Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-12 00:00:00

Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «ПЗУ Україна», звернулось до суду в порядку цивільного судочинства з позовом до відповідача про відшкодування шкоди. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 23.06.2017 року між позивачем та [PERSON] було укладено договір добровільного страхування приватного майна № RZ.16496 (далі договір страхування), предметом якого є майнові інтереси страхувальника, пов`язані з володінням, користуванням та/або розпорядженням транспортним засобом «Renault» д.н.з. [NUMBER] . 28.08.2017 року близько 17 год. 00 хв. на перехресті вул. Василенка та пров. А. Радищева в м. Києві сталася ДТП, внаслідок якої відбулось зіткнення транспортного засобу «Renault» д.н.з. [NUMBER] та транспортного засобу «Hyundai» д.н.з. [NUMBER] під керуванням відповідача, яким порушено п. 13.1, 12.1 ПДР України. Внаслідок даної ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження. Постановою Солом`янського районного суду м. Києва від 03.10.2017 року відповідача визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП за вищевказаних обставин. Позивачем на підставі страхового акту № UA2017082800057/L01/01 від 14.12.2017 року та умов договору страхування здійснено виплату страхового відшкодування в сумі 4 598,04 грн. На момент ДТП цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована в ПрАТ «СК «Юнівес» за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АК/0907933, ліміт відповідальності якого складає 100 000 грн. Позивач звернувся до ПрАТ «СК «Юнівес» з заявою про страхове відшкодування від 06.11.2018 року, яке в свою чергу, листом від 16.11.2018 року відмовило у здійсненні страхового відшкодування на підставі п. 37.1.4 ст. 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Враховуючи викладене, позивач просить стягнути з відповідача завдану ним майнову шкоду у розмірі 4 598,04 грн. Представник позивача в судове засідання не з`явився, про день, час та місце судового засідання повідомлявся судом належним чином. Подав до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити та не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідач в судовому засіданні проти позову заперечував та просив відмовити у його задоволенні в повному обсязі, посилаючись на те, що на момент ДТП його цивільно-правова відповідальність була застрахована. Представник третьої особи до суду не з`явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Суд ухвалив розглядати справу за його відсутності. Заслухавши учасника справи, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що 23.06.2017 року між позивачем та [PERSON] було укладено договір добровільного страхування приватного майна № RZ.16496 (далі договір страхування), предметом якого є майнові інтереси страхувальника, пов`язані з володінням, користуванням та/або розпорядженням транспортним засобом «Renault» д.н.з. [NUMBER] . 28.08.2017 року близько 17 год. 00 хв. на перехресті вул. Василенка та пров. А. Радищева в м. Києві сталася ДТП, внаслідок якої відбулось зіткнення транспортного засобу «Renault» д.н.з. [NUMBER] та транспортного засобу «Hyundai» д.н.з. [NUMBER] під керуванням відповідача, який порушив під час руху вимоги п. 13.1, 12.1 ПДР. Внаслідок даної ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження. Постановою Солом`янського районного суду м. Києва від 03.10.2017 року відповідача визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП за вищевказаних обставин. Згідно ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Позивачем на підставі страхового акту № UA2017082800057/L01/01 від 14.12.2017 року та умов договору страхування здійснено виплату страхового відшкодування в сумі 4 598,04 грн. Згідно ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. На момент ДТП цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована в ПрАТ «СК «Юнівес» за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АК/0907933, ліміт відповідальності якого складає 100 000 грн. Відповідно до частини першої статті 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Згідно ст. 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон) обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Позивач звернувся до ПрАТ «СК «Юнівес» з заявою про страхове відшкодування від 06.11.2018 року, яке в свою чергу, листом від 16.11.2018 року відмовило у здійсненні страхового відшкодування на підставі п. 37.1.4 ст. 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Згідно п. 35.1 ст. 35 Закону Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування. Згідно п. 37.1.4 ст. 37 Закону підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди. Відповідно до ст.1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. Обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). У постанові від 4 липня 2018 року Велика Палата Верховного Суду сформулювала висновок щодо забезпечення дієвості інституту обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, зазначивши таке. Відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України від 1 липня 2004 року № 1961-IV «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок із виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37 зазначеного Закону) чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика в останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування (пункт 72). Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів») (пункт 73). Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди, а тому страховик, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування згідно зі статтями 3 і 5 вказаного Закону реалізує право вимоги, передбачене статтями 993 Цивільного кодексу України та 27 Закону України від 9 лютого 2012 року № 4391-VI «Про страхування» шляхом звернення з позовом до страховика, в якого завдавач шкоди застрахував свою цивільно-правову відповідальність. Як вбачається з матеріалів справи, ДТП за участі застрахованого транспортного засобу відбулась 28.08.2017 року, проте позивач звернувся до ПрАТ «СК «Юнівес» з заявою про виплату страхового відшкодування лише 06.11.2018 року, тобто вже після спливу річного строку для такого звернення. При цьому суд зауважує те, що виплата страхового відшкодування здійснена позивачем 15.12.2017 і тривале зволікання з поданням заяви про виплату страхового відшкодування призвело до пропуску річного строку, визначеного ст.37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Набуття страховиком права зворотної вимоги (регресу) за кожним страховим випадком суперечило б меті страхування цивільно-правової відповідальності, об`єктом якого є майнові інтереси завдавача шкоди. Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не передбачає право зворотної вимоги регресу у випадку відмови страховика, забезпеченого транспортного засобу здійснити страхову виплату з огляду на те, що ліміт відповідальності ПрАТ «Страхова компанія «Юнівес» не перевищує проведену позивачем страхову виплату, тому підстави для задоволення позову та стягнення з [PERSON] суми виплаченого страхового відшкодування в порядку регресу відсутні. За таких умов суд вважає правильним у задоволенні позовних вимог відмовити. Враховуючи вищенаведене,

Outcome: dismissed