Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-22 00:00:00

Прокурор, в інтересах держави, звернувся до суду із позовом до відповідача про відшкодування матеріальної шкоди заподіяної злочином в сумі 8691,61 грн.(в порядку ст. 128 КПК України). На підставу своїх вимог посилається на те, що відповідач, 26 березня 2014 року, близько 15 год. 30 хв., знаходячись в приміщенні Тальянківського коледжу Уманського НУС, що розташований в с. Тальянки Тальнівського району Черкаської області, умисно наніс [PERSON] тілесні ушкодження, які згідно висновку судово-медичної експертизи № 610 від 19.01.2015 відносяться до середнього ступеню тяжкості тілесних ушкоджень, що спричинили тривалий розлад здоровя. Дії [PERSON] було кваліфіковано за ч. 1 ст. 122 КК України, ухвалою Тальнівського районного суду від 12 червня 2015 року кримінальне провадження по обвинуваченню [PERSON] у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України закрито у звязку з відмовою потерпілого [PERSON] підтримувати обвинувачення. Дана ухвала суду вступила в законну силу 20.06.2015. Потерпілий [PERSON], після отриманих тілесних ушкоджень проходив лікування в Дитячій клінічній лікарні № 7 Печерського району м. Києва, після чого лікарня, листом від 02.10.2014 №\~794, надала розрахунок вартості лікування [PERSON], згідно якого лікувальним закладом затрачено 8691,61 грн. Дитяча клінічна лікарня № 7 Печерського району м. Києва належить до закладу, який перебуває у власності територіальної громади м. Києва, чим обумовлено предявлення позову в інтересах виконавчого органу Київської міської ради. Згідно п. 3 ст. 128 КПК України, цивільний позов в інтересах держави предявлено прокурором. Прокурор, в судовому засіданні, позовні вимоги підтримав повністю та просив суд їх задовольнити посилаючись на підстави викладені у позовній заяві. Відповідач, до початку судового засідання подав заяву про те, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить слухати справу за його відсутності. Суд, вивчивши матеріали справи, заслухавши прокурора, дослідивши докази надані по справі вважає, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного: Відповідно до ухвали Тальнівського районного суду Черкаської області від 12.06.2015 у справі № 704/578/15-к, кримінальне провадження за обвинуваченням [PERSON] у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, закрито у звязку з відмовою потерпілого від обвинувачення. Дана ухвала Тальнівського районного суду субєктами, які визначені ст. 393 КПК України, не оскаржувалася в апеляційному порядку, тому набрала законної сили 20 червня 2015 року. З інформації наданої адміністрацією Дитячої клінічної лікарні №7 Печерського району м. Києва від 02.10.2014 № 794, вбачається, що [PERSON], 07.06.1996 народження, знаходився на лікуванні у відділенні щелепно-лицевої хірургії Дитячої клінічної лікарні № 7 з березня 2014 по 11.04.2014 (12 ліжко/днів), з діагнозом: Травматичний перелом лівого суглобового відростку нижньої щелепи із зміщенням (оперативне втручання). Також, надано розрахунок витрат понесених на лікування [PERSON] відповідно до якого, суми коштів витрачених в ДКЛ № 7 за рахунок коштів лікарні складає 8691,61 грн., в тому числі: відділення черепно-лицевої хірургії 6041,20 грн., відділення реанімації та інтенсивної терапії 2650,41 грн. Відповідно до ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно положення ч. 1 ст. 128 КПК України, особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду предявити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння. Згідно ч. 3 ст. 1206 ЦК України, якщо лікування проводилося закладом охорони здоровя, що є у державній власності, у власності територіальної громади, кошти на відшкодування витрат на лікування зараховуються до відповідного бюджету. Фактичні витрати закладу охорони здоровя на стаціонарне лікування потерпілого від злочину визначаються згідно з Порядком обчислення розміру фактичних витрат на лікування закладу охорони здоровя на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнення з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використанням, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 16.07.1993 № 545. Як передбачено п. 1 цього Порядку, сума коштів, що підлягає відшкодуванню, визначається закладом охорони здоровя, в якому перебував на лікуванні потерпілий, з урахуванням кількості ліжко-днів, проведених ним у стаціонарі, та щоденної вартості його лікування. Витрачені на стаціонарне лікування кошти підлягають відшкодуванню у повному обсязі і зараховуються до відповідного державного бюджету залежно від джерел фінансування закладу охорони здоровя або на рахунок юридичної особи, якій належить останній. Відповідно до п. 2 Порядку визначення суми витрат на лікування потерпілого за один ліжко-день провадиться виходячи з фактичної кількості ліжко-днів і загальної суми фактичних витрат за місяць в якому проводилось лікування, на утримання лікувального закладу, за винятком витрат на капітальні вкладення, капітальний ремонт і придбання інвентарю та обладнання. Враховуючи наведене, заслухавши прокурора, приймаючи до уваги заяву відповідача, аналізуючи досліджені докази, суд дійшов висновку що неправомірними діями [PERSON], які вчинені ним 26.03.2014 відносно [PERSON] та кваліфікуються за ч. 1 ст. 122 КК України, завдано шкоди здоровю [PERSON], тобто його особистим немайновим правам, які гарантуються Конституцією України право захищати своє життя і здоровя від протиправних посягань, а тому завдана шкода потерпілому протиправними діями [PERSON] підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала, а саме [PERSON] Суд, приймаючи до уваги що витрати на відновлення здоровя (лікування) потерпілого [PERSON] в сумі 8691,61 грн., були понесені Дитячою клінічною лікарнею №7 Печерського району м. Києва, яка перебуває у власності територіальної громади м. Києва представницьким органом якої є виконавчий комітет Київської міської ради, враховуючи положення статті 1191 ЦК України право зворотної вимоги до винної особи, а саме особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, вважає що позовні вимоги прокурора в інтересах держави в особі виконавчого органу Київської міської ради щодо стягнення коштів витрачених лікарнею на лікування потерпілого [PERSON] внаслідок протиправного діяння [PERSON], підлягає задоволенню в повному обсязі. На підставі ст. 1166, ч. 1 ст. 1191, ч.3 ст. 1206 ЦК України, ч. 1 ст. 128 КПК України, Постанови КМУ від 16.07.1993 № 545,

Outcome: approved