Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-07 00:00:00

Представник Публічного акціонерного товариства Кредобанк звернулася до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості в розмірі 2 560,94 грн. за Договором про встановлення ліміту кредитування №2216875 від 27.02.2014 року, стягнення судових витрат в розмірі 1 378,00 грн., посилаючись на те, що відповідачка отримала в позивача кредит в розмірі 1 440,06 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % річних з кінцевим терміном повернення 22.02.2015 року та зобовязалася виконати кредитні зобов'язання відповідно до умов кредитного договору. Внаслідок порушення графіку сплати коштів за відповідачкою наявна заборгованість за кредитними зобов'язаннями, яку банк просить суд стягнути з останньої в судовому порядку. Представник позивача в судове засідання не зявилася, разом із позовною заявою подала до суду клопотання про розгляд справи за відсутності представника позивача, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, не заперечує проти заочного розгляду справи (а.с. 17). Відповідачка в судове засідання не з'явилася, про причину неявки суд не повідомила, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, що підтверджується матеріалами справи (а.с. 40-42). З урахуванням думки представника позивача та положень ст. 280 ЦПК України суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Дослідивши письмові матеріали справи, судом встановлено, що спір між сторонами виник з приводу порушення права на належне виконання умов кредитного договору внаслідок чого банк позивається про його відновлення шляхом стягнення з боржника заборгованості за кредитним договором. Статтею 1054 Цивільного Кодексу України визначено зміст кредитного договору. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Істотними умовами кредиту є розмір кредиту та строк повернення кредиту. Судом встановлено, що 27.02.2014 року між ПАТ Кредобанк та відповідачкою [PERSON] було укладено Договір про встановлення ліміту кредитування №2216875, за яким банк надав, а позичальник (відповідачка) отримав кредит в розмірі 1 440,06 грн. в безготівковій формі, шляхом перерахування на поточний рахунок відповідачки, що підтверджується меморіальним ордером №15017156 від 01.01.2016 року. Умовами кредитного договору встановлено розмір відсотків за користування кредитними коштами, який становить 30,00 % річних. Ліміт кредитування встановлюється на строк до 22.02.2015 року, або до події, яка зазначена нижче в цьому пункті, в залежності від того яка з подій настане раніше. Кредитні правовідносини та ліміт кредитування продовжують свою дію на строк, на який був встановлений, якщо жодна із сторін до закінчення строку (п.1.3. Цього договору) не подала письмових заперечень проти такого продовження/але не довше строку дії Договору пакетного обслуговування (в разі його наявності) (а.с. 4, 5, 8). Не зважаючи на взяті на себе за кредитним договором зобов'язання, відповідачка [PERSON] систематично порушувала строки сплати кредиту, що підтверджується розрахунком заборгованості за Договором про встановлення ліміту кредитування №2216875 від 27.02.2014 року (а.с. 9-12). За змістом ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Згідно ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не виконав зобов'язання у встановлений договором строк. За змістом п.1.28. Договору, за несвоєчасне виконання грошових зобовязань за кредитними правовідносинами Клієнт, крім відшкодування збитків, сплачує пеню в розмірі подвійної процентної ставки, визначеної п.1.13. Цього Договору, але не менше однієї гривні за кожний день прострочення. 16.06.2016 року позивачем було направлено на адресу відповідачки повідомлення-вимогу про погашення заборгованості, яке відповідачка отримала 20.07.2016 року (а.с.13, 14). Однак, така вимога зі строни відповідачки була проігнорована, жодних дій щодо погашення заборгованості відповідачкою вчинено не було. Позивачем станом на 17.11.2016 року проведено розрахунок заборгованості за Договором про встановлення ліміту кредитування №2216875 від 27.02.2014 року, відповідно до якого заборгованість відповідачки [PERSON] за кредитними зобов'язаннями становить 2 560 грн. 94 коп., яка складається з: неповернута сума кредиту 1 440,06 грн.; прострочені відсотки 447,49 грн.; пеня 673,39 грн. (а.с. 9, 10). Будь-яких доказів, які б спростовували проведений позивачем розрахунок заборгованості [PERSON]І за вказаним кредитним договором відповідачкою не представлено суду. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обгрунтованими та підлягають до задоволення. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Тому, з відповідача також слід стягнути на користь позивача понесені ним судові витрати. На підставі викладеного, відповідно до ст.ст. 526, 527, 546, 611, 612, 1050, 1054; 16, 20 ЦК України, ст.ст. 4, 12, 13, 76-81, 128, 141, 247 ЦПК України,

Outcome: approved