Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-23 00:00:00

Представник позивача ПАТ КБ „ПРИВАТБАНК [PERSON] подав до Кельменецького районного суду позовну заяву у якій просить, стягнути з відповідача на користь ПАТ КБ „ПРИВАТБАНК заборгованість у розмірі 74783 гривні 52 копійки за кредитним договором № CVХRRХ36800044 від 06.02.2007 року. Судові витрати у розмірі 1378 гривень судовий збір. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не зявилася та подала до суду заяву у якій позов не визнає та просить зменшити суму пені. У заяві [PERSON] зазначила, що перебуває у скрутному матеріальному стані та має сім дітей. Представник позивача в судове засідання не зявився. В позовній заяві представник позивача зазначив, що у разі неявки в судове засідання відповідача, ПАТ КБ „ПРИВАТБАНК не заперечує проти розгляду справи за відсутності представника банку. Судом досліджено наступні докази: копію судового наказу винесеного суддею Кельменецького районного суду 23 травня 2008 року по справі №2-Н-68/08, копію заочного рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 20 грудня 2013 року по цивільній справі №202/35795/13-ц за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банку „ПриватБанк до публічного акціонерного товариства „Акцент-Банк , [PERSON] про стягнення заборгованості, розрахунок заборгованості за договором № CVXRRX36800044 від 06.02.2007 року станом на 25.10.2016 року, копія анкети-заяви позичальника [PERSON] № CVXRRX36800044 від 06.02.2007 року, копію умов надання споживчого кредиту фізичним особам (Розстрочка) (Стандарт), копія рахунку-фактури №175 від 04.07.2007 року, копію свідоцтва про народження [PERSON] виданого 12 травня 2009 року на бланку 1-МИ №094618, копію свідоцтва про народження [PERSON] виданого 24 жовтня 2006 року на бланку 1-МИ №025635, копію свідоцтва про народження [PERSON] виданого 26 листопада 2007 року на бланку 1-МИ №062588, копію свідоцтва про народження [PERSON] виданого 05 січня 2012 року на бланку І-МИ №154118, копію свідоцтва про народження [PERSON] виданого 06 серпня 2015 року на бланку І-МИ №226065, копію свідоцтва про народження [PERSON] виданого 26 листопада 2007 року на бланку 1-МИ №062587, копію свідоцтва про народження [PERSON] виданого 26 листопада 2007 року на бланку 1-МИ №062586, характеристику [PERSON] видану Вовчинецькою сільською радою Кельменецького району Чернівецької області №23 від 24 січня 2017 року, довідку №86 видану Вовчинецькою сільською радою Кельменецького району Чернівецької області 24 січня 2017 року. Судом встановлено, що між закритим акціонерним товариством комерційний банк ПриватБанк, яке в подальшому було реорганізовано в Публічне акціонерне товариство комерційний банк ПРИВАТБАНК та відповідачкою [PERSON] 06.02.2007 року був укладений кредитний договір № CVXRRX36800044, згідно якого [PERSON] отримала кредит в розмірі 6192 гривні зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, щомісячної винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 74 гривні 30 копійок, та єдиноразової винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 1032 гривні, з кінцевим терміном повернення 05.02.2009 року. Отже, між позивачем та відповідачкою відповідно до ст. 1046 Цивільного кодексу України склалися зобов'язальні правовідносини з приводу позики грошей, тобто грошові зобов'язання. Згідно зазначеного вище договору відповідачка зобовязалася щомісячно сплачувати щомісячні платежу за кредитом. Проте, відповідачка порушила свої зобовязання за договором та не сплачувала щомісячно встановлені договором платежі. Згідно договору сторін при порушенні позичальником зобовязань із погашення кредиту, позичальник сплачує банку відсотки за користування кредитом в розмірі 8,5 % на місяць розрахованих від суми залишку непогашеної заборгованості за кредитом. При порушення позичальником зобовязань банк має право нарахувати, а позичальник зобовязується сплатити банку пеню в розмірі 0,15 % від суми простроченого платежу, але не менше 1 гривні за кожний день прострочки. В зв'язку з такими порушеннями договору позивач звернувся до суду і згідно судового наказу судді Кельменецького районного суду від 23 травня 2008 року по цивільній справі №2-н-68/08 з відповідачки було стягнуто 7817 гривень 91 копійок в рахунок заборгованості за кредитом. Позивач звернувся до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська з позовом до публічного акціонерного товариства „Акцент-Банк , [PERSON] про стягнення заборгованості. Згідно рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від20 грудня 2013 року з відповідачки на користь ПАТ комерційний банк „ПриватБанк стягнуто заборгованість за кредитним договором №CVXRRX36800044 від 06.02.2007 року в сумі 81634 гривні 66 копійок та стягнуто солідарно з ПАТ „Акцент-Банк , [PERSON] на користь ПАТ комерційний банк „ПриватБанк суму 10000 гривень, а всього заборгованість у сумі 91634 гривні 66 копійок яка складається із заборгованості за кредитом 5241 гривня 19 копійок, заборгованості по процентах за користування кредитом 29953 гривні 45 копійок, заборгованості по комісії за користування кредитом 1486 гривень, пені 5014 гривень 27 копійок, штрафу (фіксована частина) 500 гривень , штрафу (процентна складова) 4339 гривень 758 копійок за період до 01 жовтня 2013 року. Відповідно до ст. 598 ЦК України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов'язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом. Підстави припинення зобовязання передбачені ст.ст. 599-601, 604-609 ЦК України, зокрема за ст. 599 ЦК України зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Належним виконанням зобовязання є виконання, прийняте кредитором, у результаті якого припиняються права та обовязки сторін зобовязання. Відповідно до ч.1 та ч.3 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Відповідно до п. 17 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року №5 Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин зобов'язання припиняється з підстав, передбачених договором або законом (частина перша статті 598 ЦК). Такі підстави, зокрема, зазначені у статтях 599 - 601, 604 - 609 ЦК. Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК, оскільки зобов'язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог статей 526, 599 ЦК. Статтею 625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Отже, наявність рішення суду про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє зобовязальних правовідносин сторін договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобовязання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч.2 ст. 625 ЦК України, зокрема процентів згідно договору та інфляційних втрат. Таким чином, з моменту ухвалення судового наказу судді Кельменецького районного суду Чернівецької області від 23 травня 2008 року по справі №2-Н-68/08 та ухвалення заочного рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 20 грудня 2013 року, за вказаним вище кредитним договором грошові зобов'язання між позивачем та відповідачкою не припинилися, і відповідачка має заборгованість по процентах в сумі 16632 гривні 05 копійок за період з 02 жовтня 2013 року по 05 жовтня 2016 року, що підтверджується розрахунком заборгованості, а також відповідачці за період з 02.10.2013 року по 25.10.2016 року була нарахована пеня в сумі 66771 гривня 82 копійки. Відповідно до ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Вказані вище обставини стверджується взаємним зв'язком доказів, досліджених судом у їх сукупності. Дані докази є належними та допустимими. Згідно ст.1049 Цивільного кодексу України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ст.1050 Цивільного кодексу України позичальник зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України, якою передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Згідно ст. 526 Цивільного кодексу України зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства. Проте, відповідачка в порушення умов договору, який згідно ст. 629 Цивільного кодексу України є обовязковим до виконання, в порушення ст. 525 Цивільного кодексу України односторонньо відмовилася від своїх зобовязань за договором позики грошей, порушила свої зобовязання по поверненню суми позики за цим договором. Згідно ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив зобовязання, якщо він не виконав його у строк встановлений договором. Згідно ч.1. ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. У справі немає будь-яких фактичних даних про те, що відповідачка [PERSON] своєчасно виконала своє грошове зобов'язання за вказаним вище договором і не порушувала умови договору, а відповідачка не надала відповідно до ст. 60 ЦПК України суду доказів, які б підтвердили ту обставину, що відповідно до ст. 625 та ст.1049 Цивільного кодексу України вона в повному обсязі виконала свої зобовязання за кредитним договором. Суд вважає, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідачки штрафів не підлягають задоволенню, так як не ґрунтуються на вимогах законодавства, оскільки ч.2 ст.625 ЦК України передбачена можливість отримання позивачем після рішення суду про стягнення основної суми заборгованості лише суми боргу, процентів та інфляційних втрат. Дані висновки суду узгоджуються з п. 17 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року №5 Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин. Крім того, позивач та його представники в порушення ст. 60 ЦПК України не надали суду доказів, які б давали підстави для нарахування штрафів. Зокрема відповідно до п.5.3 Умов надання споживчого кредиту штраф передбачений за порушення строків платежів і штрафи були стягненні рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 20 грудня 2013 року, а після винесення рішення суду та закінчення строку договору відповідачка не зобов'язана вносити строкові платежі, відповідно, нарахування штрафу за таке порушення є безпідставним. Згідно ч.3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Щодо заборгованості з пені, то відповідачка заявила клопотання про зменшення розміру пені. Згідно ч.3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Тобто, законодавцем передбачено дві підстави для зменшення неустойки за рішенням суду: 1) значне перевищення розміру збитків та 2) за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Судом встановлено, що з відповідачки рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровськ від 20 грудня 2013 року стягнуто 50114 гривень 27 копійок пені. Позивачка має сім неповнолітніх дітей. Розмір неустойки у вигляді пені в сумі 66771 гривня 82 копійки, враховуючи , що з відповідачки вже стягнуто пеню в сумі 501141 гривень 27 копійок, в даному випадку значно перевищує розмір збитків. Таким чином, суд вважає за можливе зменшити розмір неустойки, нарахованої позивачем і стягнути з відповідачки неустойку в розмірі 2620 гривень 60 копійок, оскільки відповідно до ч.3 ст. 509 ЦК України зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Вказані вище обставини стверджується взаємним зв'язком доказів, досліджених судом у їх сукупності. Дані докази є належними та допустимими. Враховуючи наведені вище обставини суд вважає, що позовна заява Публічного акціонерного товариства комерційний банк ПРИВАТБАНК до [PERSON] підлягає задоволенню частково і з відповідачки слід стягнути на користь позивача 16632 гривні 5 копійок процентів та 2620 гривень 60 копійок пені, а в решті позовних вимог слід відмовити за безпідставністю. Суд вважає, що з відповідачки на користь позивача ПАТ КБ Приватбанк слід стягнути судові витрати у виді судового збору в сумі 354 гривні 76 копійок пропорційно до задоволених позовних вимог. Враховуючи викладене вище, на підставі ст. ст. 509,525,526,551,599,611,612,625,629,1046 - 1050 Цивільного кодексу України

Outcome: partial