Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-16 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача на його користь заборгованість за кредитним договором б/н від 21.09.2007 року та судові витрати по справі. Свої вимоги мотивує тим, що 21.09.2007 року до АТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернулась [PERSON] з метою отримання банківських послуг у зв`язку із чим нею було підписано заяву та було отримано кредит у розмірі 6000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. [PERSON] підтвердила свою згоду на те, що підписана нею заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку становить між ним та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. [INFO] [PERSON] померла. Станом на дату смерті заборгованість Позичальника перед Банком за кредитним договором № б/н від 21.09.2007 року становить 5957,62 грн. Згідно з паспортних даних встановлено, особою яка на час відкриття спадщини проживала з спадкодавцем є відповідач по справі [PERSON] , що стало підставою для звернення АТ КБ «ПРИВАТБАНК» з даним позовом про стягнення боргу з спадкоємця. В матеріалах справи міститься клопотання представника позивача про розгляд справи без участі представника позивача, не заперечує про заочний розгляд справи (а.с. 42). Відповідач по справі в судове засідання не з`явився, про дату та час судового засідання повідомлений належним чином про, що свідчить особистий підпис адресата про отримання відправлення (а.с. 98). Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Заочне рішення по справі не може бути ухвалено, оскільки у судовому засіданні від 29.01.2020 р. відповідач був присутній. Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, суд вважає, що в позові слід відмовити з наступних підстав. Ухвалою суду від 11.07.2019 року було відкрито загальне позовне провадження по справі та постановлено про витребування спадкової справи після смерті [PERSON] (а.с. 49). В судовому засіданні встановлено, що до АТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернулась [PERSON] з метою отримання банківських послуг у зв`язку із чим нею було підписано заяву від 21.09.2007 року (а.с. 9). У встановлений договором термін відповідач свої зобов`язання не виконала не погасила кредит, що призвело до виникнення перед установою банку заборгованості. [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 08.01.2015 року виданого ВДРАЦС реєстраційної служби Біляївського міськрайонного управління юстиції в Одеській області (а.с. 20). За Вих. Від 30.12.2015 року представник банку звернувся до Біляївської районної державної нотаріальної контори з претензією кредитора в порядку ст. 1281 ЦК України про включення кредитних вимог банку до спадкової маси, повідомлення про спадкоємців померлої (а.с. 29). Листом від 06.02.2016 року Біляївська районна державна нотаріальна контора Одеської області повідомила Банк про заведену спадкову справу за № 25/2016 та відмовила у наданні інформації, що містить нотаріальну таємницю (а.с. 30). Згідно з паспортних даних представником банку встановлено, що особою яка на час відкриття спадщини проживала з спадкодавцем є відповідач по справі [PERSON] , який згідно відмітки у паспорті серії [NUMBER] від 12.05.2005 року виданого Біляївським РВ УМВС України в Одеській області зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Адреса реєстрації відповідача збігається з адресою реєстрації боржника померлої [PERSON] (а.с.17-19). За вих. Від 18.04.2019 року представник банку звернувся з листом-претензією до відповідача, та повідомив про наявність заборгованості перед банком спадкодавця [PERSON] , оскільки відповідач є таким, що прийняв спадщину, його попереджено про необхідність відшкодування даного боргу перед банком, в межах прийнятого спадку. Докази направлення відправлення додано до справи (а.с. 31, 34 зворот). Частинами 1, 2 ст. 207 ЦК України встановлено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно положень ч. 2 ст. 639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Згідно ст. 628 ЦК України - зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. З матеріалів справи вбачається, що позивач свої зобов`язання за кредитним договором б/н від 21.09.2007 року виконав у повному обсязі, надавши [PERSON] кредитну карту з номером № [NUMBER] із встановленим кредитним лімітом (а.с. 71-77). Так, ознайомившись із наданим суду розрахунком заборгованості станом на 20.12.2017 року та виписки за договором, суд встановив, що [PERSON] здійснювала витрати кредитних коштів та внесення суми коштів на погашення заборгованості за кредитом до дати смерті, що підтверджує факт користування боржником кредитними коштами. Згідно з ч.1\~ст. 526 ЦК України\~зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Так, згідно розрахунку заборгованості, виконаної станом на 20.12.2017 р. заборгованість Позичальника перед Банком за кредитним договором № б/н від 21.09.2007 року становить 5957,62 грн., яка складається в тому числі з: заборгованості за кредитом - 5864,42 грн., заборгованості за відсотками 93,20 грн. (а.с. 4-8). Згідно\~ст.1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до\~ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч. 1, ч. 2\~ст. 1281 ЦК України, спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги. Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину незалежно від настання строку вимоги. Згідно\~ст. 1282 ЦК України, спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі. Оскільки позичальник (боржник) помер, то відповідати перед АТ КБ «Приватбанк» на підставі ст.ст.1281-1282 ЦК України\~за борги спадкодавця мають спадкоємці у межах вартості майна, одержаного у спадщину. Також, згідно роз`яснень, які містяться в постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 30 березня 2012 року, при вирішенні спорів щодо виконання зобов`язань за кредитним договором у випадку смерті боржника/позичальника за наявності поручителя чи спадкоємців суди мають враховувати, що з урахуванням положення\~ст. 1282 ЦК України\~спадкоємці боржника за умови прийняття спадщини є боржниками перед кредитором у межах вартості майна, одержаного у спадщину. При цьому спадкоємці несуть зобов`язання погасити нараховані відсотки і неустойку тільки в тому випадку, якщо вони вчинені позичальникові за життя. Інші нараховані зобов`язання фактично не пов`язані з особою позичальника і не можуть присуджуватися до сплати спадкоємцями. Таким чином, позивач зобов`язаний довести, що саме відповідач є спадкоємцем померлого, прийняв після нього спадщину, наявність спадкового майна та його вартість. Позивач зазначає, що спадкоємцем боржника у порядку ч.3\~ст.1268 ЦК України, є відповідач по справі, оскільки його місце реєстрації збігається з місцем реєстрації боржника. Положеннями пункту 3.22 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України №296/5 від 22.02.2012р.) передбачено, що доказами прийняття спадщини можуть бути наявність у паспорті спадкоємця відмітки про реєстрацію місця його проживання, відповідна довідка органу реєстрації місця проживання. Водночас реєстрація спадкоємця зі спадкодавцем за однією адресою не є достатнім та беззаперечним доказом прийняття спадщини, оскільки суд має перевірити чи вступили спадкоємці в управління або володіння спадковим майном, що свідчило б про прийняття ними спадщини. тобто, презумпція факту реєстрації може бути спростована відповідними доказами. Крім того, згідно зі ст.2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Як роз`яснив Вищий Спеціалізований Суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ у постанові № 5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», спадкоємці несуть зобов`язання погасити нараховані проценти, штрафи тільки в тому випадку, якщо вони вчинені позичальникові (спадкоємцеві) за життя. Інші нараховані зобов`язання фактично не пов`язані з особою позичальника і не можуть присуджуватися для сплати спадкоємцям. Обставинами, які мають юридичне значення для правильного вирішення спору між кредитором та спадкоємцем про стягнення заборгованості за кредитним договором у випадку смерті боржника є: прийняття спадкоємцями спадщини; наявність та розмір спадкового майна; згода поручителя відповідати перед кредитором за будь-якого нового боржника; невиконання чи неналежне виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором; пред`явлення позову до поручителя в межах строку, визначеного законодавством (ст. 1281 ЦК). Згідно ч.1ст.1217ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до\~ст.1268 ЦК України\~спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого\~статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. З матеріалів витребуваної спадкової справи встановлено, що станом на 16.07.2019 рік (день надання копії спадкової справи № 25/2016 держаним нотаріусом), ніхто не звертався до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини або відмови від неї, заповіт не складався. (а.с. 53-61). До матеріалів справи не надано копію рішення про визнання права власності на майно після смерті спадкоємця. Відповідно до п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі», враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні. В рішенні Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» (Заява № 26864/03) від 26 червня 2008 року зазначено, що у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін. Також в своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (п.1 ст. 32 Конвенції) неодноразово наголошував, що суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів: (п.45 Рішення ЄСПЛ у справі «Бочаров проти України» від 17.06.2011 р., заява №21037/05; п.75 Рішення ЄСПЛ у справі «Огороднік проти України» від 05.05.2015 р., заява № 29644/10; п.52 Рішення ЄСПЛ у справі «Єрохіна проти України» від 15.02.2013 р., заява №12167/04). Статтею 12 ЦПК України\~визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ст.13 ЦПК України). ПАТ КБ «ПриватБанк» звертаючись до суду виходить із положень статей 608, 1218, 1219 в поєднанні зі статтею 1282 ЦК України щодо заміни боржника в зобов`язанні спадкоємцем та переходу до спадкоємця усіх прав і обов`язків боржника. Аналіз наведених норм дає підстави для висновку про те, що у разі смерті боржника за кредитним договором спадкоємець несе відповідальність лише у межах вартості майна, одержаного у спадщину. Однак, порушуючи питання про стягнення зі спадкоємця заборгованості за кредитом, позивач в порушення вимог\~ст. 1282 ЦК України\~будь-яких обґрунтувань та доказів щодо вартості спадкового майна не надає. Клопотань про призначення експертизи, з метою визначення вартості майна, позивачем не заявлялось. Вказаний висновок суду узгоджується з висновком Верховного суду України, викладеного в постанові від 06 червня 2018 року по цивільній справі №533/370/16-ц. Згідно ч. 1, ч. 7 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Частиною 6\~ст. 81 ЦПК України\~визначено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, позивачем не надано суду належних та допустимих доказів щодо вартості майна, прийнятого спадкоємцями у спадщину. Відсутність відомостей щодо вартості майна, отриманого у спадщину, визначеного ринковою вартістю на час відкриття спадщини, в свою чергу позбавляє суд можливості вирішити позовні вимоги. Відповідно до ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Відповідно до ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у свої сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмету доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Наявність або\~відсутність обставин\~та фактів\~встановлюється на\~підставі доказів\~сторін,\~якими відповідно\~до ч.\~2\~ст.\~76\~ЦПК України\~є письмові,\~речові і\~електронні докази, висновки експертів, показаннями свідків. Положеннями ст.\~89\~ЦПК України\~встановлено,\~що суд\~оцінює докази\~за своїм\~внутрішнім переконанням,\~що ґрунтується\~на всебічному,\~повному,\~об`єктивному та\~безпосередньому дослідженні\~наявних у\~справі доказів. Жодні\~докази не\~мають для\~суду заздалегідь\~встановленої сили.\~Суд оцінює\~належність,\~допустимість,\~достовірність кожного\~доказу окремо,\~а також\~достатність і\~взаємний зв`язок\~доказів у\~їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст.\~13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.\~Збирання доказів у цивільних справах\~не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Враховуючи викладене, у зв`язку з недоведеністю позивачем факту одержання [PERSON] у спадщину майна достатньою вартістю для задоволення вимог банку, що виключає можливість стягнення на користь банку відповідної кредитної заборгованості, яку спадкоємець зобов`язаний задовольнити в межах вартості майна, одержаного в спадщину (стаття 1282 Цивільного кодексу України), позов слід залишити без задоволення. Відповідно до\~ст. 141 ЦПК України, сплачений позивачем судовий збір відносить за його рахунок.

Outcome: dismissed