Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-04 00:00:00

Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія» «ПЗУ Україна» звернулось до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування шкоди в порядку регресу, посилаючись на те, що 27.06.2016 р. між ПрАТ СК «ПЗУ Україна» та [PERSON] було укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № AI 9999044 за яким страховик зобов'язався відшкодовувати шкоду заподіяну страхувальником життю, здоров'ю та майну потерпілих при експлуатації забезпеченого транспортного засобу, а саме: автомобіля Hyundai Accent, державний реєстраційний номер [NUMBER]. 14.042016 р. на автодорозі Львів-Тернопіль сталася дорожньо-транспортна пригода , за участю забезпеченого автомобіля Hyundai Accent, державний реєстраційний номер [NUMBER], під управлінням [PERSON] та автомобіля Volkswagen Passat, державний реєстраційний номер [NUMBER], під керуванням [PERSON] В результаті дорожньо-транспортної пригоди було пошкоджено автомобіль Volkswagen Passat, державний реєстраційний номер [NUMBER]. Відповідно до постанови Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 16.05.2017 року особою винною в настанні ДТП визнано [PERSON] та притягнено останнього до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП. Згідно пункту 22.1. статті 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» № 1961-IV від 01.07.2004 р. (надалі - Закон № 1961-IV), при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. Відповідно до рахунку № ФС 61660 від 24.05.2017 р. вартість відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля Volkswagen Passat, державний реєстраційний номер [NUMBER], становить 101 294 грн. 41 коп. ПрАТ СК «ПЗУ Україна» сплатило на користь страхової компанії потерпілої особи страхове відшкодування в сумі 100 000 грн. Виплата страхового відшкодування була здійснена ПрАТ СК «ПЗУ Україна» на підставі заяви про настання страхового випадку від 14.06.2017 р. та страхового акту № UA 2017100900003/L01 /03 віл 12.10.2017 р. Факт зазначеної виплати підтверджується платіжним дорученням № 7129 від 18.10.2017 р. Позивач стверджує, що у зв'язку з тим, що відповідач письмово не повідомив позивача про настання страхової події протягом трьох робочих днів після настання ДТП, то після виплати страхового відшкодування на користь потерпілої особи, у позивача виникло право вимоги до відповідача про відшкодування завданої шкоди (в порядку регресу). 23.02.2018 р. відповідачу було направлено вимогу про відшкодування завданої майнової шкоди, дана вимога була отримана 02.03.2018 р., що підтверджується зворотнім повідомленням про вручення. Проте, відповідач відшкодовувати шкоду у досудовому порядку відмовився. Просить стягнути з [PERSON] на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» суму завданої майнової шкоди в розмірі 100 000 грн. Ухвалою судді Хмельницького міськрайонного суду від 20.12.2018 р. позовна заява залишена без руху. Ухвалою судді Хмельницького міськрайонного суду від 18.01.2019 р. позовна заява прийнята до розгляду та відкрито провадження у справі. Відповідач направив до суду відзив, вказавши, що підстави для скасування позову відсутні. У судове засідання представник позивача не прибув, звернувшись до суду з заявою про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав з підстав, викладених у позовній заяві. Відповідач у судове засіданні не прибув, позов не визнав, пояснивши, що сам факт, не виконання винними водіями обов'язку, щодо подачі заяви та надання їх транспортних засобів на огляд може призводити до необґрунтованих виплат, а тому за таких обставин, винні водії за спеціальним законом можуть нести відповідальність за свої дії, якщо до них буде пред'явлений позов страховиками. Таким чином, оскільки відповідач у строк та спосіб визначений підпунктом 33.1.4 пункту 33.1 ст. 33 Закону України «Про обов'язкове страхування правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не повідомив позивача про ДТП, доказів про поважність причин неможливості виконання своїх обов'язків не було надано, то позовні вимоги є обґрунтованим та такими, що не підлягають задоволенню. Просить відмовити у задоволенню позову. Представник позивача у судове засідання не прибув, звернувся до суду з заявою про розгляд справи у його відсутність, проти заочного рішення не заперечив. Відповідач у судове засідання не прибув, належним чином повідомлений про час та місце судового розгляду, направив відзив на позов. Суд приходить до висновку ухвалити заочне рішення. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що 27.06.2016 р. між ПрАТ СК «ПЗУ Україна» та [PERSON] було укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № AI 9999044 за яким страховик зобов'язався відшкодовувати шкоду заподіяну страхувальником життю, здоров'ю та майну потерпілих при експлуатації забезпеченого транспортного засобу, а саме: автомобіля Hyundai Accent, державний реєстраційний номер [NUMBER]. 14.042016 р. на автодорозі Львів-Тернопіль сталася дорожньо-транспортна пригода , за участю забезпеченого автомобіля Hyundai Accent, державний реєстраційний номер [NUMBER], під управлінням [PERSON] та автомобіля Volkswagen Passat, державний реєстраційний номер [NUMBER], під керуванням [PERSON] В результаті дорожньо-транспортної пригоди було пошкоджено автомобіль Volkswagen Passat, державний реєстраційний номер [NUMBER]. Відповідно до постанови Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 16.05.2017 р. особою винною в настанні ДТП визнано [PERSON] та притягнено останнього до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП. Відповідно до рахунку № ФС 61660 від 24.05.2017 р. вартість відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля Volkswagen Passat, державний реєстраційний номер [NUMBER], становить 101 294 грн. 41 коп. ПрАТ СК «ПЗУ Україна» сплатило на користь страхової компанії потерпілої особи страхове відшкодування в сумі 100 000 грн. Виплата страхового відшкодування була здійснена ПрАТ СК «ПЗУ Україна» на підставі заяви про настання страхового випадку від 14.06.2017 р. та страхового акту № UA 2017100900003/L01 /03 віл 12.10.2017 р. Факт зазначеної виплати підтверджується платіжним дорученням № 7129 від 18.10.2017 р. Відповідно до ст.1166 Цивільного кодексу України шкода, завдана майну фізичної чи юридичної особи, відшкодовується у повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до частини другої статті 1187 Цивільного кодексу України шкода, заподіяна джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір оренди, підряду тощо) володіє транспортним засобом. Відповідно до пункту 22.1. статті 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» № 1961-IV від 01.07.2004 р. (надалі - Закон № 1961-IV), при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. Відповідно до абз. «ґ» п.п. 38.1.1. п. 38.1 ст. 38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду якщо він не повідомив страховика у строки і за умов, визначених у підпункті 33.1.2 пункту 33.1 статті 33 цього Закону. Згідно з положеннями підпункту 33.1.4 пункту 33.1 статті 33 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов'язаний невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, -МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов'язок, він має підтвердити це документально. Відповідно до правового висновку Верховного суду України, який міститься у постанові від 13.02.2014 р. неузгодженість нумерації підпунктів пункту 33.1 статті 33 та підпунктів пункту 38.1 статті 38 Закону, після внесених до них змін Законом України від 17 лютого 2011 року № 3045-V1 «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо дорожньо-транспортних пригод та виплати страхового відшкодування», не може обмежувати встановлене статтею 38 Закону право страховика подати регресний позов до страхувальника у разі недотримання строків і умов повідомлення страховика про дорожньо-транспортну пригоду, а тому й не може бути підставою для відмови в задоволенні такого позову. Відповідно до частини 1 статті 1191 Цивільного кодексу України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Судом встановлено, що [PERSON] письмово не повідомив позивача про настання страхової події протягом трьох робочих днів після настання ДТП, то після виплати страхового відшкодування на користь потерпілої особи, у позивача виникло право вимоги до відповідача про відшкодування завданої шкоди (в порядку регресу). Відповідно до рішення Конституційного суду України від 9 липня 2002 року № 15-рп/2002 кожна особа має право вільно обирати незаборонений законом спосіб захисту прав і свобод, у тому числі й судовий. Держава може стимулювати вирішення правових спорів у межах досудових процедур, однак їх використання є правом, а не обов'язком особи, яка потребує такого захисту. 23.02.2018 р. [PERSON] було направлено вимогу про відшкодування завданої майнової шкоди, дана вимога була отримана 02.03.2018 р., що підтверджується зворотнім повідомленням про вручення. Проте, відповідач відшкодовувати шкоду у досудовому порядку відмовився. Суд приходить до висновку, що слід стягнути з [PERSON] на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» суму завданої майнової шкоди в розмірі 100 000 грн.

Outcome: approved