Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-19 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду з позовом до відповідачів посилаючись на те, що між позивачем та [PERSON] був укладений кредитний договір, відповідно до якого останньому був наданий кредит в сумі 40 000 грн. на строк 60 місяців зі сплатою відсотків 30% річних на умовах повернення, строковості і платності, але відповідач порушив істотні умови цього договору та не здійснив виплату кредитних коштів із відповідними процентами у встановлений строк. Крім того, між позивачем та [PERSON] укладений договір поруки, згідно якого остання поручилася перед кредитором за належне виконання взятих на себе зобов'язань, оскільки поручитель відповідає перед кредитором в повному обсязі. Таким чином позивач просить стягнути солідарно з відповідачів заборгованість по кредитному договору на загальну суму 58312,79 грн. та суму сплаченого судового збору в розмірі 583,13 грн. Заслухавши сторони, які з'явилися в судове засідання та Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково з наступних підстав. З огляду на специфіку виниклих правовідносин та виходячи з предмету спору, суд вважає за необхідне зазначити, що спірні правовідносини врегульовано Цивільним кодексом України та приписами укладеного сторонами кредитного договору, умови якого не суперечать законодавству України. Відповідно до ст. 1054 ЦК України зазначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно із ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим ля виконання сторонами. Судом встановлено, що між сторонами 27.05.2008 року був укладений кредитний договір № 5.17353, згідно умов якого [PERSON] отримав кредит в розмірі 40000 грн. на строк користування 60 місяців зі сплатою відсотків в розмірі 30% річних (а.с.3). Як вбачається з матеріалів справи, надання кредитором і отримання позичальником кредитних коштів підтверджується меморіальним ордером №3499 від 27.05.2008 року про видачу готівки (а.с.10). Отже, позивач виконав своє зобов'язання перед відповідачем надавши останньому кошти згідно умов укладеного ними договору. Частиною 1 статті 553 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Так, між позивачем та [PERSON], у забезпечення виконання зобов'язань за вище вказаним договором, укладено договір поруки від 27.05.2008 року (а.с.11) , згідно якого поручитель відповідає перед кредитором за виконання зобов'язань за кредитним договором в повному обсязі. Тобто, позичальник і поручитель відповідають перед кредитором, як солідарні боржники. Відповідно до ч. 1 ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Згідно з ч. 2 ст. 554 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Проаналізувавши умови укладеного договору поруки та зазначені вище приписи законодавства можливо дійти висновку, що відповідальність поручителя виникає як у наслідок не погашення частини заборгованості, так і у випадку невиконання зобов'язання в цілому. При цьому поручитель відповідає перед кредитором за виконання зобов'язання у повному об'ємі всім належним йому на праві власності майном та грошовими коштами. Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо в зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Пунктом 3.2 кредитного договору передбачено, що у разі виникнення простроченої заборгованості згідно графіку платежів більш ніж на 1 місяць, кредитор має право вимагати від боржника дострокового повернення кредиту та інших нарахувань за ним. Приписами ч. 2 ст. 1050 ЦК України передбачено, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] вчасно не здійснював щомісячні платежі відповідно до затвердженому графіку справляння платежів, чим неодноразово порушував істотні умови кредитування згідно договору. Відповідач неодноразово повідомлявся про утворений борг, але не вчинив належних дій щодо його погашення. Згідно з ч. 1 ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Так, в обґрунтування заявлених вимог щодо стягнення заборгованості в розмірі 58312,79 грн. надано розрахунок станом на час звернення позивача до суду. Але в судовому засіданні встановлено, що відповідач здійснював останній платіж за кредитом в квітні 2013 року та вказана обставина позивачем не заперечується. Отже, на час розгляду справи судом сума боргу становить 57562,79 грн., з яких 27633,07 грн. - відсотки за кредитом та пеня за несвоєчасне виконання зобов'язань. Відповідно до ч. 1 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Як вбачається із розрахунку заборгованості, наданого позивачем, останній розраховував пеню за несвоєчасну сплату кредитного зобов'язання виходячи з 0,5% від суми простроченого боргу. Згідно з ч. 3 ст. 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Відповідно до приписів ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Проаналізувавши обставини виниклі у справі, враховуючи скрутне матеріальне становище відповідачів та відсутність стабільного доходу у останніх при наявності неповнолітньої дитини на утриманні, суд вважає за можливе зменшити розмір неустойки за кредитним договором та стягнути солідарно з відповідачів на користь позивача 37562,79 грн., що складається з тіла кредиту та відсотків виходячи з розрахунку заборгованості. Таким чином, невиконання пред'явлених до відповідачів вимог щодо сплати суми простроченої заборгованості по основному боргу і нарахованим процентам свідчить про можливість стягнення зазначеної суми боргу в примусовому порядку з відповідачів солідарно, з огляду на що суд дійшов висновку про можливість задоволення позовних вимог частково. Отже, у відповідачів існує обов'язок повернути кредит та сплатити нараховані проценти. Крім того, суд також вважає за можливе задовольнити вимоги позивача щодо стягнення з відповідачів судових витрат, сплачених при поданні позовної заяви в розмірі 583,13 грн., що підтверджується належною квитанцією в матеріалах справи (а.с.2).

Outcome: partial