Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-21 00:00:00

Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Арсенал Страхування» (Далі - ПрАТ «СК «Арсенал Страхування»)звернулось до суду з позовною заявою до [PERSON] про відшкодування страхового відшкодування в порядку регресу, з ціною позову 32177,29 грн. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначає, що 05.04.2016 р. о 14-50год., [PERSON], керуючи автомобілем «NISSAN TIIDA», державний номер [NUMBER], який належить [PERSON], в [ADDRESS], під час перестроювання в крайню ліву полосу, не надала перевагу в русі транспортному засобу DAF95XF 380, д.н. [NUMBER] (власник ПП Туран-53), що рухався в попутному напрямку по лівій смузі, що призвело до ДТП. Внаслідок ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками. Згідно постанови Соснівського районного суду м. Черкаси від 03.06.2016р., [PERSON] визнана винною у вчиненні вказаного діяння за ст.124 КУпАП та на неї накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 340 гривень. Цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу «NISSAN TIIDA», державний номер [NUMBER], застрахована у ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» відповідно до полісу №АЕ/5562218, строком дії з 01.09.2015р. по 31.08.2016р. В результаті ДТП з вини відповідача зазнав пошкоджень транспортний засіб DAF95XF 380, д.н. [NUMBER], власником якого є ПП Туран-53. 05.04.2016р. ПП Туран-53 звернулось до ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» із заявою про отримання страхового відшкодування. Відповідно до Звіту № 2316 про оцінку вартості матеріального збитку завданого власнику КТЗ, що виготовлений ФОП [PERSON], вартість відновлювального ремонту автомобіля [NUMBER], без урахування коефіцієнту фізичного зносу складових, що підлягають заміні, становить 98972,26 грн. Матеріальний збиток, завданий власнику автомобіля [NUMBER], в результаті його пошкодження складає 39812,75 грн. 20.07.2016 р. позивач виплатив страхове відшкодування ПП Туран-53 в сумі 32177,29 грн., що підтверджується платіжним дорученням №26858 від 20.07.2016 року. В розмір відшкодування була врахована сума збитку з вирахуванням ПДВ та суми франшизи. Всупереч вимогам п. 38.1.1 г Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортів» відповідач письмово не повідомила страхову компанію в установлений законом 3-денний термін про настання страхового випадку і не надала необхідних документів. Позивачем листом-вимогою від 01.08.2016 р. №1274 було запропоновано відповідачу в добровільному порядку відшкодувати завдані нею збитки, однак 22.08.2016 року [PERSON] на адресу страхової компанії була надіслано лист-заперечення щодо відшкодування шкоди в порядку регресу. Представник позивача у судове засідання не з'явився, проте надіслав клопотання про розгляд справи без участі представника страхової компанії та підтримання позовних вимог. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, проте надіслала на адресу суду письмове заперечення на позовну заяву та просила проводити розгляд справи без її участі. В своїх запереченнях відповідач зауважує, що після настання ДТП нею було здійснено дзвінок до страхового агента ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» - Романенко О.Ю., яка запропонувала подзвонити на гарячу лінію страхової компанії та повідомити про подію. Під час розмови з представником позивача в режимі «гаряча лінія» відповідач повідомила обставини справи, проте їй не вказали на необхідність письмового звернення до страхової компанії. У зв'язку з погіршенням стану здоров'я, відповідач 05.04.2016 року звернулась до лікаря, а з 08.04.2016 року по 29.04.2016 року проходила курс лікування в стаціонарі. Після проходження лікування, 04.05.2016 року [PERSON] звернулась до відділення ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» з письмовою заявою про настання страхового випадку, проте в усній формі їй було відмовлено в прийнятті такої заяви через несвоєчасне звернення. Вважаючи, що причини пропуску строку на звернення з заявою щодо настання страхового випадку є поважними та враховуючи відсутність договору між позивачем та ФОП [PERSON] на проведення оцінки майна, [PERSON] просила відмовити в задоволенні позовних вимог. Вивчивши матеріали справи, суд встановив наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 05.04.2016 р. о 14-50год., [PERSON], керуючи автомобілем «NISSAN TIIDA», державний номер [NUMBER], який належить [PERSON], в [ADDRESS], під час перестроювання в крайню ліву полосу, не надала перевагу в русі транспортному засобу DAF95XF 380, д.н. [NUMBER] (власник ПП Туран-53), що рухався в попутному напрямку по лівій смузі, що призвело до ДТП. Внаслідок ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками. Згідно постанови Соснівського районного суду м. Черкаси від 03.06.2016р., [PERSON] визнана винною у вчиненні вказаного діяння за ст.124 КУпАП та на неї накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 340 гривень. Цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу «NISSAN TIIDA», державний номер [NUMBER], застрахована у ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» відповідно до полісу №АЕ/5562218, строком дії з 01.09.2015р. по 31.08.2016р. В результаті ДТП з вини відповідача зазнав пошкоджень транспортний засіб DAF95XF 380, д.н. [NUMBER], власником якого є ПП Туран-53. 05.04.2016р. ПП Туран-53 звернулось до ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» із заявою про отримання страхового відшкодування. Відповідно до Звіту № 2316 про оцінку вартості матеріального збитку завданого власнику КТЗ, що виготовлений ФОП [PERSON], вартість відновлювального ремонту автомобіля [NUMBER], без урахування коефіцієнту фізичного зносу складових, що підлягають заміні, становить 98972,26 грн. Матеріальний збиток, завданий власнику автомобіля [NUMBER], в результаті його пошкодження складає 39812,75 грн. Згідно страхового акту № АЕ/5562218-1-1 за договором ОСЦПВ власників наземних транспортів на території України від 18.07.2016 року та розрахунку страхового відшкодування від 15.07.2016 року сума страхового відшкодування становить 32177,29 грн. 20.07.2016 р. позивач виплатив страхове відшкодування ПП Туран-53 в сумі 32177,29 грн., що підтверджується платіжним дорученням №26858 від 20.07.2016 року. В розмір відшкодування була врахована сума збитку з вирахуванням ПДВ та суми франшизи. Проте як вбачається з тверджень позивача, відповідач не повідомив в установлений строк про страховий випадок, у зв'язку з чим ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» звернулось до [PERSON] про відшкодування шкоди в порядку регресу. Нормами ст. 11 ЦК України передбачено, що цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Таким актом є Закон України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», який містить спеціальні норми щодо регулювання даних правовідносин. З огляду на ст. 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно ч. 1, 2 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Як визначено у ч. 1 ст. 1191 ЦК України, особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Відповідно до підпункту 33.1.4 пункту 33.1 статті 33 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (у редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин) у разі настання ДТП, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов'язаний невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання ДТП, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - Моторне (транспортне) страхове бюро України), повідомлення про ДТП установленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов'язок, він має підтвердити це документально. Згідно з пп. «ґ» пп. 38.1.1 п. 38.1 ст. 38 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо він не повідомив страховика у строки, передбачені саме п. 33.1.2 Закону. Проте, в останній правовій нормі (п. 33.1.2 Закону) вказано, що у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов'язаний вжити заходів з метою запобігання чи зменшення подальшої шкоди, ніяких строків даним пунктом не встановлено Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду України від 16.09.2015 року у цивільній справі № 6-284цс15, яка є згідно з ч. 2 ст. 214 та ч. 1 ст.360-7 ЦПК України обовязковою для всіх судів України, пп. 33.1.4 п. 33.1 ст. 33, пп.«ґ» пп. 38.1.1 п. 38.1 ст. 38 Закону України від 01.07.2004 року № 1961-IV «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (у редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин) установлено обов'язок особи невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди (далі ДТП), яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування, письмово повідомити страховика про настання ДТП. Такий обов'язок установлений законодавством для надання страховику можливості перевірити обставини ДТП власними силами і запобігти необґрунтованим виплатам. Оскільки судами у справі, яка переглядається, встановлено, що факт настання страхового випадку ніким не оспорюється; він зафіксований правоохоронними органами; відповідач, як особа, винна в ДТП, притягнутий до адміністративної відповідальності; сам позивач його визнав, добровільно сплативши страхове відшкодування, тому сам по собі факт неповідомлення відповідачем страховику про настання страхового випадку не може бути покладений в основу ухвалення рішення, яке в своїй основі повинно базуватись на загальних положеннях про відшкодування збитків у позадоговірних зобов'язаннях, адже регресні зобов'язання входять до групи позадоговірних, тому спори з них мають вирішуватись у загальному порядку відшкодування збитків. У ч. 1 ст. 3 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Статтею 10 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За правилами ч. 2 ст. 214 ЦПК України при виборі правової норми, що підлягає застосуванню до спірних правовідносин, суд зобов'язаний враховувати висновки Верховного Суду України, викладені у рішеннях, прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 355 цього Кодексу. Згідно з ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України - Висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2частини першої статті 355 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів. З урахуванням проаналізованих правових норм та правової позиції Верховного Суду України в розрізі встановлених обставин у справі суд приходить до наступних висновків. Із внесенням Законом України від 17.02.2011 року № 3045-VI «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо дорожньо-транспортних пригод та виплати страхового відшкодування» змін у ст. 33 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» було розширено перелік обовязків учасників ДТП, у звязку з чим обов'язок вжиття заходів для невідкладного, але не пізніше трьох робочих днів повідомлення страховика про настання ДТП був викладений уже в підпункті 33.1.4 пункту 33.1 статті 33 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Проте вказані зміни, що стосуються нумерації зазначеного підпункту, до підпункту «ґ» підпункту 38.1.1 пункту 38.1 статті 38 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у якому міститься відсилання на відповідні номери пунктів та підпунктів статті 33 цього Закону щодо строків та умов обов'язкового повідомлення страховика про настання ДТП, внесені не були. Отже, наведеними вище правовими нормами встановлено обов'язок особи невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання ДТП, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування, письмово повідомити страховика про настання ДТП, проте не визначено наслідків та відповідальності особи у разі невиконання вказаного обовязку (оскільки, як було вище вказано, у пп. «г» пп. 38.1.1 п.38.1 ст. 38 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не було замінено вказівку з п. 33.1.2 Закону на п. 33.1.4). Тобто, такий обов'язок установлений законодавством лише для надання страховику можливості перевірити обставини ДТП власними силами і запобігти необґрунтованим виплатам. У даному випадку факт настання страхового випадку ніким не оспорюється, зафіксований правоохоронними органами, відповідач, як особа, винна в ДТП, притягнутий до адміністративної відповідальності, сам страховик його визнав, добровільно сплативши страхове відшкодування. Тому сам по собі факт неповідомлення відповідачем страховику про настання страхового випадку не може бути покладений в основу ухвалення рішення, яке в своїй основі має ґрунтуватись на загальних положеннях про відшкодування збитків у позадоговірних зобов'язаннях, адже регресні зобов'язання входять до групи позадоговірних, тому спори з них мають вирішуватись у загальному порядку відшкодування збитків. За таких обставин, враховуючи вищевикладене суд не знаходить підстав для задоволення позову. Зважаючи на вищенаведене, відповідно до правового висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 16.09.2015 року у цивільній справі № 6-284цс15,

Outcome: dismissed