Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-02 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду з позовом до відповідачів про звільнення майна з-під арешту, у звязку з тим, що майно, на яке звернено стягнення на предмет іпотеки за рішенням суду було неправомірно накладено арешт, що унеможливлює виконання рішення суду. Представник позивача у судове засідання не зявився, проте надав до суду заяву про слухання справи у його відсутність, на позовних вимогах наполягає, не заперечує проти винесення заочного рішення по справі Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявився, про час та дату розгляду справи був повідомлений належним чином, про що свідчить поштове повідомлення про вручення судової повістки, заяв та клопотань до суду не надав, тому суд визнає його неявку з неповажних причин. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявилася, про час та місце розгляду справи відповідно до ч.5 ст. 74 ЦПК України є такою, що повідомлена належним чином, заяв та клопотань до суду не надавала, про причини неявки не повідомила, тому суд визнає її неявку з неповажних причин. За таких обставин, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням\~ст. 224 ЦПК України, про що 03 жовтня 2016 року було винесено ухвалу про заочний розгляд справи. Представник третьої особи у судове засідання не зявився, проте надав заяву до суду про слухання справи без його участі. Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, за таких обставин судове засідання по справі було проведено без засобів технічної фіксації судового процесу. Суд, дослідивши письмові матеріали справи та з урахуванням положень ст. 60 ЦПК України, де зазначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, та ст. 11 ЦПК України, згідно якої цивільні справи розглядаються в межах заявлених вимог і на підставі доказів приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного. У судовому засіданні встановлено, що 13.05.2008 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] укладено кредитний договір №ODIVGA0000000008, згідно якого позивач надав відповідачці кредит в розмірі 16030,00 Доларів США, що підтверджується копією договору, доданою до матеріалів справи. Крім того, в забезпечення виконання зобов'язань за вищевказаним кредитним договором, між банком та [PERSON], який виступив поручителем за вищевказаним договором 13.05.2008 укладено договір іпотеки від 13.05.2008 року. Так, згідно п. 33.3 (умов) договору іпотеки відповідач надав в іпотеку нерухоме майно, а саме: житловий будинок з господарським будівлями та спорудами загальною площею 57,5 кв.м., житловою площею 28,2 кв.м. та господарські будівлі і споруди: пять сараїв, погріб, літня кухня, огорожа, розташованих на земельній ділянці розміром 3400 кв.м. за адресою вул. Стрекалова 94, с. Білка Іванівського району Одеської області, житловий будинок належить відповідачу на праві власності на підставі договору купівлі-продажу від 01.08.2007 року, що підтверджується копією іпотечного договору, доданого до матеріалів справи. Разом з тим, за\~рішенням Іванівського районного суду Одеської області від 21.11.2014 року по цивільній справі №499/912/14-ц звернено стягнення на вищевказаний житловий будинок на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» шляхом продажу вказаного будинку. Проте, як вбачається з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, майно відповідача, яке знаходиться в іпотеці у банка, перебуває під обтяженнями згідно постанов державних виконавців, а саме: - 20.03.2012 року постановою ВП№31155172 від 01.02.2012 року про арешт майна боржника винесена відділом ДВС Іванівського районного управління юстиції в одеській області, згідно якої накладено арешт на житловий будинок за адресою вул. стрекало 94, с. Білка іванівського району Одеської області, власник [PERSON] - 23.02.2015 року постановою ВП№46626188 від 20.02.2015 року про арешт майна боржника, винесена відділом ДВС Роздільнянського МРУЮ в Одеській області, згідно якої накладено арешт на все майно [PERSON] Так, згідно Інструкції «Про проведення виконавчих дій» №4/5 від 15.12.1999 року, на майно, щодо якого встановлено іпотеку чи накладено заборону на відчуження, не може бути звернено стягнення для задоволення вимог стягувачів, які не є іпотекодержателями згідно із\~Законом України «Про іпотечне кредитування, операції з консолідованим іпотечним боргом та іпотечні сертифікати». Відповідно до\~ст.3 ЗУ «Про іпотеку»\~у разі порушення боржником основного зобов'язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно не зареєстровані у встановленому законом порядку або зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Згідно\~Інструкції «Про проведення виконавчих дій»\~та\~ст. 54 ЗУ «Про виконавче провадження», для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, стягнення на заставне майно може бути звернено у разі виникнення права застави після винесення судом рішення про стягнення з боржника коштів та коли вартість предмета застави перевищує розмір заборгованості боржника заставодержателю. Таким чином, як встановлено судом,\~договір іпотеки був укладений 13.05.2008 року, а постанови про накладення арештів були винесені у 2012 та 2015 роках, тобто пізніше ніж було укладено договір іпотеки. Крім того, згідно\~ст. 14 ЗУ «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень»\~пріоритет зареєстрованих обтяжень визначається у черговості їх реєстрації. Обтяжувач з вищим пріоритетом має переважне право на звернення стягнення на предмет обтяження. За таких обставин, у державної виконавчої служби відсутні правові підстави для звернення стягнення на предмет іпотеки на користь стягувачів, які не є іпотекодержателями. Відповідно до\~ст. 16 ЗУ «Про заставу»\~право застави виникає з моменту укладання договору застави. Згідно\~ст. 60 ЗУ «Про виконавче провадження», особа яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права на майно і про звільнення майна з-під арешту. Статтею 54 даного Закону передбачено право заставодержателя звернутися до суду про звільнення заставленого майна з-під арешту. Відповідно п. 4\~Постанови Пленуму Верховного суду України від 27.08.76 року №6 «Про судову практику в справах про виключення майна з опису»\~за правилами, встановленими для розгляду позовів про виключення майна з опису, розглядаються вимоги громадян і організацій, що ґрунтуються як на праві власності на описане майно, так і на праві володіння ним і відповідачами в справі суд притягує боржника, особу, в інтересах якої накладено арешт на майно. Статтею 6 Закону України «Про виконавче провадження»\~встановлено: Боржник зобов'язаний: утримуватися від вчинення дій, які унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення; надавати у строк, установлений державним виконавцем, достовірні відомості про свої доходи та майно, у тому числі про майно, яким він володіє спільно з іншими особами, про рахунки у банках чи інших фінансових установах; своєчасно з'являтися за викликом державного виконавця; письмово повідомляти державному виконавцю про майно, що перебуває в заставі або в інших осіб, а також про кошти та майно, належні боржникові від інших осіб, проте боржник [PERSON] не виконав вище зазначені обовязки та не повідомив державного виконавця про майно, що перебуває в заставі ПАТ КБ «ПриватБанку», чим порушив\~статтю 6 ЗУ «Про виконавче провадження». Відповідно до\~ст. 41 Конституції України, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ч.5\~ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження», у випадку незавершеного виконавчого провадження, арешт з майна може бути знятий за рішенням суду. Згідно до ч.1\~ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження», особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутись до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У рішенні суду від 21 листопада 2014 року, відповідно до якого було звернено стягнення на предмет іпотеки, а саме житловий будинок по вул. Стрекалова 94, с. Білка Іванівського району Одеської області, зазначено відповідачем по справі лише [PERSON], а [PERSON] являється третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, отже правових підстав для визнання [PERSON] як відповідача по даному позову та задоволення вимог позивача до [PERSON] про зняття майна з-під арешту у суду не має. Таким чином, позовні вимоги позивача частково знайшли своє підтвердження у судовому засіданні, а відтак підлягають частковому задоволенню. Відповідно до вимог ст.ст.\~79,\~88 ЦПК України\~з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума судового збору в розмірі 1378,00 грн., сплачені ним при подачі позову.

Outcome: partial