Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-06 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду з позовом до [PERSON], в якому просив стягнути з нього суму незаконно отриманої допомоги по безробіттю у розмірі 17077,87 гривень. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 10.02.2016 року [PERSON] звернувся до Маріупольського міського центру зайнятості з особистою заявою, на підставі якої відповідачу було надано статус безробітного з 10.02.2016 року та згідно тексту якої відповідача було ознайомлено під особистий підпис з правами та обов'язками зареєстрованого безробітного, передбаченими Законами України «Про зайнятість населення» № 5067-VI від 05.07.2012 року та «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» № 1533-ІІІ від 02.03.2000 року. Однак під час реєстрації в Центрі зайнятості відповідач, в порушення обов'язків безробітного, приховав відомості про останнє місце роботи, в результаті чого Центром зайнятості були прийняті наступні рішення: НТ160216 від 16.02.2016 р.: надано статус безробітного з 10.02.2016 року; НТ160217 від 17.02.2016 р.: призначено допомогу по безробіттю з 17.02.2016 року по 10.02.2016 року, та розпочато виплату з 17.02.2016 року; НТ160729 від 29.07.2016 р.: припинено виплату допомоги по безробіттю з 29.07.2016 року, та припинено реєстрацію з 29.07.2016 року; НТ160729 від 29.07.2016 р.: зобов'язано повернути кошти у встановленому порядку, з 17.02.2016 року по 28.07.2016 року сума боргу складає 17077,87 гривень. Згідно Порядку розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплати матеріального забезпечення безробітним, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України і Державної податкової адміністрації України від 13.02.2009 року № 60/62, спеціалістами Центру зайнятості було проведено перевірку та складено акт розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплат матеріального забезпечення від 29.07.2016 року № 576. В ході перевірки було встановлено, що в період з 02.02.2016 року по 02.02.2016 року [PERSON] знаходився у трудових відносинах, а саме: 02.02.2016 року між відповідачем та ФОП [PERSON] було укладено трудовий договір № 4, на підставі якого розпорядженням ФОП [PERSON] № 4 відповідача з 02.02.2016 року було прийнято на роботу на посаду менеджера по продажам та 02.02.2016 року відповідача було звільнено за власним бажанням, за ст. 38 КЗпП України. Однак, під час реєстрації в Центрі зайнятості відповідач останнім місцем роботи зазначив посаду оператора лінії у виробництві харчової продукції у ТОВ «САТЕЛЛИТ», з якої був звільнений 03.12.2015 року на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України, за угодою сторін. Так, відповідно до п. 1 ч. 2 Порядку надання допомоги по безробіттю, у тому числі одноразової її виплати для організації безробітним підприємницької діяльності від 15.06.2015 № 613 та п. 4 ст. 23 Закону України № 1533-ІІІ, відповідач не мав права отримувати допомогу по безробіттю в період з 17.02.2016 року по 16.05.2016 року включно. Враховуючи вищевикладене, просив суд стягнути з відповідача на користь Маріупольського міського центру зайнятості суму незаконно отриманої допомоги по безробіттю в розмірі 17077,87 гривень та витрати по сплаті судового збору в розмірі 1378,00 гривень. Представник позивача Спесівцев В.Б. надав заяву про розгляд справи за його відсутністю, позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити у повному обсязі, не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідач у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку, причини своєї неявки суду не повідомив. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність відповідача та ухвалити заочне рішення відповідно до ст. 224 ЦПК України, оскільки представник позивача не заперечував проти заочного розгляду справи. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги з наступних підстав. Судом встановлено, що 10.02.2016 року [PERSON] звернувся до Маріупольського міського центру зайнятості з особистою заявою, на підставі якої відповідачу було надано статус безробітного з 10.02.2016 року та згідно тексту якої відповідача було ознайомлено під особистий підпис з правами та обов'язками зареєстрованого безробітного, передбаченими Законами України «Про зайнятість населення» № 5067-VI від 05.07.2012 року та «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» № 1533-ІІІ від 02.03.2000 року. Так, Центром зайнятості відносно відповідача [PERSON] були прийняті наступні рішення: НТ160216 від 16.02.2016 р.: надано статус безробітного з 10.02.2016 року; НТ160217 від 17.02.2016 р.: призначено допомогу по безробіттю з 17.02.2016 року по 10.02.2016 року, та розпочато виплату з 17.02.2016 року; НТ160729 від 29.07.2016 р.: припинено виплату допомоги по безробіттю з 29.07.2016 року, та припинено реєстрацію з 29.07.2016 року; НТ160729 від 29.07.2016 р.: зобов'язано повернути кошти у встановленому порядку, з 17.02.2016 року по 28.07.2016 року сума боргу складає 17077,87 гривень. Згідно Порядку розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплати матеріального забезпечення безробітним, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України і Державної податкової адміністрації України від 13.02.2009 року № 60/62, спеціалістами Центру зайнятості було проведено перевірку та складено акт розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплат матеріального забезпечення від 29.07.2016 року № 576. В ході перевірки було встановлено, що в період з 02.02.2016 року по 02.02.2016 року [PERSON] знаходився у трудових відносинах, а саме: 02.02.2016 року між відповідачем та ФОП [PERSON] було укладено трудовий договір № 4, на підставі якого розпорядженням ФОП [PERSON] № 4 відповідача з 02.02.2016 року було прийнято на роботу на посаду менеджера по продажам та 02.02.2016 року відповідача було звільнено за власним бажанням, за ст. 38 КЗпП України. Однак, під час реєстрації в Центрі зайнятості відповідач останнім місцем роботи зазначив посаду оператора лінії у виробництві харчової продукції у ТОВ «САТЕЛЛИТ», з якої був звільнений 03.12.2015 року на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України, за угодою сторін. Відповідно до п. 1 ч. 2 Порядку надання допомоги по безробіттю, у тому числі одноразової її виплати для організації безробітним підприємницької діяльності від 15.06.2015 № 613, допомога по безробіттю призначається центрами зайнятості з восьмого дня після реєстрації безробітного. Відповідно до п. 4 ст. 23 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», допомога по безробіттю особам, які звільнилися з останнього місця роботи за власним бажанням без поважних причин, призначається відповідно до частин першої та другої цієї статті, і її виплата починається з 91-го календарного дня. Оскільки останнім місцем роботи відповідача є саме посада менеджера по продажам у ФОП [PERSON], звідки його було звільнено 02.02.2016 року, за власним бажанням, а не зазначена в ПК відповідача посада оператора лінії у виробництві харчової продукції у ТОВ «САТЕЛЛИТ», звідки його було звільнено за угодою сторін, відповідач не мав права отримувати допомогу по безробіттю в період з 17.02.2016 року по 16.05.2016 року включно. Згідно з п. 2 ст. 36 ЗУ «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» застраховані особи, зареєстровані в установленому порядку як безробітні, зобов'язані своєчасно подавати відомості про обставини, що впливають на умови виплати їм забезпечення та надання соціальних послуг. Згідно з пп. 4 п. 2 ст. 44 ЗУ «Про зайнятість населення», зареєстровані безробітні зобов'язані інформувати територіальний орган центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, протягом трьох робочих днів про обставини припинення реєстрації, визначені у частині першій статті 45 цього Закону. Згідно з пп. 8 п. 1 ст. 45 ЗУ «Про зайнятість населення», реєстрація безробітного припиняється у разі встановлення факту подання особою недостовірних даних та документів, на підставі яких було прийнято рішення про надання їй статусу безробітного, призначення (виплати) матеріального забезпечення на випадок безробіття та надання соціальних послуг. Відповідно до п. 3 ст. 36 ЗУ «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг застрахованій особі внаслідок умисного невиконання нею своїх обов'язків та зловживання ними стягується з цієї особи відповідно до законодавства України з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати їй забезпечення та надання соціальних послуг. Відповідно до п. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Тобто, стосовно даного спору, майнова шкода, заподіяна позивачу відповідачем, полягає в тому, що відповідач отримував допомогу по безробіттю незаконно (знехтував своїми обов'язками). Таким чином, незаконно одержані матеріальні кошти в розмірі 17077,87 гривень, які є допомогою по безробіттю відповідачу за період з 17.02.2016 року по 16.05.2016 року, підлягають поверненню. Враховуючи, що суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог, на підставі ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору у розмірі 1378,00 гривень.

Outcome: approved