Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-19 00:00:00

Прокурор звернувся до суду з позовом в інтересах держави в особі Державної екологічної інспекції у Житомирській області, в якому просить визнати протиправними та скасувати п.69 додатку 1 рішення Житомирської міської ради №587 від 11.07.2013 року «Про надання дозволу громадянам на виготовлення документації із землеустрою та складання проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок», п.24 додатку 3 рішення Житомирської міської ради №632 від 27.02.2014 року «Про приватизацію, передачу в оренду земельних ділянок громадянам та внесення змін до рішень міської ради», визнати недійсним договір оренди земельної ділянки від 15.04.2014 року, укладений між Житомирською міською радою та [PERSON], який зареєстровано у книзі записів реєстрації договорів оренди від 15.04.2014 року за №39 та зобов'язати [PERSON] повернути земельну ділянку площею 0,1060 га за адресою: [ADDRESS], нормативною грошовою оцінкою 357429,98 грн. (кадастровий номер 1810136300:10:078:0005) до земель територіальної громади м. Житомира. При цьому посилається на те, що спірна земельна ділянка рекреаційного призначення, розташована в межах прибережної захисної смуги р. Кам»янка, надана міською радою [PERSON] в оренду з порушенням закону без проведення земельних торгів, а тому підлягає поверненню міській раді. Прокурори та представник позивача в судовому засіданні підтримали позов та просили його задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві, після перерви представник позивача та прокурор Шевчук М.М. в судове засідання не з»явилися, про причини неявки суд не повідомили. В судовому засіданні представник відповідача Житомирської міської ради, відповідач [PERSON] та його представник просили відмовити у задоволенні позову у повному обсязі, після перерви представник відповідача Житомирської міської ради в судове засідання не з»явився, про причини неявки суд не повідомив. Вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі та дослідивши матеріали справи, з урахуванням меж позовних вимог, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що рішенням 20 сесії Житомирської міської ради від 29.09.2004 року №417 за будинковолодінням по [ADDRESS] закріплено земельну ділянку загальною площею 0,2060 га, з яких передано в оренду [PERSON] земельну ділянку площею 0,1060 га для будівництва та обслуговування жилого будинку та господарських будівель строком на 10 років. Відповідно до нотаріально посвідчених договорів купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки від 07.05.2013 року [PERSON] придбав у [PERSON] житловий будинок [ADDRESS] та земельну ділянку на якій розташований цей будинок площею 0,1 га. Своєю заявою від 07.05.2013 року попередній власник землі та землекористувач [PERSON] відмовився від права користування земельною ділянкою, що перебувала у нього в оренді на користь [PERSON] Рішенням 24 сесії Житомирської міської ради 6 скликання від 11.07.2013 року №587, [PERSON] надано дозвіл на розробку технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельною ділянки по [ADDRESS] площею 0,1060 га. Згідно рішення 33 сесії Житомирської міської ради 6 скликання від 27.02.2014 року затверджено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок та надано [PERSON] в оренду земельну ділянку площею 0,1060 га по [ADDRESS] строком на 10 років. На підставі вищезазначеного рішення міської ради 15.04.2014 року між Житомирською міською радою та [PERSON] було укладено договір оренди землі, згідно якого орендарю надано в строкове платне користування земельну ділянку (кадастровий номер 1810136300:10:078:0005) для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд по [ADDRESS] площею 0,1060 га, нормативною грошовою оцінкою 357429,98 грн. на 10 років, до якої примикає об'єкт нерухомого майна - житловий будинок [PERSON], а також інші об'єкти інфраструктури: водопостачання, каналізація, газопостачання та електромережа. Статтею 116 ЗК України визначено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної та комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим кодексом. Згідно ст.124 ЗК України передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього кодексу, чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки (у разі продажу права оренди) шляхом укладення договору оренди земельної ділянки чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки. Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється за результатами проведення земельних торгів, крім випадків, встановлених частинами другою, третьою статті 134 цього кодексу. Згідно ч.2 ст.134 ЗК України не підлягають продажу на конкурентних засадах (земельних торгах) земельні ділянки державної чи комунальної власності або права на них у разі передачі громадянам земельних ділянок для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів, для сінокосіння і випасання худоби, для городництва. Оскільки [PERSON] земельна ділянка комунальної власності була передана в оренду саме для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) в порядку, передбаченому ст.123 ЗК України, а тому законних підстав для її продажу на конкурентних засадах (земельних торгах) у міської ради не було. Згідно ст.ст.19, 20 ЗК України землі України за основним цільовим призначенням поділяються на категорії, зокрема, землі житлової та громадської забудови, землі рекреаційного призначення, тощо. Віднесення земель до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень. Зміна цільового призначення земельних ділянок здійснюється за проектами землеустрою щодо їх відведення. Як вбачається з матеріалів справи та оригіналу технічної документації із землеустрою, оглянутої в судовому засіданні, міською радою була передана в оренду [PERSON] та минулому власнику будинковолодіння [PERSON], земельна ділянка комунальної власності із земель житлової та громадської забудови для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд по [ADDRESS] площею 0,1060 га. Посилання прокурора в обґрунтування своїх вимог на те, що [PERSON] була передана в оренду земельна ділянка рекреаційного призначення, на зміну цільового призначення якої державою введено мораторій, не нашли свого підтвердження в судовому засіданні, оскільки доказів наявності рішення міської ради про зміну у встановленому законом порядку цільового призначення земельної ділянки по [ADDRESS], не надано. За змістом статей 60, 61 ЗК України та статей 88, 89 ВК України прибережні захисні смуги встановлюються з метою охорони поверхневих водних об'єктів від забруднення й засмічення та збереження їх водності. На цих смугах, як природоохоронних територіях, з вищезазначеною метою встановлюється режим обмеженої господарської діяльності із забороною: а) розорювання земель (крім підготовки ґрунту для залуження і залісення), а також садівництва та городництва; б) зберігання та застосування пестицидів і добрив; в) влаштування літніх таборів для худоби; г)будівництва будь-яких споруд (крім гідротехнічних, гідрометричних та лінійних), у тому числі баз відпочинку, дач, гаражів та стоянок автомобілів; ґ) влаштування звалищ сміття, гноєсховищ, накопичувачів рідких і твердих відходів виробництва, кладовищ, скотомогильників, полів фільтрації тощо; д) миття та обслуговування транспортних засобів і техніки. Відповідно до частини п'ятої статті 87 ВК України зовнішні межі водоохоронних зон визначаються за спеціально розробленими проектами. Порядок визначення розмірів і меж водоохоронних зон та режим ведення господарської діяльності в них встановлюються Кабінетом Міністрів України (частина шоста статті 87 ВК України). За змістом пунктів 4, 5 Порядку визначення розмірів і меж водоохоронних зон та режиму ведення господарської діяльності в них, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.05.1996 року №486, у межах водоохоронних зон виділяються землі прибережних захисних смуг та смуги відведення з особливим режимом їх використання відповідно до статей 88-91 ВК України. Розміри і межі водоохоронних зон визначаються проектом на основі нормативно-технічної документації. Проекти цих зон розробляються на замовлення фізичних та юридичних осіб, узгоджуються з власниками землі, землекористувачами, Мінприроди, Держводагентством та територіальними органами Держземагентства, а на території Автономної Республіки Крим - з органами виконавчої влади Автономної Республіки Крим з питань екології та природних ресурсів, водного господарства та земельних ресурсів і затверджуються відповідними місцевими органами виконавчої влади або виконавчими комітетами рад. Виконавчі комітети місцевих рад зобов'язані доводити до відома населення, всіх заінтересованих організацій рішення щодо меж водоохоронних зон і прибережних захисних смуг, а також водоохоронного режиму, який діє на цих територіях (частина сьома статті 87 ВК України). Таким чином, законодавством визначено порядок розроблення, погодження та затвердження проекту визначення розмірів і меж водоохоронних зон, у межах яких виділяються землі прибережних захисних смуг. Судом встановлено, що прибережна захисна смуга в межах Житомирської міської ради (місто Житомир), в т.ч. р. Кам»янка, відповідно до вказаного порядку не встановлена та прокурором не доведено факту порушення [PERSON] визначеної статтею 60 ЗК України та статтею 80 ВК України мети встановлення прибережної захисної смуги, та визначених статтею 61 ЗК України та статтею 89 ВК України обмежень і заборон, а також завдання чи можливості завдання шкоди навколишньому середовищу в цілому й водному об'єкту зокрема. Такий висновок суду ґрунтується на змісті пункту «г» частини другої статті 61 ЗК України, пункту 4 частини другої статті 89 ВК України та призначенні зазначених норм - забезпечити охорону вод, а не врегулювати містобудівну діяльність. З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку, що на спірну земельну ділянку площею 0,1060 га по вул. [ADDRESS] не поширюються обмеження щодо використання земельних ділянок, які знаходяться в межах прибережних захисних смуг, оскільки проект водоохоронної зони річки Кам»янка в межах Житомирської міської ради не розроблено, прибережну захисну смугу річки Кам»янка в межах міської ради не встановлено та системний аналіз норм чинного законодавства щодо заборони зведення споруд у межах прибережної захисної смуги свідчить, що він поширюється на споруди, які потенційно можуть спричинити шкоду водному об'єкту. Суду не надано доказів спричинення [PERSON] шкоди річці Кам»янка шляхом її забруднення чи засмічення. Висновки прокурора щодо знаходження спірної земельної ділянки в прибережній захисній смузі р. Кам»янка за відсутності затвердженого проекту визначення розмірів і меж водоохоронної зони, у межах якої виділяються землі прибережної захисної смуги, є передчасними. Договір оренди землі укладений між міською радою та [PERSON] на підставі рішення міської ради, яке є чинним та не скасоване, вказаний правочин не суперечить ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства, а тому відсутні підстави для визнання його недійсним відповідно до ст.ст.203, 215 ЦК України. Також відсутні законні підстави для повернення [PERSON] спірної земельної ділянки до земель територіальної громади м. Житомира. Згідно з частинами першою та другою статті 360-7 ЦПК України рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України. Невиконання судових рішень тягне за собою відповідальність, установлену законом. Частиною другою статті 214 ЦПК України передбачено, що при виборі правової норми, що підлягає застосуванню до спірних правовідносин, суд зобов'язаний врахувати висновки Верховного Суду України, викладені у рішеннях, прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 355 цього кодексу. Суд зазначає, що на виконання вказаних норм ЦПК України при ухваленні цього рішення були враховані висновки Верховного Суду України, які містяться у постанові від 22 травня 2013 року у справі за позовом прокурора Полтавського району Полтавської області в інтересах держави в особі Головного управління Державного комітету земельних ресурсів у Полтавській області, Бричківської сільської ради Полтавського району Полтавської області до особа 25 про розірвання договору оренди земельної ділянки та зобов'язання вчинити певні дії. Враховуючи вищенаведене, позовні вимоги є необгрунтованими та такими, що не підлягають до задоволення у повному обсязі.

Outcome: dismissed