Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-23 00:00:00

Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Уніка» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення 194 406,21 грн шкоди, посилаючись на те, що 20.03.2017 р. між позивачем та [PERSON] був укладений договір добровільного страхування № 833001/4610/0001211, предметом якого є страхування транспортного засобу Мерседес-Бенц, державний реєстраційний номер [NUMBER] ; 18.03.2018 р. в місті Києві відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю застрахованого автомобіля під керування [PERSON] та транспортного засобу БМВ, державний реєстраційний номер [NUMBER] під керуванням відповідача. Відповідно до постанови Печерського районного суду міста Києва від 11.05.2018 р. вищевказана дорожньо-транспортна пригода відбулась внаслідок порушення [PERSON] . Правил дорожнього руху України. Позивач сплатив страхувальнику суму страхового відшкодування в розмірі 194 406,21 грн. Ухвалою судді від 20.11.2019 р. у справі відкрито провадження за правилами позовного (спрощеного) провадження. Повідомленням суду від 20.11.2019 р. учасників справи повідомлено про розгляд справи за правилами позовного (спрощеного) провадження, яким одночасно сторонам роз`яснено їх процесуальні права на подачу відповідних заяв по суті справи у встановлені строки. Згідно частини першої статті 174 ЦПК України, що регулює питання видів та змісту заява про суті справи, при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Означене є правом учасників справи. Суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність учасників справи за правилами спрощеного позовного провадження та ухвалити заочне рішення відповідно до статті 280 ЦПК України. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, дійшов висновку про задоволення позову, виходячи з такого. Встановлено, що 20.03.2017 р. між Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Уніка» та [PERSON] укладено договір добровільного страхування № 833001/4610/0001211, відповідно до якого забезпеченим транспортним засобом є Мерседес-Бенц, державний реєстраційний номер [NUMBER] . 18.03.2018 р. в місті Києві сталася дорожньо-транспортна пригода за участю вказаного автомобіля під керуванням [PERSON] та автомобіля БМВ,державний реєстраційний номер [NUMBER] під керуванням відповідача [PERSON] . Постановою Печерського районного суду міста Києва від 11.05.2018 р. № 757/16150/18-п вищевказана дорожньо-транспортна пригода відбулась внаслідок порушення [PERSON] . Правил дорожнього руху України. У відповідності до умов договору страхування Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Уніка» на підставі сертифікатів та страхових актів здійснило виплату страхового відшкодування у розмірі 292 406,21 грн на рахунок СТО (платіжне доручення № 019260, № 022786 ). Відповідно до статті 27 Закону України «Про страхування» та статті 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, яка отримала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдану шкоду. Як зазначає Верховний Суд України в листі від 19.07.2011 р., перехід права вимоги від страхувальника (вигодонабувача) до страховика називається суброгацією. При суброгації нового зобов`язання із відшкодування збитків не виникає - відбувається заміна кредитора: потерпілий (а ним є страхувальник або вигодонабувач) передає страховику своє право вимоги до особи, відповідальної за спричинення шкоди. Внаслідок цього страховик виступає замість потерпілого. У спірному зобов`язанні відбулася заміна кредитора - страхувальник передав страховикові, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних виплат право вимоги до особи, відповідальної за завдані збитки. Аналогічна позиція міститься у постанові Верховного Суду України № 6-112ц13 від 25.12.2013 р. Отже, від дня страхового випадку внаслідок заміни кредитора у зобов`язанні з відшкодування шкоди до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування у межах загального строку позовної давності та у межах фактичних витрат незалежно від коефіцієнту зносу, ПДВ, оцінки транспортного засобу тощо, право вимоги переходить до особи, яка відповідальна за завдані страхувальнику збитки. Таким чином, виплативши страхове відшкодування відповідно до умов договору добровільного страхування, Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Уніка» набуло права зворотної вимоги до відповідача у справі (та його страховика ОСЦПВВНТЗ у межах страхової суми із вирахуванням франшизи). Збитками є втрати, який особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки) (пункт перший частини другої статті 22 ЦК України). Згідно пункту четвертого постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01.03.2013 р. «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статтей 116, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправильними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Відповідно до частини другої статті 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Згідно з роз`ясненнями, викладеними в пункті 14 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01.03.2013 р. «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», при визначені розміру та способу відшкодування шкоди, завданої майну потерпілого, судам слід врахувати положення статті 1192 ЦК України. Наприклад, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ такого ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Встановлено, що цивільно-правова відповідальність [PERSON] була застрахована у Публічному акціонерному товаристві «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» згідно полісу АМ/5766347 (страхова сума 100 000,00 грн; франшиза 2 000,00 грн). Позивач в позовній заяві стверджує, що остання визнала подію страховим випадком та взяті зобов`язання в межах страхової суми 98 000,00 грн за вирахуванням франшизі виконала на користь позивача. Отже невідшкодованою залишилась сума 194 406,21 грн. Згідно Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування (підпункт 9.1. статті 9). Розмір страхової суми за шкоду, заподіяну майну потерпілих, ставить 100 тисяч гривень на одного потерпілого (підпункт 9.3. статті 9). Страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту (частина друга підпункту 12.1. статті 12). У разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю майну третьої особи (частина перша підпункту 22.1. статті 22). Якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати (регламентованої виплати) за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою (останнє речення частини першої підпункту 36.1, статті 36). Страхувальником або особою, відповідальною за завдані збитки, має бути компенсована сума франшизи, якщо вона була передбачена договором страхування (підпункт 36.6. статті 36). Згідно статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Як зазначив своєю постановою від 10.02.2016 р. Верховний Суд України, за змістом статті 1194 ЦК України в системному зв`язку зі статтею 993 цього Кодексу та статтею 27 Закону № 85/96/ВР можна дійти висновку про те, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, переходить право вимоги до особи, відповідальної за завдані у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди в межах різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). З урахуванням наведеного суд дійшов висновку про задоволення позову та стягнення з відповідача на користь позивача 194 406,21 грн шкоди. У зв`язку із задоволенням позову в повному обсязі судові витрати у виді судового збору в розмірі 2 916,09 грн відповідно до статті 141 ЦПК України покладаються на відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved