Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-12 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду із позовом до відповідача про стягнення суми боргу за кредитним договором, посилаючись на те, що КБ «Приватбанк» уклав із відповідачем кредитний договір 11 грудня 2010 року, за яким відповідач отримав кредит у розмірі 3800 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач підтвердив свою згоду на прийняття Умов надання банківських послуг, Правил користування платіжною карткою та Тарифів банку, відповідно до яких кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку, який може у будь-який момент змінити його, на що погоджується клієнт банку. Відповідно до вказаних Умов Порядок нарахування та умови погашення кредиту, відсотків та відповідальність за порушення кредитного договору передбачена положеннями такого договору. Однак відповідач не виконав своїх зобов`язань, на підставі чого заборгував банку суми з повернення кредиту, відсотків та неустойки на загальний розмір 123718,32 грн. Враховуючи, що добровільно сплатити суму боргу відповідач не бажає, представник позивача просив стягнути з відповідача заборгованість у вказаному розмірі разом із судовими витратами на користь банку. Представник позивача, який діє на підставі довіреності, Кіріченко В. М., у судове засідання не з`явився, надавши суду заяву з проханням вирішити спір за його відсутності, наполягаючи при цьому на задоволені позову та не заперечуючи проти ухвалення заочного рішення по справі. Відповідач у судове засідання не з`явився за невідомих суду причин повторно, будучи повідомленим про час та місце слухання справи належним чином, не надавши суду заяву з проханням вирішити спір у його відсутність. За ч. 4 ст. 223 ЦПК суд ухвалив заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає поданий позов таким, що підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних міркувань. Згідно із ст. 526 Цивільного кодексу України (далі за текстом рішення - ЦК) зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). За змістом ст. 634 ЦК договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. На підставі ст. 1054 ЦК за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. За ст. 1048 ЦК позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Згідно із ст. 1049 ЦК позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику в строк та в порядку, що встановлені договором. На підставі ст. 610 ЦК порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Відповідно до ст. 625 ЦК боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. На підставі ст. 549 ЦК неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Факт укладення договору кредитування 11 грудня 2010 року між сторонами по справі підтверджується копією заяви позичальника від 11 грудня 2010 року про надання [PERSON] у КБ «Приватбанк» кредиту в вигляді кредитного ліміту зі сплатою відсотків за використання грошових коштів у розмірі 30% на рік на залишок боргу за кредитом, що також передбачено Тарифами банку. При цьому своїм підписом відповідач підтвердив своє ознайомлення та згоду на Умови надання банківських послуг, Правила користування платіжною карткою, Тарифи банку та Пам`ятку клієнта, що є разом із заявою позичальника договором кредитування (а. с. 11, 12). За умовами кредитування за договором від 11 грудня 2010 року, вбачається також, що при порушені позичальником строків платежу за кредитним договором нараховується пеня у вигляді 1% від боргу, одна не менше ніж 30 грн. на місяць щоразу при простроченні платежу на суму від 50 грн. більше ніж 5 днів поспіль (а. с. 12). Факт встановлення 19 серпня 2011 року кредитного ліміту в розмірі 3800 грн. банком відповідачу підтверджується наданими представниками ПАТ «КБ «Приватбанк» відомостями (а. с. 10). Суд також зазначає, що факт встановлення кредитного ліміту банком відповідачу підтверджується наданим представниками ПАТ «КБ «Приватбанк» розрахунком. Видача позичальнику кредитної картки 19 серпня 2011 року підтверджується інформацією банку, за якою строк дії такої картки становив до квітня 2015 року (а. с. 9). Крім того укладення кредитного договору 11 грудня 2010 року між сторонами підтверджується копією договору від 11 грудня 2010 року (а. с. 13). Згідно із п. 2.1.1.2.3 та п. 2.1.1.2.4 Умов та правил надання банківських послуг підписання кредитного договору позичальником підтверджує його згоду на визначення банком кредитного ліміту, який може бути в будь-який момент змінений банком (а. с. 30). За п. 1.1.7.12 вказаних Умов договір діє протягом 12 місяців з часу його підписання, та якщо протягом вказаного строку не було договір припинено за заявою сторони такого договору, то він автоматично вважається пролонгованим на такий самий термін (а. с. 25). Суд зауважує, що за п. 1.1.3.1.9 та п. 1.1.3.2.3 Умов та правил надання банківських послуг банк зобов`язаний не менше ніж 1 раз на місяць надавати позичальнику виписку про стан картрахунку та про проведені протягом місяця операції, або через «Інтернет-банкінг» або «Мобайл-банкінг». При цьому банк має право на зміну Тарифів банку та інших умов обслуговування рахунків через виписку про стан картрахунку (а. с. 19). Зміна назви юридичної особи позивача на Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» підтверджується випискою з державного реєстру юридичних осіб та статутом АТ «КБ «Приватбанк» (а. с. 43, 44-45). За ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином, тому, враховуючи умови договору від 11 грудня 2010 року, суд дійшов висновку, що угода між сторонами про надання кредиту є чинною, тому повинна виконуватись згідно діючого законодавства та умов укладеного між сторонами договору. За довідкою-розрахунком позивача вбачається, що у відповідача станом на 31 липня 2020 року мається заборгованості перед КБ «Приватбанк» за кредитним договором від 11 грудня 2010 року у загальному розмірі 123718,32 грн., з яких заборгованість по кредиту 1217,16 грн., заборгованість по відсотках 120601,16 грн., борг з пені 1900 грн., що також підтверджується випискою банку по картковому рахунку [PERSON] (а. с. 6-8, 46-49). На підставі ч. 4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (в редакції на момент укладення кредитного договору) в договорі про надання споживчого кредиту може зазначатися, що відсоткова ставка за кредитом може змінюватися залежно від зміни облікової ставки Національного банку України або в інших випадках. Про зміну відсоткової ставки за споживчим кредитом споживач повідомляється кредитодавцем письмово протягом семи календарних днів з дати її зміни. Без такого повідомлення будь-яка зміна відсоткової ставки є недійсною. Суд зауважує, що в постанові Верховного Суду України від 14 грудня 2016 року у справі № 752/16018/15-ц зроблено висновок, що «у разі підвищення банком процентної ставки з`ясуванню підлягають визначена договором процедура підвищення процентної ставки (лише повідомлення позичальника чи підписання додаткової угоди); дії позичальника щодо прийняття пропозиції кредитора тощо. Боржник вважається належно повідомленим про збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом в односторонньому порядку в тому разі, якщо банк не лише відправив на адресу такого боржника лист про зміну умов кредитного договору, а й довів факт його вручення адресатові під розписку». Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 19 вересня 2018 року по справі № 664/2784/15-ц. Натомість, суд зазначає, що банком не було доведено факту повідомлення позичальника про зміну відсоткової ставки за укладеним із ним кредитним договором 11 грудня 2010 року з розміру 30% річних до розміру 34,8% річних та 43,2% річних відповідно, ані шляхом надання відповідачу виписки про стан його картрахунку, ані наданням відомостей про підключення позичальника до «Інтернет-банкінг» чи «Мобайл-банкінг». Внаслідок цього суд вважає, що представники відповідача не довели законність підвищення відсоткової ставки за договором кредитування до розміру 34,8% річних та 43,2% річних відповідно шляхом узгодження такого підвищення із позичальником. Таким чином суд дійшов висновку про недоведеність законності підвищення відсотків з розміру 30% та відповідно нарахування представниками банку таких підвищених відсотків позичальнику в розмірі 34,8% річних, починаючи з 1 вересня 2014 року по 31 березня 2015 року, та в розмірі 43,2% річних, починаючи з 1 квітня 2015 року по 31 липня 2020 року (а. с. 6-8). Враховуючи наведене, суд вважає, що за вказаний період сума нарахованих банком відсотків підлягає перерахунку, тому, зважаючи, що представниками банку було нараховано позичальнику за відсотковою ставкою 34,8% за період з 1 вересня 2014 року по 31 березня 2015 року 707,82 грн., то при відсотковій ставці 30% така сума повинна зменшитись до 610,19 грн. (707,82 / 34,8% х 30% = 610,19), тобто на 97,63 грн. При цьому також зважаючи, що представниками банку було нараховано позичальнику за відсотковою ставкою 43,2% за період з 1 квітня 2015 року по 31 липня 2020 року 119482,51 грн., то при відсотковій ставці 30% така сума повинна зменшитись до 82973,97 грн. (119482,51 / 43,2% х 30% = 82973,97), тобто на 36508,54 грн. Відповідно до наведеного розрахунку сума заборгованості з відсотків у позичальника перед банком повинна зменшитись загалом з 120601,16 грн. до 83994,99 грн. (120601,16 97,63 36508,54 = 83994,99). Таким чином факт наявності заборгованості у позичальника у встановленому судом розмірі з відсотків, а також у наведеному представниками банку розмірі з кредиту підтверджується умовами договору кредитування від 11 грудня 2010 року. При цьому суд також звертає увагу на те, що до правовідносин, які склались між сторонами, необхідно застосувати положення Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», за ст. 2 якого зазначено, що на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов`язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція. На виконання Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» було видано Розпорядження № 1275-р від 2 грудня 2015 року Кабінету Міністрів України, відповідно до п. 20 ч. 1 якого місто Маріуполь Донецької області було віднесено до «Переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція». Таким чином судом було встановлено, що оскільки [PERSON] зареєстрована в [ADDRESS] , то на неї розповсюджуються норми Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», оскільки відповідного Указу Президента про завершення на території Донецької області антитерористичної операції не було видано. З урахуванням наведеного вмотивування, суд вважає необхідним відмовити позивачу у його вимогах до відповідача щодо стягнення неустойки в вигляді пені за порушення виконання зобов`язання за кредитним договором від 11 грудня 2010 року, тому вимоги банку про стягнення з позичальника пені в сумі 1900 грн. не підлягають задоволенню. Підсумовуючи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ПАТ «КБ «Приватбанк», заявлені до відповідача, підлягають частковому задоволенню шляхом стягнення на користь банку з позичальника боргу за кредитним договором від 11 грудня 2010 року в загальному розмірі 85212,15 грн. (1217,16 + 83994,99 = 85212,15). На підставі п. 36 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10 від 17 жовтня 2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» вимога пропорційності присудження судових витрат при частковому задоволенні позову застосовується незалежно від того, за якою ставкою сплачено судовий збір (навіть, якщо його було сплачено за мінімальною ставкою, визначеною Законом України «Про судовий збір»). Отже, за ст. 141 ЦПК на користь позивача з відповідача також підлягають стягненню витрати банку по сплаті судового збору відповідно до частки задоволених судом позовних вимог, що дорівнює 1447,77 грн. (85212,15 / 123718,32 х 2102 = 1447,77).

Outcome: partial