Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-26 00:00:00

Представник позивачки [PERSON] - адвокат Штендер М.В. 08.07.2019року звернувся до суду із зазначеним позовом, покликаючись на те, що [INFO] помер [PERSON] , після смерті якого залишилось спадкове майно, а саме: право на земельну частку (пай) площею 1,73 га на території Балицької сільської ради Мостиського району Львівської області (правонаступником якої є Шегинівська сільська рада Мостиського району Львівської області). Вказує, що спадщину після смерті [PERSON] прийняла дружина померлого - [PERSON] , яка фактично вступила в управління спадковим майном. [INFO] [PERSON] померла. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, до складу якої входить право власності на земельну ділянку площею 2,4498га, що розташована на території Балицької сільської ради, а також право на вищевказану земельну частку площею 1,73 га, яке перейшло до останньої в порядку спадкування після смерті чоловіка [PERSON] . Зазначає, що за життя [PERSON] склала заповіт, яким усе своє майно заповіла [PERSON] , який прийняв спадщину, оскільки постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. Також вказує, що [INFO] помер [PERSON] . Позивачка [PERSON] є дочкою померлого та як спадкоємець за законом першої черги спадкування спадщину прийняла, оскільки постійно проживала разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Іншими спадкоємцями, які мають право на спадкове майно є [PERSON] та [PERSON] - треті особи у справі, які спадкують по 1/3 частці кожен. Однак, через відсутність оригіналів правовстановлюючих документів на право на зазначену земельну частку та земельну ділянку та неможливість отримання їх дублікатів, позивачка не може в позасудовому порядку оформити свої спадкові права у нотаріуса, у зв`язку із чим змушена звертатися до суду із даним позовом. З огляду на наведене, з урахуванням зменшених позовних вимог, просить суд визнати за позивачкою право на 1/3 частку вищевказаної земельної частки (паю) площею 1,73 га та право власності на 1/3 частку земельної ділянки площею 2,4498га, що розташовані на території Балицької сільської ради Мостиського району Львівської області, в порядку спадкування. Ухвалою судді від 08.07.2019року відкрито провадження у даній справі та постановлено розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження. В ході підготовчого провадження [PERSON] та [PERSON] подали до суду позовні заяви до Шегинівської сільської ради Мостиського району Львівської області, третя особа - Мостиська державна нотаріальна контора, про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування, в яких просять суд визнати за ними, по 1/3 частці за кожним, права на спірну земельну частку (пай) площею 1,73 га та права власності на спірну земельну ділянку площею 2,4498га, в порядку спадкування, покликаючись на обставини, які наведені у позовній заяві. Ухвалою суду від 12.12.2019року прийнято позовні заяви [PERSON] та [PERSON] до спільного розгляду з позовом [PERSON] . Крім того, залучено [PERSON] та [PERSON] до участі у справі в якості третіх осіб, які заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору. В підготовче засідання представник позивачки [PERSON] та третіх осіб [PERSON] та [PERSON] - адвокат Штендер М.В. не з`явився, проте у позовній заяві такий просив справу розглядати у його відсутності за наявними у справі матеріалами. Представник відповідача - Шегинівської сільської ради Львівської області у підготовче засідання не з`явився, однак подав заяву, в якій не заперечує проти позовів та просить суд розглянути справу без його участі. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Мостиської державної нотаріальної контори у підготовче засідання не з`явився, проте подав до суду заяву, в якій просить справу розглядати у його відсутності. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, суд вважає, що у відповідності до вимог ст.ст.200, 206 ЦПК України у справі можливо ухвалити рішення про задоволення позовів при проведенні підготовчого засідання. Судом встановлено, що [INFO] відкрилась спадщина внаслідок смерті [PERSON] . До складу даної спадщини входить право на земельну частку (пай) площею 1,73 га на території Балицької сільської ради Мостиського району Львівської області (правонаступником якої є Шегинівська сільська рада Мостиського району Львівської області), що належала спадкодавцю [PERSON] на підставі Сертифікату на право власності на землю (середню земельну частку) серії ЛВ №6320, виданого Балицькою сільською радою та зареєстрованого в книзі реєстрації сертифікатів на право приватної власності на землю (середню земельну частку) 26.05.1997року за №262. Відповідно до п.4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України (в редакції 2003 р.) Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності, а тому, враховуючи, що спадщина після смерті [PERSON] відкрилася до набрання цим кодексом чинності, суд вважає, що у даних правовідносинах слід керуватися положеннями ЦК УРСР (в редакції 1963р.). Згідно ст. 524 ЦК УРСР в редакції 1963 року спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінене заповітом. Відповідно до ч.1 ст.529 цього кодексу при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Відповідно до вимог ст. 548 цього кодексу для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Статтею 549 ЦК УРСР в редакції 1963 року визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Як вбачається із матеріалів справи, за життя спадкодавець [PERSON] заповіту не складав. Спадкоємцем за законом першої черги спадкування на час відкриття спадщини була дружина померлого - [PERSON] , яка фактично вступила в управління та володіння спадковим майном, тобто у відповідності до ст.549 ЦК України в редакції 1963 року вчинила дії, які свідчать про прийняття нею спадщини після смерті чоловіка. Згідно Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) №57992430 від 21.10.2019року вбачається, що спадкова справа після смерті спадкодавця [PERSON] в нотаріальній конторі не заводилася, що свідчить про те, що із заявою про прийняття спадщини та видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті останнього до нотаріальної контори ніхто із спадкоємців не звертався. Тобто, інших спадкоємців після смерті [PERSON] , які б прийняли спадщину чи претендували б на таку, немає. Отже, після смерті [PERSON] його право на вищевказану земельну частку (пай) площею 1,73 га на території Балицької сільської ради Мостиського району Львівської області перейшло за загальними правилами спадкування за законом до його дружини - [PERSON] . Судом також встановлено, що [INFO] відкрилась спадщина внаслідок смерті [PERSON] . До складу даної спадщини входить право власності на земельну ділянку площею 2,4498га, що розташована на території Балицької сільської ради Мостиського району Львівської області (правонаступником якої є Шегинівська сільська рада Мостиського району Львівської області), призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (кадастровий номер земельної ділянки - 4622480400:12:000:0018), що належала спадкодавцю [PERSON] на підставі Державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯА №739180 від 23.03.2010року. За життя спадкодавець [PERSON] склала заповіт від 21.03.2011року, яким усе своє майно заповіла сину - [PERSON] , який у відповідності до ч.3 ст.1268 ЦК України вважається таким, що прийняв спадщину, оскільки постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини та протягом встановленого законодавством строку не заявив про відмову від спадщини. Спадкоємців, яким належало б право на обов`язкову частку у спадщині, немає. Згідно Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) №57992394 від 21.10.2019року вбачається, що спадкова справа після смерті спадкодавця [PERSON] в нотаріальній конторі не заводилася, що свідчить про те, що із заявою про прийняття спадщини та видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті останньої до нотаріальної контори ніхто із спадкоємців не звертався. Тобто, інших спадкоємців після смерті [PERSON] , які б прийняли спадщину чи претендували б на таку, немає. Отже, після смерті [PERSON] її право на спірну земельну частку (пай) площею 1,73 га та право власності на спірну земельну ділянку площею 2,4498га перейшло за загальними правилами спадкування за заповітом до її сина - [PERSON] . Судом також встановлено, що [INFO] відкрилась спадщина внаслідок смерті [PERSON] . За життя спадкодавець [PERSON] заповіту не складав. Спадкоємцями за законом першої черги спадкування є дружина померлого - [PERSON] , син [PERSON] (треті особи у справі) та дочка [PERSON] (позивачка у справі), які у відповідності до ч.3 ст.1268 ЦК України усі вважаються такими, що прийняли спадщину, оскільки постійно проживали разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини та протягом встановленого законодавством строку не заявили про відмову від спадщини. Згідно Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) №57992461 від 21.10.2019року вбачається, що спадкова справа після смерті спадкодавця [PERSON] в нотаріальній конторі не заводилася, що свідчить про те, що із заявою про прийняття спадщини та видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті останнього до нотаріальної контори ніхто із спадкоємців не звертався. Тобто, інших спадкоємців після смерті [PERSON] , які б претендували на спадщину, немає. В той же час, через відсутність правовстановлюючих документів на спірну земельну частку та земельну ділянку (оригіналу вищевказаного сертифікату та державного акта) спадкоємці не можуть в позасудовому порядку в повній мірі оформити свої спадкові права та одержати в нотаріальній конторі свідоцтво про право на спадщину на дане спадкове майно, у зв`язку із чим звернулися до суду із зазначеним позовом. Вказані обставини сторонами не оспорюються та підтверджуються наявними у справі письмовими доказами, а саме: копією свідоцтва про народження [PERSON] ; копією свідоцтва про шлюб між [PERSON] та [PERSON] ; копіями свідоцтв про смерть спадкодавців [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] ; копіями заяв [PERSON] та [PERSON] від 26.09.2018року; копією свідоцтва про одруження [PERSON] ; копією заповіту [PERSON] від 21.03.2011року; копіями довідок, виданих виконавчим комітетом Шегинівської сільської ради Мостиського району Львівської області №898, №899, №900, №901, №902 та №903 від 28.08.2018року; копією Державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯА №739180 від 23.03.2010року; інформаційними довідками зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину; заповіти/спадкові договори) щодо спадкодавців [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] та іншими матеріалами справи. Положення ст.ст.81,131 Земельного кодексу України визначають, що громадяни України набувають право власності на земельні ділянки, в тому числі на підставі спадкування. Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до іншої особи (спадкоємця). Відповідно до ст.1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Згідно ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу (спадкоємці за законом). Відповідно до положень ст.1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. У відповідності до статті 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. У відповідності до статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Прийнята спадщина визнається власністю спадкоємця з часу відкриття спадщини. Спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно (ч. 1 ст. 1297 ЦК України). Оскільки у даному випадку питання про право на спадщину не може бути вирішено в нотаріальному порядку шляхом видачі свідоцтва про право спадщину, у зв`язку з відсутністю оригіналів правовстановлюючих документів на спірну земельну ділянку, тому це питання повинно бути вирішено у судовому порядку шляхом визнання права власності на вищевказане спадкове майно у порядку спадкування. В статті 55 Конституції України закріплено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. У відповідності з ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. Згідно ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способом захисту цивільних прав та інтересів згідно ст. 16 цього Кодексу може бути, зокрема, визнання права. Відповідно до ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. З огляду на наведені положення закону та враховуючи встановлені судом обставини справи, суд вважає, що визнання відповідачем пред`явленого позову не суперечить закону та не порушує права свободи чи інтереси інших осіб, а тому є всі підстави для задоволення позовів в повному обсязі. Враховуючи думку сторін та виходячи з вимог ст.141 ЦПК України, суд вважає, що понесені позивачкою та третіми особами судові витрати зі сплати судового збору залишити за ними.

Outcome: approved