Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-21 00:00:00

Представник Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» звернувся до суду з позовом до [PERSON], в якому просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором № б/н від 01.09.2007 року у сумі 16724 грн. 61 коп., яка складається з наступного: 3514,71 грн. - заборгованість за кредитом; 11937,30 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 500,00 грн. - штраф (фіксована частина); 772,60 грн. - штраф (процентна складова), а також просить стягнути понесені судові витрати в сумі 243 грн. 60 коп. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що відповідно до укладеного договору № б/н від 01.09.2007 року [PERSON] отримав кредит в розмірі 3600,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 36,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Підписання даного Договору є прямою і безумовною згодою Позичальника щодо прийняття будь-якого розміру Кредитного ліміту, встановленого Банком, відповідно до п. 3.3 Умов та Правил надання банківських послуг. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою», та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті http://ргіуаtbапk.uа/terms/раges/70/,складає між ним та Банком Договір, що підтверджується підписом у заяві. Банк нараховує відсотки за користування кредитом в розмірі, встановленому «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті http://ргіуаtbапk.uа/terms/раges/70/,з розрахунку 360 календарних днів на рік, що підтверджується п. 5.5. «Правил користування платіжною карткою». Відповідач не виконує взяті на себе зобов'язання, у зв'язку з чим станом на 30.05.2014 року має заборгованість в розмірі 16724,61 грн. Представник позивача в судовому засіданні, позов підтримав, просив його задовольнити з підстав викладених в позовній заяві. В судовому засіданні відповідач позов не визнав просив відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог, та пояснив, що дійсно 01.09.2007 року уклав договір про отримання споживчого кредиту для покупки комп'ютера в подарунок надали кредитну карту, якою він користувався і останній раз це було в січні 2009 року. Вважав, що кредитні зобов'язання погасив повністю у зв'язку з тим, що в листопаді 2009 року передав представникам ПАТ КБ «Приватбанк» комп'ютерну техніку отриману за споживчим кредитом. З того часу банк не заявляв до нього жодних претензій і не повідомляв про борги, адже він не ухилявся, мешкає за тією ж адресою і він був дуже здивований коли банк пред'явив до нього позов. Прохав суд застосувати строк позовної давності, оскільки позивач пропустив строк звернення до суду. Заслухавши представника позивача, відповідача, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини та прийшов до наступного. Судом встановлено, що 01.09.2007 року між ЗАТ КБ «Приватбанк» та відповідачем було укладено договір б/н шляхом приєднання (частина перша статті 634 ЦК України). Відповідно до нього [PERSON] отримав кредит в розмірі 3 600 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Згідно пункту 9.12 Умов і правил надання банківських послуг договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього терміну жодна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він пролонговується на такий самий термін. Зазначені умови викладені у заяві позичальника при отриманні кредиту, а не у кредитному договорі, однак вказана заява містить ознаки такого договору, відповідач був ознайомлений з усіма суттєвими умовами договору, про що свідчить його підпис. За рішення загальних зборів акціонерів від 30 квітня 2009 року тип банку з Закритого акціонерного товариства змінено на публічне акціонерне товариство. Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» є правонаступником всіх прав та зобов'язань Закритого акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк». Відповідач [PERSON] не виконав свої зобов'язання належним чином, внаслідок чого відповідачем були порушені умови договору про надання кредиту, у зв'язку з чим станом на 30 травня 2014 року виникла заборгованість перед позивачем у сумі 16724 грн. 61 коп., яка складається з наступного: 3514,71 грн. - заборгованість за кредитом; 11937,30 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 500,00 грн. - штраф (фіксована частина); 772,60 грн. - штраф (процентна складова). Вся інформація, яку банк має повідомити позичальнику міститься у змісті кредитного договору є вичерпною. Підписавши договір [PERSON] погодився з умовами надання кредиту. [PERSON] отримав споживчий кредит у сумі 4 402,89 грн. на покупку комп'ютерної техніки та в подарунок отримав кредитну картку № [NUMBER]. Таким чином, волевиявлення [PERSON] було направлено на отримання грошей для покупки комп'ютерної техніки та отримання кредитної картки в подарунок. [PERSON] підтвердив свою згоду з умовами кредитного договору і зобов'язався їх виконувати, засвідчивши це своїм підписом. [PERSON] вчинив правочин у письмовий формі, з умовами якого був ознайомлений. Відповідно до ст. ст. 1049, 1050, 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. За змістом ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до статті 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Аналіз наведених норм дає підстави для висновку про те, що актами цивільного законодавства України надано право сторонам договору самим обирати спосіб та порядок врегулювання спірних питань щодо виконання умов договору, зокрема тривалість позовної давності. В заяві позичальника, завіреній особистим підписом відповідача зазначено, що [PERSON] згоден, що ця заява разом із запропонованими ПриватБанком Умовами і Правилами надання банківських послуг та тарифами складає між ним та Банком договір надання банківських послуг. Таким чином, підписуючи заяву позичальника від 01 вересня 2007 року, [PERSON] був ознайомлений з Умовами і Правилами надання банківських послуг, які були надані йому у письмовій формі, у тому числі й з положеннями п. 9.12 зазначених Умов, яким передбачено, що договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього строку жодна із сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично пролонгується на такій же термін. Відповідно до змісту позову відповідач отримав кредит 3 600,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 36,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Згідно п. 3.1.1. Умов і Правил надання банківських послуг строк дії карти вказано на лицьовому боці карти (місяць та рік). Карта діє до останнього календарного дня вказаного місяця. Відповідно до пункту 3.1.3 Умов і Правил надання банківських послуг за закінченням строку відповідна карта продовжується на новий строк (шляхом надання Клієнту Карти із новим строком дії). Відповідач пояснив, що нова кредитна карта йому не видавалася, він вважав, що погасив всі свої кредитні зобов'язання, оскільки з 2009 року кредитною картою наданою в подарунок не користується, до того ж отриману в кредит комп'ютерну техніку повернув представнику ПАТ КБ «Приватбанк». Представник ПАТ КБ «Приватбанк» також не заперечував того факту, що відповідач повернув ПАТ КБ «Приватбанк» придбану ним за споживчим кредитом комп'ютерну техніку. Так, згідно акту про передачу заставного майна на відповідальне зберігання від 26 листопада 2009 року, позичальник внаслідок порушення своїх договірних зобов'язань маючи прострочену заборгованість за кредитом наданим згідно кредитно-заставного договору № zpx RR301841053 від 01.09.2007 року передав, а представник ПАТ КБ «Приватбанк» прийняв на відповідальне зберігання заставне майно, а саме: МФУHP Deskiet,f2180,18.03.07,CB 595A, монітор Philips, 190C, HNC7190T, 2007, системний блок,bravo,A20.47, 2007. У випадку не погашення наявної простроченої заборгованості та залишку за кредитом в строк до 11 грудня 2009 року, позичальник доручає ПАТ КБ «Приватбанк» передати на реалізацію заставне майно за ціною, визначеною незалежним оцінщиком, а виручені від реалізації кошти за вирахування витрат на проведення оцінки майна, направити на погашення заборгованості. Банк вказував на те, що буде додатково повідомлено про результати проведення незалежної оцінки і про результати реалізації майна. Згідно з виписки з особового рахунку за кредитною картою № [NUMBER], яка видавалася [PERSON] в подарунок 01 вересня 2007 року, з'ясовано що останній раз коли [PERSON] поповнював картковий рахунок це 20 січня 2009 року, після того жодних платежів по картковому рахунку не здійснював. Згідно п. 5.4 розділу ІІ Правил користування платіжною картою Умов і Правил надання банківських послуг строк погашення по кредиту по платіжним картам без встановлення мінімального обов'язкового платежу, проводить наступному порядку: строк погашення процентів по кредиту - щомісячно за попередній місяць, строк погашення кредиту - в повному обсязі не пізніше наступного дня місяця вказаного на платіжній карті. Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору. В законодавстві визначаються різні поняття як «строк дії договору», так і «строк (термін) виконання зобов'язання» (ст. ст. 530, 631 ЦК України). Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події (ч. 1 ст. 530 ЦК України). Крім того, з Умов і Правил надання банківських послуг вбачається, що строк позовної давності не було продовжено. Банк звернувся з позовом до суду 21 серпня 2014 року. Встановивши такі обставини, суд дійшов висновку про те, що позивач звернувся до суду з вимогою про захист свого цивільного права поза межами позовної давності. Відповідно до ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Згідно зі статтею 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги. Враховуючи наведені вище положення пунктів 3.1.1, 5.4 Правил користування платіжною карткою граничний строк дії картки (місяць і рік) указано на ній і вона дійсна до останнього календарного дня такого місяця, строк погашення процентів за кредитом визначено щомісячними платежами, а строк погашення кредиту в повному обсязі визначено останнім днем місяця вказаного на картці (поле MONTH) та що останній платіж здійснено в січні 2009 року. Доводи представника позивача про те, що позовна давність не сплинула, оскільки строк договору не закінчився, а строк дії картки відповідає строку дії договору, не ґрунтується на умовах договору та обставинах справи. Адже в матеріалах справи відсутні докази того, що після закінчення строку дії платіжної картки боржником була отримана нова картка. Відповідно до ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Так, у справі N 6-9172св3 касаційний суд, на підставі статей 256, 257 та 267 ЦК України дійшов висновку про те, що кредитор звернувся до суду з пропущенням строку позовної давності, оскільки в матеріалах справи відсутні докази того, що після закінчення строку дії платіжної картки боржником була отримана нова картка. Аналогічних висновків дійшов Вищий спеціалізований суд з розгляду цивільних і кримінальних справ, приймаючи рішення в справах N 6-21792св11, N 6-11437св2 та N 6-49860св12. Аналізуючи умови договору сторін і зміст зазначених правових норм, слід дійти висновку про те, що у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів і процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу. Зазначена правова позиція сформульована в постановах Верховного Суду України від 6 листопада 2013 року по справах N 6-116цс13 та N 6-120цс13. Крім того, правова позиція, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 19 березня 2014 року (справа N 6-14цс14, справа N 6-20цс14) передбачає, що відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору. Правова позиція, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 18 червня 2014 року у справі N 6-61цс14 передбачає, що за договором про надання банківських послуг (позичальник отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку), яким встановлено щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг трирічного строку позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі - після закінчення кінцевого строку повного погашення кредиту (ст. 261 ЦК України). Враховуючи положення ст. 360-7 ЦПК України, рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України. Право вимоги у ПАТ КБ «Приватбанк» на пред'явлення позову щодо примусового стягнення в судовому порядку заборгованості за кредитним договором виникало з настанням часу сплати чергового платежу, тобто починаючи з наступного дня після настання строку платежу. Останній платіж по кредитній карті було здійснено 20 січня 2009 року, із позовними вимогами про стягнення заборгованості за кредитом позивач звернувся до суду 21 серпня 2014 року, тобто за межами встановленого законом строку позовної давності. В матеріалах справи відсутні докази того, що після закінчення строку дії платіжної картки боржником була отримана нова картка. Беручи до уваги, що від відповідача [PERSON] надійшла заява про застосування строків позовної давності та враховуючи, що ПАТ КБ «Приватбанк» пропущений строк звернення до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитом, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити у зв'язку із спливом строку позовної давності. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed