Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-23 00:00:00

Прокуратура Приморського району м. Одеси звернулась до суду з позовом в інтересах держави в особі ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії - Одеського обласного управління AT «Ощадбанк», неодноразово уточнюючи позовні вимоги, до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № 2315-н від 09 березня 2008 року в розмірі 389 768, 52 Євро, заборгованість за комісією в розмірі 4 709, 81 грн., а також суми судового збору в розмірі 1 700, 00 грн. та витрат на інформаційно-технічне забезпечення у розмірі 120, 00 грн. В позовній заяві позивач посилається на те, що 09 березня 2008 року між ВАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії - Одеського обласного відділення ВАТ «Ощадбанк» та [PERSON] був укладений договір про іпотечний кредит № 2315-н, згідно з умовами якого останній надано кредит у розмірі 251 100, 00 Євро на умовах сплати Банку 11, 3 % річних, зі строком повернення не пізніше 19 березня 2028 року, а [PERSON] у свою чергу зобов'язалась здійснювати погашення кредиту та сплачувати відсотки за його користування згідно встановленого кредитним договором графіку, однак, належним чином своїх зобов'язань не виконала. Крім того, у забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором 19 березня 2008 року між ВАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії - Комінтернівське відділення № 3163 ВАТ «Ощадбанк» та [PERSON] укладений договір іпотеки, за яким остання з метою забезпечення належного виконання зобов'язання, що випливає з Кредитного договору, передала в іпотеку житловий будинок з господарчими спорудами та будівлями, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], загальною площею 228,3 кв. м., а також земельну ділянку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, площею 0, 100 га, що належать на праві приватної власності [PERSON] Однак в обумовлені кредитним договором строки відповідачка своїх зобов'язань по поверненню кредиту та сплаті відсотків не виконала, в результаті чого в неї утворилась прострочена заборгованість, яка станом на 22 лютого 2013 рік складає 389 768, 52 Євро, та складається з: залишку основного боргу по кредиту за період з 01 вересня 2008 року по 22 лютого 2013 рік у розмірі 234 293, 65 Євро; простроченого основного боргу по кредиту за період з 01 вересня 2008 року по 22 лютого 2013 рік у розмірі 15 446, 00 Євро; прострочених процентів за користування кредитом за період з 01 січня 2012 року по 22 лютого 2013 рік у розмірі 121 913, 78 Євро; пені за прострочений основний борг по кредиту за період з 01 січня 2012 року по 22 лютого 2013 рік у розмірі 2 013, 73 Євро; пені за прострочені проценти за користування кредитом за період за 01 січня 2012 року по 22 лютого 2013 рік у розмірі 16 101, 36 Євро; а також з заборгованості за комісією в розмірі 4 709, 81 грн., що складається із: простроченої комісійної винагороди за супроводження кредиту за період з 01 жовтня 2008 року по 22 лютого 2013 рік в розмірі - 4 160, 00 грн.; та пені за прострочену комісійну винагороду за супроводження кредиту за період з 01 жовтня 2008 року по 22 лютого 2013 рік в розмірі 549, 81 грн. Представник позивача Прокуратури Приморського району м. Одеси у судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила суд їх задовольнити. Представник позивача ПАТ «Державний ощадний банк України» у судовому засіданні не підтримав вищевказані позовні вимоги в частині стягнення з відповідачки пені за прострочення заборгованості за кредитом лише за один рік, та просив стягнути таку пеню за три роки, як це передбачено в умовах кредитного договору. Інші позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Представник відповідачки [PERSON] у судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог Прокуратури Приморського району м. Одеси в інтересах держави в особі ПАТ «Державний ощадний банк України» та зазначила, що вищевказаний кредитний договір не можна вважати підписаним у зв'язку з тим, що у ньому вказані недостовірні паспортні дані [PERSON], а заява на видачу кредиту з печаткою та підписом відповідачки є підробленими. Крім того, представником позивача не надано до суду жодних довідок про рух по рахункам, а наданий лише розрахунок заборгованості, що не є безспірним доказом заборгованості відповідачки перед Банком. Дослідивши матеріали цивільної справи у їх сукупності, прийнявши до уваги письмові докази, що наявні у матеріалах справи, повно і всебічно з'ясувавши обставини, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 09 березня 2008 року між ВАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії - Одеського обласного відділення ВАТ «Ощадбанк» та [PERSON] був укладений договір про іпотечний кредит № 2315-н (а. с. 14), згідно з умовами якого останній надано кредит у розмірі 251 100, 00 Євро на умовах сплати Банку 11, 3 % річних, зі строком повернення не пізніше 19 березня 2028 року, а [PERSON] у свою чергу зобов'язалась здійснювати погашення кредиту та сплачувати відсотки за його користування згідно встановленого кредитним договором графіку. У забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором 19 березня 2008 року між ВАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії - Комінтернівське відділення № 3163 ВАТ «Ощадбанк» та [PERSON] укладений договір іпотеки (а. с. 18), посвідчений приватним нотаріусом Комінтернівського районного нотаріального округу [PERSON] за реєстровим № 426, за яким [PERSON] з метою забезпечення належного виконання зобов'язання, що випливає з Кредитного договору, передала в іпотеку житловий будинок з господарчими спорудами та будівлями, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], загальною площею 228,3 кв. м., а також земельну ділянку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, площею 0, 100 га, що належать відповідачці на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки, посвідченого приватним нотаріусом Комінтернівського районного нотаріального округу [PERSON] 19 березня 2008 року за реєстровим № 422. ВАТ «Ощадбанк» належним чином виконало свої зобов'язання за Кредитним договором та надав [PERSON] кредит в сумі 251 100, 00 Євро з позичкового рахунку готівкою, що підтверджується відповідною заявою на видачу готівки №753636_001 від 19 березня 2008 року (а. с. 25, 137). У суду немає підстав вважати вищевказану заяву недійсною, а відповідачкою не був доведений факт того, що така заява є підробленою. Відповідно до ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Відповідно до п. 4.3.2. Кредитного договору відповідачка зобов'язалась повернути кредит в сумі 251 100, 00 Євро, своєчасно сплачувати проценти за користування Кредитом, своєчасно сплачувати комісійні винагороди, встановлені Кредитними договором, а у випадку невиконання або неналежного виконання взятих на себе зобов'язань по Кредитному договору сплатити штрафні санкції, у строки та на умовах, що визначені Кредитним договором. Відповідно до п. 5.1. Кредитного договору за порушення взятих на себе зобов'язань по поверненню основної суми кредиту та своєчасній сплаті процентів за користування кредитом, комісійних винагород та інших платежів за Кредитним договором відповідач зобов'язується сплатити на користь банку пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла в період, за який сплачується пеня, від суми платежу, за кожний день прострочення. Відповідно до п. п. 4.2.2. Кредитного договору при виникненні простроченої заборгованості за кредитом та процентами більше ніж 2 місяці, а також в інших випадках, передбачених Кредитним договором, вимагати дострокового повернення кредиту сплати нарахованих процентів та інших платежів, стягнути заборгованість за Кредитним договором в примусовому порядку, в тому числі, шляхом звернення стягнення на заставлене майно. Але в обумовлені кредитним договором строки [PERSON] своїх зобов'язань по поверненню кредиту та сплаті відсотків не виконувала, що підтверджується також заявою відповідачки про неможливість виконання вищевказаних зобов'язань від 02 березня 2009 року (а. с. 135). Оскільки в обумовлені кредитним договором строки відповідачка своїх зобов'язань по поверненню кредиту та сплаті відсотків не виконала, то в неї утворилась прострочена заборгованість, яка станом на 22 лютого 2013 рік складає 389 768, 52 Євро, та складається з: залишку основного боргу по кредиту за період з 01 вересня 2008 року по 22 лютого 2013 рік у розмірі 234 293, 65 Євро; простроченого основного боргу по кредиту за період з 01 вересня 2008 року по 22 лютого 2013 рік у розмірі 15 446, 00 Євро; прострочених процентів за користування кредитом за період з 01 січня 2012 року по 22 лютого 2013 рік у розмірі 121 913, 78 Євро; пені за прострочений основний борг по кредиту за період з 01 січня 2012 року по 22 лютого 2013 рік у розмірі 2 013, 73 Євро; пені за прострочені проценти за користування кредитом за період за 01 січня 2012 року по 22 лютого 2013 рік у розмірі 16 101, 36 Євро; а також з заборгованості за комісією в розмірі 4 709, 81 грн., що складається із: простроченої комісійної винагороди за супроводження кредиту за період з 01 жовтня 2008 року по 22 лютого 2013 рік в розмірі - 4 160, 00 грн.; та пені за прострочену комісійну винагороду за супроводження кредиту за період з 01 жовтня 2008 року по 22 лютого 2013 рік в розмірі 549, 81 грн. Вищевказана заборгованість підтверджується відповідними розрахунками заборгованості, наданими до суду представником позивача. Підставою, яка породжує обов'язок сплатити неустойку, є порушення боржником зобов'язання, яке визначається ст. 610 ЦК України. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 551 ЦК України та умов договору (п. 5.1.) розмір пені за прострочення виконання грошового зобов'язання визначений у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у відповідний період від суми прострочених виконанням зобов'язань за кожний день прострочення. За загальним правилом, що випливає із Цивільного кодексу України, період, за який нараховується пеня за прострочення виконання зобов'язання, не обмежується. Відповідно до ч. 2 ст. 258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік. Таким чином, суд вважає обґрунтованими уточнені позовні вимоги, згідно з якими сума пені за прострочення виконання зобов'язання [PERSON] розрахована за один рік. В свою чергу, суд вважає недоведеними вимоги представника ПАТ «Державний ощадний банк України» щодо стягнення з відповідачки суму пені за три роки, а саме за період з 01 лютого 2010 року по 22 лютого 2013 рік, оскільки це суперечить вимогам ст. 258 ЦК України. Судом також встановлено, що ВАТ «Державний ощадний банк України» утворено відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 21 травня 1999 р. № 876 «Про деякі питання управління Державним спеціалізованим комерційним ощадним банком України» шляхом перетворення Державного спеціалізованого комерційного Ощадного банку України у відкрите акціонерне товариство з метою створення умов для більш ефективної реалізації державою своїх прав власника і функцій держави. Засновником банка є держава в особі Кабінету Міністрів України і державі належить 100% акцій на всю суму Статутного фонду. Відповідно до Закону України «Про акціонерні товариства» та згідно постанови Кабінету Міністрів України від 06 квітня 2011 року № 502 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 25 лютого 2003 р. № 261» 07 червня 2011 р. проведено державну реєстрацію зміни до Статуту ВАТ «Ощадбанк» відповідно до яких змінено назву Відкрите акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» на Публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України». Відповідно до ст. 7 Закону України «Про банки і банківську діяльність» та статуту банку держава здійснює і реалізує повноваження власника щодо акцій, які їй належать у статутному капіталі банку через органи управління банком - наглядову раду банку, яка здійснює контроль за діяльністю банку з метою збереження залучених у вклади грошових коштів, забезпечення їх повернення вкладникам і захисту інтересів держави як акціонера державного банку. Не одержання прибутку Банку від виконання банківських операцій може призвести до порушення фінансового стану установи, акції якої повністю належать державі, а відтак до зменшення надходжень до бюджету в якості платежів та податків, що негативно вплине на можливості кредитування вітчизняного виробника, розвитку ощадної справи, всебічного банківського обслуговування юридичних та фізичних осіб. Відповідно до пункту 2 ст. 121 Конституції України на прокуратуру України покладається представництво інтересів громадянина або держави в суді у випадках, зазначених законом. В тому числі, такі випадки передбачені, ст. 36-1 Закону України «Про прокуратуру», ст. 45 ЦПК України, згідно яких прокурор має право звертатися до суду з заявами про захист прав і свобод інтересів держави. У зв'язку з означеним, порушення умов Кредитного договору може спричинити невиконання Банком мети своєї діяльності. Статтею 11 ЦК України передбачено, що цивільні права та обов'язки виникають із дій, що передбачені актами цивільного законодавства, зокрема договорів. Згідно частини 3 статті 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Статтею 60 ЦПК України визначено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша кредитна установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти за його використання. Статтею 1049 ЦК України визначено, що позичальник зобов'язаний повернути кредитодавцю грошові кошти у такій самій сумі, у строк та в порядку, що встановлені договором. Як зазначено в п.17 постанови №5 Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК України , оскільки зобов'язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог статей 526, 599 ЦК України. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Згідно ст. 530 ЦК України зобов'язання повинні бути виконані у встановлений строк його виконання. Суд погоджується також з твердженням позивача, що неодержання прибутку банку від виконання банківських операцій може призвести до порушення фінансового стану установи, акції якої повністю належать державі, а відтак до зменшення надходжень до бюджету в якості платежів та податків, що негативно вплине на можливості кредитування вітчизняного виробника, розвитку ощадної справи, всебічного банківського обслуговування юридичних та фізичних осіб. Крім того, у судовому засіданні доведено, що внаслідок невиконання відповідачкою кредитного договору позивач поніс додаткові витрати по сплаті судового збору в розмірі 1 700, 00 грн. та витрат на інформаційно-технічне забезпечення у розмірі 120, 00 грн., які відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України підлягають стягненню з відповідачки. На підставі викладеного, суд вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню. Таким чином,

Outcome: approved