Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-27 00:00:00

представник позивача просить суд визнати недійсним договір пожертви від 04.04.2014 року, посвідчений державним нотаріусом Звенигородської державної нотаріальної контори Черкаської області [PERSON], посилаючись на те, що 04.04.2014 року державним нотаріусом Звенигородської державної нотаріальної контори Черкаської області [PERSON] було складено в двох примірниках договір пожертви рекреаційної земельної ділянки, що розташована за адресою: м. Звенигородка, Черкаської області, вул.Чорновола,31-а, площею 0,2169 га в межах згідно з планом, кадастровий номер земельної ділянки 7121210100:01:004:0104 з цільовим призначенням земельної ділянки для комерційного використання. Підставою для договору пожертви є рішення сесії Звенигородської міської ради №42-9/VI від 26.03.2014 року, яке прийнято на підставі листа гр.[PERSON] щодо наміру подарувати громаді м.Звенигородка земельну ділянку площею 2169, 04 кв.м. по вул.Чорновола, 31-а шляхом укладання договору пожертви. В цей час пожертвувач гр.[PERSON] та Звенигородська міська рада в особі голови [PERSON] були відповідачами по цивільній справі з приводу скасування рішення сесії Звенигородської міської ради, визнання недійсним договру купівлі-продажу земельної ділянки, визнання недійсним державного акта на право власності на землю, скасування державної реєстрації державного акта на право власності на спірну земельну ділянку. Також в цей час вже малось бути прийнято рішення по відкритій кримінальній справі щодо незаконного продажу вказаної спірної рекреаційної землі міста. Метою було введення громадян міста в оману шляхом пожертви (а не дарування) землі дитячого парку із порушенням, які дадуть змогу громадянам повірити в повернення землі дитячому парку в комунальну власність міста, закрити кримінальне провадження, закрити осудження відповідачів по справі, які є пожертвувачем та обдарованим, громадськістю міста, але в такий спосіб, щоб згодом визнати договір незаконним, недійсним та розірвати його. Після розірвання договру рекреаційна земля дитячого парку буде повернута назад гр.[PERSON] відповідно до п.п.3.1.б, 3.1.в, 2.2.д, 4.3.. В договорі нотаріусом Звенигородської державної нотаріальної контори [PERSON] двічі закладений п.2.2 права обдарованого та п.2.2 обовязки обдарованого з метою визнати його як такий, що не відповідає вимогам чинного законодавства, тобто незаконним, недійсним, з метою розірвання договору та повернення рекреаційної землі дитячого парку гр.[PERSON] пожертвувальниці. В основу договору пожертви рекреаційної землі дитячого парку були закладені завідомі порушення, а саме: В п.1.1 не вказане адміністративне цільове призначення землі, яка жертвується, згідно переліку, вказаного в ст.19 ЗК України. При цьому за рискою 1 п.1.1.1 пожертвувач ставить вимогу, а обдарований погоджується її виконати, при виконанні умови договору, що земельна ділянка не може використовуватися в комерційних цілях. Тобто, пожертвував, володіючи рекреаційною землею дитячого парку з цільовим призначенням земельної ділянки для комерційного використання, вимагає не використовувати її в комерційних цілях. Умови правочину спірного договору пожертви не можуть мати реального настання наслідків, оскільки предмет правочину земельна ділянка, відповідно до державного акту серія ЯА № 313103 має інше цільове призначення і не може бути пожертвувана на облаштування дитячого парку, оскільки в державному акті, виданому гр.[PERSON] 02.03.2005 року Звенигородською міською радою, цільовим призначенням земельної ділянки, яку [PERSON] передає міській раді, як пожертву є комерційне призначення. Отже не можливо виконати умови пожертвувача і гр.[PERSON] не вправі висувати перед міською радою такі умови. Крім того пожертвувач висуває вимогу, що земля не може використовуватися в комерційних цілях, але вона є уже, надана їй для комерційного використання і пожертвувачка вправі ставити вимоги лише щодо земельної ділянки, якою володіє і лише відповідно до цільового призначення належної їй земельної ділянки. Пожертвувач не вправі контролювати предмет договру, правові наслідки для якого ще не настали. А земельна ділянка, про яку йде мова в договорі пожертви це земельна ділянка, цільове призначення якої є та має бути рекреаційного призначення. Але така земельна ділянка пожертвувачу не належить. Пожертвувачу належить земельна ділянка комерційного призначення. Отже висувати умови щодо дитячого парку за цією адресою пожертвувач не вправі, оскільки цільове призначення ще не змінено. За рискою 5 п.1.1.1 пожертвувач ставить вимогу, а обдарований погоджується її виконати при виконанні умови договору, що існуючий дитячий майданчик у громадському парку біля міської ради не буде демонтований, а його споруди не будуть перенесені у новостворений дитячий парк. Пожертвувач не вправі ставити умови щодо предмету договору, правові наслідки для якого ще не настали і щодо предмету договору, до якого пожертвувачка не має ніякого права. Висувати умови щодо існуючого чужого майданчика на чужій землі пожертвувач не вправі, оскільки майно дитячого майданчика та земельна ділянка їй не належать. За рискою 7 п.1.1.1 пожертвувач ставить вимогу, а обдарований погоджується її виконати при виконанні умови договору, що на протязі поточного року міською радою земельна ділянка буде оформлена, як природоохоронна зона. Умови правочину спірного договору пожертви не можуть мати реального настання правових наслідків, оскільки предмет правочину земельна ділянка не має ні рослинної, ні тваринної природи, яку необхідно охороняти і до того часу, поки це не спало на думку пожертвувальниці, жодна служба міста, району, жодний фахівець, громадянин міста не вбачав законних підстав для оформлення рекреаційної землі дитячого парку, як природоохоронної зони. В п.1.5 пожертвувач та обдарований приховали від нотаріуса факт оспорювання в судах всіх інстанцій законності рішення сесії міської ради, договір купівлі-продажу рекреаційної землі міської ради та державний акт на землю без вказівки цільового призначення землі відповідно до вимог ст.19 ЗК України, на підставі якого нотаріус [PERSON] нотаріально посвідчила договір пожертви. В п.1.6 обдарований приховав недоліки зникнення дитячого майданчика та іншого розважального облаштування, яке було в 2004 році передано пожертвувачу. Нотаріус [PERSON] при складанні договору свідомо робить ряд помилок: не вписує цільове адміністративне призначення земельної ділянки всупереч вимогам ст.19, п. «в» ч.2 ст.132, ч.3 ст.83, 210, 211 ЗК України. Це все дає підстави та змогу розірвати договір та відповідно повернути рекреаційну землю дитячого парку назад гр.[PERSON]. Підставою недійсності правочину є недодержання у момент вчинення правочину стороною або сторонами вимог встановлених законом. Пожертвувачем порушено вимоги ч.5 ст.203 ЦК України, так чк з його боку правочин не був спрямований на реальне настання тих правових наслідків, що обумовлені ним. Громадська організація «Гарант» вважає, що є всі законні підстави визнати договір пожертви недійсним, а тому вони і звернулися із вказаним позовом до суду. Представники відповідачів позовні вимоги позивача не визнали повністю, просять в позові відмовити, посилаючись на те, що проектом відведення земельної ділянки гр.[PERSON] в короткострокову оренду строком на 1 рік для комерційного використання загальною площею 2169,04 кв.м. - громадського призначення Звенигородської міської ради м.Звенигородка, вул.В.Чорновола,31-а, відповідно до класифікації видів цільового призначення земель дана земельна ділянка була віднесена до земель житлової та громадської забудови. Функціональне призначення даної земельної ділянки - для будівництва комплексу відпочинку з дитячою площадкою (комерційне використання). В договорі пожертви вказано цільове призначення земельної ділянки, яка жертвується саме те, яке було вказано в державному акті на цю земельну ділянку. В державному акті на право приватної власності на землю серія ЯА №313103, виданого Звенигородською міською радою Черкаської області 04.03.2005 року та зареєстрованого в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №010578300036 в графі цільове призначення земельної ділянкт зазаначено - для комерційного використання. Твердження позивача про те, що спірна земельна ділянка є парком взагалі не відповідає дійсності. Відповідно до п.1.4 «Правил утримання зелених насаджень міст та інших населених пунктів України», затверджених наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 29.07.1994 року № 70 парк самостійний архітектурно-організаційний комплекс площею понад 2 га, який виконує санітарно-гігієнічні функції і призначений для короткочасного відпочинку населення. Спірна земельна ділянка має площу 0,216904 га та не може бути праком. Пожертвувач ставить вимогу не використовувати земельну ділянку в комерційних цілях. Його метою є створення дитячого парку на цій земельній ділянці та створення на ній обєкту природо-заповідного фонду. На даний час така мета досягнута, так як рішенням сесії Черкаської обласної ради № 41-9/VI від 25.06.2015 року створено парк памятку садово-паркового мистецтва «Дитячий парк м.Звенигородка» площею 0,2169 га, який знаходиться за адресою: м.Звенигородка, Черкаської області по вул.Чорновола,31-а. Цільове призначення земельної ділянки, яка була пожертвувана було змінено та був виготовлений проект із землеустрою щодо відведення земельної ділянки комунальної власності, цільове призначення якої змінюється із комерційного використання на для цілей підрозділу 03.16 та для збереження та використання земель природно-заповідного фонду» Звенигородській міській раді площею 0,2169 га в адміністративних межах Звенигородської міської ради за адресою: м.Звенигородка, Черкаської області, вул.Чорновола,31-а. Від імені міської ради договір підписував міський голова, а від імені пожертвувача представник [PERSON]. Міський голова був уповноважений підписувати цей договір рішенням сесії міської ради. При підписанні договру пожертви, сторони, які уповноважені підписувати його, вирішили, що в новосворений парк не буде переноситися дитячий майданчик, який знаходиться у громадському парку біля міської ради, що забезпечить можливість дітям розважатися у громадському парку. Сторони виходили з того, що для облаштування дитячого парку необхідний певний час та необхідні кошти для створення належних умов для відпочинку дітей. Цією вимогою пожертвувач ставить умови саме використання земельної ділянки і ніяким чином не розпоряджається майном, яке їй не належить. Ніяких фактів стосовно земельної ділянки пожертвувач та обдарований від нотаріуса не приховували, заборони суду на відчудження цієї земельної ділянки на момент вчинення правочину не існувало. Ніякого дитячого майданчика та іншого розважального обладнання пожертвувачу в 2004 році не передавалося. Позивач стверджує, що пожертвувана земельна ділянка в 2004 році була парком, однак відповідних документів про створення парку не існувало до 2015 року. І тільки тепер вказана земельна ділянка визнана обєктом природо-заповідного фонду і дитячим парком м.Звенигородка. Представники відповідачів вважають, що договір пожертви укладено з дотриманням вимог чинного законодавства, практично всі умови договору виконані і він не підлягає розірванню, а є законним правочином. Третя особа з позовом не згідна та просить в позові відмовити, посилаючись на те, що укладений та нотаріально посвідчений договір пожертви повністю відповідає вимогам діючого законодавства та волевиявленню сторін. Підстав визнання даного договору недісним немає. Заслухавши сторони та вивчивши матеріали справи суд вважає, що позовні вимоги позивача до задоволення не підлягають. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин. Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Відповідно до ч.1 ст.202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Відповідно до ч.1 ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Відповідно до ст.717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобовязується передати в майбутньому другій стороні (обдарованому) безоплатно майно (дарунок) у власність. Відповідно до ч.1 ст.729 ЦК України пожертвою є дарування нерухомих та рухомих речей, зокрема грошей та цінних паперів, особам, встановленим частиною першою статті 720 цього Кодексу, для досягнення ними певної, наперед обумовленої мети. В судовому засіданні встановлено, що дійсно відповідач по справі [PERSON] будучи власником земельної ділянки площею 2169,04 кв.м., яка розташована по вул.Чорновола,31а в м.Звенигородка, Черкаської області на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯА №313103 від 04.03.2005 року 19.03.2014 року звернулася до Звенигородської міської ради Черкаської області з листом про намір подарувати громаді м.Звенигородка земельну ділянку площею 2169,04 кв.м., яка розташована по вул.Чорновола,31а в м.Звенигородка, Черкаської області та є її власністю на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯА №313103 від 04.03.2005 року, як пожертву (а.с.8). Розглянувши лист [PERSON] щодо наміру подарувати громаді м.Звнигородка земельну ділянку шляхом укладення договору пожертви,

Outcome: dismissed