Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-23 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду з позовом в якому просить скасувати рішення державного реєстратора Луценко П.Г. КП «Постачальник послуг» Солоницівської селищної ради Харківської області від 10.12.2018 року, яким зареєстровано житловий будинок з надвірними будівлями загальною площею 134,0 кв.м., житловою площею 42,6 кв.м. (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1716699163101). Свої вимоги обґрунтовує тим, що до Департаменту територіального контролю Харківської міської ради надійшла заява [PERSON] 12.03.2019 року щодо обстеження земельної ділянки по [ADDRESS] для подальшого її отримання у власність із земельної комунальної власності. За інформаційною довідкою з державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 29.07.2003 року №1267702 право власності на житловий будинок з надвірними будівлями загальною площею 55,8 кв.м., житловою площею 42,6 по [ADDRESS] зареєстровано на підставі свідоцтва про право на спадщину (додаткове від 06.06.2003 року №5-1573) за [PERSON] . В єдиному реєстрі документів, що дають право на виконання підготовчих та будівельних робіт і засвідчують прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, відомостей про повернення на доопрацювання, відмову у видачі, скасування та анулювання зазначених документів Державної архітектурно-будівельної інспекції України (ведеться з 2011 року), відсутня інформація щодо вищезазначеного об`єкту будівництва. В той же час, в Державному реєстрі наявна інформація стосовно реєстрації об`єкту нерухомого майна, а саме: рішення державного реєстратора Луценко П.Г. КП «Постачальник послуг» Солоницівської селищної ради Харківської області 10.12.2018 (індексний номер рішення 44512340) житлового будинку з надвірними будівлями, загальною площею 134,0 кв.м., житловою площею 42,6 кв.м. (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1716699163101). Підстава для державної реєстрації додаткове свідоцтво про право на спадщину від 06.06.2003 року №5-1573 видане Шостою Харківською державною нотаріальною конторою. Тобто, згідно правовстановлюючих документів площа об`єкта менша на 78,2 кв.м., що свідчить про проведену реконструкцію спірного об`єкту та про те, що право власності зареєстроване на не прийнятий до експлуатації об`єкт будівництва. У відзиві на позову заяву [PERSON] зазначив про правомірність державної реєстрації, оскільки цьому передувала технічна інвентаризація виконана відповідним фахівцем. На підставі рішення сесії Харківської міської ради 7 скликання від 21.08.2019 року № 1701/199 за відповідачем визнано право власності на земельну ділянку для обслуговування житлового будинку за реквізитами та параметрами зазначеними в поданому для розгляду пакеті документів. Відповідач вважає, що позов подано з порушенням підсудності, до неналежного відповідача та за відсутності предмету спору, а відтак просив на підставі п.1,2 ч. 1 ст. 255 ЦПК України закрити провадження. У судове засідання представник позивача та відповідач не з`явились, надали суду заяви про розгляд справи за їх відсутності, третя особа причин неявки не повідомила, про слухання справи повідомлялась, клопотань про відкладення слухання справи суду не надходило. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. У відповідності до ст.ст.\~13,81 ЦПК України\~суд розглядає справу не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін чи інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і докази подаються сторонами і іншими особами, які беруть участь у справі. За актом обстеження №639/19 від 22.04.2019 року складеним головним спеціалістом відділу обстеження земельних ділянок Департаменту територіального контролю Харківською міської ради під час обстеження земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] площа земельної ділянки становить 0,0659 га відповідно витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 01.03.2019 року №НВ-6308364272019, земельна ділянка огороджена, використовується для обслуговування житлового будинку. Згідно інформаційної довідки з 29.07.2003 року [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину №5-1573 від 06.06.2003 року належить нерухоме майно. Відповідно до додаткового свідоцтва про право на спадщину за законом від 06.06.2003 року спадкове майно складається з надвірними будівлями за адресою: [ADDRESS] . На земельній ділянці розміром 600 кв.м. розташований житловий будинок літ. «А-1» з прибудовами, шл/літ., житловою площею 42,6 кв.м. та надвірні будівлі. Відповідно до\~статті 10 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»\~сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені\~Конституцією України, цим та іншими законами. Статтею 12 Земельного кодексу України\~передбачено, що до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить, зокрема, але не виключно розпорядження землями територіальних громад, передача земельних ділянок комунальної власності у власність та користування громадян та юридичних осіб відноситься до повноважень міської ради. Стаття 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»\~визначає, що територіальним громадам сіл, селищ, міст, районів у містах належить право комунальної власності на землю. Згідно п. 5\~ст. 16 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»\~від імені та в інтересах територіальних громад права суб`єкта комунальної власності здійснюють відповідні ради. Так, відповідно до\~ст. 9 Закону України «Про архітектурну діяльність»\~будівництво (нове будівництво, реконструкція, реставрація, капітальний ремонт) об`єкта архітектури здійснюється відповідно до затвердженої проектної документації, державних стандартів, норм і правил у порядку, визначеному\~Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності». Відповідно до\~ст. 376 ЦК України\~житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок. Відповідно до ч. 4\~ст.34 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності»\~реконструкція, реставрація або капітальний ремонт об`єктів будівництва без зміни зовнішніх геометричних розмірів їхніх фундаментів у плані, реконструкція або капітальний ремонт автомобільних доріг, залізничних колій, ліній електропередачі, зв`язку, трубопроводів, інших лінійних комунікацій у межах земель їх розміщення, а також комплексна реконструкція кварталів (мікрорайонів) застарілого житлового фонду і нове будівництво об`єктів інженерно-транспортної інфраструктури відповідно до містобудівної документації на замовлення органів державної влади чи органів місцевого самоврядування на відповідних землях державної чи комунальної власності можуть здійснюватися за відсутності документа, що засвідчує право власності чи користування земельною ділянкою. Положеннями частини 5\~статті 34 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності»\~встановлено, що органи державного архітектурно-будівельного контролю здійснюють контроль за виконанням підготовчих та будівельних робіт. За змістом\~статті 41 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності»\~державний архітектурно-будівельний контроль - це сукупність заходів, спрямованих на дотримання замовниками, проектувальниками, підрядниками та експертними організаціями вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил під час виконання підготовчих та будівельних робіт. В процесі такого контролю відповідні органи наділені повноваженнями, зокрема, реєструвати або повертати на доопрацювання декларацію про початок будівельних робіт (стаття З6 Закону, в редакції, чинній станом на початок будівництва), реєструвати або повертати декларацію про готовність об`єкта до експлуатації (стаття 39 Закону). Відповідно до пункту 3 цього Положення основними завданнями ДАБІ є реалізація державної політики з питань державного архітектурно-будівельного контролю та нагляду, зокрема, здійснення державного контролю та нагляду за дотриманням вимог законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил; виконання дозвільних та реєстраційних функцій у будівництві, ліцензування у визначених законодавством випадках. Відповідно до частин 1, 4 та 6\~статті 39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності»\~прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, що належать до I-III категорій складності та об`єктів, будівництво яких здійснювалося на підставі будівельного паспорта, здійснюється шляхом реєстрації органом державного архітектурно-будівельного контролю на безоплатній основі поданої замовником декларації про готовність об`єкта до експлуатації. Форма декларації про готовність об`єкта до експлуатації, порядок її подання і реєстрації визначаються Кабінетом Міністрів України. Постановою Кабінету Міністрів України від 13.04.2011р. № 461\~затверджений Порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів (надалі - Порядок). Орган державного архітектурно-будівельного контролю протягом десяти робочих днів з дня надходження декларації перевіряє повноту даних, зазначених у декларації, та забезпечує внесення інформації, зазначеної у декларації, до реєстру (п. 18 Порядку). Частиною 2\~ст. 39-1 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності»\~визначено, що у разі виявлення інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю факту подання недостовірних даних, наведених у надісланому повідомленні чи зареєстрованій декларації, які є підставою вважати об`єкт самочинним будівництвом, зокрема якщо він збудований або будується на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, якій надає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту або будівельного паспорта, реєстрація такого повідомлення або декларації підлягає скасуванню інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у порядку, встановленого Кабінетом Міністрів України. Так, позивач зазначає про відмінність даних у Реєстрі прав на нерухоме майно зареєстроване за відповідачем, що свідчить про проведену реконструкцію та реєстрацію права власності на не прийнятий до експлуатації об`єкт будівництва. Разом з тим, представником позивача не надано суду відповідних доказів, зокрема інформаційна довідка з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, на яку посилається позивача, надана лише з третьої по четверту сторінку на одному аркуші (а.с.16), в якій навіть не зазначено адресу земельної ділянки та її площу. Жодного документу з відображенням різної площі спірного об`єкту матеріли справи не містять, при цьому зазначення про це в акті обстеження земельної ділянки з посиланням відомості з реєстру прав власності не є належним доказом в розумінні ст.77 ЦПК України. Відповідно до ч. 1\~ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. У відповідності до положень ч. 1\~ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Стаття 12 ЦПК України\~передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. У відповідності до частин п`ятої, шостої, сьомої\~статті 81 ЦПК України\~докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Із змісту вказаної норми права вбачається, що відомості про факти, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи, повинні бути одержані із зазначених у законі джерел і передбаченими у законі способами. У відповідності до п. 6\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі», враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні. Відповідно до рішення Європейського Суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» (заява № 26864/03) від 26 червня 2008 року зазначено, принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін. Представником позивача клопотання про витребування Інформаційної довідки з реєстру речових прав або інших доказів не подавалось, подано клопотання про слухання справи за їх відсутності. Враховуючи викладене, позовні вимоги позивача не підтверджені належними доказами, не обґрунтовані та не підлягають задоволенню.

Outcome: dismissed