Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-07 00:00:00

Представник позивачка звернувся до Вишгородського районного суду із позовом до [PERSON] про стягнення інфляційних збитків та 3 % річних, в обґрунтування якого вказав, що 16 травня 2008 року Вишгородським районним судом було винесено рішення по цивільній справі №1/2-136/08 за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення витрат на лікування, різниці між втраченим заробітком і пенсією та моральної шкоди. Зазначене рішення суду набрало законної сили 27.05.2008 року. На виконання рішення було видано виконавчий лист «1/2-136/08 від 16.07.2008 року, однак на даний час, рішення не виконане, витрати не відшкодовані, а відповідач переховується від органів ДВС. У зв'язку з чим зазначив, що позивач має право на стягнення інфляційних збитків та 3 % річних починаючи з 27 травня 2008 року та просив суд стягнути з відповідача на користь [PERSON] інфляційні витрати на суму 107 969 грн. 71 коп. та 3 % річних від простроченої суми у розмірі 15 789 грн. 60 коп., а всього стягнути 123 759 грн. 31 коп. В судове засідання представник позивача не з'явився, подав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити. Відповідач до суду не з'явився, про день та час слухання справи був належним чином повідомлений, про що свідчать поштові повідомлення, які знаходяться у матеріалах справи, заяви про розгляд справи за його відсутністю до суду не надходило, тому суд, відповідно до ч.4 ст.169 ЦПК України, вважає можливим вирішити справу на підставі наявних доказів без участі відповідача. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог і на підставі наданих сторонами доказів. У ст.10 ЦПК України, говориться, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Судом встановлено, що рішенням Вишгородського районного суду від 16 травня 2008 року, яке набрало законної сили 27 травня 2008 року, стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] витрати на лікування в сумі 19 273 грн. 40 коп., різницю між втраченим заробітком і пенсією за 32 місяці в сумі 10 166 грн. 40 коп., моральну шкоду в сумі 30 000 грн. 00 коп., а всього 59 439 грн. 43 коп. На виконання рішення було видано виконавчий лист №1/2-136/08 від 16.07.2008 року (а.с. 5). Постановою від 09.10.2008 року державного виконавця відділу ДВС Вишгородського РУЮ у Київській області було відкрито виконавче провадження ВП № 9380805 щодо виконання вказаного виконавчого листа № 1/2-136/08 від 16.07.2008 року (а.с. 7) 18.05.2009 року державним виконавцем відділу ДВС Вишгородського РУЮ у Київській області було повернуто виконавчий документ у зв'язку із тим, що за адресою реєстрації [PERSON] не проживає, а через відсутність у виконавчому листі № 1/2-136/08 від 16.07.2008 року ідентифікаційного номеру знайти його місце роботи неможливо (а.с. 8). 15.08.2013 року державним виконавцем відділу ДВС Вишгородського РУЮ у Київській області було знову відкрите виконавче провадження ВП №39360639 на підставі дублікату виконавчого листа №1/2-136/08 від 16.07.2008 року. У зв'язку із неможливістю винайти майно та грошові кошти відповідача Постановою державного виконавця від 20.05.2014р року виконавчий лист №1/2-136/08 від 16.07.2008р. знову було повернено позивачу без виконання (а.с. 9-10). Постановою державного виконавця Вишгородського РВ ДВС Головного територіального управління юстиції у Київській області від 30.06.2016 року ВП № 50573140 виконавчий лист №1/2-136/08 від 16.07.2008 року в чергове було повернуто [PERSON] без виконання. Судом встановлено, що на день пред'явлення позову до суду, а саме 11 квітня 2017 року, рішення Вишгородського районного суду Київської області від 16.05.2018 року у справі № 1/2-136/08 про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] 59 439,43 грн. витрат на лікування, різниці між втраченим заробітком і пенсією та моральної шкоди залишається не виконаним. Статтею 599 ЦК України визначено, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до частини 1 статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Згідно частини 2 статті 625 цього Кодексу, що боржник який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно роз'яснення Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Щодо застосування окремих норм цивільного законодавства» від 13 квітня 2011 року, наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України, оскільки належним виконанням зобов'язання є виконання, у результаті якого припиняються права та обов'язки сторін зобов'язання (ст. 599 ЦК України) (постанова від 20.12.2010 р. № 3-57гс10). Аналіз статті 625 ЦК України вказує на те, що наслідки прострочення боржником грошового зобов'язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3 % річних не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від сплати ним неустойки (пені) за порушення виконання зобов'язання. За таких обставин та враховуючи те, що рішення Вишгородського районного суду Київської області від 16 травня 2008 року про стягнення з відповідача витрат на лікування, різниці між втраченим заробітком і пенсією та моральної шкоди,останнім не виконане, суд приходить до висновку про те, що позов підлягає задоволенню, а порушене право позивача - захисту. Відповідно до ч. 2 ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь держави також підлягає стягненню судовий збір у сумі 640 гривень.

Outcome: approved