Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-04 00:00:00

Представник позивача ТОВ «СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР» Шкромида Ю.В. звернувся до суду з позовною заявою шляхом направлення поштовою кореспонденцією 30 червня 2020 року (надійшла до суду 10 липня 2020 року), в якій просить суд стягнути з [PERSON] на користь ТОВ «СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР» заборгованість за кредитним договором №23.09.2017-100001110 від 23 вересня 2017 року в розмірі 1 424 грн. 00 коп. та за кредитним договором №28.04.2020-100002888 від 28 квітня 2020 року в розмірі 4 680 грн. 00 коп., а також витрати по сплаті судового збору 2 102 грн. Пред`явлені вимоги мотивовано тим, що 23 вересня 2017 року між ТОВ «СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР» та [PERSON] було укладено кредитний договір №23.09.2017-100001110, за умовами якого позичальник отримав кредит в розмірі 800 грн. на 14 календарних днів з кінцевим терміном повернення кредиту до 06 жовтня 2017 року та сплатою процентів за користування ним в розмірі 224 грн. Цього ж дня, 23 вересня 2017 року, ТОВ «СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР» видало позичальникові кредитні кошти, що підтверджується видатковим касовим ордером №2430, чим виконало свої зобов`язання своєчасно та в повному обсязі. Строки повернення кредиту сторонами не змінювались. До теперішнього часу позичальник не сплатив заборгованість за кредитним договором №23.09.2017-100001110 від 23 вересня 2017 року, чим порушив взяті на себе зобов`язання. Пунктом 5.4 договору передбачено, що у випадку невиконання або неналежного виконання позичальником грошових зобов`язань за договором, кредитор залишає за собою право нарахування штрафу, розмір якого щодня зростає на 2%, починаючи від 2% в перший день невиконання. Отже, сума штрафу становить 20 295 грн. 68 коп. Однак, позивач заявляє вимогу про стягнення штрафу лише в сумі 400 грн., що є його правом. Крім того, 28 квітня 2020 року між ТОВ «СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР» та [PERSON] було укладено кредитний договір №28.04.2020-100002888, за умовами якого позичальник отримав кредит в розмірі 3000 грн. на 14 календарних днів з кінцевим терміном повернення кредиту до 12 травня 2020 року та сплатою процентів за користування ним в розмірі 840 грн. Цього ж дня, 28 квітня 2020 року, ТОВ «СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР» видало позичальникові кредитні кошти, що підтверджується видатковим касовим ордером №752, чим виконало свої зобов`язання своєчасно та в повному обсязі. Строки повернення кредиту сторонами не змінювались. До теперішнього часу позичальник не сплатив заборгованість за кредитним договором №23.09.2017-100001110 від 23 вересня 2017 року, чим порушив взяті на себе зобов`язання. Оскільки позичальник наявну заборгованість за кредитними договорами в добровільному порядку не погашає, тому позивач вимушений звернутися до суду з даним позовом. Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження за наявними у справі матеріалами. Представник позивача в судове засідання не з`явився, згідно з клопотанням, викладеним в прохальній частині позову, просить справу розглядати за його відсутності, позовні вимоги підтримує. Відповідач в судове засідання не з`явився, повідомлявся про розгляд справи у встановленому законом порядку, причини неявки суду не відомі. Заяв про відкладення розгляду справи від відповідача не надходило. Оцінюючи характер процесу, значення справи для сторін, обраний позивачем спосіб захисту, категорію та складність справи, належне повідомлення відповідача, не подання відзиву у встановлений судом строк, суд постановив ухвалити по справі заочне рішення на підставі наявних доказів за відсутності заперечень з боку представника позивача проти заочного розгляду справи. Заяв, клопотань від учасників справи не надходило. Інші процесуальні дії не вчинялись. Дослідивши письмові докази по справі, надавши їм оцінку в сукупності, суд приходить до наступного висновку. За змістом ст.ст.626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст.6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Частиною 1 ст.638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 2 ст.1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Судом встановлено, що 23 вересня 2017 року між ТОВ «СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР» та [PERSON] було укладено кредитний договір №23.09.2017-100001110, за умовами п.1.4 якого позичальник отримав фінансовий кредит в розмірі 800 грн. на 14 календарних днів з кінцевим терміном повернення кредиту до 06 жовтня 2017 року включно та сплатою процентів за користування ним в розмірі 224 грн., що становить 28% в процентному значенні (фіксована незмінювана процентна ставка) за 14 календарних днів користування кредитом. Крім того, 28 квітня 2020 року між ТОВ «СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР» та [PERSON] було укладено кредитний договір №28.04.2020-100002888, за умовами п.1.4 якого позичальник отримав фінансовий кредит в розмірі 3000 грн. на 14 календарних днів з кінцевим терміном повернення кредиту до 12 травня 2020 року включно та сплатою процентів за користування ним в розмірі 840 грн., що становить 28% в процентному значенні (фіксована незмінювана процентна ставка) за 14 календарних днів користування кредитом. Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, одностороння відмова від його виконання не допускається (ст.ст.525, 526 ЦК України). Так, свої зобов`язання перед позичальником банк виконав належним чином, надавши [PERSON] кредит в розмірі 800 грн. 23 вересня 2017 року за кредитним договором №23.09.2017-100001110 від 23 вересня 2017 року та в розмірі 3000 грн. за кредитним договором №28.04.2020-100002888 від 28 квітня 2020 року, що підтверджується видатковими касовими ордерами з підписом позичальника про одержання коштів. Таким чином, доведеність факту отримання відповідачем кредиту є свідченням наявності між сторонами кредитно-договірних зобов`язань. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що правовідносини, які склалися між сторонами, є грошовим зобов`язанням, у якому на боржника покладено цивільно-правовий обов`язок з повернення отриманих коштів, якому відповідає право кредитора вимагати їх повернення. Згідно з ч.1 ст.1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно з положеннями ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст.ст.610, 611 ЦК України). Одним з видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк. Якщо в зобов`язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін). Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у ч.2 ст.1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст.1048 ЦК України. Положеннями ст.611 ЦК України передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Отже, для належного виконання зобов`язання необхідно дотримуватись визначених у договорі строків, зокрема щодо сплати коштів, визначених кредитним договором, а тому прострочення виконання зобов`язання є його порушенням. Як слідує з розрахунків, [PERSON] свої зобов`язання не виконав, наявну заборгованість за кредитними договорами в обумовлені сторонами строки не погасив, в результаті чого уторилась заборгованість за кредитним договором №23.09.2017-100001110 від 23 вересня 2017 року в розмірі 1024 грн. (з яких: тіло - 800 грн., проценти - 224 грн.) та за кредитним договором №28.04.2020-100002888 від 28 квітня 2020 року в розмірі 4680 грн. (з яких: тіло - 3000 грн., проценти - 1680 грн.). Крім того, на підставі п.5.4 договору, в рамках кредитного договору №23.09.2017-100001110 від 23 вересня 2017 року позивачем нараховано штраф в розмірі 400 грн. як вид неустойки за порушення виконання зобов`язань. При таких обставинах, на підставі ч.2 ст.1050 ЦК України, банк, приймаючи до уваги прострочення боржником повернення кредитних коштів та процентів за користування ними, допускаючи прострочення виконання зобов`язань, звернувшись із цим позовом до суду, обґрунтовано використав право вимагати дострокового повернення позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст.1048 ЦК України. Аналізуючи викладене, оцінюючи наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, суд дійшов висновку про доведеність порушення [PERSON] кредитно-договірних зобов`язань, обґрунтованість заявленого розміру заборгованості за кожним з кредитних договорів, а відтак позовні вимоги підлягають задоволенню повністю. Враховуючи задоволення позовних вимог в повному обсязі, суд,

Outcome: approved