Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-21 00:00:00

Представник позивача звернувся з даним позовом до суду обґрунтовуючи і підтримуючи який зазначив, що 01 квітня 2008 року [PERSON] та [PERSON] уклали Договір купівлі-продажу домоволодіння за номером [ADDRESS] Згідно п.2. Договору домоволодіння загальною площею розміром 109,8 кв.м., житловою площею розміром 72,7 кв.м. Вищевказаний будинок з мансардою зазначений в плані під літерою - «А»-1, надвірні будівлі: колодязь зазначений в плані під літерою - «З», вигрібна яма - «К». Згідно п.4 договору Продаж домоволодіння вчинено за 824927,00 грн., які Продавець отримав від Покупця повністю до підписання цього договору. Згідно п.7 договору відповідач свідчив, що домоволодіння не містить недоліків або особливих властивостей, які можуть бути небезпечними для життя чи здоров`я, майна «Покупця» або інших осіб; від «Покупця» не приховано обставин, які мають істотне значення. 01 квітня 2008 року [PERSON] та [PERSON] уклали Договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,0334 гектари, що знаходиться в [ADDRESS], кадастровий №3210500000:11:047:0018. Продаж земельної ділянки вчинено за 132197,00 грн., які Продавець отримав від Покупця повністю до підписання цього договору. Під час проведення державної реєстрації права власності на земельну ділянку виявлено накладання на суміжну земельну ділянку тому державна реєстрація не проведена. Відповідно до кадастрових планів власником суміжної земельної ділянки встановлено паркан, після чого частина будинку, колодязь, вигрібна яма, газопостачальне обладнання знаходяться на суміжній земельній ділянці, що призвело до конфлікту з власником суміжної ділянки, який вирішити в позасудовий спосіб не вдалося. Враховуючи, що відповідачем продано позивачу нерухоме майно з прихованим дефектом, усунути який неможливо, а без усунення користуватись майном неможливо, позивачем через це допущена помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Наявні підстави для визнання вищевказаних договорів недійсними. Також вказав, що позивачем не пропущено строк позовної давності, так як про порушене право позивач дізналася 15.04.2011 року коли їй направлений лист Бориспільської міської ради №Д28.611.П/3-06 згідно змісту якого вона повідомлена про те, що на суміжну земельну ділянку за адресою [ADDRESS] видано державний акт на право власності на земельну ділянку серія ЯЕ №590312 відповідно до договору купівлі- продажу земельної ділянки від 02 вересня 2006 року та рекомендовано звернутися до суду з питання врегулювання спору стосовно меж земельної ділянки, відповідно позивач зрозуміла свою помилку стосовно істотних умов спірних договорів. В судовому засідання представник позивача дані позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Представник відповідача проти задоволення позову заперечила з наступних підстав. Відповідач вважає за необхідне зауважити, що не порушував прав позивача за договорами, оскільки діяв добросовісно та надав всі необхідні належним чином оформлені документи відносно земельної ділянки і домоволодіння. Не приховав жодних істотних обставин, які б могли вплинути на волю позивача укласти договори. Свою частину зобов'язань за договорами виконав належним чином, власне зміст договорів не суперечить чинному законодавству і публічному порядку. Юридичне оформлення правого режиму об'єктів, які передавались за договорами, було належним чином перевірено, а саме: щодо земельної ділянки - був виданий відповідний державний акт на право власності і був присвоєний кадастровий номер земельної ділянки. Позивач вказує, що після отримання листа від 15.04.2011 року № Д28.611.П/3-06 вона усвідомила помилку щодо істотних умов спірних договорів. Але ж даним листом лише надано відповідь на запит позивача щодо вирішення земельного спору з приводу землекористування земельною ділянкою. Відповідь полягала у рекомендації звернутись до суду для вирішення питання відносно користування земельною ділянкою, а також на те, що встановленням меж земельних ділянок в натурі займаються землевпорядні організації, які мають відповідні дозволи (ліцензії). Тобто, зміст вказаного листа не має відношення до спірних договорів, а надає роз'яснення щодо інших спірних моментів, які виникли у позивача з сусідами. Якщо навіть сприйняти позицію позивача про її «помилку», то вона мала можливість усвідомити її ще у 2010 році, оскільки як видно з наданого нею Акту обстеження земельної ділянки (складений 28.10.2010 року), вже тоді позивач знала про те, що мало місце певне накладення ділянок і було виявлено переставлений паркан. Таким чином, якщо і вести мову про момент, коли особа повинна була дізнатись про порушення свого права, то ним має бути скоріше - 28.10.2010 року, але аж ніяк не квітень 2011 року. Тому позивачем були пропущені строки для звернення до суду із вказаним позовом. Суд заслухав пояснення сторін, дослідив та проаналізував зібрані по справі докази в їх сукупності, прийшов до переконання по відмову у задоволенні позову з підстав пропуску строку позовної давності. Обґрунтовуючи дане рішення суд виходив з наступного. Неодноразово судом було роз'яснено сторонам вимога ст.ст.10,60 ЦПК України, а також наслідки застосування строку позовної давності. Відмовляючи у задоволення позову суд виходив з того, що відповідно до Акту обстеження земельної ділянки від 28.10.2010 р. (а.с.19) було встановлено та вказано на схемах накладання земельних ділянок позивача та сусіда [PERSON] шляхом встановлення останнім паркану. Підставою для даного дослідження було самовільне переставлення паркану. В результаті обстеження було встановлено, що паркан перенесено [PERSON] на 4 метра по ширині фасаду та на три метри тильної сторони. За парканом залишились скважина, газовий лічильник та вигрібна яма. Таким чином позивач знала про порушення своїх прав, відлік якого йде з 28.10.2010 р. Виходячи зі змісту диспозиції ч. 1 ст. 261 ЦК України визначальним для початку перебігу позовної давності є момент, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Загальний строк позовної давності, відповідно до ст.257 ЦК України, три роки. Представник відповідача наполягає на застосуванні строку позовної давності в зв'язку з його пропущенням. Суд вважає за доцільне застосувати наслідки пропущення строку позовної давності, передбачені ч.4 ст.267 ЦК України та відмовити у позові, так як ні позивач ні його представник не просили поновити строк звернення до суду. Не вказали поважності пропущення строку позовної давності. Посилання на лист виконавчого комітету Бориспільської міської ради від 15.04.2011 року № Д28.611.П/3-06 як на підставу, коли позивач усвідомила, що її права порушені, суперечить обставинам справи з вищевказаних підстав. Крім того даним листом надано відповідь на запит позивача щодо вирішення земельного спору з приводу землекористування земельною ділянкою. Відповідь полягала у рекомендації звернутись до суду для вирішення питання відносно користування земельною ділянкою, а також на те, що встановленням меж земельних ділянок в натурі займаються землевпорядні організації, які мають відповідні дозволи (ліцензії). Тобто, зміст вказаного листа не має відношення до спірних договорів, а надає роз'яснення щодо інших спірних питань, які виникли у позивача з сусідом. В зв'язку з відмовою у задоволенні позову, судовий збір на користь позивача не стягується. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed