Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-24 00:00:00

представник позивачки звернулася до суду з даним позовом, в якому просила: -розірвати шлюб зареєстрований 28 грудня 2019 року між [PERSON] та [PERSON] ; -визначити місце проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] , разом з матір`ю [PERSON] ; -змінити прізвище дитини з « [PERSON] » на « [PERSON] », зобов`язавши Подільський районний у м. Києві відділ реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) внести відповідні зміни про це до актового запису про народження [PERSON] №331 від 04 лютого 2020 року. Позов мотивовано тим, що погіршення між [PERSON] та [PERSON] сімейних стосунків призвело до розпаду сім`ї, що є підставою для розірвання шлюбу. Крім того [PERSON] не може дійти згоди з відповідачем з приводу визначення місця проживання їх спільного сина, коли [PERSON] погрожує позивачці відібранням дитини. Також посилається на те, що відповідач свої батьківські обов`язки щодо дитини не виконує, її розвитком, вихованням та матеріальним утриманням не займається, від чого фактично самоусунувся, в зв`язку з чим порушує питання про зміну прізвища дитини, що буде відповідати її інтересам. Позивачка та її представник в суді просили про задоволення позову з викладених у ньому підстав. Позивачка в суді пояснила, що після народження дитини відношення відповідача до неї різко змінилося, він став агресивно себе поводити, в них постійно виникали сварки та непорозуміння. В зв`язку з цим з кінця серпня 2020 року вони разом не проживають, спільного господарства не ведуть, шлюбних стосунків не підтримують, сім`я фактично розпалася у зв`язку з відсутністю взаєморозуміння між подружжям. Дитина постійно проживає з нею, знаходиться на її утриманні, в чому допомагають її батьки, коли вона на даний час перебуває у декретній відпустці. Відповідач тривалий час дитиною та її здоров`ям не цікавиться, до неї не приїжджає, участі в її вихованні та утриманні не приймає, проживає у своїх батьків в Полтавській області. Оскільки дитина проживає з нею та її батьками, коли відповідач та його батьки дитиною не цікавляться, вважає за доцільне змінити їй прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] ». Відповідач подав суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що позовні вимоги [PERSON] в частині розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини разом з матір`ю ним визнаються в повному обсязі. Однак проти задоволення позовних вимог в частині зміни прізвища дитини з « [PERSON] » на « [PERSON] » заперечив, посилаючись на те, що він намагається приймати необхідну участь в утриманні та вихованні дитини, коли зі сторони позивачки в цьому йому чиняться перешкоди, яка не бажає дійти згоди з приводу порядку добровільної сплати аліментів та їх розміру, обмежує йому доступ до дитини. Також зазначив, що малолітній [PERSON] має глибоке коріння давнього вірменського роду Авдалян, а тому зміна прізвища не буде відповідати інтересам дитини. Відповідач та його представник в суді позов визнали частково, збереження сім`ї вважали неможливим, позов в частині розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини разом з матір`ю визнали, проти позову в частині зміни прізвища дитини заперечили. Відповідач в суді пояснив, що після фактичного припинення шлюбних стосунків з позивачкою переїхав проживати до своїх батьків в Полтавську область, де працює фізичною особою-підприємцем. Систематично сплачує аліменти на утримання дитини, які перераховує на картку позивачки, купує синові речі, іграшки та подарунки, в тому числі оплачує товари для дитини на прохання позивачки. Державну соціальну щомісячну допомогу на дитину в розмірі 860 грн., що надходить на відкриту на його ім`я картку, також перераховує позивачці. Пояснив, що в нього склалися дуже напружені стосунки з позивачкою, у зв`язку з чим вони не можуть домовитися про зустрічі з дитиною, а тому придбані речі та подарунки він залишає біля воріт будинку позивачки. Зазначив, що від дитини він не відмовляється, свої батьківські обов`язки щодо нього визнає та виконує. Представник відповідача в суді проти задоволення позову в частині зміни прізвища дитини заперечив, посилаючись на відсутність юридичних підстав для цього. Представник позивачки подала суду відповідь на відзив, в якому зазначила, що відповідач достатньої участі в утриманні дитини не приймає, планові прийоми дитини у лікаря не відвідує, про неї не піклується, духовний розвиток та спілкування з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення не забезпечує. Представник служба у справах дітей та сім`ї Вишгородської міської ради Київської області в суді висловились про необхідність визначення місця проживання дитини з матір`ю. Підстав для зміни прізвища дитини з « [PERSON] » на « [PERSON] » не вбачала, коли відповідачем не вчинено дій, що можуть стати підставою для цього. Крім того зазначила, що рішення виконавчого комітету Вишгородської міської ради «Про відмову в наданні дозволу на зміну прізвища малолітньої дитини» не прийнято за браком голосів під час голосування. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] , - мати позивачки, в суді показала, що дочка разом з чоловіком та онуком проживали з нею в с. Осещина Вишгородського району Київської області. З серпня 2020 року відносини між [PERSON] та [PERSON] погіршилися, який з того часу разом з ними не проживає, до дитини не приїжджає. Суд, заслухавши учасників процесу, допитавши свідка, дослідивши матеріали справи, дійшов наступного. З матеріалів справи встановлено, що сторони з 28 грудня 2019 року перебувають в зареєстрованому шлюбі, від якого мають малолітнього сина - [PERSON] , [INFO] . На час звернення до суду з цим позовом дитині виповнився один рік. З пояснень сторін по справі встановлено, що шлюбні стосунки між подружжям припинилися з серпня 2020 року, малолітня дитина проживає разом з позивачкою в будинку її батьків в с. Осещина Вишгородського району Київської області, перебуває на її утриманні, відповідач проживає окремо в разом зі своїми батьками в смт Оржиця Полтавської області, за твердженням позивачки достатньої участі в утриманні дитини не приймає. 23 листопада 2020 року позивачка зверталася до Вишгородського відділу поліції ГУНП в Київській області із заявою про вчинення щодо неї домашнього насильства зі сторони [PERSON] , яку для встановлення всіх обставин та опитування останнього направлено до Оржицького відділення поліції Лубенського ВП ГУ НП в Полтавській області, що вбачається з листа Вишгородського відділу поліції ГУНП в Київській області №Р-1442 від 16 грудня 2020 року. Правові наслідки розгляду вказаної заяви сторонам по справі не відомі. Дані про притягнення відповідача до адміністративної відповідальності в справі відсутні. Як вбачається з поданих відповідачем квитанцій останній перераховував на рахунок позивачки кошти на утримання дитини, зокрема, в розмірі 21 000 грн. за період з грудня 2020 року по червень 2021 року, та державну соціальну щомісячну допомогу на дитину в розмірі 860 грн. за період з жовтня 2020 року по червень 2021 року, також сплачував кошти на утримання дитини в певному розмірі. Відповідно до ч. 1 ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Згідно ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч. 3 та ч. 4 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Як передбачено ч. 2 ст. 104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Згідно ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до ст. 112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Згідно ч. 6 ст. 263 ЦПК України якщо одна із сторін визнала пред`явлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам статті 206 цього Кодексу. Відтак, подальше спільне життя подружжя й збереження сім`ї є неможливим та інтересам кожного з них не відповідає, що згідно ч. 2 ст. 112 СК України є підставою для розірвання шлюбу. Таким чином позовні вимоги в частині розірвання шлюбу ґрунтуються на вимогах Закону й підлягають задоволенню. Згідно ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає Фізична особа може мати кілька місць проживання. Згідно вимог ч. 1 ст. 160 СК України Місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Відповідно до вимог ч. 1 і 2 ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватись судом. При вирішенні спору щодо місця проживання дитини суд бере до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Конвенція про права дитини, виходячи із рівності прав матері та батька, у п. 1 ст. 9 проголосила правило, за яким дитина не повинна розлучатися з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Відповідно до вимог ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Як встановлено по справі, малолітній [PERSON] проживає разом з матір`ю та її батьками в [ADDRESS] . Доцільність визначення місця проживання дитини разом з матір`ю підтверджується висновком органу опіки та піклування Вишгородської міської ради Київської області, затвердженого рішенням виконавчого комітету Вишгородської міської ради Київської області №395 від 16 вересня 2021 року. Під час складання вказаного висновку органом опіки та піклування Вишгородської міської ради Київської області встановлено, що з народження в 2020 році [PERSON] проживає зі своєю матір`ю, яка належним чином піклується про його здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток. [PERSON] проживає разом зі своїми батьками та малолітнім сином за адресою: [ADDRESS] . Працівниками служби у справах дітей та сім`ї Вишгородської міської ради проведено обстеження умов проживання дитини за вищевказаною адресою, що підтверджується відповідним актом. Дитина гарно та акуратно одягнена, забезпечена продуктами дитячого харчування, для хлопчика у будинку створені відповідні умови для повноцінного та гармонійного розвитку, є дитячі книжки, розвиваючі ігри, іграшки, сезонний одяг та взуття, ліжечко для сну. Мати дитини знаходиться у декретній відпустці по догляду за дитиною та отримує грошову допомогу від держави по догляду за дитиною до 3-х років. [PERSON] проживає разом із своїми батьками за адресою [ADDRESS] . Працівниками служби у справах дітей Оржицької селищної ради проведено обстеження умов проживання батька за вищевказаною адресою, що підтверджується відповідним актом, умови його проживання є задовільними. Батько дитини має самостійний дохід, достатній для матеріального забезпечення дитини, бажає брати участь у вихованні та спілкуванні з дитиною, звернувся із заявою про встановлення графіку побачень із сином. [PERSON] не заперечував щодо визначення місця проживання малолітнього сина разом із матір`ю дитини. Таким чином, враховуючи конкретні обставини справи, ранній вік дитини, фактичні взаємовідносин сторін, висновок органу опіки та піклування Вишгородської міської ради Київської області, суд вважає необхідним визначити місце проживання малолітнього [PERSON] разом з матір`ю, що найбільше буде відповідати інтересам дитини та визнано відповідачем по справі. Таким чином позовні вимоги в частині визначення місця проживання дитини ґрунтуються на вимогах Закону й підлягають задоволенню. Що стосується вимог позову про зміну прізвища дитини, то суд зазначає наступне. Так, одним із основних засобів ідентифікації людини є її ім`я, яке надається дитині при народженні і складається із прізвища, власного імені та по батькові, якщо інше не випливає із закону або звичаю національної меншини, до якої вона належить. Відповідно до статті 145 СК України прізвище дитини визначається за прізвищем батьків. Якщо мати, батько мають різні прізвища, прізвище дитини визначається за їхньою згодою. Спір між батьками щодо прізвища дитини може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Частинами третьою, п`ятою статті 148 СК України передбачено, що у разі зміни прізвища одного з батьків прізвище дитини може бути змінене за згодою обох батьків та за згодою дитини, яка досягла семи років. У разі заперечення одним із батьків щодо зміни прізвища дитини спір між ними щодо такої зміни може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. При вирішенні спору беруться до уваги виконання батьками своїх обов`язків щодо дитини, а також інші обставини, які засвідчують відповідність зміни прізвища інтересам дитини. Інтереси дитини є пріоритетними і визначальними для вирішення спору щодо зміни прізвища дітей. При вирішенні справи про зміну прізвища дитини необхідно також враховувати стосунки, які існують між дитиною та її батьками, в тому числі й з тим із батьків, хто проживає окремо (правовий висновок Верховного Суду в постанові від 15 вересня 2021 року в справі №754/18412/19). Встановлено, що між сторонами склалися неприязні і складні відносини, які не можуть дійти спільної думки щодо виховання і утримання дитини, які звинувачують один одного в незабезпеченні належних умов для цього, зокрема, позивачка вважає, що відповідач неналежно піклується про дитину, не забезпечує її утримання, не приділяє уваги в тому числі щодо стану здоров`я, коли відповідач вважає, що позивачка чинить йому перешкоди для цього, він не може мати вільного доступу до дитини і вільно передавати придбані для неї необхідні речі та подарунки, спілкуватися з нею, тощо. Ці непорозуміння є визначальними у взаємовідносинах сторін, примирення яких і збереження їх сім`ї за таких умов є неможливим. З наданих відповідачем суду копій чеків та платіжних документів убачається, що відповідач приймає участь в утриманні дитини, перераховує грошові кошти позивачці, купує речі і іграшки для дитини. Та обставина, що відповідач, будучи повідомленим про медичний огляд дитини, не з`явився на нього, участь якого не є обов`язковою, підставою для зміни прізвища дитини бути не може. За таких обставин викладені стороною позивача доводи і аргументи щодо дій відповідача підставою для зміни прізвища дитини бути не можуть, про ухилення від виконання батьківських обов`язків в достатньому обсязі не свідчать. Відтак по справі не встановлено обставин, які свідчать про необхідність зміни прізвища дитини та що така зміна відповідатиме інтересам дитини. Належних, допустимих і достатніх доказів, на підтвердження того, що відповідач ухиляється від виконання ним своїх батьківській обов`язків щодо малолітнього сина судом не встановлено. Крім того, суд звертає увагу й на те, що відповідач проживає в іншій області окремо від дитини та в силу її раннього віку, яка на момент звернення позивачки до суду достягла одного року, потреби дитини в догляді матері та напружених, конфліктних стосунків з позивачкою, не може приймати систематичну, активну участь в спілкуванні та вихованні сина, на відсутність якої посилається позивачка, як на підставу зміни прізвища дитини. Разом з тим, відповідач добровільно сплачує аліменти в певному розмірі на утримання сина, купує йому речі та подарунки, від свого батьківського обов`язку по утриманню та вихованню дитини не ухиляється та його розуміє. Таким чином, підстав вважати, що відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язок щодо малолітнього сина, судом не встановлено, так само як не встановлено й обставин того, що зміна прізвища дитини буде відповідати її інтересам, а тому в задоволенні позову про це слід відмовити за недоведеністю та необґрунтованістю. Крім того, з відповідача на користь позивачки згідно ч. 1 та ч. 6 ст. 141 ЦПК України слід стягнути сплачений нею судовий збір пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, тобто за задоволені судом дві вимоги немайнового характеру в розмірі 1 816 грн. (908 грн. *2). На підставі викладеного та

Outcome: partial