Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-24 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості, мотивуючи свої вимоги тим, що 19.09.2006 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] був укладений кредитний договір № DNH4KS23240241, відповідно до умов якого вона отримала кредит у розмірі 7366.84 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 25.08 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Банк свої зобов'язання за кредитним договором виконав, але відповідачка не виконала свої. З цих підстав позивач був змушений звернутися до суду з вказаним позовом та просив стягнути на свою користь з відповідачки загальну суму заборгованості за кредитним договором від 19.09.2006 року , яка становить станом на 24.01.2014 року 36091.43 грн. і складається з : 3365.21 грн.- заборгованості за кредитом, 12638.19 грн.- заборгованості по процентам за користування кредитом, 17893.20 грн.-пені за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором, а також штрафів : 500 грн. (фіксована частина) та 1694.83 грн. (процентна складова), а також сплачений судовий збір у розмірі 360.91 грн. В судовому засіданні представник відповідача наполягав на задоволенні позовних вимог та надав відповідні пояснення. Відповідачка позовні вимоги не визнала, заперечувала проти задоволення позовних вимог, просила застосувати позовну давність та відмовити у задоволенні позовних вимог. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовна заява не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 19.09.2006 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] був укладений кредитний договір № DNH4KS23240241, відповідно до умов якого вона отримала кредит у розмірі 7366.84 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 25.08 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом (а.с. 6-10). Відповідно до вимог ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог-відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Частиною 1 ст. 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. В порушення вимог законодавства та умов договору відповідачка [PERSON] свої зобов'язання перед банком не виконала, тому станом на 24.01.2014 року виникла заборгованість у розмірі 36091.43 грн. , яка складається з : 3365.21 грн.- заборгованості за кредитом, 12638.19 грн.- заборгованості по процентам за користування кредитом, 17893.20 грн.-пені за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором, а також штрафів: 500 грн. (фіксована частина) та 1694.83 грн. (процентна складова). Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність- це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного суду України від 19.03.2014 року у справі № 6-14цс14, яка в силу ст.. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Згідно зі статтею 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги. За приписами ч.3-5 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. З матеріалів справи вбачається, що при укладенні договору сторонами було погоджено, що договір між клієнтом і банком складається з заяви позичальника, умов надання банківських послуг, правил користування платіжною карткою і тарифів банку (а.с.7). Відповідно до пункту 3.1 умов і правил надання банківських послуг, для надання послуг банк відкриває рахунок, здійснює ведення кредитного досьє по кредиту. Згідно виписки про заборгованість по кредиту від 25.06.2008 року, останній платіж [PERSON] внесла 13.06.2008 року. Крім того, з матеріалів справи вбачається, що після 13.06.2008 року щомісячні платежі, спрямовані на погашення кредитної заборгованості, відповідачкою не вносилися. Приймаючи до уваги, що останній щомісячний платіж був внесений не в повному обсязі, внаслідок чого станом на 13.06.2008 року виникла прострочена заборгованість, позовна давність має обчислюватися з 13.06.2008 року. Позовну заяву про стягнення з відповідачки заборгованості за кредитним договором позивачем пред'явлено 13 лютого 2014 року, тобто з пропущенням строку звернення до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідачкою до винесення рішення судом було подано заяву про застосування позовної давності (а.с. 56-57), що є підставою для відмови у задоволенні позову. Представником позивача не було наведено поважних причин пропущення позовної давності. На підставі викладеного, суд вважає за необхідне відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог, оскільки при зверненні позивачем до суду з вимогою про стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором було пропущено позовну давність, встановлену ст.. 257 ЦК України.

Outcome: dismissed