRESS] зареєстровано та мешкало 3 особи: [PERSON], [PERSON] та [PERSON]. Також в довідці в графі «сім'я» зазначено - ні. Тобто, при укладанні кредитного договору та договору іпотеки позичальник [PERSON] не надала банку документів, які б свідчили про наявність малолітніх дітей та їх майнових прав на предмет іпотеки. Як вбачається із доданих до зустрічного позову довідок про склад сім'ї від 30.11.2012 року та від 01.12.2014 року в іпотечній квартирі начебто були зареєстровані малолітні діти в 2005 році та 2006 році, але при укладанні кредитного договору та договору іпотеки відповідачкою [PERSON] було надано зовсім іншу довідку про склад сім'ї, в якій реєстрації малолітній дітей не було. На підставі викладеного, Банк вважає, що відповідачка [PERSON] або зараз надає неправдиві документи, щодо складу сім'ї або на момент укладання кредитного договору навмисно надала банк неправдиву інформацію щодо складу сім'ї та замовчала права малолітніх дітей на предмет іпотеки, тобто в діях [PERSON] вбачаються шахрайські дії. Відповідачка за первісним позовом та позивачка за зустрічним позовом - [PERSON] в судове засідання 17.11.2016 року не з'явилася, про час та розгляд справи повідомлена належним чином, будучи присутньою в судових засіданнях в задоволенні позову ПАТ «Дельта Банк» просила відмовити, зустрічні позовні вимоги підтримувала в повному обсязі. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з'явилась, про час і місце судового засідання повідомлялась належним чином, шляхом направлення на адресу її реєстрації копій судових ухвал та повісток, які були повернуті на адресу суду з відміткою про відмову отримання. Третя особа - представник ПАТ «УкрСиббанк» в судове засідання не з'явився, про час і місце судового засідання повідомлявся належним чином. Третя особа - представник Органу опіки та піклування Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради в судове засідання не з'явився, про час і місце судового засідання повідомлявся належним чином. Третя особа - приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Харитонова Т.Є. в судове засідання не з'явився, про час і місце судового засідання повідомлявся належним чином. Суд, вислухавши думку учасників процесу, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази у їх сукупності, вважає, що позовні вимоги ПАТ «Дельта Банк» задоволенню не підлягають, в задоволенні зустрічних позовних вимог [PERSON] також слід відмовити, виходячи з наступного. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. У судовому засіданні встановлено, що 08.12.2011 року між Публічним акціонерним товариством «УкрСиббанк» та Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, відповідно до якого в порядку, обсязі та на умовах, визначених даним договором, АТ «УкрСиббанк» передає (відступає) АТ «Дельта Банк» замінює АТ «УкрСиббанк» як кредитора (стає новим кредитором) у зазначених зобов'язаннях, а внаслідок передачі від АТ «УкрСиббанк» до АТ «Дельта Банк» прав вимоги до боржників, до АТ «Дельта Банк» переходить (відступається) право вимагати (замість АТ «УкрСиббанк») від боржників повного, належного та реального виконання обов'язків з кредитними та забезпечувальними договорами. Отже, відповідно до договору купівлі-продажу прав вимоги за кредитами АТ «Дельта Банк» набув права вимоги по кредитному договору. 25.10.2007 року між АКІБ «Укрсиббанк», який у подальшому змінив назву на ПАТ «Укрсиббанк» та [PERSON] був укладений договір про надання споживчого кредиту №11241167000, згідно умов якого банк надав позичальнику кредитні кошти у розмірі 50000,00 доларів США з розрахунку 13,4% річних на строк з 25.10.2007 року по 25.10.2017 року Відповідно до п.п. 1.1., 1.1.1, 1.1.2, 1.2.2., 1.3.1., 1.3., 1.4. договору про надання споживчого кредиту №11241167000 від 25.10.2007 року, банк зобов'язується надати позичальнику однією сумою, а позичальник зобов'язується прийняти, належним чином використовувати і повернути банку кредит (грошові кошти) в іноземній валюті в сумі 50000,00 доларів США та сплатити проценти, комісії в порядку і на умовах, визначених цим договором. Вказана сума кредиту дорівнює еквіваленту 252500,00 гривень за курсом Національного банку України на день укладання цього договору. Надання кредиту (грошових коштів) здійснюється у наступний термін: 120 місяців. Позичальник у будь-якому випадку зобов'язаний повернути банку кредит у повному обсязі в термін, не пізніше 25 жовтня 2017 року, якщо тільки не застосовується інший термін повернення кредиту, встановлений на підставі додаткової угоди сторін або до вказаного банком терміну (достроково) відповідно до розділу 12 цього договору на підставі будь-якого з п.п. 2.3., 4.9., 5.3., 5.5., 5.6., 5.8., 5.10., 8.4., 10.2., 10.14. договору. Позичальник зобов'язується повертати суму кредиту та сплачувати проценти шляхом сплати ануїтетних платежів у розмірі 760,00 доларів США в день сплати ануїтетних платежів. Розмір ануїтетного платежу може змінюватися у випадку зміни процентної ставки згідно із п.п. 1.3.1., 10.2. цього договору. Позичальник зобов'язується повернути суму кредиту та сплатити проценти, штрафи та інші платежі, згідно умов договору на рахунок №3739511241167 відкритий в банку. За використання кредитних коштів у межах установленого строку кредитування процентна ставка встановлюється в розмірі 13,4 % відсотків річних. По закінченню 30 календарних днів, рахуючи з дати видачі кредиту та кожного наступного місяця кредитування, процентна ставка підлягає перегляду відповідно до умов п. 10.2. даного договору. Кредит надається позичальнику, на особисті споживчі цілі. Кредит надається шляхом зарахування банком коштів на поточний рахунок позичальника №26207151039700 у банку для подальшого використання за цільовим призначенням. Відповідно до п.п. 2.1., 2.3. договору про надання споживчого кредиту №11241167000 від 25.10.2007 року, у забезпечення виконання зобов'язань позичальника за даним договором банком приймається: застава нерухомості, а саме квартира за адресою: [ADDRESS], та порука [PERSON]. У випадку невиконання позичальником умов цього договору про надання забезпечення за цим договором, а також у разі втрати забезпечення виконання зобов'язань за цим договором або погіршення його умов (стану забезпечення, умов його зберігання), банк набуває право вимоги на дострокове повернення кредиту та нарахованих процентів, у порядку встановленого розділом 12 цього договору. Згідно до п.п. 4.1., 4.2. договору про надання споживчого кредиту №11241167000 від 25.10.2007 року, позичальник зобов'язується використати кредит на зазначені у цьому договорі цілі, повернути одержаний кредит та сплатити нараховані банком проценти та інші платежі у порядку та терміни, встановлені договором. Погашати кредит та сплачувати нараховані проценти шляхом сплати ануїтетних платежів, розмір яких встановлений згідно із п. 1.2.2. на рахунок, вказаний в пункті 1.2.2. даного договору. Як вбачається з довідки виданою ПАТ «Дельта-Банк» за вих. від 12.11.2014 року, що 25.10.2007 року з [PERSON], і/к [NUMBER], було укладено кредитний договір № 11241167000. Заборгованість по кредитному договору № 11241167000 станом на 12.11.2014 року складає: 81849,66 дол. США, що згідно курсу НБУ (100 доларів США -1574,9624 грн.) складає - 1289101,37, в тому числі: тіло кредиту - 45745,62 доларів, що в еквіваленті складає 720476,31 грн., відсотки - 36104,04 доларів, що в еквіваленті складає - 568625,05 грн., комісія за ведення кредиту - 0,00 грн. З них прострочена заборгованість по кредитному договору №11241167000 станом на 12.11.2014 року складає: тіло кредиту - 23365,92 дол., що в еквіваленті складає 368004,45 грн., відсотки - 23572,42 дол., що в еквіваленті складає 371256,75 грн., комісія - 0,00 грн.. Загальна заборгованість станом на 12.11.2014 року складає 1 289 101,37 грн. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. В судовому засіданні також встановлено, що в забезпечення виконання зобов'язань за договором про надання споживчого кредиту №11241167000 від 25.10.2007 року, між АКІБ «УкрСиббанк», (надалі - Іпотекодержатель), з однієї сторони, та [PERSON] (надалі - Іпотекодавець №1), [PERSON] (надалі - Іпотекодавець №2), (надалі по тесту цього договору Іпотекодавець №1, Іпотекодавець №2, як разом так кожен окремо, мають назву «Іпотекодавець»), з другої сторони 25 жовтня 2007 року укладено іпотечний договір посвідчений Харитоновою Т.Є., приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу та зареєстрований в реєстрі за № 4233, згідно якого іпотекодавець з метою забезпечення виконання зобов'язань [PERSON], що випливають з зазначеного кредитного договору передає в іпотеку іпотекодержателю ізольовану квартиру під №22, що знаходиться на третьому поверсі п'ятиповерхового будинку під №39 на вулиці Валентини Терешкової у місті Одесі, що належить в рівних частках Іпотекодавцю №1, Іпотекодавцю №2 на підставі договору дарування, посвідченого державним нотаріусом Сьомої одеської нотаріальної контори Михальовою Л.І. 19.10.2007 року за реєстровим № 3-4659, зареєстрованого в Державному реєстрі правочинів за реєстраційним номером 2430968 згідно Витягу з Державного реєстру правочинів № 4809279, наданого державним нотаріусом Сьомої одеської нотаріальної контори 19.10.2007 року, зареєстрованому у електронному реєстрі прав власності на нерухоме майно 22.10.2007 року за реєстраційним номером 20694712, за номером запису 422 в книзі 664пр-47, згідно витягу про реєстрацію права власності № 16358095 виданому КП «ОМБТІ та РОН» 22.10.2007 року, і немає жодних договірних змін строків позовної давності, щодо правочинів на підставі яких іпотекодавець набув право власності на предмет іпотеки. Предмет іпотеки складається з трьох житлових кімнат та підсобних приміщень. Загальна площа предмета іпотеки становить 62,3 кв.м, в тому числі житлова площа 44,6 кв.м. Передане в іпотеку нерухоме майно за домовленістю сторін оцінено в 426 306,00 гривень, що за офіційним курсом Національного банку України на дату укладання цього договору складає 84 417,00 доларів США. Відповідно до п.п. 4.1., 4.1.1., 4.1.2., 4.1.3., 4.2., 4.2.1., 4.2.2., 4.2.3., 4.2.4., 4.3., 4.4. іпотечного договору від 25.10.2007 року, посвідченого Харитоновою Т.Є., приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу та зареєстрований в реєстрі за № 4233, іпотекодержатель має право звернення стягнення на предмет іпотеки: у разі порушення боржником будь-якого зобов'язання за кредитним договором та порушення Іпотекодавцем будь-якого зобов'язання, за цим договором або будь-якого зобов'язання, що забезпечено іпотекою за цим договором; у разі виникнення загрози знищення, пошкодження чи втрати предмета іпотеки; в інших випадках, відповідно до діючого законодавства. Звернення стягнення здійснюється на підставі: рішення суду; виконавчого напису нотаріуса; позасудового врегулювання у відповідності до умов цього договору та Закону України «Про іпотеку»; з інших, передбачених законодавством України, підстав. Право визначення підстави та способу звернення стягнення належить іпотекодержателю. Звернення стягнення на предмет іпотеки за рішенням суду та/або виконавчим написом нотаріуса здійснюється відповідно до чинного законодавства України. Як вбачається з листа-вимоги направленої на адресу [PERSON] за вих. №31.4-08/11349/14 від 20.10.2014 року, ПАТ «Дельта Банк» повідомляє відповідачку про наявну заборгованість за кредитним договором, яку вимагає сплатити. Банк попереджає, що у разі незадоволення цієї претензії банк буде вимушений захищати свої майнові права шляхом вчинення виконавчого напису нотаріуса або зверненням до суду з вимогою про примусове стягнення боргу на загальну суму заборгованості за кредитним договором, яка станом на 01.10.2014 року становить 80800,18 доларів США та 0 гривень. Окрім того, ст. 36-38 ЗУ «Про іпотеку» передбачаються наступні способи задоволення вимог іпотекодержателя: передача іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання та/або право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу. Як вбачається з листа-вимоги направленої на адресу [PERSON] за вих. №31.4-08/11390/14 від 20.10.2014 року, ПАТ «Дельта Банк» вимагає розглянути претензію в строки передбачені законодавством та договором та сплатити прострочену (поточну) заборгованість. У разі незадоволення цієї претензії банк буде вимушений захищати свої майнові права шляхом вчинення виконавчого напису нотаріуса або зверненням до суду з вимогою про примусове стягнення боргу на загальну суму заборгованості за кредитним договором, яка станом на 01.10.2014 року становить 80800,18 доларів США та 0 гривень. Окрім того, звернута увага, що ст. 36-38 ЗУ «Про іпотеку» передбачаються наступні способи задоволення вимог іпотекодержателя: передача іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання та/або право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу. Відповідно до ст.7 Закону України «Про іпотеку» за рахунок предмета іпотеки Іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання. За ч. ч. 1, 3 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Приймаючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог Банку, суд враховує, що Відповідно до частини 4 Іпотечного договору від 25 жовтня 2007 року, Сторонами врегульовано питання Звернення стягнення, зокрема: Іпотекодержатель має право звернення стягнення на Предмет іпотеки: - у разі порушення боржником будь-якого зобов'язання за кредитним договором та порушення Іпотекодавцем будь-якого зобов'язання за цим договором або будь-якого зобов'язання, що забезпечено іпотекою за цим договором; - у разі виникнення загрози знищення, пошкодження чи втрати Предмета іпотеки; - в інших випадках відповідно до діючого законодавства. Звернення стягнення здійснюється на підставі: рішення суду, виконавчого напису нотаріуса, позасудового врегулювання у відповідності до умов цього договору та Закону України «Про іпотеку». З інших, передбачених законодавством України підстав. Право визначення підстави та способу звернення стягнення належить Іпотекодержателю. Звернення стягнення на Предмет Іпотеки за рішення суду та /або виконавчим написом нотаріуса здійснюється відповідно до чинного законодавства України. Звернення стягнення на Предмет іпотеки з застосуванням позасудового врегулювання здійснюється відповідно до розділу 5 цього Договору та відповідно до Закону України «Про іпотеку». Розділ 5 цього Договору містить застереження про задоволення вимог Іоптекодержателя. Відповідно до п.5.1. Сторони досягли згоди про можливість звернення стягнення на Предмет Іпотеки шляхом позасудового врегулювання. П.5.2. Позасудове врегулювання здійснюється одним із наступних способів звернення стягнення на Предмет іпотеки. 5.2.1. Передача Іпотекодержателю права власності на Предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання на підставі окремого договору про задоволення вимог Іпотекодержателя у порядку, встановленому Законом України «Про іпотеку». 5.2.2. Отримання Іпотекодержателем права продати Предмет іпотеки будь-якій особі, на підставі договору купівлі-продажу від мені Іпотекодавця на підставі окремого договору про задоволення вимог Іпотекодержателя у порядку, в встановленому Законом України «Про іпотеку» . 5.3. Позасудове врегулювання може бути застосоване Сторонами в будь-який момент звернення стягнення на Предмет Іпотеки, але у будь-якому разі лише до моменту набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на Предмет іпотеки. Зміст статей 37, 38 Закону України «Про іпотеку» нотаріусом роз'яснено. З цих підстав суд приходить до висновку, що у Іпотечному договорі укладеному 25 жовтня 2007 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» з однієї сторони а також [PERSON], [PERSON] з іншої сторони, міститься застереження про задоволення вимог Іпотекодержателя стосовно того, що тільки у позасудовому порядку можливо врегулювати питання звернення стягнення на Предмет іпотеки шляхом передачі Іпотекодержателю права власності на Предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання на підставі окремого договору. З листів-вимог надісланих ПАТ «Дельта-Банк» на адресу як [PERSON] так і [PERSON], вбачається, що Банком вимагається розглянути претензію в строки передбачені законодавством України та договором та сплатити прострочену (поточну заборгованість). Банк попереджає, що у разі незадоволення цієї претензії буде вимушений захищати свої майнові права шляхом вчинення виконавчого напису нотаріуса або зверненням до суду з вимогою про примусове стягнення боргу на загальну суму заборгованості за Кредитним договором, яка станом на 01.20.2014 року становить 80800,18 доларів США. Проаналізувавши вказані вимоги, суд приходить до висновку, про відсутність в них попередження про звернення до суду саме з вимогою про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі у власність Банку предмету іпотеки, не містить в собі лист і пропозиції щодо надання згоди Іпотекодавців на позасудовий спосіб врегулювання питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі іпотекодержателю у власність предмету іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов'язань. Крім того суду не надано доказів звернення представника Банку до нотаріуса з метою здійснення виконавчого напису нотаріусом, як правової підстави для реєстрації права власності іпотеко держателя, або відмови нотаріуса у здійсненні такого напису. Частиною другою статті 16 ЦК України передбачено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів судом може бути визнання права, в тому числі права власності на майно. Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до частини третьої статті 33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Згідно із частиною третьою статті 36 Закону України «Про іпотеку» договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору, за своїми правовими наслідками, може передбачати передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання в порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку». Порядок реалізації предмета іпотеки за рішенням суду врегульоване статтею 39 цього Закону, якою передбачено, що у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначається, зокрема, спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону. Можливість виникнення права власності за рішенням суду ЦК України передбачає лише у статтях 335 та 376 ЦК України. У всіх інших випадках право власності набувається з інших не заборонених законом підстав, зокрема із правочинів (частина перша статті 328 ЦК України). Стаття 392 ЦК України, у якій йдеться про визнання права власності, не породжує, а підтверджує наявне в позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, у тому випадку, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне в позивача право власності, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності. Аналогічна правова позиція визначена в постанові ВСУ від 30 березня 2016 року у справі за № 6-1851 цс 15. З цих підстав суд приходить до висновку, що позовні вимоги ПАТ «Дельта Банк» заявлені до [PERSON] та [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі у власність ПАТ «Дельта-Банк» предмета іпотеки є передчасними, спосіб захисту порушеного права обраний невірно, а тому позовні вимоги Банку задоволенню не підлягають. Стосовно зустрічних позовних вимог [PERSON] заявлених до ПАТ « Дельта-Банк» про визнання Іпотечного договору недійсним, суд дійшов наступних висновків. Згідно зі статтею 16 ЦК України визнання правочину недійсним є одним з передбачених законом способів захисту цивільних прав та інтересів осіб, а загальні вимоги щодо недійсності правочину передбачені статтею 215 цього Кодексу. Відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність установлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна зі сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин) (частини друга, третя статті 215 ЦК України). При вирішенні позову про визнання недійсним оспорюваного правочину підлягають застосуванню загальні приписи статей 3, 15, 16 ЦК України, які передбачають право кожної особи на судовий захист саме порушеного цивільного права. За результатами розгляду такого спору вирішується питання про спростування презумпції правомірності правочину й має бути встановлено не лише наявність підстав недійсності правочину, передбачених законом, але й визначено, чи було порушене цивільне право особи, за захистом якого позивач звернувся до суду, яке саме право порушене, в чому полягає його порушення, оскільки залежно від цього визначається необхідний спосіб захисту порушеного права, якщо таке порушення відбулось. Згідно зі статтею 17 Закону України «Про охорону дитинства» (у редакції, яка була чинною на час укладення спірного договору іпотеки) батьки не мають права без дозволу органу опіки та піклування укладати договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або спеціальній реєстрації, відмовлятись від належних дитині майнових прав, здійснювати розподіл, обмін, відчуження житла, зобов'язуватись від імені дитини порукою, видавати письмові зобов'язання. За змістом частини шостої статті 203, частини першої статті 215 ЦК України правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами) і суперечить правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей, може бути визнаний судом недійсним. Такий правочин є оспорюваним. За таких обставин вчинення батьками малолітньої дитини певного правочину без попереднього дозволу органу опіки та піклування порушує установлену статтею 17 Закону України «Про охорону дитинства» (у редакції, яка була чинною на час укладення спірного договору іпотеки) заборону. Проте сам по собі цей факт не є безумовною підставою для визнання правочину недійсним. Правочин може бути визнано недійсним, якщо його вчинення батьками без попереднього дозволу органу опіки та піклування призвело до порушення права особи, в інтересах якої пред'явлено позов, тобто до звуження обсягу існуючих майнових прав дитини та/або порушення охоронюваних законом інтересів дитини, зменшення або обмеження прав та інтересів дитини щодо жилого приміщення. Згідно зі статтею 9 Закону України «Про іпотеку» іпотекодавець обмежується в розпорядженні предметом іпотеки, однак має право володіти та користуватись предметом іпотеки відповідно до його цільового призначення, якщо інше не встановлено цим Законом. При цьому ЦК України, як і спеціальний Закон України «Про іпотеку», не містять норм, які б зменшували або обмежували права членів сім'ї власника житла на користування жилим приміщенням у разі передання його в іпотеку. Верховний суд України в Постанові від 06 квітня 2016 року по справі № 6-589 цс-16 висловив Правову позицію, згідно з якою при вирішенні справ за позовом в інтересах дітей про визнання недійсними договорів іпотеки на підставі порушення статті 17 Закону України «Про охорону дитинства» (у редакції, яка була чинною на час укладення спірного договору іпотеки) в кожному конкретному випадку суди повинні:1) перевіряти наявність у дитини права користування житловим приміщенням на момент укладення оспорюваного договору, а також місце її фактичного постійного проживання; 2) ураховувати добросовісність поведінки іпотекодавця щодо надання документів про права дітей на житло, яке є предметом іпотеки, при укладенні оспорюваного договору; 3) з'ясовувати, чи існує фактичне порушення законних прав дитини внаслідок укладення договору іпотеки. Пред'являючи зустрічний позов [PERSON] надала суду довідку про стан сім'ї та реєстрацію осіб у квартирі [ADDRESS], згідно з якою у вказані квартирі зареєстровано та проживають п'ятеро дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO]. Проаналізувавши вказаний документ, суд приходить до висновку, що на час укладення оспорю вального договору іпотеки у квартирі проживали та були зареєстровані двоє малолітніх дітей, інші діти народилися після укладення договору. Представником банку суду надана копія довідки, що була представлена [PERSON] до Банку, до приватного нотаріуса при укладенні Іпотечного договору, згідно з якою і вказаній квартирі реєстрації будь-кого з неповнолітніх осіб - відсутня. Зазначені обставини [PERSON] не спростовувалися. Відповідно до частин другої-четвертої статті 13 ЦК України при здійсненні своїх прав особа зобов'язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. При здійсненні цивільних прав особа повинна додержуватися моральних засад суспільства. Отже, якщо власник майна одночасно є законним представником неповнолітньої або малолітньої особи і укладає правочини, які впливають на права дитини, він повинен діяти добросовісно та в інтересах дитини, а інша сторона договору має право очікувати від нього таких дій. Передбачене статтею 17 Закону України «Про охорону дитинства» (у редакції, яка була чинною на час укладення спірного договору іпотеки) положення про необхідність отримання попереднього дозволу органу опіки та піклування на укладення батьками договору щодо майна, право на яке має дитина, спрямоване на захист майнових прав дітей, тому підставою для визнання недійсним договору щодо майна, право на яке має дитина, за позовом її батьків є порушення майнових прав дитини внаслідок укладення такого договору, а не сам по собі факт відсутності попереднього дозволу органу опіки та піклування на укладення такого договору. З огляду на викладене, відмовляючи в задоволенні позовних вимог про визнання недійсним договору іпотеки квартири без згоди органу опіки та піклування на його укладення, суд враховує поведінку іпотекодавця щодо надання документів про права дітей на житло, яке є предметом іпотеки, при укладенні оспорюваного договору та прийшов до висновку, що цей договір укладено відповідно до вимог закону.

Outcome: dismissed