Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-30 00:00:00

Приватне акціонерне товариство «Українська транспортна страхова компанія» звернулося в суд з позовом до [PERSON] про відшкодування шкоди в порядку регресу. Позовні вимоги мотивує тим, що 5 листопада 2016 року між Приватним акціонерним товариством «Українська пожежно-страхова компанія» та [PERSON] було укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АК/1008509. У відповідності до умов вказаного Полісу страхування позивач взяв на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку за участю забезпеченого транспортного засобу марки «Мерседес», державний реєстраційний номер [NUMBER] , сплатити страхове відшкодування за шкоду заподіяну третім особам. 24 листопада 2016 року, близько 23 год., в с. Колодно по вул. Центральній, Тячівського району, Закарпатської області, мала місце дорожньо-транспортна пригода за участю «Мерседес», реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , в результаті якої загинув пішохід [PERSON] . Відповідно до вироку Тячівського районного суду Закарпатської області від 18.10.2017 року у справі №307/1361/17 дорожньо-транспортна пригода сталася внаслідок порушення водієм [PERSON] Правил дорожнього руху. Особи, які мали право на отримання суми страхового відшкодування за смерть потерпілого [PERSON] , в особі представника за довіреністю ТОВ «Центр авто виплат поліс» - звернулася до страховика позивача з заявою про виплату страхового відшкодування за полісом №АК/1008509. Так, на підставі наказу страхових актів №93-19-1 та №93-1-93-1, представнику осіб, які мають право на страхове відшкодування, ТОВ «Центр авто виплат плюс», позивачем було виплачено загальну суму страхового відшкодування в розмірі 87000 гривень. Враховуючи вищенаведене, загальний розмір фактично понесених витрат позивача склав 87000 гривень. Згідно вироку Тячівського районного суду Закарпатської області у справі №307/1361/17 від 18 жовтня 2017 року відповідач після наїзду на пішохода залишив місце дорожньо-транспортної пригоди та тільки на наступний день звернувся до органів поліції. Відтак, відповідачем було порушено умови договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності №АК/1008509 та Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» щодо залишення місця дорожньо-транспортної пригоди та повідомлення позивача про настання страхового випадку. З огляду на вищезазначене у відповідача виникло зобов`язання відшкодувати позивачу завдані збитки в порядку регресу в розмірі сплаченого останнім страхового відшкодування за полісом №АК/1008509. Для врегулювання цього питання в досудовому порядку, 10.04.2020 року позивач звернувся до відповідача з вимогою про відшкодування збитків в порядку регресу, сума якої становила 87000 гривень. Ніяких дій зі сторони відповідача проведено не було щодо погашення заборгованості в добровільному порядку, а відтак позивач змушений звертатись до суду за захистом своїх прав та законних інтересів у спосіб, який передбачений нормами Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ЦК України (п.8 ч. 2 ст.16), що узгоджується з умовами договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності №АК/1008509. Просить стягнути з [PERSON] на користь Приватного акціонерного товариства «Українська транспортна страхова компанія» суму матеріальної шкоди в розмірі 87000 гривень. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] надіслав до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що свої позовні вимоги позивач мотивує тим, що 05.11.2016 року між відповідачем та позивачем укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АК/1008509, і згідно умов було застраховано цивільно-правову відповідальність водія транспортного засобу марки «Мерседес», державний номерний знак [NUMBER] . Вказує на те, що 24 листопада 2017 року, близько 23 години, відповідач, керуючи автомобілем марки «Mersedes-Benz» моделі Vito 108 CDI, державний номерний знак [NUMBER] , їдучи в с. Колодно по вулиці Центральній, Тячівського району, Закарпатської області, порушив вимоги п.п.1.5, 12.3 та 1.10 Правил дорожнього руху, та напроти будинку №118 допустив наїзд на пішохода [PERSON] , який рухався в попутному з ним напрямку по правому краю проїзної частини дороги, в результаті чого потерпілий [PERSON] отримав тілесні ушкодження, що відноситься до групи тяжких тілесних ушкоджень, як такі що потягли за собою смерть потерпілого. Зазначає, що згідно страхових актів №93-19-1 та №93-1-93-1 представнику осіб, які мають право на страхове відшкодування ТОВ «Центр авто виплат поліс», що звернулись до позивача з заявою про виплату страхового відшкодування за полісом АК/1008509, позивачем 29.05.2019 року було виплачено загальну суму страхового відшкодування в розмірі 87000 гривень. При цьому, позивач посилаючись на норми п.38.1.1 (в,г) ст. 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, що ПРАТ «Українська ТСК» набуло право регресного позову до [PERSON] . Вважає заявлені ПрАТ «Українська ТСК» позовні вимоги безпідставними, необґрунтованими та такими, що не підлягають до задоволення, а тому необхідно відмовити в задоволенні цього позову з наступних підстав. Так, позивач обґрунтовуючи підстави для регресного позову до відповідача посилається як на одну з них (якщо водій після дорожньо-транспортної пригоди за його участю самовільно залишив місце пригоди) при цьому зазначає, що даний факт встановлений вироком Тячівського районного суду від 18.10.2017 року у справі №307/1361/17, при цьому позивач не бере до уваги, що даним вироком встановлено вину відповідача в скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України, а не кримінальним правопорушенням, передбаченим ст. 135 КК України, відповідальність за якою настала б у випадку самовільного та безпідставного залишення відповідачем місця дорожньо-транспортної пригоди та і самого потерпілого в небезпеці. Та ні до адміністративної відповідальності за ст.. 122-4 КУпАП, ні до кримінальної відповідальності за ст..135 КК України, відповідач за залишення місця дорожньо-транспортної пригоди не притягався і даний факт позивачем жодним чином не підтверджений. Позивач в своєму позові зазначає, що відповідач після наїзду на пішохода залишив місце дорожньо-транспортної пригоди та тільки на наступний день звернувся до органів поліції, що випливає з показів обвинуваченого [PERSON] в судовому засіданні. Так, позивач жодним чином не бере до уваги покази [PERSON] про те, що безпосередньо перед дорожньо-транспортною пригодою останній отримав тілесні ушкодження від третіх осіб, які наносили йому удари руками та ногами в область голови, в результаті яких йому було заподіяно тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку, забою м`яких тканин тім`яно-скроневої області голови зліва, тім`яної області та потиличної ділянки справа, нижньої губи та зовнішнього носу, саден спинки носу та чола справа, які відносяться до групи легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров`я і перебуваючи у важкому стані, щоб зберегти своє життя втікав від нападників і жодним чином не бачив потерпілого, як і не бачив сам наїзд на потерпілого, а тому і звернувся до поліції зранку 25.11.2016 року із заявою про заподіяння йому тілесних ушкоджень і вже в ході досудового слідства було встановлено, що він скоїв дорожньо-транспортну пригоду, а саме наїзд на потерпілого [PERSON] . Даний факт підтверджений як висновком судово-медичної експертизи [PERSON] №982 від 25.11.2016 року, так і вироком Тячівського районного суду Закарпатської області від 14.04.2017 року в справі №307/586/17, відповідно до якого [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] визнано винними в скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 296 КК України, в якому [PERSON] визнано потерпілим в зв`язку з заподіянням йому тілесних ушкоджень, що підтверджує той факт, що відповідач з поважних причин не зміг виконати свій обов`язок, як того вимагав Закон. Безпідставними є і посилання позивача як на підставу для регресного позову, на порушення відповідачем п.п.«г» п.38.1.1 ст. 38 Закону України, так як невиконання цього обов`язку відповідачем не завадило б страховику самостійно встановити усі обставини страхового випадку. Позивачем не враховано і той факт, що відповідачем в добровільному порядку відшкодовано потерпілим як майнову, так і моральну шкоду, заподіяну смертю [PERSON] , про що свідчить заява брата [PERSON] , який представляв інтереси родини покійного в кримінальному провадженні як на досудовому так і на судовому слідстві, якою останній стверджує, що шкода відшкодована і претензій майнового характеру він до [PERSON] не має. 05.11.2016 року між відповідачем та позивачем укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, №АК/1008509, згідно мов якого було застраховано цивільно-правову відповідальність, водія транспортного засобу марки «Мерседес», державний реєстраційний номер [NUMBER] . Страховий випадок стався 24.11.2016 року і саме завдання потерпілому внаслідок дорожньо-транспортної пригоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, породжує деліктне зобов`язання, в якому право потерпілого вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується з відповідним обов`язком боржника. Вважають, що позивач пропустив строк позовної давності, а саме строк позовної давності в даному випадку закінчився 24.11.2019 року, а позивач звернувся з позовом до відповідача 12.05.2020 року. Просить в задоволенні позову відмовити та застосувати строк позовної давності. Представник позивача Приватного акціонерного товариства «Українська транспортна страхова компанія» в судове засідання не з`явився, надіслав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, а тому суд в порядку ст. 223 ЦПК України розглянув справу у його відсутності на підставі наявних у справі доказів. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав та просить в його задоволенні відмовити. Дослідивши всі обставини справи, суд дійшов наступного висновку. В судовому засіданні встановлено, що 5 листопада 2011 року між Приватним акціонерним товариством «Українська транспортна страхова компанія»» та відповідачем [PERSON] було укладено договір №АК/1008509 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, відповідно до якого позивачем застраховано цивільно-правову відповідальність водія, пов`язану з експлуатацією автомобіля марки «Mersedes Benz», державний номерний знак [NUMBER] (а.с.70). Вироком Тячівського районного суду Закарпатської області від 18 жовтня 2017 року [PERSON] визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України (а.с.61-65). За змістом вказаного вироку [PERSON] , 24.11.2016 року, близько 23 год., керуючи автомобілем марки «Mersedes-Benz моделі Vito 108 CDI» державний номерний знак [NUMBER] , їдучи в с. Колодно по вул. Центральній, Тячівського району, Закарпатської області, грубо порушив вимоги п.п.1.5, 12.3 та 1.10 (в частині тлумачення поняття «перешкода для руху») ПДР України, якими передбачено: п. 1.10 перешкода для руху - нерухомий об`єкт у межах смуги руху транспортного засобу або об`єкт, що рухається попутно в межах цієї смуги (за винятком транспортного засобу, що рухається назустріч загальному потоку транспортних засобів) і змушує водія маневрувати або зменшувати швидкість аж до зупинки транспортного засобу; п. 1.5 дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків; п. 12.3 „У разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди, маючи технічну можливість оцінити дорожні умови та дорожню обстановку, технічну можливість попередити наїзд на пішохода, не застосував своєчасно гальмування або маневр об`їзду пішохода ліворуч з моменту виникнення перешкоди для руху напроти будинку №118, допустив наїзд на пішохода [PERSON] , який рухався в попутному з ним напрямку по правому краю проїзної частини дороги, в результаті чого потерпілий [PERSON] отримав тілесні ушкодження, які згідно висновку судово-медичної експертизи №216 від 19.12.2016 року відноситься до групи тяжких тілесних ушкоджень, так-як потягли за собою смерть потерпілого [PERSON] .\~\~ Згідно висновку експерта №982 від 15.12.2016 року у [PERSON] , 1988 року народження, мали місце тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми головного мозку, забоїв м`яких тканин тім`яно-скроневої області голови зліва, тім`яної області та потиличної ділянки справа, нижньої губи та зовнішнього носу, садна спинки носу та чола справа. Вказані вище тілесні ушкодження спричинені в результаті локальної дії тупих твердих з обмеженими контактуючими поверхнями предметів, якими могла бути рука стиснута в кулак та взута нога. Строку події 24 листопада 2016 року відповідають і відносяться до групи легких тілесних ушкоджень з розладами здоров`я, так як подібного характеру тілесні ушкодження викликають розлад здоров`я більше 6-ти, але менше 21-го дня (а.с.103-105). Вироком Тячівського районного суду Закарпатської області від 14.04.2017 року [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , визнані винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.296 ч.2 КК України (а.с.106-112). За змістом вказаного вироку [PERSON] в групі з [PERSON] та [PERSON] , 24 листопада 2016 року, близько 22 години, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, знаходячись на території автозаправки «Занівка», в урочищі «Біля Мосту» в с.Чумалево, Тячівського району, Закарпатської області, грубо порушуючи громадський порядок, виражаючи явну неповагу до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю, ігноруючи існуючі у суспільстві загальноприйняті правила поведінки і норми моралі, маючи на меті протиставити себе загальноприйнятим правилам поведінки в суспільстві, намагаючись самоутвердитись за рахунок приниження інших осіб і нахабно показуючи своє зневажливе ставлення до оточуючих, безпричинно розпочали конфлікт з потерпілими [PERSON] та [PERSON] , який переріс у бійку, в ході якої наносячи удари руками та взутими ногами, спричинили [PERSON] тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку, забоїв м`яких тканин тім`яно-скроневої області голови зліва, тім`яної області та потиличної ділянки справа, нижньої губи та зовнішнього носу, садна спинки носу та чола справа, які відносяться до групи легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров`я та [PERSON] тілесні ушкодження у вигляді синців і садна слизистих оболонок верхньої і нижньої губи та правої щоки, задніх поверхонь тулуба, ліктьових суглобів, а також правого стегна, які відносяться до групи легких тілесних ушкоджень, садна в області перенісся, синців в обох очних ділянках, а також перелому кісток носу, які відносяться до групи легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров`я. Згідно страхових актів №93-19-1 та 93-1-19-1, 24.11.2016 року стався страховий випадок за участю страхувальника [PERSON] (договір страхування №АК/1008509 від 05.11.2016 року), розмір страхового відшкодування становить 87000 гривень (а.с.32). Згідно заяви від 22 квітня 2019 року за №000383/18 директор ТОВ «Центр Автовиплат Поілс» звернувся в ПрАТ «УТСК» про приєднання документів щодо виплати страхового відшкодування (а.с.26). 9 січня 2019 року ТОВ «Центр авто виплат Поліс» звернулося із заявою до ПрАТ «УТСК» про виплату страхового відшкодування для дружини потерпілого [PERSON] в сумі 4350 гривень, для сина потерпілого [PERSON] в сумі 4350 гривень (а.с.37). Згідно квитанції до прибуткового касового ордера №18 12 грудня 2015 року [PERSON] сплачено ФОП [PERSON] 20000 гривень за пам`ятник (а.с.29). Квитанціями №22872 від 29.05.2019 року, №22852 від 28.05.2019 року, №22657 від 21.05.2019 року, №22627 від 20.05.2019 року, №22603 від 17.05.2019 року, №22564 від 16.05.2019 року, №22520 від 15.05.2019 року, №22488 від 14.05.2019 року, №22441 від 13.05.2019 року, №22426 від 11.05.2019 року, №22387 від 10.05.2019 року, №22342 від 08.05.2019 року, №22315 від 07.05.2019 року, №22302 від 06.05.2019 року стверджується, що ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія» сплатило на користь ТОВ «Центр авто виплат Поліс» 87000 гривень страхового відшкодування (а.с.10, 12-24). Згідно довідки №9571/106/29/1-2020, виданої Тячівським ВП ГУНП в Закарпатській області, [PERSON] , [INFO] , який зареєстрований та проживає в [ADDRESS] , за період з 2016 по 2017 роки до адміністративної відповідальності за ст. 122-4 КУпАП не притягався (а.с.113). Нотаріально посвідченою заявою [PERSON] від 29.06.2017 року стверджується, що він претензій до [PERSON] майнового (фінансового) характеру не має (а.с.114). Згідно відповіді НПУ від 11.02.2019 року стверджується, що учасниками дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 24.11.2016 року, є автомобіль «Mersedes-Benz» моделі Vito 108 CDI, державний номерний знак [NUMBER] , водій [PERSON] , потерпілим є [PERSON] , який помер в лікарні протягом 30 діб (а.с.67-69). 10 квітня 2020 року ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія» було надіслано відповідачу [PERSON] претензію №155 про відшкодування в порядку регресу збитків, пов`язаних з виплатою страхового відшкодування (а.с.9). Відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частиною 1 ст. 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненнями особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про страхування» страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів. Згідно ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Згідно з ч.2 ст.8 Закону України «Про страхування» страховим випадком є подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов`язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі. За змістом ч.2 ст.9 Закону України «Про страхування» страховою виплатою є грошова сума, яка виплачується страховиком відповідно до умов договору страхування при настанні страхового випадку. Відповідно до ч. 1 ст. 10 Закону України «Про страхування», страхувальник вносить страховику згідно з договором страхування певну плату, яка називається страховим платежем (страховим внеском, страховою премією). Відповідно до статті 36 Закону України «Про страхування» страховик,

Outcome: dismissed