Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-23 00:00:00

Представник психіатричного закладу свою заяву мотивує тим, що [PERSON], [INFO], 21.07.2018 р. о 12 год. 00 хв. надійшла повторно до гострого психіатричного відділення у примусовому порядку, доставлена психіатричною бригадою швидкої допомоги за викликом патрульного наряду поліції у звязку з неадекватною та агресивною поведінкою: зявилась 21.07.2018 р. на територію дитячого оздоровчого табору «Ровесник», бігала по території, лякала дітей та їх батьків, на зауваження не реагувала, погрожувала працівникам адміністрації та табору фізичною розправою, вживала нецензурну лайку, на зауваження не реагувала. Згідно повідомлення директора табору така поведінка спостерігається з 11.07.2018 р., після поміщення її дітей до цього табору, постійно скандалить, безглуздо висловлюється, стверджує, що її дітей викрали, ображає працівників, постійно викликає поліцію, з незрозумілими вимовами та скаргами. З 2009 р. [PERSON] перебуває на обліку у лікаря психіатра з діагнозом: Шизофренія, параноїдна форма. Діти [PERSON] були вилучені з родини за Рішенням виконавчого комітету Могрицької сільської ради № 1. 22.07.2018 р. [PERSON] оглянута комісією лікарів-психіатрів та складено висновок, що вона страждає на тяжкий психічний розлад у вигляді: шизофренія, параноїдна форма, безперервний тип перебігу. Враховуючи наявність у пацієнтки тяжкого психічного розладу, лікування якого можливе на теперішній час лише в стаціонарних умовах, враховуючи агресивну поведінку, яка становить небезпеку для оточуючих, особа виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку до оточуючих, а саме до працівників та адміністрації табору, та інших дітей, вона потребує госпіталізації до психіатричного закладу в примусовому порядку на підставі ст. 14 Закону України «Про психіатричну допомогу». У судовому засіданні представник психіатричного закладу лікар-психіатр [PERSON] заяву підтримала у повному обсязі і просила її задовольнити. Зазначила, що [PERSON] госпіталізовано за викликом патрульного наряду поліції. Перебуваючи у дитячому таборі висловлювала маніакальні ідеї про викрадення дітей, бігала по території, сама викликала патрульну поліцію, а потім ще неодноразово телефонувала до поліції. [PERSON] з 2009 року перебуває на обліку у диспансері, проходила стаціонарне лікування у гострому відділенні, проте з того часу в їх диспансері лікування не проходила. Підтримуючу терапію вдома не приймає. Своєю поведінкою становила загрозу для оточуючих, тому працівники поліції викликали бригаду психіатричної допомоги. На даний час у неї виявлено загострення тяжкого психіатричного захворювання, лікування якого можливо лише в стаціонарних умовах. [PERSON] проти задоволення заяви заперечувала, зазначала що не потребує лікування. Вказувала, що вона здорова, у неї викрали дітей, а вона їх шукала і знайшла в таборі. ЇЇ діти потребують лікування і хірургічного втручання. ЇЇ обмовляють. Представник [PERSON] адвокат [PERSON] заперечувала проти задоволення заяви, оскільки поведінка [PERSON] була незгодою з рішенням про відібрання дітей, яку вона так проявляла. Прокурор Краснобрижа М.В. заяву підтримала і просила задовольнити. Вказувала на наявність всіх підстав, визначених ст.ст. 13, 14 Закону України «Про психіатричну допомогу», оскільки [PERSON] потребує лікування лише в стаціонарних умовах, внаслідок тяжкого психічного розладу вона вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для оточуючих. Заслухавши осіб, які беруть участь у розгляді справи, свідка, зясувавши обставини, на які заявник посилається як на підставу своїх вимог та дослідивши надані докази, судом встановлено наступне. [PERSON] з 2009 р. перебуває на обліку у лікаря психіатра з діагнозом: шизофренія, параноїдна форма (а.с. 5). З медичної картки стаціонарного хворого вбачається, що у 2009 році [PERSON] двічі проходила лікування у стаціонарному відділені психіатричного диспансеру за самозверненням. Рішенням виконавчого комітету Могрицької сільської ради Сумського району Сумської області № 1 від 12.06.2018 р. «Про вилучення та влаштування дітей до Сумського центру соціально-психологічної реабілітації дітей області» дітей - [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] вилучено та влаштовано до Сумського центру соціально-психологічної реабілітації дітей області на повне державне утримання (а.с. 8). Служба у справах дітей Сумської обласної державної адміністрації направила малолітніх, які опинилися у складних життєвих обставинах - [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] у звязку з загрозою життю та здоровю дітей подальшого перебування у родині до Сумського центру соціально-психологічної реабілітації дітей області (а.с. 7). Відповідно Доповідної директора ДПОЗ санаторного типу «Ровесник» [PERSON] від 21.07.2018 р. з 11.07.2018 р. в закладі оздоровлюються діти в ІІІ зміні, серед яких є [PERSON] Данііл та [PERSON], які були направлені на оздоровлення по путівкам з Сумського центру соціально-психологічної реабілітації дітей області. Починаючи з 12.07.2018 р. мати вказаних дітей [PERSON] щодня приходить до закладу, влаштовує сварки, постійно вживає нецензурну лайку, бігає по території, лякаючи інших дітей, висловлюється безглуздо, вихователів та адміністрацію принижує, ображає, постійно погрожує фізичною розправою. 21.07.2018 р. [PERSON] знову зявилася на територію закладу, вела себе агресивно, неадекватно, ображала працівників закладу (а.с. 10). Згідно рапорту інспектора роти № 1 батальйону УПП в Сумській області [PERSON] від 21.07.2018 р. було отримано повідомлення, що по вул. Хвойна біля дитячого табору «Ровесник» [PERSON] потребує допомоги поліції. Прибувши на місце виклику було виявлено [PERSON], яка поводила себе неадекватно, голосно кричала, ображала директора закладу [PERSON], використовуючи нецензурну лексику, своїми криками лякала та нервувала дітей, що знаходились у таборі. Наполягала, щоб її пустили до її дітей, яких з її слів було викрадено. Директор закладу [PERSON] та інші працівники оздоровчого табору «Ровесник» стверджують, що таку поведінку [PERSON] вони спостерігають кожного дня з моменту поселення дітей, а саме з 11.07.2018 р., що наносить психологічну шкоду як її дітям, так і решті дітей, що знаходяться у таборі (а.с. 6). Допитана судом свідок [PERSON] суду пояснила, що працює заступником директора позашкільного оздоровчого закладу санітарного типу «Ровесник» у таборі з 11.07.2018 р. за направленням Сумського центру соціально-психологічної реабілітації на оздоровленні перебувають [PERSON] та [PERSON] - діти [PERSON], якій вони дозволяли їх навіщати. Проте, при відвідуванні дітей мати поводила себе агресивно, кричала, лякала інших дітей та їх батьків своєю поведінкою. У таборі діти мають 5 разове харчування і все зїдають, інколи просять добавки. Її поведінка негативно впливала на власних дітей, зокрема на [PERSON], становила загрозу для інших дітей, внаслідок чого 22.07.2018 р. вони змушені були не пускати її на територію табору. [PERSON] почала викликати поліцію, висловлювалась про викрадення дітей, коли поліція вивчила необхідні документи, почала знову викликати поліцію більше 300 разів вказувала на викрадення її дітей. При цьому поводила себе агресивно, нецензурно висловлювалась, її не могли заспокоїти, така поведінка становила загрозу для дітей, що перебували у таборі, оскільки не знали чого ще чекати. Діти здорові і будь-яких операцій не переносили і не потребують. Повідомлені свідком обставини підтверджуються інформацією наданою Сумським центром соціально-психологічної реабілітації дітей області. Після госпіталізації [PERSON] психіатричною бригадою швидкої допомоги за викликом поліції комісією лікарів-психіатрів проведено її огляд та складено висновок, згідно якого вона страждає на тяжкий психічний розлад у вигляді: шизофренія, параноїдна форма, безперервний тип перебігу. Враховуючи наявність у пацієнтки тяжкого психічного розладу, лікування якого можливе на теперішній час лише в стаціонарних умовах, враховуючи агресивну поведінку, яка становить небезпеку для оточуючих, особа виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку до оточуючих, а саме до працівників та адміністрації табору, та інших дітей, вона потребує госпіталізації до психіатричного закладу в примусовому порядку на підставі ст. 14 Закону України «Про психіатричну допомогу». За вимогами ст. 14 Закону України «Про психіатричну допомогу» особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до закладу з надання психіатричної допомоги без її усвідомленої письмової згоди або без письмової згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. Відповідно до ч. 2 ст. 27 Закону України «Про психіатричну допомогу» виключно компетенцією лікаря-психіатра або комісії лікарів-психіатрів є встановлення діагнозу психічного розладу, прийняття рішення про необхідність надання психіатричної допомоги в примусовому порядку або надання висновку для розгляду питання, пов'язаного з наданням психіатричної допомоги в примусовому порядку. \~ \~ \~ \~Презумпція психічного здоровя закріплена у статті ст. 3 Закону України «Про психіатричну допомогу» і передбачає, що кожна особа вважається такою, яка не має психічного розладу, доки наявність такого розладу не буде встановлено на підставах та в порядку, передбачених цим Законом та іншими законами України. Правова позиція щодо презумпції психічного здоровя людини та неможливості незаконного втручання держави в її особисту свободу внаслідок нічим не підтвердженого припущення щодо наявності у неї психічного захворювання викладена у практиці Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) є обовязковою для застосування національними судами. Прикладом реалізації права на здоровя в контексті положень п.п. «е» п. 1 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, що стосується позбавлення (обмеження) волі психічнохворих шляхом поміщення їх у психіатричний заклад, є рішення у справі Вінтерверп проти Нідерландів від 24.10.1979 року у якому Єропейський суд з прав людини звернув увагу на три вимоги, що зумовлюють наявність законних підстав для обмеження волі психічнохворої особи. Зокрема, особа повинна реально страждати психічним захворюванням, тобто реальні психічні розлади повинні бути встановлені компетентними органами на основі обєктивної медичної експертизи; психічні розлади повинні досягти такого рівня, які виправдовують позбавлення волі; дійсність позбавлення волі залежить від наявності такого захворювання, особа може бути позбавлена волі до тих пір, поки є захворювання, що встановлено відповідним висновком. Встановлені під час судового розгляду факти свідчать, що [PERSON] з 2009 року перебуває на обліку у лікаря психіатра, 23.07.2018 р. за наслідками обстеження комісією лікарів психіатрів їй встановлено тяжкий психічний розлад, лікування якого можливе лише в стаціонарних умовах, внаслідок якого вона вчиняла дії, що являють собою безпосередню небезпеку для оточуючих, зокрема дітей, які перебували у позашкільному оздоровчому закладі санітарного типу «Ровесник»; психічні розлади досягти такого рівня, які виправдовують госпіталізацію до закладу з надання психіатричної допомоги. Проаналізувавши наведені факти у їх сукупності, суд дійшов висновку, що на даний час [PERSON] потребує госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги в примусовому порядку. Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення.

Outcome: approved