Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-05 00:00:00

Процедура: 1. 12 липня 2018 року позивач, [PERSON] , (далі - Позивач), звернулася до суду в інтересах свого малолітнього онука [PERSON] , [INFO] , з позовною заявою до своєї дочки, [PERSON] , (далі - Відповідач-1), та батька дитини, [PERSON] (далі - Відповідач-2), про визначення місця проживання дитини з нею, бабусею дитини, за адресою її реєстрації та проживання в будинку [ADDRESS] , та про стягнення з Відповідача-1на її користь аліментів на утримання онука в розмірі 1/4 частки усіх видів заробітку (доходу), але не менше прожиткового мінімуму на одну дитину відповідного віку щомісячно, починаючи з дня подання позову та до повноліття дитини (том №1, а.с. 1-5). 2. Відповідно до ч.4 ст.274 ЦПК України ухвалою суду від 20 липня 2018 року позовну заяву Позивача до Відповідача-1 та Відповідача-2 про визначення місця проживання дитини та стягнення аліментів, третя особа - орган опіки та піклування виконавчого комітету Світловодської міської ради Кіровоградської області, прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі №401/1708/18, постановлено проводити розгляд справи в порядку загального позовного провадження, та призначено в справі підготовче засідання (том №1, а.с. 45). 3. Ухвалою суду від 12 вересня 2018 року справу призначено до судового розгляду у відкритому судовому засіданні (том №1, а.с. 60). 4. Заочним рішенням суду від 11 жовтня 2018 року задоволено позовну заяву, визначено місце проживання дитини [PERSON] , [INFO] , разом з його бабусею [PERSON] за місцем їх реєстрації та проживання за адресою [ADDRESS] . Також, рішенням суду ухвалено стягувати з Відповідача-1 на користь Позивача аліменти на утримання дитини [PERSON] в розмірі 1/4 частини від усіх видів її доходу (заробітку), щомісячно, але не менше прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 12 липня 2018 року, і до досягнення дитиною повноліття, до [INFO] (том №1, а.с. 73-78). 5. При цьому, 16 липня 2018 року позивач, [PERSON] , звернулася до суду в інтересах свого малолітнього онука [PERSON] з позовною заявою до [PERSON] про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на утримання дитини в розмірі 1/4 частки усіх видів заробітку (доходу), але не менше прожиткового мінімуму на одну дитину відповідного віку щомісячно, починаючи з дня подання позову до повноліття дитини (том №3, а.с.1-4). 6. Відповідно до ч.4 ст.274 ЦПК України ухвалою суду від 12 вересня 2018 року (головуючий суддя Іващенко В.М.) позовну заяву [PERSON] (далі - Позивач) до [PERSON] (далі - Відповідач-2) про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на утримання дитини, прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі №401/1760/18, постановлено проводити розгляд справи в порядку загального позовного провадження, та призначено в справі підготовче засідання на 18 жовтня 2018 року (том №3, а.с. 40). 7. 27 грудня 2018 року позивач, [PERSON] , у справі №401/1760/18 збільшила позовні вимоги та доповнила позовну заяву вимогою про позбавлення батьківських прав [PERSON] (далі - Відповідач-1) стосовно сина [PERSON] (том №3, а.с. 70-74). 8. Також, 21 листопада 2018 року позивач, [PERSON] , звернулася до суду в інтересах свого малолітнього онука [PERSON] , [INFO] , з позовною заявою до Відповідача-1 та Відповідача-2 про встановлення опіки над дитиною (том №5, а.с. 1-5). 9. Відповідно до ч.4 ст.274 ЦПК України ухвалою суду від 30 листопада 2018 року позовну заяву [PERSON] до Відповідача-1 та Відповідача-2 про встановлення опіки над дитиною, третя особа - орган опіки та піклування виконавчого комітету Світловодської міської ради Кіровоградської області, прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі №401/3083/18, постановлено проводити розгляд справи в порядку загального позовного провадження, та призначено в справі підготовче засідання (том №5, а.с. 27). 10. Ухвалою суду від 14 лютого 2019 року клопотання представника Відповідача-2 про об`єднання в одне провадження цивільної справи №401/3083/18 за позовом Позивача до Відповідача-1 та Відповідача-2 про встановлення опіки над дитиною, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог - орган опіки та піклування виконавчого комітету Світловодської міської ради, з цивільною справою №401/1760/18 за позовом Позивача до Відповідача-1 та Відповідача-2 про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог - орган опіки та піклування виконавчого комітету Світловодської міської ради, разом зі справою №401/3083/18 передано для розгляду по суті судді Іващенку В.М. в провадженні якого перебувала первісна справа №401/1760/18 (том №1, а.с. 191, 240, том №5, а.с.191). 11. Ухвалою суду від 26 лютого 2019 року (головуючий суддя Іващенко В.М.) цивільну справу №401/3083/18 за позовами Позивача до Відповідача-1 та Відповідача-2 про встановлення опіки над дитиною об`єднано в одне провадження з первісною справою №401/1760/18 за позовами Позивача до Відповідача-1 та Відповідача-2 про позбавлення батьківських прав, та стягнення аліментів, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог - орган опіки та піклування виконавчого комітету Світловодської міської ради (том №3, а.с.189, том №1 а.с.242). 12. Ухвалою суду від 14 січня 2019 року задоволено заяву Відповідача-1, [PERSON] , скасовано заочне рішення суду від 11 жовтня 2018 року, ухвалене в цивільній справі №401/1708/18 за позовом [PERSON] до [PERSON] та [PERSON] про визначення місця проживання дитини та стягнення аліментів, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог - орган опіки та піклування виконавчого комітету Світловодської міської ради, призначено в справі підготовче засідання на 14 лютого 2019 року (том №1, а.с. 157). 13. Ухвалою суду від 06 березня 2019 року відмовлено в задоволенні клопотання представника Відповідача-2, [PERSON] , адвоката Лашко О.О. про об`єднання в одне провадження справи №401/1708/18 за позовом [PERSON] до Відповідача-1 та Відповідача-2 про визначення місця проживання їх дитини та стягнення аліментів, з цивільною справою №401/1760/18 за позовом [PERSON] до Відповідача-1 та Відповідача-2 про позбавлення їх батьківських прав, встановлення опіки над дитиною, та стягнення аліментів. При цьому, вказаною ухвалою суду від 06 березня 2019 року задоволено клопотання представника позивачки, [PERSON] - адвоката Доля Г.О., та зупинено провадження у справі №401/1708/18 до набрання законної сили судовим рішенням у цивільній справі №401/1760/18 за позовами [PERSON] до Відповідача-1 та Відповідача-2 про позбавлення батьківських прав, встановлення опіки над дитиною та стягнення аліментів (том №1, а.с. 247-250). 14. Заперечуючи проти задоволення позовних вимог про позбавлення батьківських прав Відповідач-1, [PERSON] , 15 березня 2019 року подала до суду позовну заяву до Позивача, [PERSON] , про відібрання малолітньої дитини, [PERSON] (том №6, а.с. 1-4). 15. Відповідно до ч.4 ст.274 ЦПК України ухвалою суду від 04 квітня 2019 року (головуючий суддя Іващенко В.М.) прийнято до розгляду позов [PERSON] про відібрання дитини від [PERSON] , відкрито провадження у цивільній справі №401/1038/19, постановлено проводити розгляд справи в порядку загального позовного провадження, та призначено в справі підготовче засідання на 21 травня 2019 року (том №6, а.с. 36). 16. Ухвалою суду від 11 червня 2019 року (головуючий суддя Іващенко В.М.) цивільну справу №401/1760/18 за позовами [PERSON] до [PERSON] та [PERSON] про позбавлення батьківських прав, встановлення опіки над дитиною, та стягнення аліментів, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог - орган опіки та піклування виконавчого комітету Світловодської міської ради, об`єднано в одне провадження зі справою №401/1038/19 за позовом [PERSON] до [PERSON] про відібрання малолітньої дитини, треті особи орган опіки та піклування виконавчого комітету Світловодської міської ради, [PERSON] Вказаною ухвалою суду об`єднану справу №401/1760/18 передано іншому складу суду для вирішення питання про об`єднання в одне провадження зі справою №401/1708/18 за позовом [PERSON] до [PERSON] та [PERSON] про визначення місця проживання дитини та стягнення аліментів, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог - орган опіки та піклування виконавчого комітету Світловодської міської ради (том №4, а.с. 76, том №6, а.с. 69). 17. Постановою Кропивницького апеляційного суду від 13 травня 2019 року задоволено апеляційну скаргу представника Відповідача-1, адвоката Таранкової О.О., скасовано ухвалу Світловодського міськрайонного суду від 06 березня 2019 року про зупинення провадження у справі, направлено справу №401/1708/18 для продовження розгляду до суду першої інстанції (том №2, а.с.68-73). 18. Ухвалою суду від 18 червня 2019 року призначено в цивільній справі №401/1708/18 за позовом [PERSON] до Відповідача-1 та Відповідача-2 про визначення місця проживання дитини та стягнення аліментів, підготовче судове засідання на 03 липня 2019 року (том №3, а.с. 83). 19. Ухвалою суду від 12 липня 2019 року цивільну справу №401/1708/18 за позовом [PERSON] до Відповідача-1 та Відповідача-2 про визначення місця проживання дитини та стягнення аліментів, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог - орган опіки та піклування виконавчого комітету Світловодської міської ради, об`єднано з цивільною справою №401/1760/18 за позовами [PERSON] до Відповідача-1 та Відповідача-2 про позбавлення батьківських прав, встановлення опіки над дитиною та стягнення аліментів, та за зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON] про відібрання малолітньої дитини, треті особи орган опіки та піклування виконавчого комітету Світловодської міської ради, [PERSON] . Вказаною ухвалою суду від 12 липня 2019 року відмовлено в задоволенні клопотання представника Відповідача-1, [PERSON] , адвоката Таранкової О.О., про зупинення провадження у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] та [PERSON] про визначення місця проживання дитини та стягнення аліментів, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог - орган опіки та піклування виконавчого комітету Світловодської міської ради, до прийняття рішення у справі за позовами [PERSON] до [PERSON] та [PERSON] про позбавлення батьківських прав, встановлення опіки над дитиною та стягнення аліментів, та за зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON] про відібрання малолітньої дитини, треті особи орган опіки та піклування виконавчого комітету Світловодської міської ради, [PERSON] (том №7, а.с. 33-37, 74-77). 20. Ухвалою суду від 12 липня 2019 року задоволено клопотання первічного позивача та витребувано з Державної прикордонної служби України відомості про виїзд Відповідача-1, громадянки України [PERSON] , [INFO] ,за кордон та про її повернення (в`їзд) до України, за період 2015 - 2019 роки (том №7, а.с. 38). 21. Ухвалою суду від 12 липня 2019 року закрито підготовче провадження та призначено об`єднану справу №401/1708/18 до судового розгляду у відкритому судовому засіданні, та витребувано у Відповідачки-1 для огляду документи (том №7, а.с. 42). 22. Судові засідання, призначені у справі на 26 липня 2019 року та 28 жовтня 2019 року, за заявами представників сторін були відкладені. 23. Ухвалою суду від 25 листопада 2019 року прийнято відмову первісного позивача [PERSON] від позову до Відповідача-2 про позбавлення батьківських прав [PERSON] , і провадження у справі в цій частині закрито. Позиція первісного позивача, [PERSON] : 1. В обгрунтування позовних вимог позивач, [PERSON] зазначала, що її позовні вимоги спрямовані на захист прав та законних інтересів її малолітнього онука з метою створення належних умов для виховання, утримання та лікування дитини, оскільки відповідачі - батьки дитини самоусунулися від виконання своїх батьківських обов`язків з жовтня 2015 року. Позивач вказувала, що вона є рідною бабусею малолітнього [PERSON] , який народився [INFO] в м. Києві. Батьками онука [PERSON] є її донька, [PERSON] , [INFO] , (далі - Відповідач-1) та [PERSON] , [INFO] , (далі - Відповідач-1). На час народження онука, його батьки були студентами, проживали в гуртожитку в Києві, та перебували у зареєстрованому відділом Державної реєстрації актів цивільного стану по м.Світловодськ 05 серпня 2015 року шлюбі. Відповідачі на той час не мали, та не мають власного житла. 06 жовтня 2015 року Відповідач-1, [PERSON] , привезла новонародженого сина [PERSON] з Києва в Світловодськ, до неї, Позивачки, до дому. Проживши з нею та з дитиною близько двох тижнів, Відповідачка-1 уїхала продовжувати навчатися до Києва, а сина [PERSON] , за усною домовленістю, залишила у неї, Позивачки, за адресою: будинок [ADDRESS] . Вказаний будинок є її власністю. Починаючи з жовтня 2015 року і до цього часу її онук, [PERSON], постійно проживає з нею за адресою: будинок [ADDRESS] , та знаходиться на її повному утриманні і вихованні. З того часу, як дитина проживає у неї, батьки дитиною не цікавилися, матеріальної допомоги чи коштів на утримання дитини батьки не надавали. Онук [PERSON] страждає на ряд захворювань, (синдром м`язково - дістонічних розладів як наслідок гіпоксично - ішемічного пошкодження головного мозку за гіпертонічним типом, лівобічна пірамідна недостатність) та потребує постійного лікування та догляду. Вона забезпечує лікування онука, разом з дитиною перебуває у лікарнях, на обстеженнях, на лікарських консультаціях. Жодний з батьків станом здоров`я дитини не цікавиться. Її дочка, Відповідач-1, декілька раз у рік на декілька годин приїжджала до неї в гості, влаштовувала сварки, після чого їхала по своїх справах. Вона знає, що Відповідачка -1 періодично виїжджає на заробітки за кордон. Під час останнього приїзду у квітні 2018 року Відповідачка-1 вчинила сварку, та нанесла їй та своїй бабусі побої в присутності онука. Відповідач-2, до часу звернення її до суду з позовом про позбавлення батьківських прав, до дитини у гості не приїжджав, життям дитини не цікавився, матеріальної допомоги їй не надавав. Дитина не знає батька і не бачила його жодного разу. Після її звернення до суду Відповідач-2 став надавати матеріальну допомогу, став приїжджати, цікавитися життям свого сина. В своєму будинку вона створила для онука необхідні умови, для дитини є окрема кімната, меблі, іграшки, належне харчування, що підтверджується актом обстеження житлово-побутових умов. 2. В обгрунтування своїх позовних вимог позивач, [PERSON] , надала суду копії доказів та документів: - паспортів позивача, [PERSON] , та відповідачів [PERSON] , [PERSON] (том №1, а.с. 6, 10-12, том №3, а.с. 5,9-11); - свідоцтва про народження [PERSON] , [INFO] (том №1, а.с.7, том№3, а.с.6); - свідоцтва про народження відповідачки [PERSON] (том №1, а.с.8, том №3 а.с.7); - свідоцтва про шлюб відповідачів [PERSON] та [PERSON] (том №1, а.с.9, том №3, а.с.8); - закордонного паспорта відповідачки [PERSON] (том №1, а.с.13, том №3, а.с.110-112); - довідки про склад сім`ї позивачки [PERSON] , з якою проживає з 06 жовтня 2015 року онук [PERSON] (том №1, а.с.14, том№3, а.с.12); - письмових заяв сусідки позивачки до служби у справах дітей (том №1, а.с.15-17); - документів медичних закладів про стан здоров'я відповідача-1 [PERSON] (том №1, а.с.18-22, том №3, а.с.114-120); - документів медичних закладів про стан здоров'я дитини [PERSON] (том №1, а.с. 23-25); - повідомлення головного лікаря КЗ «Центр первинної медико-санітарної допомоги» від 04 травня 2018 року про те, що догляд за дитиною [PERSON] , [INFO] , здійснює його бабуся [PERSON] (том №1, а.с. 26); - повідомлення Світловодського відділу поліції ГУНП в Кіровоградській областівід 26.04.2018 р. (том №1, а.с. 27); - акту обстеження житлово-побутових умов позивачки [PERSON] від 15 травня 2018 року для визначення місця проживання малолітнього [PERSON] (том №1, а.с. 28, том №3, а.с.20); - дипломів про здобуту в Національному технічному університеті України «Київський політехнічний інститут» вищу освіту [PERSON] (навчання в період з 2011 по 2015 роки денна форма, навчання в період з 2015 по 2017 роки денна форма) (том №2, а.с. 106, 107); - трудової книжки [PERSON] [NUMBER] (том №2, а.с. 108); - трудової угоди від 01.04.2016 р. між ТОВ «Клева-Травел» та [PERSON] про надання організації послуг в період з 01.04.2016 року по 30.06.2016 року (том №3, а.с.109); - закордонного паспорту [PERSON] , виданий 14.08.2017 року, з відміткою про її перебування у Польщі в період з 02.09.2017 року по 20.11.2017 р. (том №3, а.с.111,112); - трудового договору від 03.09.2018 р. між рестораном «Срібна Гора» (м. Краків Польща) та [PERSON] на період з 06.09.2018 року по 31.08.2021 року(том №3, а.с. 113); - довідки про реєстрацію місця проживання малолітнього [PERSON] від 13 листопада 2018 року за адресою: [ADDRESS] (том №3, а.с. 121); - декларації з лікарем КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги Світловодської міської ради, який надає первинну медичну допомогу малолітньому [PERSON] , та медичні документи щодо стану здоров`я дитини [PERSON] (том №3, а.с. 122-154); - висновків спеціалістів - практикуючих дитячих та сімейних психологів щодо соціально-психологічного портрету [PERSON] та її онука малолітнього [PERSON] , згідно якого психологи не рекомендують насильно відокремлювати бабусю від онука, міняти без потреби (якщо це не загроза для його життя) місце проживання хлопчика. Малолітній [PERSON] потребує індивідуального навчання, постійного догляду та присутності близьких людей, яким він довіряє. Міняти умови та спосіб життя, в звязку з низькою та повільною адаптацією хлопчика, наявністю певних ускладень його захворювань, психологи не рекомендують різко змінювати звичне та зрозуміле для дитини оточуюче середовище. Якщо мати, [PERSON] , планує стати частиною життя свого сина, то має пройти сама курс реабілітації та навчання догляду за дітьми з особливими потребами, школу материнства, обстежитися, а припотребі і лікуватися (том №3, а.с. 156-167); - довідки від 25 жовтня 2018 року завідувача ДНЗ (ясла-садок) №14 про те, що [PERSON] , 2015 року народження, відвідує дошкільний навчальний заклад з 08 жовтня 2018 року (том №3, а.с.168). Ухвалою суду від 12 липня 2019 року задоволено клопотання первісного позивача [PERSON] та витребувано з Державної прикордонної служби України відомості про виїзд Відповідача-1, громадянки України [PERSON] , [INFO] ,за кордон та про її повернення (в`їзд) до України, за період 2015 - 2019 роки (том №7, а.с. 38). Згідно повідомлення від 24 липня 2019 року Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України громадянка України [PERSON] , [INFO] , дійсно: - виїжджала з України 12 червня 2017 року повернулася 20 листопада 2017 року; - виїжджала з України 20 квітня 2018 року повернулася 11 грудня 2018 року; - виїхала з України 05 червня 2019 року (том №7, а.с.87). 3. В судовому засіданні позивачка та її представник позовні вимоги підтримали з підстав викладених у позовних заявах. Пояснили, що батьки дитини, Відповідач-1 та Відповідач-2 з жовтня 2015 року не можуть і не бажають створити належні умови для розвитку та виховання дитини, вихованням дитини не займаються, матеріально дитину не утримують, станом здоров`я не цікавляться її лікуванням не займаються, між собою питання щодо місця проживання дитини не вирішують, дитина позбавлена батьківського піклування та з народження з ними не проживає, перебуває на її повному утриманні, отже, відповідачі фактично ухилялися від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню дитини. 4. На підставі викладеного, з метою захисту прав та законних інтересів дитини, позивачка, [PERSON] , просила суд: - позбавити Відповідач-1 та Відповідач-2 батьківських прав стосовно їх сина [PERSON] ; - встановити опіку над дитиною та призначити її опікуном дитини; - визначити місце проживання дитини з нею, бабусею дитини, за адресою її реєстрації та проживання в будинку [ADDRESS] ; - стягувати з Відповідача-1 та Відповідача-2 на її користь аліментів на утримання онука в розмірі 1/4 частки усіх видів заробітку (доходу) з кожного, але не менше прожиткового мінімуму на одну дитину відповідного віку щомісячно, починаючи з дня подання позову та до повноліття дитини. Також з вказаних підстав [PERSON] заперечувала проти задоволення позову [PERSON] про відібрання дитини. Позиція Відповідачки-1, [PERSON] : 1. Відповідачка-1, [PERSON] , позовні вимоги [PERSON] не визнала. Заперечуючи проти позовних вимог [PERSON] , Відпловідачка -1, [PERSON] , 15 березня 2019 року подала позов до [PERSON] про відібрання дитини. В обгрунтування своїх вимог зазначала, що дійсно є матір`ю малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . Дитина народилася від шлюбу з [PERSON] коли вона була студенткою останнього курсу КПІ та проживала в гуртожитку сімейного типу разом з [PERSON] в м. Києві. Після народження її син захворів і вона з ним перебувала у лікарні. Після лікарні її мати [PERSON] забрала її з дитиною до місця свого проживання в м. Світловодськ. Вона ніколи не ухилялась та не ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Дійсно у неї зі своєю матір'ю позивачкою, [PERSON] , у жовтні 2015 року була домовленість про тимчасове проживання її дитини сина [PERSON] в м. Світловодську зі [PERSON] доки дитина виросте та буде відвідувати дошкільний навчальний заклад, та доки вона не закінчить навчання та не влаштується на роботу. У жовтні 2015 року вона, залишивши сина у матері [PERSON] , повернулася та стала працювати в Києві, потім виїхала на заробітки до Польщі, заробляти гроші на утримання дитини, оскільки батько дитини - [PERSON] не допомагав. Вона періодично приїжджала до м. Світловодська де жила у матері, допомагала матеріально утримувати дитину, спілкувалась з нею, приймала участь у вихованні та лікуванні свого сина. З квітня по грудень 2018 року вона знаходилася на заробітках у Польщі. У грудні 2018 року вона повернулася з Польщі на Україну та дізналася про звернення [PERSON] з позовами до суду. З грудня 2018 року вона проживає в орендованій окремій кімнаті зі своїм співмешканцем [PERSON] в житловому одноповерховому чотирьохкімнатному будинку [ADDRESS] . З січня 2019 року вона офіційно працевлаштована в ПП «Каіс Плюс» в м. Луцьку Волинської області, яке знаходиться в м. Луцьку Волинської області, де отримує заробітну плату. Після приїзду з Поліщі вона хотіла забрати дитину та проживати з нею в Києві, але [PERSON] їй відмовила. Вона не заперечує, що [PERSON] належним чином проявляє турботу до її сина, однак бажає, шоб син проживав разом з нею, і вона буде його виховувати. 2. В обгрунтування своїх вимог відповідач-1, [PERSON] , надала суду копії доказів: - закордонного паспорту з відомостями про перетинання [PERSON] кордону України (том №1, а.с. 97); - довідки про реєстрацію місця проживання [PERSON] в [ADDRESS] ;(том №1, а.с. 99); - довідки дошкільного навчального закладу (ясла-садок) №14 загального типу комунальної власності виконавчого комітету Світловодської міської ради від 26 грудня 2018 року про те, що [PERSON] , 2015 р.н., відвідує заклад з 08 жовтня 2018 року (том №1, а.с.100, том №3, а.с. 105); - звернення [PERSON] від 26 грудня 2018 року до служби у справах дітей виконавчого комітету Світловодської міської ради про те, що її мати [PERSON] перешкоджає бачитися з її малолітнім сином [PERSON] , та не допускає до дитини (том №1, а.с.101, том №3, а.с.106); - позовної заяви [PERSON] про розірвання шлюбу з [PERSON] , та ухвали Подільського районного суду міста Києва від 07 лютого 2018 року про відкриття провадження у справі (том №1, а.с. 103-105); - банківських виписок по рахунках [PERSON] відкритих в АТ «Райффайзен» (том №1, а.с. 112-122); - документів з ЛДЦ «Арника плюс» про результати обстеження [PERSON] в 2018 року (том №1, а.с. №123,125, том №3, а.с.108-110); - виписки по картці 4149 4978 4818 4729 у АТ Комерційний Банк «ПриватБанк» [PERSON] за період 2016-2018 роки (том №1, а.с. 126); - акту обстеження житлових умов від 09 січня 2019 про те, що [PERSON] з грудня 2018 року та її співмешканець [PERSON] , 1978 року народження, мешкають в окремій кімнаті в житловому одноповерховому чотирьохкімнатному будинку [ADDRESS] (том №1, а.с. 144, том №3, а.с.132); - довідки №1 від 11 січня 2019 р. про те, що [PERSON] працює у ПП «КАІС Плюс» в м. Луцьку на посаді-інженера-програміста з 10 січня 2019 року з посадовим окладом 4400 грн. та характеристика з місця роботи (том №1, а.с. 145, 146, 186); - письмової заяви [PERSON] від 14 січня 2019 року про її згоду на проживання у [PERSON] її дитини до прийняття судового рішення (том №1 а.с.152); - заяви до служби у справах дітей від 16 січня 2019 року про перегляд висновку органу опіки та піклування (том №1, а.с. 182, том №3, а.с.123); - довідки з місця роботи від 15 січня 2019 р. (том №1, а.с. 186, том №3, а.с.127); - листа до [PERSON] про повідомлення реквізитів для перерахування коштів на утримання дитини (том №1, а.с. 187); - відповіді Світловодського відділу поліції від 23 січня 2019 р. вих.№1/203/111/2018 про те, що між відповідачою та позивачкою за місцем проживання останньої сварка щодо перешкод у спілкуванні з дитиною (том №1, а.с. 216); - листа від 06 лютого 2019 року про добровільну сплату коштів на утримання дитини до вирішення судом спору та квитанцій про сплату коштів на утримання дитини (том №1, а.с. 220-223); - квитанції про перерахування [PERSON] грошових коштів на користь [PERSON] за лютий 2019 року - в розмірі 2000 грн., за березень 2019 року - в розмірі 2000 грн., за квітень 2019 року - в розмірі 2000 грн. (том №4, а.с.3, 5, 7); - довідки про доходи [PERSON] з ТОВ «Телесвіт» за період з травня по вереснень 2017 року, з листопада 2017 року по квітень 2018 року ( том №4, а.с. 9, том №6 а.с.26, 27); - копія трудового договору від 03.09.2018 р. між рестораном «Срібна Гора» (м. Краків Польща) та [PERSON] на період з 06.09.2018 року по 31.08.2021 року (том №4, а.с.12, том №6, а.с. 28); - договору оренди житлового приміщення від 20 березня 2019 року, який укладено в с. Оздів Луцького району Волинської області між [PERSON] (орендодавець) і [PERSON] (орендатор), відповідно до якого [PERSON] за щомісячну орендну плату в розмірі 100 грн. приймає у строкове користування окрему кімнату в житловому будинку [ADDRESS] , який належить [PERSON] на строк 2 роки 11 місяців (том №4, а.с.13, 14); - акту обстеження житлових умов від 15 лютого 2019 про те, що [PERSON] з грудня 2018 року та її співмешканець [PERSON] , 1978 року народження, мешкають в окремій кімнаті в житловому одноповерховому чотирьохкімнатному будинку [ADDRESS] (том №4, а.с.15); - свідоцтва про шлюб відповідачів [PERSON] та [PERSON] (том №6, а.с.7); - свідоцтва про народження сина [PERSON] , [INFO] (том №6, а.с.8). 3. В судовому засіданні відповідачка, [PERSON] та її представник зустрійний позов підтримали з підстав в ньому викладених, проти задоволення позовів [PERSON] заперечували. 4. На підставі викладеного, Відповідачка-1 [PERSON] зазначаючи, що [PERSON] чинить їй перешкоди в спілкуванні з дитиною, та в її участі у вихованні сина, вона як матір малолітньої дитини має переважне право про визначення місця проживання дитини з нею, право на безперешкодне спілкування з дитиною, просила суд задовольнити її позов про відібрання від [PERSON] дитини, а в задоволенні позовів [PERSON] - відмовити (том №3, а.с.101-103). Позиція Відповідача-2, [PERSON] : 1. Відповідач-2, [PERSON] , позов [PERSON] про визначення з нею місця проживання його сина та стягнення з нього аліментів на утримання сина визнав. В судовому засіданні зазначив, що дійсно з серпня 2015 року він перебував з [PERSON] у зареєстрованому шлюбі, та у них народився син [PERSON] . На момент народження сина, він навчався в КУП НАН України та з [PERSON] мешкали в гуртожитку в м. Києві, де умови для проживання з дитиною не відповідали для нормального проживання, а тому вирішили, що дитина буде проживати з матір`ю відповідачки [PERSON] - [PERSON] в [ADDRESS] з листопада 2015 року, де і проживає дитина до теперішнього часу. Фактичні шлюбні відносини з відповідачкою [PERSON] остаточно припинились з травня 2017 року. Рішенням Подільського районного суду м. Києва 27 березня 2019 року шлюб мі ними розірвано. Він та його матір [PERSON] після народження [PERSON] , допомагали матеріально забезпечувати дитину, але через погіршення стосунків між позивачкою та її донькою, він був позбавлений можливості спілкуватись з сином та бачитись з ним. Він не відмовляється від свого сина та готовий надавати матеріальну допомогу на його утримання та займатись його вихованням. Так, відповідно до фіскальних чеків від 12.02.2019 року, 21 березня 2019 року, від 23 квітня 2019 року, від 27 травня 2019 року він перерахував грошові кошти аліменти по 2040 грн. на ім`я позивачки [PERSON] . Останнім часом, позивачка [PERSON] дозволила його матері провідувати його сина та передавати подарунки, про що свідчать зроблені спільні з дитиною фотознімки. Вважає, що [PERSON] не надано до суду доказів на підтвердження позовних вимог щодо позбавлення відповідача [PERSON] батьківських прав стосовно малолітнього сина [PERSON] , а тому просив відмовити в цій частині позову. Щодо позовної вимоги [PERSON] про стягнення з нього аліментів на її користь на утримання онука [PERSON] в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% відсотків прожиткового мінімуму дитини відповідного віку з дня подачі позову і до досягнення дитиною повноліття, тобто до [INFO] , з урахуванням сплачених аліментів у лютому 2019 року, він не заперечує. В обгрунтування направлення [PERSON] грошей на утримання сина, Відповідач-2 надав копії чеків та квитанції (том №3, а.с.161, 162, 168, 173, 174, 227, 228, том №4, а.с. 63-65, том №6, а.с.42-46). Також, надав копію рішення Подільського районного суду від 27 березня 2019 року яким задоволено позов [PERSON] до [PERSON] та розірвано шлюб, зареєстрований між ними 05 серпня 2015 року. Вказаним судовим рішенням відмовлено в позові [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання сина [PERSON] , оскільки позивачкою [PERSON] не доведено перед судом, що дитина знаходиться на її утриманні (том №4, а.с.66, 67). Крім того, [PERSON] заперечив щодо задоволення позовних вимог [PERSON] про відібрання дитини, зазначивши, що їх дитиною майже з народження по теперішній час повністю опікується та матеріально забезпечує матір [PERSON] - [PERSON] , незважаючи на те, що у останньої були певні захворювання та вона отримала інвалідність за станом здоров`я. Він, як батько дитини, був позбавлений можливості спілкуватись з сином та бачитись з ним, оскільки ні позивачка, ні її матір не відповідали на телефоні дзвінки, а коли він приїздив щоб побачитись із сином, йому не відчиняли двері, тим самим усіляко чинили перешкоди щоб він не мав можливість спілкуватись із сином та матеріально допомагати. З лютого 2019 року він надає на утримання сина матеріальну допомогу, добровільно сплачуючи аліменти в розмірі 2000 грн. щомісячно переховуючи кошти позтвачці [PERSON] . Окрім того, його матір - [PERSON] відвідує онука, бачиться з ним, спілкується та допомагає позивачці зі своєї сторони. Також вважає, що позивачка [PERSON] намагається зашкодити інтересам дитини позбавивши спілкування дитини з відповідачкою [PERSON] , батьком дитини [PERSON] та бабусею [PERSON] . Щодо постійного місця проживання дитини з Відповідачкою-1 [PERSON] , зазначав, що вона за адресою: [ADDRESS] стала проживати лише нещодавно з грудня 2018 року зі співмешканцем [PERSON] та його батьками. Враховуючи всі обставини справи просив відмовити у задоволенні позовних вимог [PERSON] щодо відібрання від [PERSON] малолітнього сина [PERSON] , так як це буде порушувати його право на спілкування з дитиною. При цьому, пояснив, що [PERSON] через свій образ життя не готова бути матірю (том №6 а.с.42, 43) Позиція третьої особи Органу опіки та піклування виконавчого комітету Світловодської міської ради: 1. Орган опіки та піклування подав до суду такі висновки по суті справи. Згідно висновку від 01 серпня 2018 року, враховуючи всі обставини та інтереси малолітнього [PERSON] орагн опіки та піклування одноголосно прийняв рішення визначити місце проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] , з рідною бабусею [PERSON] (том №1 а.с. 52, 53). Згідно висновку від 04 квітня 2019 року, враховуючи інтереси малолітнього [PERSON] прийнято одноголосне рішення про недоцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] та [PERSON] відносно малолітнього [PERSON] (том №3, а.с.235, 236). Згідно висновку від 31 травня 2019 року, орган опіки та піклування, враховуючи всі обставини справи, вважає за доцільне відібрання малолітнього сина [PERSON] від [PERSON] , яка тримає його у себе не на підставі закону або рішення суду, та повернення дитини матері [PERSON] (том №6 а.с. 65, 66). Згідно висновку від 16 липня 2019 року, орган опіки та піклування, враховуючи всі обставини справи та інтереси малолітнього [PERSON] орагн опіки та піклування вважає за доцільне визначити місце проживання [PERSON] з матір`ю [PERSON] (том №7 а.с. 53, 54). 2. В судовому засіданні представник органу опіки та піклування пояснив, що висновок від 01 серпня 2018 року було зроблено за відсутності батьків дитини, оскільки не було відомо місце їх знаходження. Висновки від 04 квітня 2019 року, від 31 травня 2019 року та від 16 липня 2019 року було зроблено після заслуховування батьків дитини. Під час судового розгляду справи підтвердилося, що між Відповідачкою-1, [PERSON] та її малолітнім сином [PERSON] відсутній належний контакт як матері і дитини. Після народження сина з листопада 2015 року його матір, [PERSON] , з дитиною майже чотири роки не проживала, вихованням дитини не займалася, не проявила свою материнську любов, і турботу, що призвело до повної втрати контакту між дитиною та матір`ю дитини. Для відновлення такого контакту потрібен час, потрібні регулярні зустрічі [PERSON] зі своїм сином в присутності [PERSON] . Встановлені в судовому засіданні обставини вказують на те, що на час вирішення справи в суді, враховуючи пояснення сторін, показання свідків в тому числі практикуючого психолога, діючи в інтересах дитини, відбирати малолітнью дитину [PERSON] від [PERSON] та передавати матері [PERSON] є передчасним, оскільки призведе до стресу та психологічної травми дитини та вплине на стан його здоровя. Правильно та доцільно визначити місце проживання малолітнього [PERSON] з його рідною бабусею [PERSON] до відновлення між матір`ю дитини та дитиною належного, здорового психологічного контакту досягнення якого повинно бути підтверджено спеціалістом, зокрема, дитячим психологом. Позиція третьої особи служби у справах дітей Луцької районної державної адміністрації Волинської області: Згідно листа від 21 лютого 2019 року служба у справах дітей Луцької РДА не підтримує позовні вимоги про позбавлення батьківських прав матері [PERSON] відносно малолітнього сина [PERSON] , та надало акт обстеження від 15 лютого 2019 року та додані до нього документи (том №3, а.с.205-209, том №7, а.с.112, 131). В судовому засіданні за клопотанням позивачки, [PERSON] , були допитані свідки [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Свідок [PERSON] суду пояснила, що проживає в Кременчуцькому районі. Відповідач-2, [PERSON] , є її сином. У 2015 року її син, навчаючись в інституті в м. Києві, вступив у шлюб з Відповідачкою-1 [PERSON] з якою проживали в гуртожитку. У сина від шлюбу з [PERSON] народився син [PERSON] , її онук. Після народження її онук попав у лікарню. Вона у 2015 році двічі приїжджала в Київ да помогала чим могла. З лікарні батьки онука відвезли до матері [PERSON] - бабусі [PERSON] у м. Світловодськ, де і залишили. Вона допомагала сину та невістці в побуті. У сина та [PERSON] виникали побутові конфлікти. [PERSON] часто уходила гуляти, та не приховувала холодного відношення до її сина. [PERSON] провокувала сварки, у неї неврівноважений характер. Одного разу [PERSON] прокусила нос [PERSON] . [PERSON] проживаючи з [PERSON] не займалася по домашньому господарству, неадекватно себе поводила. Коли дитина стала жити у [PERSON] , її син приїжджав до дитини в Світловодськ, але іноді йому не відкривали двері. Через деякий час її син і [PERSON] розійшлись. [PERSON] майже не приїжджала до своєї дитини у Світловодськ, і не намагалася виконувати свої материнські обов`язки. На день народження своєї дитини не приїжджає. [PERSON] для своєї дитини є чужою людиною. Її онук майже з народження знаходиться на вихованні та утриманні Позивачки [PERSON] , яка його доглядає, і фактично протягом чотирьох років заміняє дитині матір. Оскільки Відповідачка-1, [PERSON] , не проявила себе як мати, вихованням, доглядом, утриманням, лікуванням своєї дитини не займалася та не займається, зайнята лише своїм особистим життям, дитина не знає її як матір, тому забирати дитину від [PERSON] та передавати дитину [PERSON] не треба, так як це буде для дитини сильна психологічна травма. Для [PERSON] зараз сама рідна людина [PERSON] . Її син працює в Києві, а [PERSON] уїхала за кордон. Її син у 2019 році став бачитися з дитиною, помогає [PERSON] і платить їй гроші на дитину. Її син працює в Києві, не має свого житла, але від свого сина не відмовляється. [PERSON] налагоджує стосунки з дитиною, направляє гроші [PERSON] , та бажає приймати участь у вихованні свого сина [PERSON] . Вона з 2019 року на вихідних приїжджає до [PERSON] відбвідує свого онука [PERSON] . Вона з [PERSON] не спілкувалася майже три останні роки. Свідок [PERSON] суду пояснила, що працює та має стаж 20-ть років роботи сімейним психологом. За зверненням [PERSON] та адвоката, вона із залученням колеги-спостерігача, проводила дослідження психологічного стану малолітньої дитини [PERSON] та його бабусі [PERSON] . Під час дослідження, яке тривало декілька зустрічей з квітня до листопада 2019 року включно, вони використовували методичні рекомендації щодо діагностики дітей та проводили декілька тестувань. [PERSON] проявив себе складно соціалізованим для спілкування з людьми. На поставленні для [PERSON] питання, не відповідаючи він дивився на свою бабусю. Людина, яка з народження дитини, рік з дитиною, для дитини основна людина. Вони побачили, що для дитини родина - це його бабуся [PERSON] та прабабуся. [PERSON] для [PERSON] це його мати. А мати [PERSON] - «холодна акула, яку кусається». Образ батьку у [PERSON] стертий. У [PERSON] було діагостовано яскраво виражене насильство від своєї дочки. Для [PERSON] необхідне індивідуальне навчання та довірливі стосунки. Після приїзду мами [PERSON] та зустрічі у червні 2019 року, у [PERSON] був психологічний зрив. Мати у дитини викликає страх, і є далекий образ. Новий образ який [PERSON] боїться (дитина відчуває небезпеку), - це мамин новий чоловік. Мати [PERSON] з [PERSON] не спілкувалася, тому дитина постійно в інформаціному полі бабусі. Щодо вимог [PERSON] про відібрання дитини від бабусі [PERSON] психолог [PERSON] суду пояснила, що мати дитині потрібна. Проте, необхідно, щоб мати [PERSON] зайшла в родину бабусі, і поступово, для налагодження контакту до року, дійшла до своєї дитини. Треба реабілітація матері [PERSON] , близько року мама повинна бути в родині у бабусі з дитиною. Якщо мати забере у бабусі [PERSON] , відвезе в інший населений пункт де дитина нікого не знає, це негативно відобразится на дитині, це небезпечно для дитини. Необхідно, щоб мати [PERSON] почала спілкуватися з бабусею та дитиною під контролем дитячого невролога і дитячого психолога. Для [PERSON] необхідно, щоб налагодився контакт у мами з бабусею. Доньці потрібно подружитися зі своєю мамою. Бабусі треба навчитися довіряти доньці. На даний час ідеальне місце для дитину бути у бабусі [PERSON] . На питання суду, свідок [PERSON] відповіла, що оскільки мати [PERSON] , [PERSON] , протягом перших чотирьох років життя свого сина [PERSON] з ним не жила, дитиною не опікувалася та не виховувала, для встановлення у даних обставинах відповідного контакту дитини з матірю потрібен періоду часу не менше одного року. Перші 2-3 місяці поступово, зустрічі матері з дитиною мають відбуватися в присутності [PERSON] . Через шість місяців тривалість їх спілкування має збільшуватися, слід також проводити спільний відпочинок. Проте, якщо стосунки матері дитини з бабусею дитини не зміняться, психологічного контакту матері і дитини не буде. На даний час, без зазначеної підготовки дитини і матері, без встановлення між ними контакту, відбирати дитину від бабусі та віддавати її матері, для [PERSON] протипоказано, та буде небезпечно. Свідок [PERSON] суду пояснила, що працює у дитячому садочку, та живе неподалік [PERSON] . Вона добре знає [PERSON] , яка сама декілька років виховує онука [PERSON] , так як донька [PERSON] не бажала виховувати свого сина. Свідок [PERSON] суду пояснила, що знайома зі [PERSON] та її донькою [PERSON] . Між донькою і матір`ю неприязнені стосунки. У [PERSON] в дитинстві була травма голови і її лікували. Вона знає, що [PERSON] народила [PERSON] , проте його не годувала, плохо відносилася, залишила дитину у своєї матері, та не приїжджає до сина і матері. [PERSON] чотири роки виховує [PERSON] . У [PERSON] не має материнського відношення до своєї дитини. На її звернення [PERSON] реагувала агресивно, грубила. Вона знає, що [PERSON] легковажна в стосунках з чоловіками, та їздить на заробітки за кордон. Свідок [PERSON] суду пояснила, що [PERSON] її онука. В дитинстві у [PERSON] була травма голови. [PERSON] уїхала навчатися в Київ, де вступила у шлюб. [PERSON] не хотіла дитину, а тому до сина ставиться як не до рідного. Народивши [PERSON] , вона не хотіла його доглядати, а тому [PERSON] привезла в Світловодськ до [PERSON] , а сама поїхала далі вчитися та працювати. Після народження [PERSON] , [PERSON] не виконує свої батьківські обов`язки щодо виховання сина. [PERSON] постійно протягом чотирьох років проживає у [PERSON] , яка його виховує, утримує та доглядає. [PERSON] за цей час навіть не купляла дитині одяг. Вона знає, що [PERSON] веде вільне життя з чоловіками. Коли [PERSON] приїздить 4-5 разів у рік до Світловодська, то вимагає від неї та [PERSON] їхати на заробітки в Польщу та заробляти для неї на житло, а за відмову, їх ображає. Був випадок, коли [PERSON] ображала свою матір нецензурною лайкою та наносила [PERSON] побої. Вона чула як [PERSON] свого сина називає - « кокос ». Вона знає, що новий співмешканець [PERSON] не бажає з нею одружуватися, і вони стала випивати. Розглянувши справу в порядку загального позовного провадження, заслухавши пояснення сторін, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи та зміст заяв сторін по суті справи, оцінивши у єдності та в сукупності надані позивачкою та відповідачами докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, та висновки органу опіки та піклування, проаналізувавши норми права, які регулюють спірні правовідносини, суд дійшов до висновків, що позовні вимоги [PERSON] слід задовольнити частково, а в задоволенні позову [PERSON] слід відмовити. Встановлені судом обставини справи: 1. Позивачка, [PERSON] , є матір`ю Відповідачки-1, [PERSON] . 2. Відповідачка-1, [PERSON] , та Відповідач-2, [PERSON] , уклали шлюб, який було зареєстровано 05 серпня 2015 року. 3. На момент укладення шлюбу відповідачі були студентами та проживали у сімейному гуртожитку вищого навчального закладу в м. Києві. 4. Відповідачі, [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] , який народився [INFO] в м. Києві. 5. Відповідачка-1, [PERSON] , у жовтні 2015 року самостійно привезла свого сина [PERSON] до своєї матері [PERSON] . 6. Батьки дитини, [PERSON] та [PERSON] у жовтні 2015 року усно домовилися з [PERSON] , що їх син [PERSON] буде проживати з позивачкою за адресою: [ADDRESS] 7. Відповідачі, [PERSON] та [PERSON] , як батьки новонародженого [PERSON] , добровільно визначили постійне місце проживання своєї дитини передавши її [PERSON] . 8. З жовтня 2015 року малолітня дитина, [PERSON] , проживає зі своєю бабусею [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , яка її виховує, доглядає та піклується. 9. З жовтня 2015 року малолітня дитина, [PERSON] , ніколи не проживав зі своїми батьками. 10. Відповідно до медичних документів, які містяться в матералах справи, після народження дитина хворіє та за станом здоров`я (синдром мязково - дістонічних розладів як наслідок гіпоксично - ішемічного пошкодження головного мозку за гіпертонічним типом, лівобічна пірамідна недостатність) дитина потребує постійного лікування та догляду. 11. З 27 жовтня 2015 року малолітній [PERSON] спостерігається дільничним педіатром та дільничною медичною сестрою за адресою: [ADDRESS] 12. Малолітній, [PERSON] за місцем проживання у м. Світловодську з жовтня 2018 року відвідує дошкільний навчальний заклад - ясла-садок №14. 13. Згідно акту обстеження житлових умов від 15 травня 2018 року [PERSON] , одна займається вихованням та розвитком дитини, для малолітнього [PERSON] створила всі необхідні умови для проживання. 14. Фактично перші чотири роки свого життя малолітня дитина [PERSON] перебуває на постійному вихованні, догляді та утриманні своєї бабусі - [PERSON] . 15. Вказані факти у судовому засіданні відповідачами не спростовано. 16. Відповідачка-1, [PERSON] , не має місця реєстрації, та з грудня 2018 року тимчасово проживає без реєстрації в с. Оздів Луцького району Волинської області, де орендує зі своїм співмешканцем одну кімнату в приватному будинку. Співмешканець зі слів Відповідачки-1 працює за кордоном у Польщі. [PERSON] з січня 2019 року працює по найму в м. Луцьку. 17. Відповідачка-1, [PERSON] , зі своїм співмешканцем не перебуває у зареєстрованому шлюбі. 18. Відповідачка-1, [PERSON] на заробітки з України виїжджала за кордон 12 червня 2017 року повернулася 20 листопада 2017 року; виїжджала з України 20 квітня 2018 року повернулася 11 грудня 2018 року; виїхала з України 05 червня 2019 року. 19. Відповідачка-1 до сина в м. Світловодськ приїжджає лише декілька раз (3-5) у рік, і її зустрічі з дитиною тривають декілька годин. 20. Відповідач-2, [PERSON] , зареєстрований в с. Недогарки Кременчуцького району Полтавської області, проживає без реєстрації в м. Києві, де періодично змінює місце проживання. Працює тимчасово по найму, другого шлюбу не укладав. 21. У липні 2018 року позивачка, [PERSON] , звернулася до суду в інтересах малолітньої дитини [PERSON] з позовною заявою до [PERSON] та [PERSON] про визначення місця проживання дитини з нею за адресою: [ADDRESS] , та про стягнення з Відповідача-2, [PERSON] , аліментів на утримання дитини. 22. Також, у липні 2018 року позивачка [PERSON] звернулася до суду в інтересах свого онука [PERSON] з позовною заявою, з врахуванням доповнень, до [PERSON] та [PERSON] про позбавлення їх батьківських прав щодо сина [PERSON] на підставі п.2 ч.1 ст.164 СК України, та про стягнення аліментів. 23. Також, у жовтні 2018 року позивачка, [PERSON] , звернулася до суду в інтересах свого онука [PERSON] з позовною заявою до [PERSON] та [PERSON] про призначення її опікуном їх дитини та про стягнення аліментів. 24. Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 27 березня 2019 року за позовом [PERSON] шлюб між нею та [PERSON] розірвано. Вказаним рішення суду встановлено такі факти, що подружжя [PERSON] та [PERSON] тривалий час не підтримують сімейно-шлюбні стосунки, не ведуть спільного господарства. [PERSON] не було надано до суду жодного доказу які б підтверджували, що її син [PERSON] перебуває на її утриманні, а тому відмовлено в задоволенні її позовних вимог про стягнення з батька дитини, [PERSON] , аліментів на утримання сина. Вказане судове рішення [PERSON] не оскаржувала, що вказує на те, що вона погодилася з ухваленим судовим рішенням. 25. Заперечуючи проти задоволення позовних вимог про позбавлення батьківських прав Відповідачка-1, [PERSON] , 15 березня 2019 року подала до суду позовну заяву до Позивача, [PERSON] , про відібрання від неї малолітньої дитини. 26. Відповідачка-1, [PERSON] періодично надсилала кошти на картковий рахунок позивачки [PERSON] на утримання дитини. 27. Відповідач, [PERSON] з лютого 2019 року щомісячно надсилає кошти на картковий рахунок позивачки, [PERSON] в рахунок сплати аліментів на утримання дитини. 28. Відповідачка-1, [PERSON] , в задоволенні позовних вимог [PERSON] просить відмовити, вважає позовні вимоги безпідставними. Вона не ухилялася від виконання батьківських обов`язів. Оскільки її мати [PERSON] перешкоджала їй у спілкуванні з дитиною, вона бажає забрати сина від [PERSON] та виховувати його самостійно. 29. Відповідач-2, [PERSON] , в задоволенні позову про позбавлення його батьківських прав просив відмовити. Не заперечував проти задоволення позовних вимог [PERSON] про визначення місця проживання його сина зі [PERSON] . Також не заперечував проти стягнення з нього аліментів на користь [PERSON] для утримання його дитини. В задоволенні позовних вимог [PERSON] про відібрання від [PERSON] просив відмовити, зазначаючи, що [PERSON] не зможе самостійно виховувати та утримувати сина так як до цього не готова. 30. Орган опіки та піклування виконавчого комітету Світловодської міської ради 01 серпня 2018 року, враховуючи відсутність батьків дитини, оскільки не було відомо місце їх знаходження, дійшов до висновку за доцільне визначити місце проживання малолітнього [PERSON] з рідною бабусею [PERSON] . 31. 04 квітня 2019 року орган опіки та піклування дійшов висновку про недоцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] та [PERSON] відносно малолітнього [PERSON] . 32. 31 травня 2019 року орган опіки та піклування дійшов висновку за доцільне відібрати малолітнього [PERSON] від [PERSON] , яка тримає його у себе не на підставі закону або рішення суду, та повернути дитину матері [PERSON] . 33. 16 липня 2019 року орган опіки та піклування дійшов висновку за доцільне визначити місце проживання малолітнього [PERSON] з матір`ю [PERSON] . 34. В судовому засіданні представник орагну опіки та піклування, [PERSON] , пояснила, що висновки від 04 квітня, 31 травня та 16 липня 2019 року були прийняті на користь матері дитини [PERSON] на підставі висновку служби у справах дітей Луцької районної державної адміністрації. Проте, представник органу опіки та піклування просив не брати до уваги вказані висновки оскільки в ході судового розгляду справи підтвердилося, що між Відповідачкою-1, [PERSON] , та її малолітнім сином [PERSON] відсутній належний здоровий психологічний контакт як матері і дитини. Після народження сина з листопада 2015 року [PERSON] з дитиною майже чотири роки не проживала, вихованням дитини не займалася, не проявила свою материнську любов, і турботу, що призвело до повної втрати контакту між дитиною та матір`ю дитини. Для відновлення такого контакту потрібен час, потрібні регулярні зустрічі [PERSON] зі своїм сином в присутності [PERSON] На переконання представника орагну опіки та піклування на час вирішення справи в суді, враховуючи пояснення сторін, показання свідків та практикуючого психолога, діючи в інтересах дитини, відбирати малолітнью дитину [PERSON] від [PERSON] та передавати матері [PERSON] є передчасним, оскільки призведе до стресу та психологічної травми дитини та вплине на стан його здоров`я. Тому, вірно та доцільно визначити місце проживання малолітнього [PERSON] з його рідною бабусею [PERSON] до відновлення між матір`ю дитини та дитиною належного здорового психологічного контакту. 35. Спеціаліст, практикуючий сімейний та дитячий психолог, на підставі досліджень зробив висновок згідно якого не рекомендує насильно відокремлювати бабусю ( [PERSON] ) від онука [PERSON] та міняти місце проживання дитини, оскільки це негативно вплине на дитину. Вказані обставини справи підтверджуються належними та допустимими доказами, сторонами визнаються та не спростовані. 36. Допитані в судовому засіданні свідки підтвердили, що з жовтня 2015 року вихованням, доглядом та утриманням малолітнього [PERSON] займається лише [PERSON] . Батьки дитини, [PERSON] та [PERSON] , з дитиною не живуть, працюють та живуть в інших містах країни, вихованням та доглядом свого сина з жовтня 2015 року не займалися. 37. Ухвалою суду від 25 листопада 2019 року у даній справі прийнято відмову позивачки [PERSON] від позову до Відповідача-2 про позбавлення батьківських прав [PERSON] , і провадження у справі в цій частині закрито. Джерела права та оцінка суду щодо позовних вимог про позбавлення Відповідачки-1 [PERSON] батьківських прав: 1. Згідно зі статтею 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Повнолітні діти зобов`язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. 2. Відповідно ч.2 ст.1 СК України регулювання сімейних відносин здійснюється Сімейним кодексом з метою: - зміцнення сім`ї як соціального інституту і як союзу конкретних осіб; - утвердження почуття обов`язку перед батьками, дітьми та іншими членами сім`ї; - побудови сімейних відносин на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги і підтримки; - забезпечення кожної дитини сімейним вихованням, можливістю духовного та фізичного розвитку. 3. Відповідно до ч.2 ст.2 СК України Сімейний кодекс України регулює сімейні особисті немайнові та майнові відносини, зокрема. між бабою, дідом, прабабою, прадідом та внуками, правнуками. 4. Статтею 3 СК України визначено, що сім`я є первинним та основним осередком суспільства. Сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Дитина належить до сім`ї своїх батьків і тоді, коли спільно з ними не проживає. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. 5. Статтею 5 СК України визначено, що держава охороняє сім`ю, дитинство, материнство, батьківство, створює умови для зміцнення сім`ї. Держава забезпечує пріоритет сімейного виховання дитини. 6. Відповідно до ст.6 СК України правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття. Малолітньою вважається дитина до досягнення нею чотирнадцяти років. 7. Положеннями ч. ч. 2, 7, 8, 9 ст.7 СК України передбачено, що сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних члені сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добровільності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. 8. Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. 9. Згідно ст.151 СК України батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Батьки мають право залучати до виховання дитини інших осіб, передавати її на виховання фізичним та юридичним особам. 10. Згідно ч.1 ст.152 СК України право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом. 11. Згідно ч. ч. 1, 2 ст.155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають грунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. 12. Згідно ч. 4 ст. 155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. 13. Відповідно до ст.164 СК України підставами для позбавлення батьківських прав батьків є: якщо мати, батько не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоровя без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Отже, відповідно до п.2 ч.1 ст.164 СК України, - мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він, ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. 14. Відповідно до ст.165 СК України, - право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. 15. Відповідно до ст.ст. 3, 5, 7, 9, 18, 20, 27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ою сесією Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держава зобов`язується забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих та адміністративних заходів. Дитина має бути зареєстрована зразу ж після народження і з моменту народження має право на ім`я і набуття громадянства, а також, наскільки це можливо, право знати своїх батьків і право на їх піклування. Пункт 1 статті 9 Конвенції про права дитини гарантує те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Дитина, яка тимчасово або постійно позбавлена сімейного оточення або яка в її власних якнайкращих інтересах не може залишатися в такому оточенні, має право на особливий захист і допомогу, що надаються державою. Держави-учасниці відповідно до своїх національних законів забезпечують зміну догляду за дитиною. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Держави-учасниці відповідно до національних умов і в межах своїх можливостей вживають необхідних заходів щодо надання допомоги батькам та іншим особам, які виховують дітей, у здійсненні цього права і у випадку необхідності надають матеріальну допомогу і підтримують програми, особливо щодо забезпечення дитини харчуванням, одягом і житлом. Держави-учасниці вживають всіх необхідних заходів щодо забезпечення відновлення утримання дитини батьками або іншими особами, які відповідають за дитину як всередині Держави-учасниці, так і за кордоном. 16. Пунктом 15 та 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» передбачено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Для позбавлення батьківських прав мало впевнитися в невиконанні обов`язків по вихованню. Належить також встановити, що батьки ухиляються від їх виконання свідомо. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України. При цьому, ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. 17. Статтею 1 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що забезпечення найкращих інтересів дитини - дії та рішення, що спрямовані на задоволення індивідуальних потреб дитини відповідно до її віку, статі, стану здоров`я, особливостей розвитку, життєвого досвіду, родинної, культурної та етнічної належності та враховують думку дитини, якщо вона досягла такого віку і рівня розвитку, що може її висловити. Згідно ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектувального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно ст. 11 вказаного Закону сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Отже, згідно вказаної статті, якою визначено права, обов`язки та відповідальність батьків за виховання та розвиток дитини, встановлено, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Позбавлення батьківських прав або відібрання дитини у батьків без позбавлення їх цих прав не звільняє батьків від обов`язку утримувати дітей. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров`я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідно до закону. Стаття 14 вказаного Закону передбачає, що діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили. 18. Відповідно до ст. 257 СК України баба, дід мають право спілкуватися зі своїми внуками, брати участь у їх вихованні. 19. Відповідно до ст. 258 СК України баба, дід мають право на самозахист внуків. Баба, дід мають право звернутися за захистом прав та інтересів малолітніх внуків до органу опіки або до суду без спеціальних на те повноважень. Висновок суду щодо позовних вимог про позбавлення Відповідачки-1, [PERSON] , батьківських прав: Відповідачка-1, [PERSON] , є матір`ю малолітнього [PERSON] , [INFO] . Суд зазначає, що Відповідачка-1, [PERSON] , діючи свідомо та за усною згодою батька дитини - [PERSON] , через неспроможність виконувати свої батьківські обов'язки та зайнятість власними справами та особистим життям, у жовтні 2015 року свого малолітнього сина [PERSON] самостійно передала на догляд, виховання та утримання своїй матері - Позивачці, [PERSON] . Суд відмічає, що з жовтня 2015 року, тобто більше чотирьох років поспіль, малолітній [PERSON] постійно проживає разом з [PERSON] , [PERSON] , яка є його рідною бабусею, та яка самостійно його утримує, виховує, доглядає і опікується його розвитком. Отже, фактично Відповідачі, [PERSON] та [PERSON] , як батьки новонародженого [PERSON] , добровільно визначили постійне місце проживання своєї дитини з Позивачкою, передавши свого сина [PERSON] . Суд враховує, що Відповідачка-1, [PERSON] , з жовтня 2015 року і до звернення [PERSON] до суду, особисто не оспорювала факт визначеного місця проживання свого сина з Позивачкою, [PERSON] , тим самим, вона погоджувалася з вказаним. Позивачка, [PERSON] , у жовтні 2015 року прийняла у свою сім'ю свого онука, малолітнього [PERSON] , та стала сама його виховувати, займатися його доглядом, утриманням розвитком та піклуванням. Фактично позивачка, [PERSON] замінила дитині рідну матір, оскільки [PERSON] свідомо самоусунулася від виховання новонародженого сина, та продовжила займатися власним життям, навчанням та працею. Рішенням Подільського районного суду від 27 березня 2019 року достовірно встановлено, що Відповідачка , [PERSON] , вже тривалий час не підтримувала сімейно-шлюбних стосунків з Відповідачем, [PERSON] , спільного господарства не мають, а тому їх сім'я розпалася внаслідок чого їх шлюб було розірвано. При цьому, сімейні стосунки Відповідачка-1, [PERSON] , з Позивачкою, [PERSON] , і до жовтня 2015 року не підтримувала та не підтримує, мешкала та мешкає окремо в інших населених пунктах та за кордоном. Під час нетривалих відвідувань Позивачки, [PERSON] , та свого сина [PERSON] , які відбувалися з періодичністю декілька разів у рік, Відповідачка-1, [PERSON] , створювала сварки та конфлікти з різних побутових причин та через особисту неприязнь до своїх рідних. Суд відмічає, що після відвідувань свого сина Відповідачка-1, [PERSON] , завжди відїжджала до свого місця перебування, залишаючи малолітнього сина з позивачкою. Суд зазначає, що позивачкою, [PERSON] , достовірними та належними доказами доведено, що Відповідачка-1, [PERSON] , дійсно ухилялася від виконання своїх обов`язків по вихованню малолітнього сина [PERSON] , повноцінно не цікавилася життям та здоров`ям дитини, не піклувалася про фізичний і духовний розвиток дитини, належної та повноцінної матеріальної допомоги на утримання дитини не надавала. Досліджені в судовому засіданні докази у своїй єдності, сукупності та взаємозв`язку, переконують суд в тому, що Відповідачка-1, [PERSON] , з жовтня 2015 року свідомо самоусунулася від постійного та систематичного виконання своїх обов`язків матері малолітньої дитини, та тривалий час ухилялася від виховання свого малолітнього сина [PERSON] , належно не піклувалася про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, що на час звернення Позивачки, [PERSON] до суду було достатньою підставою для застосування відповідальності, передбаченої п.2 ч.1 ст.164 СК України, у виді позбавлення батьківських прав. Разом з цим суд враховує, що позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава до позбавлення батьківських прав можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Суд зазначає, що позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини. Це означає, що позбавлення батьківських прав допускається лише, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Виходячи з характеру такого засобу, його не можна застосовувати тоді, коли це не викликано необхідністю. Враховуючи викладене, суд не може залишити поза увагою той факт того, що після звернення позивачки, [PERSON] , до суду з позовом до батьків дитини, та після початку судового розгляду справ, з грудня 2018 року відповідачі під впливом совісті зробили вірні висновки щодо недопустимості ухиляння від виконання своїх обов`язків по вихованню свого малолітнього сина [PERSON] . Своїми активними діями відповідачі довели суду, що вони виправилися, бажають та можуть в подальшому належно виконувати свої обов`язки щодо виховання та розвитку дитини, яка з їхньої згоди та дозволу вже понад чотири роки проживає, виховується й утримується Позивачкою, [PERSON] . При цьому, позивачка, [PERSON] , повідомила суд про те, що Відповідач-2, [PERSON] , після її звернення до суду почав надавати їй матеріальну допомогу на утримання дитини, почав цікавитися життям сина, приїжджає спілкуватися та налагодити з ним контакт. Як наслідок зміни свого відношення до рідного сина та вчинення активних дій Відповідача-2, [PERSON] , ухвалою суду від 25 листопада 2019 року у даній справі прийнято відмову позивачки [PERSON] від позову про позбавлення батьківських прав [PERSON] , і провадження у справі в цій частині закрито. Суд відмічає, що Відповідачка-1, [PERSON] , після повернення з заробітків на Україну, дізнавшись про звернення позивачки, [PERSON] , до суду, звернулася до суду для участі в судових розглядах справ, та заявила про своє бажання повернутися до виховання дитини. Суд оцінює позицію Відповідачки-1, [PERSON] , як дійсний прояв позитивних змін у її відношенні до належного виконання своїх материнських обов`язків та намагання повернутися до виховання сина. Дії Відповідачки-1, [PERSON] , доводять, що вона свідомо бажає припинити ухилення від виховання дитини, та почати належно виконувати свої обов`язки. При цьому, суд звертає увагу, що право матері [PERSON] , яка поспіль чотири роки проживала окремо від своєї дитини, на спілкування зі своєю дитиною, передбачено та захищається законом, а тому створення у цьому будь-ким штучних перешкод є недопустимим, і є в свою чергу може бути перешкодою у належному виконанні нею своїх обов`язків по вихованню дитини. Проживання в інших населених пунктах на значній відстані від дитини, перебування тривалий час на заробітках за кордоном, суд розцінює як об`єктивні причини, які були особисто створені Відповідачкою-1 та перешкоджали [PERSON] більше разів та часу зустрічатися з сином, особисто брати участь у його вихованні, розвитку та спілкуванні з ним. Крім цього, зустрічі Відповідачки-1, [PERSON] , з сином обумовлені наявністю або відсутністю на це дозволу з боку позивачки, [PERSON] , яка самостійно у своїй сім`ї виховує дитину, і для якої через негативну поведінку [PERSON] такі зустрічі Відповідачки-2 з дитиною були небажаними. Суд в ході судових засідань переконався, що Відповідачка-1, [PERSON] , бажає брати активну участь у вихованні, розвитку, утриманні свого сина [PERSON] , та заперечує проти існування заявлених позивачкою підстав на час судового розгляду справи для позбавлення її батьківських прав щодо сина. Отже, ставлення Відповідачки-1, [PERSON] , до своєї дитини, до участі в її вихованні, навчанні, розвитку змінилося в кращу сторону та не є негативним. В судовому засіданні як Позивачка , [PERSON] , так і Відповідачка-1, [PERSON] , висловили один до одного багато претензій та незадоволення своїми стосунками, що вказує на те, що між ними існували недоброзичливі стосунки, які перешкоджали та перешкоджають їх контакту та взаємному вирішенню питань у вихованні дитини, розвитку та спілкування з дитиною. Суд погоджується з доводами Позивачки, [PERSON] , про те, що Відповідачка-1 майже не надавала належну матеріальну допомогу на утримання дитини. Разом з тим, суд відмічає, що Відповідачка-1 періодично направляла грошові кошти позивачці для утримання дитини, оскільки не мала стабільного та достатнього для цього доходу. Відповідно до ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. На виконання зазначених вимог Позивачкою не надано достовірних, належних та допустимих доказів винної поведінки Відповідачки-1, [PERSON] , з часу повернення її з-за кордону з грудня 2018 року щодо умисного злісного ухилення від виконання батьківських обов`язків щодо своєї дитини, отже, такі докази відсутні. На переконання суду Позивачкою також не доведено, в чому будуть полягати позитивні зміни в житті дитини в разі застосування до Відповідачки-1 такого крайнього заходу впливу як позбавлення батьківських прав. Проаналізувавши всі надані докази у справі у їх сукупності, виходячи із конкретних обставин даної справи, суд дійшов висновку, що позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно [PERSON] , [INFO] , не буде відповідати меті такого заходу: захисту інтересів дитини та стимулювання матері щодо належного виконання своїх обов`язків. Разом з тим, судом встановлено, що Відповідачці-1, [PERSON] , необхідно приймати більш активну участь у вихованні та утриманні дитини. Суд вважає, що сам факт звернення позивачки [PERSON] до суду з позовом про позбавлення батьківських прав, є достатнім стимулюючим заходом щодо спонукання Відповідачки-1, [PERSON] , змінити ставлення до виховання дитини, піклування про її фізичний і духовний розвиток. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про необхідність відмови у задоволенні позовної вимоги про позбавлення Відповідачки-1, [PERSON] , батьківських прав. Джерела права та оцінка суду щодо позовних вимог про визначення місця проживання дитини та щодо зустрічних позовних вимог про відібрання дитини: 1. Відповідно до ст.ст. 3, 5, 7, 9, 18, 20, 27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ою сесією Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держава зобов`язується забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих та адміністративних заходів. Держави-учасниці поважають відповідальність, права і обов`язки батьків і у відповідних випадках членів розширеної сім`ї чи общини, як це передбачено місцевим звичаєм, опікунів чи інших осіб, що за законом відповідають за дитину, належним чином управляти і керувати дитиною щодо здійснення визнаних цією Конвенцією прав і робити це згідно зі здібностями дитини, що розвиваються. Дитина має бути зареєстрована зразу ж після народження і з моменту народження має право на ім`я і набуття громадянства, а також, наскільки це можливо, право знати своїх батьків і право на їх піклування. Пункт 1 статті 9 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ою сесією Генеральної Асамблеї ООН 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року) гарантує те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. 3 метою гарантування і сприяння здійсненню прав, викладених у цій Конвенції, Держави-учасниці надають батькам і законним опікунам належну допомогу у виконанні ними своїх обов`язків по вихованню дітей та забезпечують розвиток мережі дитячих установ. Дитина, яка тимчасово або постійно позбавлена сімейного оточення або яка в її власних якнайкращих інтересах не може залишатися в такому оточенні, має право на особливий захист і допомогу, що надаються державою. Держави-учасниці відповідно до своїх національних законів забезпечують зміну догляду за дитиною. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Держави-учасниці відповідно до національних умов і в межах своїх можливостей вживають необхідних заходів щодо надання допомоги батькам та іншим особам, які виховують дітей, у здійсненні цього права і у випадку необхідності надають матеріальну допомогу і підтримують програми, особливо щодо забезпечення дитини харчуванням, одягом і житлом. Держави-учасниці вживають всіх необхідних заходів щодо забезпечення відновлення утримання дитини батьками або іншими особами, які відповідають за дитину як всередині Держави-учасниці, так і за кордоном. 2. Базові положення принципу забезпечення найкращих інтересів дитини покладені в основу багатьох рішень Європейського суду з прав людини, які стосуються застосування статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага та, дотримуючи такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (Рішення ЄСПЛ від 07 грудня 2006 року в справі «Хант проти України»). Так, ЄСПЛ зазначав, що з метою недопущення порушень статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року під час розгляду справ про визначення місця проживання дитини та захисту основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: - по-перше, в найкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сімєю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною (дисфункціональна); - по-друге, у найкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, надійному, спокійному, стійкому та стабільному середовищі, що не є неблагополучним, що не є дисфункціональним (Рішення ЄСПЛ від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України». 3. Згідно зі статтею 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Повнолітні діти зобов`язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. 4. Статтею 1 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що забезпечення найкращих інтересів дитини - дії та рішення, що спрямовані на задоволення індивідуальних потреб дитини відповідно до її віку, статі, стану здоров`я, особливостей розвитку, життєвого досвіду, родинної, культурної та етнічної належності та враховують думку дитини, якщо вона досягла такого віку і рівня розвитку, що може її висловити. Згідно ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектувального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно вказаного Закону сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Згідно ст. 11 вказаного Закону, якою визначено права, обов`язки та відповідальність батьків за виховання та розвиток дитини, встановлено, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Держава надає батькам або особам, які їх замінюють, допомогу у виконанні ними своїх обов`язків щодо виховання дітей, захищає права сім`ї, сприяє розвитку системи послуг з підтримки сімей з дітьми та мережі дитячих закладів. Позбавлення батьківських прав або відібрання дитини у батьків без позбавлення їх цих прав не звільняє батьків від обов`язку утримувати дітей. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров`я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідно до закону. Статтею ст. 14 вказаного Закону пепредбачено, що діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили. Згідно ст. 15 вказаного Закону, яка визначає право дитини на контакт з батьками, які проживають окремо дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. У разі коли батьки не можуть дійти згоди щодо участі одного з батьків, який проживає окремо, у вихованні дитини, порядок такої участі визначається органами опіки та піклування за участю батьків виходячи з інтересів дитини. Рішення органів опіки та піклування з цих питань можуть бути оскаржені до суду у порядку, встановленому законом. Положеннями ст. 16-1 Закону України «Про охорону дитинства», визначено заходи і гарантії забезпечення виконання рішення суду про реалізацію права дитини на контакт визначаються судом у кожному конкретному випадку. Такими заходами і гарантіями є: - зобов`язання особи, яка контактує з дитиною, оплачувати витрати, пов`язані з переїздом та проживанням дитини, а також, у разі потреби, - будь-якої іншої особи, яка супроводжує дитину, повідомляти особі, з якою проживає дитина, про місце перебування дитини під час реалізації нею права на контакт, з`являтися особисто разом з дитиною до органу опіки та піклування з періодичністю, визначеною судом; - заборона зміни місця перебування дитини під час реалізації нею права на контакт. 5. Частиною четвертою статті 29 ЦК України визначено, що місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоровя, в якому вона проживає. 6. Відповідно ч.2 ст.1 СК України регулювання сімейних відносин здійснюється Сімейним кодексом з метою: - зміцнення сім`ї як соціального інституту і як союзу конкретних осіб; - утвердження почуття обов'язку перед батьками, дітьми та іншими членами сім'ї; - побудови сімейних відносин на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги і підтримки; - забезпечення кожної дитини сімейним вихованням, можливістю духовного та фізичного розвитку. 7. Відповідно до ч.2 ст.2 СК України Сімейний кодекс України регулює сімейні особисті немайнові та майнові відносини, зокрема. між бабою, дідом, прабабою, прадідом та внуками, правнуками. 8. Статтею 3 СК України визначено, що сім`я є первинним та осносним осередком суспільства. Сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Дитина належить до сім`ї своїх батьків і тоді, коли спільно з ними не проживає. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. 9. Статтею 5 СК України визначено, що держава охороняє сім`ю, дитинство, материнство, батьківство, створює умови для зміцнення сім`ї. Держава забезпечує пріоритет сімейного виховання дитини. 10. Відповідно до ст.6 СК України правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття. Малолітньою вважається дитина до досягнення нею чотирнадцяти років. 11. Положеннями ч. ч. 2, 7, 8, 9 ст.7 СК України передбачено, що сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов''язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних члені сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добровільності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. 12. Відповідно до ст.141 СК України розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. 13. Згідно ст.151 СК України батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Батьки мають право залучати до виховання дитини інших осіб, передавати її на виховання фізичним та юридичним особам. 14. Відповідно до статті 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. 15. Згідно ч.1 статті 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. 16. Відповідно статті 161 Сімейного Кодексу України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Якщо орган опіки та піклування або суд визнав, що жоден із батьків не може створити дитині належних умов для виховання та розвитку, на вимогу баби, діда або інших родичів, залучених до участі у справі, дитина може бути передана комусь із них. Якщо дитина не може бути передана жодній із цих осіб, суд на вимогу органу опіки та піклування може постановити рішення про відібрання дитини від особи, з якою вона проживає, і передання її для опікування органу опіки та піклування. 17. Статтею 162 СК України передбачено, що якщо один з батьків або інша особа самочинно, без згоди другого з батьків чи інших осіб, з якими на підставі закону або рішення суду проживала малолітня дитина, або дитячого закладу (установи), в якому за рішенням органу опіки та піклування або суду проживала дитина, змінить її місце проживання, у тому числі способом її викрадення, суд за позовом заінтересованої особи має право негайно постановити рішення про відібрання дитини і повернення її за попереднім місцем проживання. Особа, яка самочинно змінила місце проживання малолітньої дитини, зобов`язана відшкодувати матеріальну та моральну шкоду, завдану тому, з ким вона проживала. 18. Відповідно до статті 163 СК України батьки мають переважне право перед іншими особами на те, щоб малолітня дитина проживала з ними. Батьки мають право вимагати відібрання малолітньої дитини від будь-якої особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду. Суд може відмовити у відібранні малолітньої дитини її батькам або одному з них, якщо буде встановлено, що це суперечить її інтересам. 19. Відповідно до ч.1 ст.170 СК України суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених пунктами 2-5 частини першої статті 164 цього Кодексу, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров'я і морального виховання. У цьому разі дитина передається другому з батьків, бабі, дідові, іншим родичам - за їх бажанням або органові опіки та піклування. Висновки суду щодо позовних вимог про визначення місця проживання дитини та щодо зустрічних позовних вимог про відібрання дитини: Відповідачка-1, [PERSON] , є матір`ю малолітнього [PERSON] , [INFO] . У липні 2018 року позивачка, [PERSON] , звернулася до суду в інтересах малолітньої дитини [PERSON] з позовною заявою до [PERSON] та [PERSON] про визначення місця проживання дитини з нею за адресою: [ADDRESS] , та про стягнення з Відповідача-2, [PERSON] , аліментів на утримання дитини. Заперечуючи проти задоволення позовних вимог про позбавлення батьківських прав Відповідачка-1, [PERSON] , 15 березня 2019 року подала до суду позовну заяву до Позивача, [PERSON] , про відібрання від неї малолітньої дитини, [PERSON] . Суд враховує, що Відповідачка-1, [PERSON] , подаючи позов про відібрання сина фактично заявила зустрічний позов про визначення місця проживання дитини з нею для захисту свого права на виховання, спілкування, тобто, контакт зі своєю дитиною, яка з жовтня 2015 року проживає не з нею. Суд враховує, що рішенням Подільського районного суду м. Києва від 27 березня 2019 року за позовом [PERSON] шлюб між нею та [PERSON] розірвано. Вказаним рішення суду встановлено такі факти, що подружжя [PERSON] та [PERSON] тривалий час не підтримують сімейно-шлюбні стосунки, не ведуть спільного господарства. При цьому, [PERSON] не було надано до суду жодного доказу які б підтверджували, що її син [PERSON] перебуває на її утриманні, а тому судом відмовлено в задоволенні її позовних вимог про стягнення з батька дитини, [PERSON] , аліментів на утримання сина. Вказане судове рішення [PERSON] не оскаржувала, що вказує на те, що вона з ним погодилася. Суд повторно зазначає, що Відповідачка-1, [PERSON] , діючи свідомо та за усною згодою батька дитини - [PERSON] , через неспроможність виконувати свої батьківські обов'язки та зайнятість власними справами та особистим життям, у жовтні 2015 року свого малолітнього сина [PERSON] самостійно передала на догляд, виховання та утримання своїй матері - Позивачці, [PERSON] . Суд відмічає, що з жовтня 2015 року, тобто більше чотирьох років поспіль, малолітній [PERSON] постійно проживає разом з [PERSON] , [PERSON] , яка є його рідною бабусею, та яка самостійно його утримує, виховує, доглядає і опікується його розвитком. Отже, фактично Відповідачі, [PERSON] та [PERSON] , як батьки новонародженого [PERSON] , добровільно визначили постійне місце проживання своєї дитини з Позивачкою, передавши свого сина позивачці [PERSON] на невизначений термін. Суд враховує, що Відповідачка-1, [PERSON] , з жовтня 2015 року і до звернення [PERSON] до суду, особисто не оспорювала факт визначеного місця проживання свого сина з Позивачкою, [PERSON] , тобто, вона погоджувалася з вказаним. Позивачка, [PERSON] , у жовтні 2015 року прийняла у свою сім'ю свого онука, малолітнього [PERSON] , та весь час сама його виховує, займається його доглядом, утриманням розвитком та піклуванням. Фактично позивачка, [PERSON] , з перших місяців життя дитини, замінила дитині рідну матір, [PERSON] , яка свідомо самоусунулася від виховання новонародженого сина, займаючись роками власним життям, навчанням та працею. При цьому, сімейні стосунки Відповідачка-1, [PERSON] , з Позивачкою, [PERSON] , і до жовтня 2015 року не підтримувала та на даний час не підтримує, мешкала та мешкає окремо в інших населених пунктах України та за кордоном. Під час нетривалих відвідувань своєї матері - Позивачки, [PERSON] , та свого сина [PERSON] , які відбувалися з періодичністю декілька разів у рік, Відповідачка-1, [PERSON] , створювала сварки та конфлікти з різних побутових причин та через особисту неприязнь до своїх рідних. Суд відмічає, що після відвідувань свого сина Відповідачка-1, [PERSON] , завжди відїжджала до свого місця перебування, залишаючи малолітнього сина з Позивачкою, [PERSON] . Враховуючи викладене, на переконання суду Відповідачкою-1 [PERSON] фактично заявлено позов на забезпечення свого права на спілкування з дитиною, отже, на захист права матері на контакт з дитиною. При цьому, суд повторює, що позивачкою, [PERSON] , достовірними та належними доказами доведено, що Відповідачка-1, [PERSON] , дійсно ухилялася від виконання своїх обов`язків по вихованню малолітнього сина [PERSON] , повноцінно не цікавилася життям та здоров`ям дитини, не піклувалася про фізичний і духовний розвиток дитини, належної та повноцінної матеріальної допомоги на утримання дитини не надавала. Досліджені в судовому засіданні докази у своїй єдності, сукупності та взаємозв`язку, переконують суд в тому, що Відповідачка-1, [PERSON] , з жовтня 2015 року свідомо самоусунулася від постійного та систематичного виконання своїх обов`язків матері малолітньої дитини, та тривалий час ухилялася від виховання свого малолітнього сина [PERSON] , належно не піклувалася про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, що на час звернення Позивачки, [PERSON] до суду було достатньою підставою для застосування відповідальності, передбаченої п.2 ч.1 ст.164 СК України, у виді позбавлення батьківських прав. Також, судом враховується, що після звернення позивачки, [PERSON] , до суду з позовами на захист інтересів свого онука, та після початку судового розгляду справ, з грудня 2018 року відповідачі під впливом совісті зробили вірні висновки щодо недопустимості ухиляння від виконання своїх обов`язків по вихованню свого малолітнього сина [PERSON] . Своїми активними діями відповідачі довели суду, що вони виправляються, бажають та спроможні в подальшому належно виконувати свої обов`язків щодо виховання та розвитку дитини, яка з їхньої згоди та дозволу вже понад чотири роки проживає, виховується й утримується Позивачкою, [PERSON] . При цьому, позивачка, [PERSON] , повідомила суд про те, що Відповідач-2, [PERSON] , після її звернення до суду почав надавати їй матеріальну допомогу на утримання дитини, почав цікавитися життям сина, приїжджає спілкуватися та налагодити з ним контакт. Як наслідок зміни свого відношення до рідного сина та вчинення активних дій Відповідача-2, [PERSON] , ухвалою суду від 25 листопада 2019 року у даній справі прийнято відмову позивачки [PERSON] від позову про позбавлення батьківських прав [PERSON] , і провадження у справі в цій частині закрито. Суд відмічає, що Відповідачка-1, [PERSON] , після повернення з заробітків на Україну, дізнавшись про звернення позивачки, [PERSON] , до суду, звернулася до суду для участі в судових розглядах справ, та заявила про своє бажання повернутися до виховання дитини. Суд оцінює позицію Відповідачки-1, [PERSON] , як дійсний прояв позитивних змін у її відношенні до належного виконання своїх материнських обов`язків та намагання налагодити контакт з дитиною та повернутися до виховання сина. Дії Відповідачки-1, [PERSON] , доводять, що вона свідомо бажає припинити ухиляння від виховання дитини, та почати належно виконувати свої обов`язки. При цьому, суд звертає увагу, що право матері [PERSON] , яка поспіль чотири роки проживала окремо від своєї дитини, на спілкування зі своєю дитиною, передбачено та захищається законом, а тому створення у цьому будь-ким штучних перешкод є недопустимим, і є в свою чергу може бути перешкодою у належному виконанні нею своїх обов`язків по вихованню дитини. Проживання в інших населених пунктах на значній відстані від дитини, перебування тривалий час на заробітках за кордоном, суд розцінює як об`єктивні причини, які були особисто створені Відповідачкою-1 [PERSON] та перешкоджали їй більше разів та часу зустрічатися з сином, особисто брати участь у його вихованні, розвитку та спілкуванні з ним, що в свою чергу призвело до втрати належного здорового психологічного контакту між матір`ю та дитиною. Крім цього, зустрічі Відповідачки-1, [PERSON] , з сином обумовлені наявністю або відсутністю на це дозволу з боку позивачки, [PERSON] , яка самостійно у своїй сім`ї виховує дитину, і для якої через негативну поведінку [PERSON] такі зустрічі Відповідачки-2 з дитиною були небажаними. Суд в ході судових засідань переконався, що Відповідачка-1, [PERSON] , бажає брати активну участь у вихованні, розвитку, утриманні свого сина [PERSON] . Отже, ставлення Відповідачки-1, [PERSON] , до своєї дитини, до участі в її вихованні, навчанні, розвитку змінилося в кращу сторону та не є негативним. В судовому засіданні як Позивачка , [PERSON] , так і Відповідачка-1, [PERSON] , висловили один до одного багато претензій та незадоволення своїми стосунками, що вказує на те, що між ними існували недоброзичливі стосунки, які перешкоджали та перешкоджають їх контакту та взаємному вирішенню питань у вихованні дитини, розвитку та спілкуванню з дитиною. Суд наголошує, що такі недоброзичливі стосунки, в тому числі і під час виховання, спілкування з дитиною, є неприпустимими. Тому суд закликає Позивачку, [PERSON] та Відповідачку-1, [PERSON] , до вжиття ними всіх необхідних заходів для виправлення своїх недоброзичливих стосунків та припинення їх у подальшому. Суд погоджується з доводами Позивачки, [PERSON] , про те, що дитина через тривалу відсутність не сприймає Відповідачку-1, [PERSON] як свою матір. Суд враховує, що між матір`ю та дитиною з різних об'єктивних та суб'єктивних причин а також постійної відсутності [PERSON] біля своєї дитини, втрачено, а отже відсутній належний психологічний контакт. Суд наголошує, що статтею ст. 14 Закону України «Про охорону дитинства», яка визначає розлучення дитини з сім`єю, передбачено, що діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили. Суд звертає уваги на те, що дитина не досягла визначеного законом віку для врахування її думки. Згідно ст. 15 вказаного Закону, яка визначає право дитини на контакт з батьками, які проживають окремо від дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Разом з цим, батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. У разі коли батьки не можуть дійти згоди щодо участі одного з батьків, який проживає окремо, у вихованні дитини, порядок такої участі визначається органами опіки та піклування за участю батьків виходячи з інтересів дитини. Рішення органів опіки та піклування з цих питань можуть бути оскаржені до суду у порядку, встановленому законом. Вирішуючи позовні вимоги щодо визначення місця проживання дитини з позивачкою [PERSON] та зустрічні позовні вимоги про відібрання дитини від позивачки [PERSON] суд враховує висновків спеціалістів - практикуючих дитячих та сімейних психологів щодо соціально-психологічного портрету [PERSON] та її онука малолітнього [PERSON] , згідно якого психологи не рекомендують насильно відокремлювати бабусю від онука, міняти без потреби (якщо це не загроза для його життя) місце проживання хлопчика. Малолітній [PERSON] потребує індивідуального навчання, постійного догляду та присутності близьких людей, яким він довіряє. Міняти умови та спосіб життя, в зв'язку з низькою та повільною адаптацією хлопчика, наявністю певних ускладень його психіатричних захворювань, психологи не рекомендують різко змінювати звичне та зрозуміле для дитини оточуюче середовище. Психологом зазначено, що якщо мати, [PERSON] , планує стати частиною життя свого сина, то має пройти сама курс реабілітації та навчання догляду за дітьми з особливими потребами, школу материнства, обстежитися, а при потребі і лікуватися. Також, суд враховує, що психолог [PERSON] , суду пояснила, що для малолітнього [PERSON] родина - це його бабуся [PERSON] та прабабуся. [PERSON] для [PERSON] це його мати. А мати [PERSON] - «холодна акула, яку кусається». Образ батьку у [PERSON] стертий. У [PERSON] було діагостовано яскраво виражене насильство від своєї дочки. Для [PERSON] необхідне індивідуальне навчання та довірливі стосунки. Після приїзду мами [PERSON] та зустрічі у червні 2019 року, у [PERSON] був психологічний зрив. Мати у дитини викликає страх, і є далекий образ. Новий образ який [PERSON] боїться (дитина відчуває небезпеку), - це мамин новий чоловік. Мати [PERSON] з [PERSON] не спілкувалася, тому дитина постійно в інформаціному полі бабусі. Щодо вимог [PERSON] про відібрання дитини від бабусі [PERSON] психолог [PERSON] суду пояснила, що мати дитині потрібна. Проте, необхідно, щоб мати [PERSON] зайшла в родину бабусі, і поступово, для налагодження контакту до року, дійшла до своєї дитини. Треба реабілітація матері [PERSON] , близько року мама повинна бути в родині у бабусі з дитиною. Якщо мати забере у бабусі [PERSON] , відвезе в інший населений пункт де дитина нікого не знає, це негативно відобразится на дитині, це небезпечно для дитини. Необхідно, щоб мати [PERSON] почала спілкуватися з бабусею та дитиною під контролем дитячого невролога і дитячого психолога. Для [PERSON] необхідно, щоб налагодився контакт у мами з бабусею. Доньці потрібно подружитися зі своєю мамою. Бабусі треба навчитися довіряти доньці. На даний час ідеальне місце для дитину бути у бабусі [PERSON] Оскільки мати [PERSON] , [PERSON] , протягом перших чотирьох років життя свого сина [PERSON] з ним не жила, дитиною не опікувалася та не виховувала, для встановлення у даних обставинах відповідного контакту дитини з матірю потрібен періоду часу не менше одного року. Перші 2-3 місяці поступово, зустрічі матері з дитиною мають відбуватися в присутності [PERSON] . Через шість місяців тривалість їх спілкування має збільшуватися, слід також проводити спільний відпочинок. Проте, якщо стосунки матері дитини з бабусею дитини не зміняться, психологічного контакту матері і дитини не буде. На даний час, без зазначеної підгтовки дитини і матері, без встановлення між ними контаку, відбирати дитину від бабусі та віддавати матері, для [PERSON] протипоказано, та буде небезпечно. Враховуючи викладене, суд зазначає, що до для відібрання та передачі дитини матері для їх спільного та постійного проживання, Відповідачці-1, [PERSON] , протягом визначеного періоду часу слід навчитися відповідально ставитися до виконання своїх батьківських обов`язків, створити належні матеріально-побутові умови для забезпечення потреб малолітньої дитини, налагодити психолоічний контакт з дитиною, самостійно добитися доброго та адекватного ставлення дитини до неї як до матері. На підставі викладеного, позовні вимоги [PERSON] про відібрання дитини від [PERSON] є необгрунтованими і недоведеними, тому їх задоволення буде передчасним. Вирішуючи спір суд виходить також із рівності прав та обов`язків батька й матері щодо своїх дітей та у першу чергу ухвалює рішення, яке має відповідати інтересам малолітньої дитини. При цьому суд враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дитини і турботу про неї, їхній вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання. При цьому, визначаючи місце проживання дитини суд бере до уваги, що відповідачі не мають власного житла, проживають тривалий час на відстані від постійного місця проживання дитини. Відповідачка-1 [PERSON] має лише тимчасове житло. Проте, у Позивачки, [PERSON] створені кращі матеріально-побутові умови, вона має будинок, є власником будинку, в якому понад чотири роки проживає так зареєстрована дитина. Суд також враховує, що представник органу опіки та піклування в судовому засіданні просив не брати до уваги раніше зроблений висновок про доцільність відібрання дитини від [PERSON] та про доцільність визначення місця проживання дитини з Відповідачкою-1, [PERSON] , оскільки вказані висновки було зроблені без врахування встановлених в ході судового розгляду справи дійсних обставин справи. Крім того, суд враховує, що батько дитини, Відповідач-2, [PERSON] , заперечює щодо задоволення позовних вимог [PERSON] про відібрання дитини, зазначивши, що їх дитиною майже з народження по теперішній час повністю опікується та матеріально забезпечує матір [PERSON] . Окрім того, його матір - [PERSON] відвідує онука, бачиться з ним, спілкується та допомагає позивачці зі своєї сторони. Також вважає, що позивачка [PERSON] намагається зашкодити інтересам дитини позбавивши спілкування дитини з [PERSON] , батьком дитини [PERSON] та бабусею [PERSON] . Щодо постійного місця проживання дитини з Відповідачкою-1 [PERSON] , зазначав, що вона за адресою: [ADDRESS] стала проживати лише нещодавно з грудня 2018 року зі співмешканцем [PERSON] . Враховуючи всі обставини справи просив відмовити у задоволенні позовних вимог [PERSON] щодо відібрання від [PERSON] малолітнього сина [PERSON] , так як це буде порушувати його право на спілкування з дитиною та участь у вихованні сина. При цьому, пояснив, що [PERSON] через свій образ життя не готова бути матірю. Відповідно до Принципу ст. 6 Декларації про права дитини від 20.11.1959 року, дитина для повного та гармонійного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Дитини повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків або інших відповідальних осіб, якщо батьки неможуть чи не бажають забезпечити піклування за дитиною, і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості, малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю. В судовому засіданні в цій справі встановлено наявність виняткових обставин у розумінні положень статті 161 СК України та принципу 6 Декларації прав дитини, які свідчать про неможливість на даний час проживання дитини разом з матір`ю до налагодження протягом певного часу психолоічного контакту матері і дитини. Судом також встановлено, що мати дитини не має постійного зареєстрованого місця проживання, орендує зі своїм співмешканцем одну кімнату, житлова площа якої суду так і не була повідомлена. При цьому, [PERSON] не перебуває у зареєстрованому шлюбі, її співмешканець для дитини є сторонньою особою, зі слів відповідачки постійно знаходиться на заробітках, отже не має психологічного контакту з дитиною. Також суду не надано відомості про працевлаштування чоловіка відповідачки, та наявність у нього сталих доходів та власного житла. Крім цього, мати також не має сталого джерела існування, отже, відповідачка не створила всіх належних умов для проживання, виховання та розвитку дитини. В зв`язку з вищевказаними життєвими обставинами відповідачів -батьків дитини, які свідчать про те, що вони фактично з жовтня 2015 року та на даний час не проживають з дитиною, їх місце проживання неодноразово змінювалося і не є сталим, суд визнає, що відповідачі у вказаний період не змогли створити дитині належних умов за своїм місцем проживання для постійного її виховання, навчання, духовного та фізичного розвитку. На підставі викладеного, в задоволенні позовних вимог [PERSON] про відібрання малолітньої дитини, [PERSON] , [INFO] , від [PERSON] , слід відмовити. В судовому засіданні заслухана думка представника Органу опіки та піклування Світловодського міськвиконкому який зазначав, що для малолітньої дитини, [PERSON] , [INFO] , яка з жовтня 2015 року проживає з рідною бабусею [PERSON] за місцем її реєстрації за адресою [ADDRESS] , створено належні умови для їх виховання, навчання, тому місце проживання дитини слід визначити з бабусею до налагодження [PERSON] психологічного контакту з сином, а тому відібрання дитини буде порушувати інтереси та права дитини. Також, суд зазначає, що згідно висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Світловодської міської ради №01-16/154 від 01 серпня 2018 року одноголосно вирішено визначити місце проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] , з рідною бабусею [PERSON] . Згідно ч.3 статті 161 Сімейного Кодексу України якщо суд визнав, що жоден із батьків не може створити дитині належних умов для виховання та розвитку, на вимогу баби, діда або інших родичів, залучених до участі у справі, дитина може бути передана комусь із них. Відповідно до ст. 257 СК України баба, дід мають право спілкуватися зі своїми внуками, брати участь у їх вихованні. Відповідно до ст. 258 СК України баба, дід мають право на самозахист внуків. Баба, дід мають право звернутися за захистом прав та інтересів малолітніх внуків до органу опіки або до суду без спеціальних на те повноважень. Враховуючи викладене, те що суд визнав, що жоден із батьків на даний час не створив та не може створити дитині належних умов для виховання та розвитку в зв`язку з чим відмовлено у задоволенні позовних вимог [PERSON] ,

Outcome: partial