Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-14 00:00:00

Представник позивачки звернувся з позовом до суду та позовні вимоги мотивує тим, що позивачка проживає у квартирі [ADDRESS] , яка належить їй на праві власності. ТОВ «Керуюча компанія «Коменерго-Суми» є виконавцем послуг з утримання будинку та прибудинкової території, а вона є споживачем відповідних послуг. Договір з надання послуг на утримання будинку та прибудинкової території між сторонами не укладений. Оплата за спожиті послуги здійснюється відповідно до тарифів встановлених виконкомом Сумської міської ради на підставі наданих відповідачем рахунків. З січня 2016 року відповідач обліковує за нею борг у сумі 3750 грн. за послуги з утримання будинку та прибудинкової території. Вказана дебіторська заборгованість у сумі 3750 грн. є безнадійною, оскільки вона борг не визнає і відмовляється його сплачувати. Для стягнення боргу минув строк позовної давності. Тому просить суд визнати заборгованість [PERSON] перед відповідачем у розмірі 3750 грн. безнадійною дебіторською заборгованістю. Позивачка та її представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі з наведених вище підстав та просили їх задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, заперечував проти них, про що надав письмовий відзив на позовну заяву. Суд, перевіривши матеріали справи, вважає позов таким, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач проживає в квартирі [ADDRESS] та є абонентом послуг з утримання будинку та прибудинкової території. На звернення [PERSON] з заявою про надання інформації щодо наявної заборгованості за отримані послуги, відповідач листом від 11.03.2019 р. повідомив, що по квартирі позивача не повністю кожного місяця проводилися платежі, тому останній нарахована заборгованість по квартирній платі. Так, звертаючись з даним позовом до суду позивач посилається на те, що з січня 2016 року відповідач обліковує за нею борг у сумі 3750 грн. за послуги з утримання будинку та прибудинкової території та зазначає, що вказана заборгованість є безнадійною, оскільки вона борг не визнає і відмовляється його сплачувати та враховуючи вимоги ст. 257 ЦК України для стягнення боргу минув строк позовної давності та вважає, що відповідач зобов`язаний визнати її заборгованість безнадійною дебіторською заборгованістю. Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Згідно з частиною першою статті 4 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Загальний перелік способів захисту цивільних прав та інтересів наведений у статті 16 ЦК України. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів встановлений статтею 16 ЦК України. Особа, право якої порушено, може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Як правило, спосіб захисту порушеного права визначено законом. В даній справі позивач просить суд визнати його заборгованість перед надавачем комунальних послуг з оплати послуг з утримання будинків та прибудинкової території безнадійною дебіторською заборгованістю, посилаючись на положення Податкового кодексу України. В той же час відповідно до пункту 1.1. статті 1 Податкового кодексу України податковий кодекс України регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства. Отже, Податковий кодекс України не регулює відносини, які виникли між сторонами у справі, оскільки вказані правовідносини є цивільно-правовими та врегульовані приписами ЦК України, Закону України «Про житлово-комунальні послуги». Чинним законодавством встановлено спеціальний порядок погашення заборгованості населення за спожиті комунальні послуги, зокрема, Законом України «Про реструктуризацію заборгованості з квартирної плати, плати за житлово-комунальні послуги, спожиті газ та електроенергію». Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Тлумачення частини першої статті 267 ЦК України дозволяє зробити висновок, що оскільки сплив позовної давності не призводить до припинення суб`єктивного права або інтересу, не припиняється і кореспондуючий обов`язок особи. Згідно з частиною першою статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Аналіз глави 50 ЦК України «Припинення зобов`язання» дозволяє стверджувати, що сплив позовної давності не передбачено як підставу припинення зобов`язання. Позивачем всупереч покладених на нього обов`язків не в повній мірі сплачується заборгованість за спожиті послуги з утримання житла. Проте, закінчення строку позовної давності не тягне за собою визнання заборгованості безнадійною дебіторською заборгованістю. Також суд констатує, що позивач 08.05.2019 р. вже звертався до Ковпаківського районного суду м. Суми з позовом до того ж самого відповідача, фактично з тим же предметом і з тих же підстав. Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 27.08.2019 р. по справі №592/7096/19, яке залишено в силі постановою Сумського апеляційного суду від 24.09.2019 р., в задоволенні позову було відмовлено. Звернувшись з даним позовом позивач зазначає, що не визнає борг перед відповідачем, проте частково його сплатив. Крім того, суд вважає за необхідне зазначити, що частинами 2, 3 ст.8 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» питання організації бухгалтерського обліку на підприємстві належать до компетенції його власника (власників) або уповноваженого органу (посадової особи) відповідно до законодавства та установчих документів. Відповідальність за організацію бухгалтерського обліку та забезпечення фіксування фактів здійснення всіх господарських операцій у первинних документах, збереження оброблених документів, регістрів і звітності протягом встановленого терміну, не менше трьох років, несе уповноважений орган (посадова особа), який здійснює керівництво підприємством, або власник відповідно до законодавства та установчих документів. Також, відповідно до вимог вищезазначеного закону списання заборгованості за надані послуги, виключення з активів підприємства (списання) безнадійної дебіторської заборгованості, в тому числі за якою минув строк позовної давності, є господарською діяльністю підприємства і є правом, а не обов`язком юридичної особи. З огляду на встановлені факти суд дійшов висновку, що у задоволенні позову слід відмовити у зв`язку із тим, що позивач звернувся до суду із позовом про захист права, яке не було порушене відповідачем. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed