Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-14 00:00:00

Представник позивача звернулась до суду із позовом про стягнення на користь [PERSON] з [PERSON] аліменти на утримання малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/3 частини від його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з дати пред`явлення позову до досягнення дитини повноліття, але не менше, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Позовні вимоги мотивовані тим, що 29 липня 2011 року між позивачем та [PERSON] був укладений шлюб, який зареєстрований Жовтневим відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції у Дніпропетровській області, про в книзі реєстрації актів про одруження вчинено запис №451. В шлюбі народився син [PERSON] , [INFO] . 23.02.2016 року шлюб було розірвано за рішенням Бердянського міськрайонного суду. З моменту розлучення Відповідач деякий час цікавився життям дитини та надавав позивачу частково допомогу на утримання дитини. Проте, з 2018 року відповідач почав менше цікавиться життям дитини, фінансова допомога мала мінливий характер. Всі витрати по утриманню дитини покладенні лише на позивача, а саме оренда квартири 15000 грн., комунальні послуги 1500 грн., щоденно на їжу 250 грн., витрати на лікування та вітаміни 2000 грн., кошти на спортивні гуртки 1000 грн., іграшки та книги 1000 грн., одяг 2000 грн., школа фонд класу 500 грн.. Вважає, що оскільки відповідач є здоровою людиною, інвалідність відсутня, перебування на обліку по хронічним захворюванням відсутнє, на утриманні непрацездатних осіб не має, отримує дохід з офіційного місця роботи та дохід з діяльності юридичної особи засновником якої він є, то він має можливість сплачувати аліменти в розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу). У зв`язку з чим, представник позивача просить задовольнити позовні вимоги. 27.04.2020 р. відкрито провадження у даній справі, з урахуванням положень ст.ст. 19, 274 ЦПК України вирішено питання про її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. У встановлений судом строк, відповідач будучи повідомлений належним чином, відзив на позов не подав, клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін від відповідача також не надходило. Суд, у порядку спрощеного позовного провадження без виклику у судове засідання сторін, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Встановлено, що 29.07.2011 року між [PERSON] та [PERSON] зареєстровано шлюб у Жовтневому відділі державної реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис № 451. Від шлюбу у сторін, [INFO] народився син [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим Жовтневим відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис №1382. Шлюб розірвано 26.03.2016 року за рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 23.02.2016 року, що підтверджується відміткою в паспорті, копія якого долучена до матеріалів справи. Також, представник позивача зазначає, що [PERSON] не надає у добровільному порядку фінансової допомоги для утримання сина, а тому просить стягнути на користь позивача аліменти на утримання дитини у розмірі 1/3 частини від усіх видів заробітку (доходу) відповідача. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Положеннями ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» встановлено прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2020 року - 2027 гривень, з 1 липня - 2118 гривень, з 1 грудня - 2189 гривень, а для основних соціальних і демографічних груп населення: дітей віком до 6 років: з 1 січня 2020 року - 1779 гривень, з 1 липня - 1859 гривень, з 1 грудня - 1921 гривня; дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2020 року - 2218 гривень, з 1 липня - 2318 гривень, з 1 грудня - 2395 гривень. Згідно з п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» №3 від 15.05.2006 за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутись до суду з відповідним позовом. Згідно ч.3 ст.181 СК аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст.183 цього Кодексу) або в твердій грошовій сумі (ст.184 СК) і виплачуються щомісячно. Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен урахувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Факт відсутності у батька або матері можливості надавати дитині відповідного розміру утримання не знаходиться в переліку обставин, які враховуються судом при визначенні розмірів аліментів. Ця обставина не звільняє батьків від обов`язку по утриманню дитини, на що звернув увагу судів Верховний Суду у постанові від 11.03.2020 року у справі №759/10277/18, провадження № 61-22317св19. Закріплений на законодавчому рівні мінімальний розмір аліментів не виконує обмежувальну функцію при визначенні розміру аліментів, який цей мінімум перевищує (постанова Верховного Суду від 31.10.2018 року у справі №461/4936/16, провадження № 61-23160св18). Судом не отримано доказів того, що відповідач за станом свого здоров`я чи матеріального становища не може брати участі в утриманні спільної дитини [PERSON] . Крім того, в матеріалах справи відсутня інформація щодо наявності у відповідача на утриманні інших неповнолітніх дітей чи непрацездатній осіб. Також, відсутня інформація і щодо майна, яке належить відповідачу, інформація щодо джерел і розміру отримуваних відповідачем доходів. Разом з тим, відповідач не надав суду відзив на позов, свої міркування або заперечення щодо заявлених вимог. За обставин встановлених в судовому засіданні, беручи до уваги, що відповідачем не надано доказів, які б свідчили про належне утримання дитини, суд приходить до висновку про можливість присудження до стягнення аліментів на утримання дитини. Приймаючи рішення щодо розміру аліментів, які мають бути стягнуті з відповідача суд виходить з наступного. Так, мотивуючи необхідність отримувати аліменти у розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно представник позивача вказує на те, що позивач винаймає житло, витрачає кошти на лікування та оздоровлення сина, який має діагноз «бронхіальна астма», тощо. Проте, зазначене представником позивача може свідчити, в розумінні норм Сімейного кодексу України, про необхідність додаткових витрат на дитину відповідно до вимог ст. 185 СК України. Отже, беручи до уваги обставини, встановлені в судовому засіданні, з огляду на обов`язок обох батьків брати участь в утриманні дитини, суд вважає що з [PERSON] на утримання дитини підлягає стягненню 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу), що є достатнім для матеріального забезпечення дитини. Статтею 191 СК України визначено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Отже, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня подання позову з 26.04.2020 року. Відповідно до ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Судові витрати, відповідно до положень ст. 133 ЦПК України, складаються з судового збору та витрат пов`язаних з розглядом справи. За приписами ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається, а сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд керується вимогами ст. 141 ЦПК України,зважаючи на те, що судовий збір при подачі позову про стягнення аліментів не сплачувався позивачем на підставі положень Закону України «Про судовий збір». Виходячи з наведеного,

Outcome: partial