Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-30 00:00:00

Прокурор Тростянецького району Вінницької області звернувся до суду в інтересах держави в особі Тростянецької ЦРЛ з позовом до [PERSON] про відшкодування витрат на лікування особи, яка потерпіла від злочину, мотивуючи його тим, що [PERSON] 04.11.2013 року наніс удари руками, ногами та палицею в область голови, тулуба й кінцівок [PERSON], чим спричинив останньому тілесні ушкодження у вигляді забійної ран волосяної частини голови, синця верхнього повіка лівого ока, саден правого ліктьового суглобу, які згідно висновку експерта відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що не спричинили короткочасного розладу здоров'я. В результаті отриманих тілесних ушкоджень [PERSON] з 05.11.2013 року по 11.11.2013 року проходив стаціонарне лікування в травматологічному відділенні Тростянецької ЦРЛ, на його лікування закладом охорони здоров'я затрачено 845,56 грн. Ухвалою Тростянецького районного суду Вінницької області від 10.12.2013 року кримінальне провадження по обвинуваченню [PERSON] за ч.1 ст. 125 КК України закрито у зв'язку з відмовою потерпілого від обвинувачення. На час звернення до суду [PERSON] завдані державі збитки не відшкодував, а тому прокурор просить стягнути з [PERSON] на користь Тростянецької ЦРЛ витрати на лікування потерпілого від злочину [PERSON] в розмірі 845,56 грн. Прокурор Басюк А.А. в судове засідання не з'явився, подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив суд за обставин, викладених у позові їх задовольнити (а.с.24). Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, проти заявлених позовних вимог не заперечив (а.с.25). Суд вважає можливим розглянути справу у відсутності сторін відповідно до ст. 158 ч.2 ЦПК України, враховуючи, що кожен з них скористався своїми процесуальними правами. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що відповідно до ухвали Тростянецького районного суду Вінницької області від 10.12.2013 року, що набула законної сили, кримінальне провадження по обвинуваченню [PERSON] у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 125 КК України закрито у зв'язку з відмовою потерпілого [PERSON] від обвинувачення. В результаті даного злочину, згідно висновку експерта №189 від 18.11.2013 року потерпілий [PERSON] отримав легкі тілесні ушкодження, що не спричинили короткочасного розладу здоров'я у вигляді забійної ран волосяної частини голови, синця верхнього повіка лівого ока, саден правого ліктьового суглобу (а.с.7). Відповідно до медичної карти №4977 [PERSON] від отриманих тілесних ушкоджень з 05.11.2013 року по 11.11.2013 року проходив стаціонарне лікування в травматологічному відділенні Тростянецької ЦРЛ (а.с.5-6). Згідно довідки Тростянецької ЦРЛ №12 від 17.02.2015 року закладом охорони здоров'я на лікування [PERSON] витрачено 845,56 грн. (вартість одного ліжко - дня становить 122,08 грн.) (а.с.4), що відповідає положенням п. 2 постанови Кабінету Міністрів України від 16 липня 1993 року № 545 «Про затвердження Порядку обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров'я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання», відповідно до якого сума коштів, яка підлягає відшкодуванню, визначається закладом охорони здоров'я, в якому перебував на лікуванні потерпілий, виходячи з кількості ліжко-днів, проведених ним в стаціонарі, та вартості витрат на його лікування в день. Встановленим обставинам справи відповідають правовідносини, врегульовані нормами ЦК України щодо загальних підстав відшкодування шкоди. Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ч.ч. 1,3 ст. 1206 ЦК України, особа, яка вчинила злочин, зобов'язана відшкодувати витрати закладові охорони здоров'я на лікування потерпілого від цього злочину, крім випадку завдання шкоди при перевищенні меж необхідної оборони або у стані сильного душевного хвилювання, що виникло раптово внаслідок насильства або тяжкої образи з боку потерпілого, а якщо лікування проводилося закладом охорони здоров'я, що є у державній власності, у власності Автономної Республіки Крим або територіальної громади, кошти на відшкодування витрат на лікування зараховуються до відповідного бюджету. Крім того, відповідно до п. 4 постанови КМ України від 16 липня 1993 року № 545 «Про затвердження Порядку обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров'я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання», стягнені в установленому порядку кошти залежно від джерела фінансування закладу охорони здоров'я, у якому перебував на стаціонарному лікуванні потерпілий, зараховуються до відповідного бюджету або на користь юридичної особи (відомства), якій належить заклад охорони здоров'я. Враховуючи, що відповідачем вчинено злочин, в результаті якого потерпілому [PERSON] спричинено легкі тілесні ушкодження, що підтверджено матеріалами справи, а закладом охорони здоров'я понесені витрати на лікування потерпілого, суд приходить до висновку, що позов обґрунтований, права позивача порушені, порушене право підлягає захисту, а позов підлягає до задоволення. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача підлягає до стягнення сума судового збору на користь держави в розмірі 243,60 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved