Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-03 00:00:00

Приватне акціонерне товариство «Закарпатінтерпорт» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення коштів. Мотивуючи свої вказує на те, що наказом №ЗИП/К-0056 від 07.02.2014 року [PERSON] було прийнято на роботу охоронником відділу безпеки позивача. Згідно наказу №3-В від 11.02.2014 року в цілях охорони вантажу було направлено у відрядження до м. Аблик (Узбекистан) строком на 25 календарних днів, а саме з12.02.2014 року по 08.03.2014 року. З цією метою 11.02.2014 року [PERSON] під звіт було надано 600грн. та 525 дол. США згідно видатковим касовими ордерами. Оскільки відповідач покладені на нього згідно наказу №3-В від 11.02.2014 року обов'язки по супроводженню прийнятого під охорону вантажу не виконав, про відрядження у встановленні законом строки не відзвітував та не повернув кошти та не повернув кошти отриманні під звіт, просить суд задовольнити позов, та, винести рішення, яким стягнути з [PERSON] на користь ПАТ «Закарпатінтерпорт» 16808,56грн., що відповідає 1575 дол. США, а також суму авансу в розмірі 600грн., а також стягнути з відповідача судові витрати. Представник позивача Загарович З.З. в судове засідання не з'явився. Однак, надав суду заяву, в якій позовні вимоги підтримав в повному обсязі, проти проведення заочного розгляду справи не заперечує, та, просить суд розглянути таку за відсутності відповідача. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився повторно, будучи належним чином повідомленим про час та місце слухання справи, а тому суд приходить до переконання про можливість розгляду справи у відсутності відповідача згідно вимог ч.4 ст.169 ЦПК, ч.1 ст.224 ЦПК України та ухвалює заочне рішення. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до переконання, що позов є обґрунтованим та підлягає до задоволення з наступних підстав. По справі встановлено, що наказом №ЗИП/К-0056 від 07.02.2014 року [PERSON] було прийнято на роботу охоронником відділу безпеки ПАТ «Закарпатінтерпорт», що підтверджується наявною в матеріалах справи копією такого наказу. Згідно наказу №3-В від 11.02.2014 року в цілях охорони вантажу [PERSON] було направлено у відрядження до м. Аблик (Узбекистан) строком на 25 календарних днів, а саме з 12.02.2014 року по 08.03.2014 року, у зв'язку з чим 11.02.2014 року відповідачу під звіт було надано 600грн. та 525 дол. США, що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями видаткових касових ордерів від 11.02.2014 року. Згідно п.11 розділу ІІ, п.17 розділу ІІІ «Інструкції про службові відрядження в межах України та за кордон», затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 13.03.1998 року №59 після повернення з відрядження працівник зобов'язаний до закінчення п'ятого банківського дня, наступного за днем прибуття до місця постійної роботи, подати звіт про використання коштів, наданих на відрядження. Разом із звітом подаються документи в оригіналі, що засвідчують вартість понесених витрат у зв'язку з відрядженням витрат. З наявного в матеріалах акту №1 від 07.02.2014 року про прийняття вантажу під охорону вбачається, що відповідач [PERSON] прийняв, зазначений в акті вантаж під охорону у відрядження. Однак, відповідач 16.02.2014 року зійшов з маршруту супроводження, передбаченого наказом про відрядження №3-В від 11.02.2014 року, на місце роботи на повернувся та на телефонні виклики не відповідав, тобто пояснень з боку [PERSON] щодо його перебування у період з 17.02.2014 року по 05.03.2014 року немає. У відповідності до ст.130 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов'язків. У відповідності до п.6 ч.1 ст.134 КЗпП України відповідно до законодавства працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках коли відповідно до законодавства на працівника покладено повну матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємстві, установі організації. Судом встановлено, що у зв'язку з порушенням [PERSON] своїх трудових обов'язків через зійдення з маршруту супроводженні у відрядженні, ПАТ «Закарпатінтерпорт» було заподіяно матеріальну шкоду, адже на відрядження відповідачу було видано 243,60грн. при перебуванні на території України та 35 дол. США - за її межами. Згідно ч.4 ст.135-3 КЗпП України законодавством може бути встановлено окремий порядок визначення розміру шкоди, що підлягає покриттю, в тому числі у кратному обчисленні, заподіяної підприємству, установі, організації розкраданням, умисним зіпсуванням, недостачею або втратою окремих видів майна та інших цінностей, а також у випадках, коли фактичний розмір шкоди перевищує її номінальний розмір. У відповідності до ст.2 ЗУ «Про визначення розміру збитків, завданих підприємству, установі, організації розкраданням, знищенням (псуванням), недостачею або втратою дорогоцінних металів, дорогоцінного каміння та валютних цінностей» заборгованість працівників підприємства, у разі неповернення у встановлений термін авансу, виданого в іноземній валюті на службове відрядження стягується в сумі, еквівалентній потрійній сумі (вартості) зазначених валютних цінностей, перерахованій у валюту України за обмінним курсом НБУ на день погашення заборгованості. Враховуючи те, що відповідачу було видано під звіт 525 дол. США, то стягненню підлягає 1575 дол. США, що за курсом НБУ на дату подання позову еквівалентно 16808,56грн. На підставі наведеного, суд приходить до переконання, що [PERSON] підлягає стягненню на користь ПАТ «Закарпатінтерпорт» надані позивачем витрати на відрядження.

Outcome: approved