Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-29 00:00:00

Представник позивача звернувся до Шевченківського районного суду Харківської області із зазначеним позовом про стягнення з [PERSON] завданої позивачу матеріальної шкоди, відповідно до договору оренди транспортного засобу і просить суд стягнути з останньої 47 973,45 гривень. В обгрунтування позову зазначає, що 19 листопада 2015 року між позивачем по справі - [PERSON] та відповідачем - [PERSON] було укладено Договір оренди транспортного засобу з вбудованим спецобладнанням для виготовлення напоїв на основі натуральної кави і акт приймання передачі від 19.11.2015 року. Автомобіль ЗАЗ-110557, належний позивачу на праві власності було передано [PERSON] в день підписання Договору по акту прийому-передачі. Згідно акту прийому-передачі в цей же день було передано спец обладнання, яке було встановлено на автомобілі: Зарядний пристрій; Кавоварка Rancilio Millenium; Кавомолка Casadio; Акумулятор селевий 100 Ам/час; Перетворювач на 220В Tesla 800w; Балон пропановий 27 л; Редуктор пропановий; підсвідка світлодіодна; Відповідно до підписаного Договору оренди транспортного засобу відповідач була попереджена про незначні несправності в автомобілі. Строк дії Договору згідно п. 7.1 складав 12 місяців, але за проханням відповідача для зручності розрахунків, як зазначає представник позивача, договір було розбито на етапи. Перший етап діяв з 19 листопада 2015 року по 20 березня 2016 року. При підписанні Договору відповідач попередньо сплатила за перший та останній місяці оренди суму в розмірі 10 000 гривень готівкою, тим самим було виконано п. 2.3 Договору. Проте платежі за наступні за першим місяцем на передані банківські реквізити позивачу не надходили. За період знаходження автомобіля у відповідачки, автомобіль і кавове обладнання було пошкоджене з вини відповідача по справі. Деякі з них вдалося власноручно усунути, деякі деталі довелося замовляти в інтернет-магазині, проте, все одно і автомобіль, і кавоварку довелося відправляти на ремонт. Договір оренди в подальшому з вини відповідачки не був зареєстрований, так як остання на виклики позивача не зявлялася. Саме тому позивач просить стягнути з відповідача завдані йому матеріальні збитки. Представник позивача за довіреністю (а.с.27) в судовому засіданні позов підтримав та наполягав на задоволенні позовних вимог. Відповідач в жодному судовому засіданні не з'явилася, хоча належним чином відповідно до п. 4 ч. 5 ст. 74 ЦПК України, була повідомлена про час та місце слухання справи, що підтверджується копіями судових повісток про виклик до суду в матеріалах справи (а.с.48,52,54), а також рекомендованими повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с.57,59,61). Крім того, Шевченківським районним судом Харківської області було надіслано смс-повідомлення про виклик до суду (а.с.50), проте згідно заяви, що надійшла 10 січня 2017 року вбачається, що номер телефону, на який надсилаються смс-повідомлення про виклик до суду належить [PERSON] (дочці відповідачки по справі, як пояснив представник позивача), а зв'язку з відповідачем по справі остання не підтримує (а.с.53). Оскільки від відповідача не надійшло до суду повідомлення про причини неявки, то суд, зі згоди представника позивача, ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Перевіривши матеріали справи, дослідивши наявні докази, з'ясувавши позицію представника позивача, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 11 Цивільного кодексу України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом встановлено, що 19 листопада 2015 року між позивачем по справі - [PERSON] та відповідачем - [PERSON] було укладено Договір оренди транспортного засобу з вбудованим спецобладнанням для виготовлення напоїв на основі натуральної кави, що підтверджується копією договору в матеріалах справи за підписами сторін і актом приймання передачі (а.с.9,10, 11). Предмет договору - автомобіль ЗАЗ-110557, 2004 року випуску білого кольору, номер шасі [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER], який належить [PERSON] на праві свідоцтва [NUMBER] від 17.09.2015 року було передано [PERSON] в день підписання Договору по акту прийому-передачі (а.с.11), плата за користування сторонами була обумовлена в розмірі 5 000 гривен на місяць. Згідно акту прийому-передачі за підписом сторін (а.с.11), в цей же день відповідачці було передано спецобладнання: ●Зарядний пристрій; ●Кавоварка Rancilio Millenium; ●Кавомолка Casadio; ●Акумулятор селевий 100 Ам/час; ●Перетворювач на 220В Tesla 800w; ●Балон пропановий 27 л; ●Редуктор пропановий; ●підсвідка світлодіодна; Загальна ціна переданого майна становила 4 396 доларів США за курсом НБУ. Як зазначає позивач у позовній заяві та представник позивача у судовому засіданні, підписання Договору оренди та акту прийому-передачі, а також сама передача майна відбувалася в присутності та за безпосередньою участю позивача і його батька - представника по справі - [PERSON] Зі сторони відповідача була присутня відповідачка і її донька - [PERSON]. Відповідно п. 3.1.2 підписаного Договору оренди транспортного засобу відповідач була попереджена про незначні несправності в автомобілі, не впливаючі на безпеку їзди та роботу кавового обладнання, а саме: про несправність внутрішньої дверної карти водійських дверцят та лампи дальнього світла. В іншому автомобіль та кавовий апарат були повністю справні. Строк дії Договору згідно п. 7.1 складав 12 місяців. Але за проханням відповідача для зручності розрахунків, Договір було розбито на етапи. Перший етап діяв з 19 листопада 2015 року по 20 березня 2016 року. При підписанні Договору відповідач попередньо сплатила перший та останній місяці оренди суму в розмірі 10 000 гривень готівкою, тим самим було виконано п. 2.3 Договору. Відповідно до домовленості між сторонами та п. 2.2 підписаного Договору оренди відповідач по справі взяла на себе зобов'язання сплачувати оренду щомісячно безготівковими перерахуваннями не пізніше 20 числа поточного місяця. Проте платежі за наступні за першим місяцем на передані банківські реквізити не надходили. На неодноразові дзвінки позивача з-приводу затримки платежів [PERSON] відповідала проханнями почекати, а потім взагалі перестала брати слухавку. Спілкуватися доводилося з донькою відповідачки - [PERSON], зі слів якої позивач дізнався, що [PERSON] поїхала до свого чоловіка [PERSON] до Москви, а на орендованому автомобілі працює її донька - [PERSON]. Згодом остання повідомила позивача про несправність орендованого автомобіля та кавового обладнання. Відповідно до п. 4.1.4 Договору оренди транспортного засобу від 19.11.2015 року орендар несе ризики випадкового знищення або випадкового пошкодження транспортного засобу протягом всього часу користування до моменту повернення орендодавцю. В лютому 2016 року [PERSON] запропонувала розрахуватися з боргом матері перед позивачем, проте виявилося, що автомобіль та кавове обладнання несправні. Несправний автомобіль позивач приймати відмовився. Проте позивач по справі домовився з [PERSON], що після усунення несправностей в повному обсязі автомобіль остання привезе за зазначеною позивачем адресою. 07 березня 2016 року позивачу подзвонив невідомий чоловік та повідомив, що вищезазначений автомобіль стоїть біля його дому в місті Харкові по вулиці Широнінців, даний невідомий чоловік пояснив, що він пригнав автомобіль на прохання відповідачки і її доньки [PERSON]. 09 березня 2016 року позивач по справі за допомогою евакуатора транспортував автомобіль на спеціалізовану станцію технічного обслуговування, де була здійснена діагностика автомобіля та його ремонт, що підтверджується копією акту виконаних робіт на суму 1 244 гривні (а.с.17). Після ремонту автомобіля було здійснено демонтаж кавового обладнання для тестування. Діагностика показала серйозні несправності, що були спричинені через порушення правил експлуатації відповідачкою, серед яких: ●датчик тиску; ●відсутність кріпильних болтів та скоб; ●видимі потьоки системи; ●пошкодження сполучних і магістральних труб; ●пошкодження ключа регулювання температури води; ●механічні пошкодження зарядного пристрою. ●відсутність селевого акумулятора Деякі несправності вдалося власноручно усунути, деякі деталі довелося замовляти в інтернет-магазині, і в спеціалізованому магазині в місті Києві, що підтверджується копіями чеків в матеріалах справи, а саме: - купівля скоби труби і кабелю, шурупа і шайби на суму 91 гривня 55 копійок, що підтверджується чеком про сплату від 21.03.2016 року (а.с.18); ущільнювач чорний ( крепіж кофе - машини) на суму 45 гривень 55 копійок і крепіж фільтра вартістю 12, 38 гривень, підтверджується чеком про сплату від 03.04.2016 року і 01.04.2016 року (а.с.18, 19) ; витрати -290 гривень на відправку кофе - машини в місто Київ «Новою поштою», підтверджується накладною про сплату від 22.03.2016 року (а.с.18); оплата за ремонт «кофе - машини» сума 2 100 гривень підтверджується чеком «Приват банка» від 07.04.2016 року (а.с.19); За ремонт кавоварки, помпи під хомут, прокладки за групи, для крана в місті Києві довелося сплатити - 3 340гривень, квитанція про сплату через банк, 2 300гривень, накладна № 89 і накладна № 16 на суму 630 гривень від 07.04.2016 року і 29.03.2016 року (а.с.20-22). За реставрацію труб і манометра позивач сплатив 3 430 гривень, що підтверджується товарним чеком від 06.04.2016 року і чеком про сплату через банк (а.с.23-24). Акумулятор гелевий 100 ампер/ ч., був відсутній, його вартість складає 5 060 гривень. Також, як зазначає представник позивача, був пошкоджене зарядний пристрій для гелевого акумулятора вартістю 1 440 гривень. Окрім вартості ремонтних робіт позивач також просить суд стягнути з відповідачки і штрафні санкції відповідно до п. 6.6 (120 днів прострочки), що складає 18 000 гривень. Таким чином, загальна сума завданих збитків становить 47 973,45 гривень. Стаття 60 ЦПК України передбачає, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Як встановлено в суді і це підтверджено представником позивача, всі запчастини позивач придбав за власні кошти, крім зарядного пристрою, який був пошкоджений і ним відремонтований за 300 гривень, тому суд вважає на дану суму матеріальних збитків позивачу зменшити суму позову -1 140 гривень (вартість зарядного пристрою), з врахуванням лише витрат на ремонт 300 гривень. Відповідно до п.5 Пленуму ВСУ від 12.06.2009 року №5 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства, що регулюють провадження у справі до судового розгляду» роз'яснено, що оскільки підставою позову є фактичні обставини, що наведені у заяві, то зазначення позивачем конкретної правової норми на обґрунтування позову не є визначальним при вирішенні судом питання про те яким законом слід керуватися при вирішенні спору. Враховуючи, що позивач при подачі позову не зазначив норму права про стягнення збитків, а лише послався на докази спричинення збитків за договором оренди (а.с.9-10), який нотаріально не посвідчений, в зв'язку з чим суд не має права посилатися на даний договір і стягувати з відповідачки штрафні санкції передбачені п. 6.6. даного договору в розмірі 18 000 гривень, так як даний договір є нікчемним (п.5.1 договору позивач зобов'язаний був передати автомобіль відповідачці з моменту нотаріального посвідчення цього договору), суд вважає застосувати до даних правовідносин норми права, передбачені главою 82 ЦК України відшкодування шкоди. Надані представником позивача письмові вимоги до відповідача для нотаріального посвідчення договору, суд не сприймає до уваги, так як дані вимоги позивач надіслав відповідачу лише після звернення до суду на початку 2017 року (а.с.63, 67). Відповідно до ч. 1 ст. 22 Цивільного кодексу України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Згідно ч.1 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. З урахуванням вищевикладеного, оцінивши надані докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги позивача підлягають задоволенню частково без урахування штрафних санкцій в розмірі 18 000 які були зазначені в договорі оренди транспортного засобу (а.с.9-10) і вартості зарядного пристрою для акумулятора 1 440 гривень, з урахуванням витрат на його ремонт лише в сумі 300 гривень. Всього з відповідачки необхідно стягнути суму матеріальних збитків спричинених пошкодженням автомобіля відповідно до акту виконаних робіт по ремонту автомобіля позивача в сумі 1 244 гривні, витрати на ремонт кофе машин - 17 589,45 гривну, заборгованість за оренду за два місяця -10 000 гривень, всього 28 833, 45 гривень. Таким чином з відповідача на користь позивача необхідно стягнути матеріальні збитки в розмірі 28 833,45 гривень, а також відповідно до положень ст. 88 ЦПК України необхідно стягнути судовий збір пропорційно до суми задоволених вимог.

Outcome: partial