Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-06 00:00:00

Представник Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» (далі - Позивач) звернувся до суду з позовом до [PERSON] (далі - Відповідач) про стягнення заборгованості за кредитним договором №б/н від 18.01.2010року (далі - Кредитний договір) в розмірі 72 516,90 грн. Як на підставу своїх вимог Позивач посилається на ті обставини, що 18.01.2010року між Позивачем та Відповідачем було укладено Кредитний договір №б/н, відповідно до умов якого банк зобов'язався надати відповідачу кредит у розмірі 15000,00грн., у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Банк свої зобов'язання виконав, а в свою чергу відповідач порушив свої зобов'язання та станом на 31.03.216року має заборгованість в сумі 54614,21грн. Позивач просив стягнути з відповідача вказану суму заборгованості, а також судовий збір у сумі 1378,00грн., сплачений ним при подачі позовної заяви. Представник позивача в судовому засіданні на позовних вимогах наполягав та просив позов задовольнити у повному обсязі. Відповідачка [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги визнала частково, а саме тіло кредиту у розмірі 14959,72грн.та заборгованість по процентам за користування кредитом у розмірі 35225,62грн., вона визнає, інші вимоги щодо стягнення заборгованості за пеню та комісію у розмірі 1352,00грн., та штрафи відповідно до пункту 8,6 Умов правил надання банківських послуг: штраф(фіксована частина) у розмірі 500,00грн., 2576,87 грн.(процентна складова) не визнає, посилаючись, на те, що їй платить нічим, має тяжке матеріальне становище. Суд, дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. В судовому засіданні було встановлено, що 18.01.2010року між сторонами був укладений кредитний договір №б/н, відповідно до умов якого банк зобов'язався надати відповідачу кредит у розмірі 15000,00 грн., у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Позивач зобов'язання за даним договором виконав у повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, передбаченому умовами кредитного договору. Відповідач зобов'язання за вказаним договором не виконав, не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, комісією, а також іншими витратами відповідно до умов кредиту, що має відображення у розрахунку заборгованості за кредитним договором №б/н від 18.01.2010року. У зв'язку із зазначеними порушеннями зобов'язань за кредитним договором, відповідач станом на 31.03.2016року має заборгованість у розмірі 54614,21грн., яка складається з заборгованості за кредитом у сумі 14959,72грн., заборгованості по процентам за користування кредитом у сумі 35225,62грн. Відповідачем вказаний розрахунок не спростований. Доказів погашення заборгованості суду не надано. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та Цивільного Кодексу України. Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору. Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідач не надав суду будь-яких доказів, які б свідчили про виконання умов кредитного договору та сплати заборгованості. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги в цій частині обґрунтовані та підлягають задоволенню, а з відповідача на користь Позивача підлягає стягненню сума у розмірі 50185,34грн. Крім того, Позивач, звертаючись до суду з позовною заявою до [PERSON] просив суд стягнути з відповідача пеню за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором у сумі 1352,00 грн. Згідно ст. 2 Закону України № 1669-VІІ «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 02.09.2014 року на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особам - підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку де проводилась антитерористична операція. Банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобов'язані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції. Національний банк України своїми листами від 13 жовтня 2014 року № 47-411/58939 та 05 листопада 2014 року № 18-112/64483 наголошував банкам України про неухильне дотримання вимог Закону України № 1669-VІІ «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 02 вересня 2014 року щодо не нарахування пені та штрафів за договорами кредиту під час антитерористичної операції. Як проголошено в ч. 1ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи. Згідно ст. 8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права. У п.3.4. Рішення Конституційного Суду України у справі за конституційним поданням 50 народних депутатів України щодо офіційного тлумачення окремих положень частини першої статті 4 ЦПК України(справа про охоронюваний законом інтерес) від 1 грудня 2004 року N 18-рп/2004 (Справа N 1-10/2004)) зазначено, що виходячи зі змісту частини першої статті 8 Конституції України охоронюваний законом інтерес перебуває під захистом не тільки закону, а й об'єктивного права у цілому, що панує у суспільстві, зокрема справедливості, оскільки інтерес у вузькому розумінні зумовлюється загальним змістом такого права і є його складовою. Згідно матеріалів справи, відповідач [PERSON] зареєстрована та проживає за адресою: [INFO]. Відповідно до Переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, затвердженого розпорядженням Кабінету Міністрів України від 02 грудня 2015 року №1275-р місто Сіверськ Донецької області відноситься до населеного пункту, на території якого здійснювалася антитерористична операція. Отже, враховуючи те, що відповідач є громадянином України, який зареєстрований та постійно проживає в населеному пункті, де проводилась антитерористична операція, на підставі ст. 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», штрафні санкції за укладеним ним кредитним договором нараховувати заборонено, а тому позов банку в частині стягнення пені та штрафу є необґрунтованим. Таким чином, вимоги Публічного акціонерного товариства комерційний «ПРИВАТБАНК» до [PERSON] про стягнення пені за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором не підлягають задоволенню в сумі 1352,00грн. Щодо вимог про стягнення штрафу (фіксована частина) у сумі 500 грн. та штрафу (процентна складова) у сумі 2576,87грн. суд зазначає наступне. Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України).Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України). За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Вказана позиція викладена в Постанові Верховного Суду України від 21.10.2015 року у справі №6-2003цс15. З огляду на викладене вимоги щодо стягнення штрафу (фіксована частина) у сумі 500,00 грн., штрафу (процентна складова) у сумі 2576,87грн. - задоволенню не підлягають. Судові витрати підлягають стягненню з відповідача пропорційно відповідно до ст.88 Цивільного процесуального кодексу України. З огляду на викладене, на підставі статей 256, 525,526,530,611,624,625,629,634,1054 ЦК України,

Outcome: partial