Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-16 00:00:00

Представник Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості. Обгрунтовуючи заявлені вимоги зазначив, що між АКІБ «Укрсиббанк» та [PERSON] було укладено Договір про надання споживчого кредиту № 11066894000 від 30 жовтня 2006 року. В подальшому право вимоги за кредитним договором було передано ПАТ «Дельта Банк». Однак, відповідач зобовязання за договором не виконує, внаслідок чого станом на 06 травня 2014 року в нього виникла заборгованість в сумі 826\~895 грн. 58 коп., яку просить стягнути в примусовому порядку. Представник позивача в судове засідання не зявився, про його проведення повідомлений належним чином. Відповідач також не зявився в судове засідання, про його проведення повідомлений належним чином. В попередніх судових засіданнях надав пояснення щодо суті спору та заперечення в письмовому вигляді, в яких зокрема зазначив, що заборгованість за тілом кредиту вже стягнуто з нього на підставі рішення суду, а по даним вимогам просив застосувати строк позовної давності. Суд, повно та всебічно зясувавши обставини в справі, обєктивно дослідивши докази, що мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, знаходить позов таким, що не підлягає задоволенню з наступних підстав. 30 жовтня 2006 року між Акціонерним комерційно-інвестиційним банком «Укрсиббанк» та [PERSON] укладено Договір про надання споживчого кредиту № 11066894000. Відповідно до якого відповідачу були надані кошти в сумі 50\~427 доларів США, за користування якими він мав сплачувати відсотки в розмірі 12,3% та повернути кошти до 30 жовтня 2013 року. Відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. 08 грудня 2011 року між Публічним акціонерним товариством «Укрсиббанк», який є правонаступником АКІБ «Укрсиббанк» та Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» було укладено Договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами. Відповідно до укладеного договору право вимоги за Договором про надання споживчого кредиту № 11066894000 від 30 жовтня 2006 року перейшло до ПАТ «Дельта Банк». Відповідно до ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Згідно ч. 1 ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежуза якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Станом на 06 травня 2014 року у відповідача за період з 19 грудня 2011 року по 05 травня 2014 року утворилася заборгованість в сумі 826\~895 грн. 58 коп. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 01 вересня 2008 року з [PERSON] на користь АКІБ «УкрСиббанк» стягнуто заборгованість за Договором про надання споживчого кредиту № 11066894000 від 30 жовтня 2006 року в сумі 306\~504 грн. 90 коп., заборгованість по відсоткам в сумі 13\~000 грн. 72 коп., пеню за прострочені відсотки в сумі 174 грн. 73 коп., пеню за прострочення кредиту в сумі 1\~340 грн. 52 коп., що разом складає 321\~020 грн. 87 коп. Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Статтею 256 ЦК України визначено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог, про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі є підставою для відмови у позові. Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою повязано його початок (ст. 253 ЦК України). Згідно ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання ( ч. 5 ст. 261 ЦК України) Виходячи з наведеного, судом встановлено, що представник позивача пропустив строк позовної давності для звернення до суду з відповідними вимогами, а тому слід застосувати наслідки спливу позовної давності та відмовити в задоволенні позову.

Outcome: dismissed