Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-05 00:00:00

Представник позивачів звернувся з позовами до Державної казначейської служби України, прокуратури Львівської області, Бориславського міського відділу Головного управління Міністерства внутрішніх справ у Львівській області про відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів досудового розслідування та прокуратури. Ухвалою Бориславського міського суду Львівської області від 02.10.2017 року цивільну справу за позовом [PERSON] до Державної казначейської служби України, прокуратури Львівської області, Бориславського міського відділу Головного управління Міністерства внутрішніх справ у Львівській області про відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів досудового розслідування та прокуратури; цивільну справу за позовом [PERSON] до Державної казначейської служби України, прокуратури Львівської області, Бориславського міського відділу Головного управління Міністерства внутрішніх справ у Львівській області про відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів досудового розслідування та прокуратури; цивільну справу за позовом [PERSON] до Державної казначейської служби України, прокуратури Львівської області, Бориславського міського відділу Головного управління Міністерства внутрішніх справ у Львівській області про відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів досудового розслідування та прокуратури, об'єднано в одне провадження. Позивачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] позовні вимоги мотивують тим, що 15.07.2012 року постановою слідчого СВ Бориславського МВ ГУМВС України у Львівській області [PERSON] було порушено кримінальну справу за фактом вчинення хуліганства за ознаками злочину, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України; 18.07.2012 року постановою слідчого СВ Бориславського МВ ГУМВС України у Львівській області [PERSON] було порушено кримінальну справу відносно [PERSON] та [PERSON] за наявністю в їх діях ознак складу злочину, передбаченого ч. 2 ст. 146 КК України. Цього ж дня позивачів [PERSON]Є, [PERSON] та [PERSON] було затримано та поміщено в ІТТ Дрогобицького МРВ ГУМВС України у Львівській області. 24.07.2012 року постановою слідчого СВ Бориславського МВ ГУМВС України у Львівській області [PERSON], [PERSON] та [PERSON] було притягнуто як обвинувачених та предявлено їм обвинувачення в скоєнні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 146 КК України. 24.07.2012 року постановою слідчого СВ Бориславського МВ ГУМВС України у Львівській області [PERSON], [PERSON] було притягнуто як обвинуваченого та предявлено йому обвинувачення в скоєнні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України. 27.07.2012 року постановою слідчого СВ Бориславського МВ ГУМВС України у Львівській області [PERSON], [PERSON] та [PERSON] було притягнуто як обвинувачених та предявлено їм обвинувачення в скоєнні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 146, ч. 2 ст. 296 КК України. 27.07.2012 року постановою слідчого СВ Бориславського МВ ГУМВС України у Львівській області [PERSON], [PERSON] було притягнуто як обвинуваченого та предявлено йому обвинувачення в скоєнні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 146, ч. 4 ст. 296 КК України. 31.10.2012 року постановою старшого слідчого в ОВС відділу розслідування злочинів, скоєних проти життя та здоровя особи СУ ГУМВ України у Львівській області [PERSON], [PERSON] та [PERSON] було притягнуто як обвинувачених та предявлено їм обвинувачення в скоєнні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 146, ч. 2 ст. 296 КК України. 31.10.2012 року постановою слідчого СВ Бориславського МВ ГУМВС України у Львівській області [PERSON], [PERSON] було притягнуто як обвинуваченого та предявлено йому обвинувачення в скоєнні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 146, ч. 4 ст. 296 КК України. 07.12.2012 року старшим прокурором прокуратури м. Борислава Львівської області [PERSON] затверджено обвинувальний акт у кримінальному провадженні про кримінальні правопорушення, передбачені ч. 1 ст. 121, ч. 2 ст. 146, ч. 2 ст. 296, ч. 4 ст. 296 КК України, внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №12012360440000004 від 22.11.2012 року, яким [PERSON] та [PERSON] предявлено остаточне обвинувачення у вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 146, ч. 2 ст. 296 КК України, і направлено обвинувальний акт до Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області. 07.12.2012 року старшим прокурором прокуратури м. Борислава Львівської області [PERSON] затверджено обвинувальний акт у кримінальному провадженні про кримінальні правопорушення, передбачені ч. 1 ст. 121, ч. 2 ст. 146, ч. 2 ст. 296, ч. 4 ст. 296 КК України, внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №12012360440000004 від 22.11.2012 року, яким [PERSON] предявлено остаточне обвинувачення у вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 146, ч. 4 ст. 296 КК України, і направлено обвинувальний акт до Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області. 24.03.2014 року вироком Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області [PERSON], [PERSON] та [PERSON] виправдано за недоведеністю вчинення ними кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 146, ч. 2 ст. 296 КК України. Прокурором прокуратури міста Борислава Львівської області [PERSON] було подано апеляційну скаргу на вищезазначений вирок. 07.10.2014 року ухвалою Апеляційного суду Львівської області апеляційну скаргу прокурора задоволено, вирок Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 24.03.2014 року скасовано та направлено справу на новий розгляд в Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області. 12.02.2016 року вироком Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області Позивачів виправдано за недоведеністю вчинення ними кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 146, ч. 2 ст. 296 КК України. Прокурором прокуратури міста Борислава Львівської області [PERSON] було подано апеляційну скаргу на вищезазначений вирок. 01.02.2017 року ухвалою ухвалою Апеляційного суду Львівської області апеляційну скаргу прокурора залишено без задоволення, вирок Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 12.02.2016 року залишено без змін. В результаті незаконних дій органу досудового слідства та прокуратури позивачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] в період з 24.07.2012 р. до 01.02.2017р. незаконно перебували під судом і слідством. Досудове слідство проводилось неповно, необєктивно, з ігноруванням елементарних вимог КПК, в ході якого не було виявленого жодних доказів, які б підтверджували вчинення злочину, інкримінованого позивачам. Причиною затяжного судового розгляду справи було саме неякісне та неповне досудове слідство, а також дії прокурора, який підтримував державне обвинувачення та не визнавав явних недоліків у досудовому розслідуванні даної справи. Позивачі [PERSON], [PERSON]та [PERSON] вважають, що внаслідок безпідставного обвинувачення кожному з позивачів було завдано моральної шкоди на суму 169 600,00 грн., яка полягала у тому, що протягом більш ніж 53-ох місяціх позивачі перебували під судом і слідством у пригніченому стані, були позбавлені можливості підтримувати нормальні життєві зв'язки через неможливість продовження активного життя, порушення стосунків з оточуючими людьми. 18.09.2017 року [PERSON], який представляє інтереси [PERSON], була подана заява про збільшення розміру позовних вимог, а саме про збільшення розміру моральної шкоди у сумі 246 400, 00 грн., виходячи з розрахунку 169\~600 грн. мінімальне відшкодування за час перебування під судом і слідством +3\~200 грн. ? 2 рази ? 12 місяців перебування під вартою), оскільки вважав, що позивач має право на виплату йому більшої суми відшкодування, оскільки з 18.07.2012 по 12.08.2013р., тобто понад 1 рік він перебував під дією запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. 19.10.2017 року [PERSON], який представляє інтереси [PERSON], була подана заява про зменшення розміру позовних вимог, а саме про зменшення розміру моральної шкоди у сумі 233\~000, 00 грн., виходячи з розрахунку 169\~600 грн. мінімальне відшкодування за час перебування під судом і слідством + 3\~200 грн. ? 2 рази ? 10 місяців перебування під вартою). Позивачі та їх представник у судовому засіданні підтримали заявлені вимоги у повному обсязі. Також в судовому засіданнні представник [PERSON] додатково пояснив, що [PERSON] перебуваючи під дією такого виняткового запобіжного заходу як тримання під вартою, зазнав більших і триваліших страждань, що потребувало від нього докласти значно більших зусиль для відновлення та організації життя і здоров'я, тому на його думку має право на виплату більшого відшкодування, ніж мінімальне, за час перебування під вартою. Представник відповідача прокуратури Львівської області [PERSON] проти задоволення позову заперечив, зазначив, що позивачами не долучено доказів щодо завдання моральної шкоди і за розрахункову величину для визначення розміру моральної шкоди необхідно брати 1600 грн., виходячи з вимог п. 3\~розділу II « Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 06 грудня 2016 р.№1774-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України», який набрав чинності з 1 січня 2017 р., де встановлено, що мінімальна заробітна плата після набрання чинності цим Законом не застосовується як розрахункова величина для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат. Представник відповідача [PERSON] міського відділу міліції Головного управління Міністерства внутрішніх справ у Львівській області в судове засідання не з'явився, письмових заперечень суду не надав. Представник відповідача Державної казначейської служби України [PERSON] в судове засідання не з'явився, надавши до суду заяву про розгляд справи без його участі. В письмових запереченнях проти позову зазначив, що позови не визнає, вказавши, що позивачі жодним чином не обґрунтували та не довели, яку саме шкоду завдав їм орган Казначейства, який не несе відповідальності за дії органів державної влади, також зазначив, що розмір заподіяної моральної шкоди позивачами безпідставно завищено. Вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи, суд дійшов таких висновків. 15.07.2012 року постановою слідчого СВ Бориславського МВ ГУМВС України у Львівській області [PERSON] було порушено кримінальну за фактом вчинення хуліганства за ознаками злочину, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України. Згідно з протоколом затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину від 18.07.2012р. було затримано [PERSON] за підозрою у вчиненні злочину передбаченого ч.2 ст.146 КК України. Згідно з протоколом затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину від 18.07.2012р. було затримано [PERSON] за підозрою у вчиненні злочину передбаченого ч.2 ст.146 КК України. Згідно з протоколом затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину від 18.07.2012р. було затримано [PERSON] за підозрою у вчиненні злочину передбаченого ч.4 ст.296 КК України. 24.07.2012 року постановами слідчого СВ Бориславського МВ ГУМВС України у Львівській області [PERSON], [PERSON] та [PERSON] було притягнуто як обвинувачених та предявлено їм обвинувачення в скоєнні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 146 КК України. 24.07.2012 року постановою слідчого СВ Бориславського МВ ГУМВС України у Львівській області [PERSON], [PERSON] було притягнуто як обвинуваченого та предявлено йому обвинувачення в скоєнні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України. 27.07.2012 року постановами слідчого СВ Бориславського МВ ГУМВС України у Львівській області [PERSON], [PERSON] та [PERSON] було притягнуто як обвинувачених та предявлено їм обвинувачення в скоєнні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 146, ч. 2 ст. 296 КК України. 27.07.2012 року постановою слідчого СВ Бориславського МВ ГУМВС України у Львівській області [PERSON], [PERSON] було притягнуто як обвинуваченого та предявлено йому обвинувачення в скоєнні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 146, ч. 4 ст. 296 КК України. 31.10.2012 року постановою старшого слідчого в ОВС відділу розслідування злочинів, скоєних проти життя та здоровя особи СУ ГУМВ України у Львівській області [PERSON], [PERSON] було притягнуто як обвинуваченого та предявлено йому обвинувачення в скоєнні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 146, ч. 2 ст. 296 КК України. 01.11.2012 року постановою старшого слідчого в ОВС відділу розслідування злочинів, скоєних проти життя та здоровя особи СУ ГУМВ України у Львівській області [PERSON], [PERSON] було притягнуто як обвинуваченого та предявлено йому обвинувачення в скоєнні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 146, ч. 2 ст. 296 КК України. 30.10.2012 року року постановою постановою старшого слідчого в ОВС відділу розслідування злочинів, скоєних проти життя та здоровя особи СУ ГУМВ України у Львівській області [PERSON], [PERSON] було притягнуто як обвинуваченого та предявлено йому обвинувачення в скоєнні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 146, ч. 4 ст. 296 КК України. 07.12.2012 року старшим прокурором прокуратури м. Борислава Львівської області [PERSON] затверджено обвинувальний акт у кримінальному провадженні про кримінальні правопорушення, передбачені ч. 1 ст. 121, ч. 2 ст. 146, ч. 2 ст. 296, ч. 4 ст. 296 КК України, внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №12012360440000004 від 22.11.2012, яким [PERSON] та [PERSON] предявлено остаточне обвинувачення у вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 146, ч. 2 ст. 296 КК України, і направлено обвинувальний акт до Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області. 07.12.2012 року старшим прокурором прокуратури м. Борислава Львівської області [PERSON] затверджено обвинувальний акт у кримінальному провадженні про кримінальні правопорушення, передбачені ч. 1 ст. 121, ч. 2 ст. 146, ч. 2 ст. 296, ч. 4 ст. 296 КК України, внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №12012360440000004 від 22.11.2012, яким [PERSON] предявлено остаточне обвинувачення у вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 146, ч. 4 ст. 296 КК України, і направлено обвинувальний акт до Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області. Ухвалою Дрогобицького міськрайонного суду від 27.05.2013 року змінено [PERSON] запобіжний захід із взяття під варту на домашній арешт, строк дії ухвали до 27.07.2013р. 24.03.2014 року вироком Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області [PERSON] та [PERSON] виправдано за недоведеністю вчинення ними кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 146, ч. 2 ст. 296 КК України. 24.03.2014 року вироком Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області [PERSON] виправдано за недоведеністю вчинення ним кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 146, ч. 4 ст. 296 КК України. 07.10.2014 року ухвалою Апеляційного суду Львівської області апеляційну скаргу прокурора задоволено, вирок Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 24.03.2014 року скасовано та направлено справу на новий розгляд в Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області. 12.02.2016 року вироком Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області [PERSON] та [PERSON] виправдано за недоведеністю вчинення ними кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 146, ч. 2 ст. 296 КК України. 12.02.2016 року вироком Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області [PERSON] виправдано за недоведеністю вчинення ним кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 146, ч. 4 ст. 296 КК України. 01.02.2017 року ухвалою ухвалою Апеляційного суду Львівської області апеляційну скаргу прокурора залишено без задоволення, вирок Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 12.02.2016 року залишено без змін. Таким чином, позивачі з 24.07.2012 р. до 01.02.2017р. незаконно перебували під судом і слідством. Згідно зі ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Відповідно до чч. 1, 2 ст. 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу тощо відшкодовується державою в повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Згідно з п.1 ст.1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного притягнення як обвинуваченого, незаконного проведення в ході розслідування чи судового розгляду кримінальної справи обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян. У цих випадках завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів дізнання, досудового слідства прокуратури і суду. Пунктом 1 ст.2 «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» передбачено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і порядку, передбачених цим Законом виникає у випадках, зокрема постановлення судом виправдувального вироку. Відповідно до п.5 ст.3 зазначеного Закону у наведених в статті 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовується (повертається), суми, сплачені громадянином у зв'язку з наданням йому юридичної допомоги; моральна шкода. За час незаконного перебування під слідством та судом, [PERSON], [PERSON], [PERSON], зазнали моральної шкоди, внаслідок перебування у пригніченому стані, позбавленні можливості підтримувати нормальні життєві зв'язки через неможливість продовження активного життя, порушення стосунків з оточуючими людьми. До того ж [PERSON] є інвалідом з дитинства третьої групи (посвідчення серії ААГ №0697910), [PERSON] є інвалідом третьої групи (посвідчення серії ААГ №067841), а [PERSON]Є - інвалід третьої групи (довідка до акту огляду МСЕК серії 10ААА №477999). Згідно з пунктами 5 та 6 ст. 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв'язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Відповідно до ч.3 ст.13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. Пункт 14 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» визначає, що розмір моральної шкоди в цих випадках визначається з урахуванням обставин справи, але за час незаконного перебування громадянина перед слідством та судом він має бути не меншим однієї мінімальної заробітної плати за кожний місяць перебування перед слідством та судом. Відшкодування моральної шкоди в цих випадках провадиться за рахунок коштів державного бюджету, незалежно від вини посадових осіб органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду. У випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи (п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»). Згідно ст.8 ЗУ «Про Державний бюджет на 2017 рік» у 2017 році встановлено мінімальну заробітну плату у місячному розмірі з 1 січня - 3200 гривень. Разом із тим, частиною 3 ст. 23 ЦК України передбачено, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. Визначаючи розмір відшкодування, суд керується принципами розумності та справедливості, враховує тривалість, характер, глибину та обсяг страждань позивачів, характер немайнових втрат, можливість відновлення попереднього стану. Таким чином, незаконними діями органів дізнання, досудового слідства та прокуратури були порушені конституційні права позивачів, що завдало їм фізичних і моральних страждань, враховуючи положення ч.1 ст.11 ЦПК України і те, що [PERSON] та [PERSON] заявили позов про стягнення моральної шкоди у розмірі 169 600 грн. виходячи з розрахунку 53 місяці перебування під слідством та судом, то виходячи з мінімального розміру заробітної плати на час розгляду справи, [PERSON], [PERSON] підлягає відшкодуванню моральна шкода у розмірі 169\~600, 00 (сто шістдесят дев'ять тисяч шістсот грн. 00 коп.) грн., з розрахунку 3200,00 грн. (мінімальна заробітна плата станом на час винесення рішення) х 53 місяці (кількість місяців перебування під слідством) кожному. [PERSON] підлягає відшкодуванню моральна шкода у розмірі 173\~626, 00 грн., з розрахунку 3200,00 грн. (мінімальна заробітна плата станом на час винесення рішення) х 54 місяці (кількість місяців перебування під слідством)+ 826 грн. (сума моральної шкоди за 8 днів, що розраховується за формулою 3200:31х8). Окрім того, суд враховує, що [PERSON] приблизно 10 місяців перебував під дією запобіжного заходу у вигляді взяття під вартою, проте не знаходить достатніх підстав для задоволення позову [PERSON] у повному обсязі. Згідно п.10-1 вищезгаданої Постанови Пленуму Верховного Суду України, при розгляді справ за позовами про відшкодування моральної шкоди на підставі ст. 56 Конституції України судам слід мати на увазі, що при встановленні факту заподіяння такої шкоди незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, місцевого самоврядування або їх посадових чи службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень вона підлягає відшкодуванню за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування. При вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди, заподіяної громадянинові незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, його посадовими або службовими особами, судам слід виходити з того, що зазначений орган має бути відповідачем у такій справі, якщо це передбачено відповідним законом. Якщо ж відповідним законом чи іншим нормативним актом це не передбачено або в ньому зазначено, що шкода відшкодовується державою (за рахунок держави), то поряд із відповідним державним органом суд має притягнути як відповідача відповідний орган Державної казначейської служби України. Відшкодування шкоди, завданої фізичній чи юридичній особі внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, а також їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень, здійснюється державою за рахунок коштів державного бюджету відповідно до Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 року №845. Згідно п.35 Порядку казначейство здійснює безспірне списання коштів державного бюджету для відшкодування (компенсації) шкоди, заподіяної громадянинові незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що провадить оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, органу прокуратури або суду. Відповідно до п.9 Прикінцевих та перехідних положень Бюджетного кодексу України рішення суду про стягнення коштів державного бюджету виконується виключно Державною казначейською службою України (центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів). Пунктами 5 та 4 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого Указом Президента України від 13 квітня 2011 року №460/201, казначейська служба України здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду. Враховуючи вищевикладені норми, стягнення на користь позивача з Державного бюджету України повинно відбуватись через Державну казначейську службу України. Судовий збір слід віднести на рахунок держави, оскільки у відповідності п. 13 ч. 2 ст. 3 Закону України «Про судовий збір» за подання позовної заяви про відшкодування шкоди, заподіяної особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів досудового розслідування, прокуратури або суду судовий збір не справляється. Згідно ч.2 ст.10 та ч.1, 2 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON], [PERSON] підлягають задоволенню в повному обсязі, а позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволеню.

Outcome: partial