Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-31 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду з позовом 02.10.2015 року, в якому просив суд стягнути з відповідача [PERSON] на користь ПрАТ «СК «Український страховий стандарт» в рахунок відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди в порядку регресу 70 239,84 грн., а також судовий збір в розмірі 1218 грн. В обґрунтування пред'явлених вимог посилався на те, що 10.09.2013 року між ПрАТ «СК «Український страховий стандарт» та [PERSON] було укладено договір за № 0114-0404-0182 добровільного страхування транспортного засобу - автомобіля [NUMBER]. 24.09.2014 року о 19.30 год. на перехресті вул. Фабрична з вул. Об'їзна дорога в м. Кривому Розі Дніпропетровської області [PERSON], керуючи автомобілем [NUMBER], в стані алкогольного сп'яніння, допустив зіткнення з автомобілем [NUMBER], під керуванням [PERSON], та автомобілем марки BMW 525TDS, р/н [NUMBER], під керуванням [PERSON] В результаті ДТП, яка сталася внаслідок допущення [PERSON] порушення п.п.1.5, 2.3 «б», 2.9 «а», 10.1 ПДР України, транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Враховуючи настання страхового випадку, власникові застрахованого автомобіля [NUMBER], ПрАТ «СК «Український страховий стандарт» виплачено страхове відшкодування в сумі 70 239,84 грн. на умовах договору страхування. Оскільки відповідач направлену на його адресу страховою компанією вимогу про відшкодування шкоди в порядку регресу ігнорує, представник вимушений звернутись до суду з даним позовом з метою захисту майнових інтересів страхової компанії. Ухвалою суду від 05.09.2016 року в результаті перегляду за заявою відповідача [PERSON] заочне рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 15.03.2016 року скасовано, а справу призначено до розгляду в загальному порядку (а.с.118). Представник позивача ПрАТ «СК «Український страховий стандарт» не з'явився, однак подав клопотання про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав, наполягав на їх задоволенні. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з'явився, повідомлений належним чином у встановленому законом порядку, причини неявки суду не відомі, заяв про відкладення розгляду справи, заперечень проти позову на адресу суду не надходило. За даних обставин неодноразові неявки відповідача суд розцінює як намір затягування розгляду справи, що суперечить вимогам ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 1950 року та ст.ст.6, 157 ЦПК України щодо розумного строку розгляду справи. За даних обставин, за відсутності заперечень позивача, суд вважає за можливе повторно ухвалити по справі заочне рішення на підставі наявних доказів в силу ст.224 ЦПК України. Суд, дослідивши вимоги позовної заяви, надавши оцінку письмовим доказам щодо їх належності, допустимості та достатності в їх сукупності, вважає за необхідне позовні вимоги задовольнити з наступних підстав. Відповідно до ст.ст.3,11,15 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Цивільні права і обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Кожна особа має право на судовий захист. Відповідно до ст. 60 ч.1, ч.4 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, установлених ст.61 ЦПК України. Доказування не повинно ґрунтуватися на припущеннях. Доказами в розумінні ст. 57 ЦПК України є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд установлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Судовим розглядом встановлено, що 24.09.2014 року о 19.30 год. [PERSON], перебуваючи в стані алкогольного сп'яніння, керуючи автомобілем [NUMBER], рухався по об'їзній дорозі з боку мкр-ну Індустріального у напрямку мкр-ну Зарічний у Жовтневому районі м. Кривого Рогу, під час подальшого руху та при обоюдному зближенні з автомобілем [NUMBER], під керуванням [PERSON], та автомобілем марки BMW 525TDS, р/н [NUMBER], під керуванням [PERSON], проявивши неуважність до дорожньої обстановки, не переконавшись, що це буде безпечним і не створить перешкод іншим учасникам руху, змінив напрямок руху керованого ним автомобіля та виїхав на половину дороги, яка призначена для руху в зустрічному напрямку. В результаті допущених ним порушень ПДР України, перебуваючи в районі нерегульованого перехрестя з вул. Фабричною в м. Кривому Розі Дніпропетровської області, скоїв зіткнення з автомобілем [NUMBER], під керуванням [PERSON], який рухався у зустрічному напрямку руху прямо по крайній лівій смузі, після чого продовжуючи рух в стані заносу, допустив зіткнення з автомобілем марки BMW 525TDS, р/н [NUMBER], під керуванням [PERSON], який також рухався в зустрічному напрямку руху. Своїми діями [PERSON] порушив п.п.1.5, 2.3 «б», 2.9 «а», 10.1 ПДР України. За фактом ДТП відповідні відомості внесено Криворізьким МУЮ УМВС України в Дніпропетровській області до Єдиного реєстру досудових розслідувань 24.09.2014 року за № 12014040230000836 (а.с.7). В ході досудового розслідування в діях [PERSON] встановлено наявність складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, вину у вчиненні якого він визнав, що підтверджується ухвалою Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 02.06.2015 року (а.с.9-11), однак провадження у справі закрито у зв'язку з примиренням потерпілих [PERSON], [PERSON] та обвинуваченого. Відповідно до п.4 Постанови Пленуму ВССУ №4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», закриття кримінального провадження за правилами КПК України 2012 року не означає відсутність вини для цивільно-правової відповідальності. При цьому постанова (ухвала) слідчого, прокурора, суду про відмову в порушенні кримінальної справи або її закриття, закриття кримінального провадження є доказом, який повинен досліджуватися та оцінюватися судом у цивільній справі у порядку, передбаченому ЦПК. Таким чином, оцінюючи ухвалу Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 02.06.2015 року, постановлену за результатами розгляду кримінального провадження №12014040230000836 від 24.09.2014 року, суд приходить до висновку, що вона є належним та допустимим доказом, який підтверджує наявність вини відповідача [PERSON] у вчиненні ДТП за обставинами, зазначеними вище, які встановлені судом, органом досудового розслідування та не спростовані [PERSON] в ході судового розгляду. Судом також встановлено, що 10.09.2013 року між ПрАТ «СК «Український страховий стандарт» та [PERSON] укладено договір добровільного страхування №0114.0404.0182, предметом якого є майнові права страхувальника, пов'язані з володінням, користуванням і розпорядженням транспортним засобом та прикріпленим до нього зовні та всередині додатковим обладнанням, зазначеним в п. 3 цього Договору. Строк дії договору з 27.09.2013 року до 26.09.2014 року. Згідно умов договору, застрахованим транспортним засобом є автомобіль марки Geely Emgrand, 2013 року випуску, д/н [NUMBER] (а.с.14-22). Так як на дату скоєння [PERSON] ДТП договір був діючим, [PERSON] як власник автомобіля Geely Emgrand, 2013 року випуску, д/н [NUMBER] (свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу від 26.09.2013 року, а.с.68), попередньо направивши 25.09.2014 року повідомлення про настання страхового випадку (а.с.65-66), звернулася до страхувальника із заявою на виплату страхового відшкодування 25.11.2014 року (а.с.67). Згідно висновку експертного автотоварознавчого дослідження № Д24/11/14 від 07.11.2014 року, сума матеріальної шкоди, завданої власнику пошкодженого автомобіля [NUMBER], складає 77 591,59 грн. (а.с.23-63). Як слідує з розрахунку суми страхового відшкодування до страхового акту №4234 від 10.12.2014 року, проведеного ПрАТ «СК «Український Страховий Стандарт», сума страхового відшкодування згідно умов договору страхування, яка підлягає виплаті [PERSON], становить 70 239 грн. 84 коп. (а.с.13). В рахунок страхового відшкодування шкоди, завданої відповідачем, на підставі договору страхування №0114-0404-0182 від 10.09.2014 року позивач ПрАТ «СК «Український страховий стандарт» 18.03.2015 року виплатило [PERSON] 70 239 грн. 84 коп. згідно страхового акту № 4234 від 16.03.2015 року та розрахунку до нього, що підтверджується платіжним дорученням №778 від 18.03.2015 року (а.с.12,13,70). Відповідно до ч.1 ст. 1187 ЦК України, діяльність по використанню транспортного засобу є джерелом підвищеної небезпеки. Згідно з ч.2 ст.1187 ЦК України, п. 6 Постанови ВССУ №4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди завданої джерелом підвищеної небезпеки», шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір оренди, тощо) володіє транспортним засобом. При цьому, така особа відповідає за завдану шкоду, якщо не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Відповідно до п.1.10 ПДР України, водій - це особа, яка керує транспортним засобом і має посвідчення водія відповідної категорії. Статтею 1191 ЦК України передбачено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування. Згідно ст. 27 Закону України «Про страхування», ст. 993 ЦК України, до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Відповідно до п.п.38.1.1. п.38.1 ст.38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду , якщо він керував транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції. Системним аналізом вказаних норм та фактичних обставин справи, підтверджених обсягом наявних доказів, суд приходить до висновку, що особою, яка 24.09.2014 року керувала автомобілем [NUMBER], та на відповідній правовій підставі володіла ним, є саме [PERSON], який і має нести цивільно-правову відповідальність. Крім того, на момент ДТП він перебував у стані алкогольного сп'яніння. Реалізуючи право зворотної вимоги, 29.07.2015 року ПрАТ «СК «Український страховий стандарт» надіслало [PERSON] вимогу про відшкодування шкоди, завданої ДТП, яку відповідачем не виконано, а отже спір в досудовому порядку не врегульовано (а.с.71-72). Аналізуючи викладене, суд вважає, що в судовому засіданні зібрано достатньо доказів, які підтверджують той факт, що позивач має обґрунтоване право на регресне відшкодування матеріальної шкоди в сумі 70 239,84 грн. відповідачем [PERSON], доказів протилежного відповідач суду не надав, добровільно відшкодувати відмовляється, тому вказана сума підлягає стягненню з відповідача в примусовому порядку. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню документально підтверджені витрати по сплаті судового збору в розмірі 1218 грн. (а.с.4). З огляду на ухвалення судом рішення на користь позивача, судовий збір, сплачений [PERSON] за подання заяви про перегляд заочного рішення в сумі 275,61 (а.с.11) відшкодуванню не підлягає.

Outcome: approved