Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-23 00:00:00

Представник позивача у грудні 2019 року звернувся до суду з указаним позовом, який мотивував тим, що [PERSON] є власником двох земельних ділянок загальною площею 0,105 га та приватизованої квартири [ADDRESS] , а власником квартири [ADDRESS] у вказаному житловому будинку є [PERSON] . Сторони до 2016 року близько 20 років проживали спільно однією сім`єю без реєстрації шлюбу. Влітку 2016 року відповідач без будь-яких на те законних підстав та домовленостей з позивачем самовільно зайняв належну позивачу квартиру [ADDRESS] . При цьому відповідач змінив замки у будинку, по теперішній час не повертає позивачу особисті речі, не впускає її в належне їй на праві особистої приватної власності житло та на прибудинкову територію. Квартиру позивача [PERSON] використовує для проживання та, зокрема, для розведення у ній свійських птахів. У вказаному будинку відповідач, як відомо позивачу, проживає із співмешканкою. У зв`язку з такими обставинами позивач фактично вимушена проживати за адресою: [ADDRESS] . Своїми умисними протиправними діями відповідач створив позивачу перешкоди у користуванні своєю власністю. Позивач 22 серпня 2016 року зверталася до правоохоронних органів з відповідною заявою. За результатами розгляду вказаної заяви Тростянецьким відділенням поліції було складено висновок, відповідно до якого встановлено відсутність в діях [PERSON] , ознак кримінального правопорушення, при цьому опитати самого [PERSON] не вдалося, а заходів щодо притягнення його до адміністративної відповідальності за статтею 173-2 КУпАП вжито не було. Незважаючи на неодноразові вимоги [PERSON] до відповідача щодо звільнення незаконно займаної квартири, надання ключів від вхідних дверей та надання вільного доступу до подвір`я, відповідач не усунув вказаних перешкод у користуванні позивачем своєю особистою власністю до цього часу, чим порушує права позивача на володіння та користування належним їй нерухомим майном. Посилаючись на указані обставини,представник позивача просить суд усунути [PERSON] перешкоди в користуванні земельними ділянками для будівництва та обслуговування жилого будинку та для ведення особистого підсобного господарства за адресою: [ADDRESS] шляхом заборони [PERSON] чинити їй перешкоди в доступі та використанні земельних ділянок та зобов`язати [PERSON] звільнити приміщення квартири [ADDRESS] та видати їй ключі від замка (замків) дверей квартири. Ухвалою суду від 24.12.2019 року було прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Позивач та його представник [PERSON] в судовому засіданні позов підтримали, просили задовольнити з підстав викладених у позові. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні проти позову заперечив, просиввідмовити, посилався на те, що перешкод не чинить позивачу, замки не міняв, визнав, що дійсно проживає у належній позивачу квартирі [ADDRESS] , що зумовлено тим, що належна йому [ADDRESS] [ADDRESS] непридатна для проживання. Заслухавши пояснення позивача, представника позивача, відповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд вважає, що\~ позовні вимоги обґрунтовані і підлягають\~ задоволенню, виходячи з таких мотивів. Судом установлено, що сторони не перебували у зареєстрованому шлюбі проте, близько 20 років до 2016 позивач та відповідач проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу. З 2016 року сімейні відносини припинені. Позивач [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] , яке набуто на підставі свідоцтва про право власності на житло від 22 березня 1994 року та договору дарування частини квартири від 05.05.1998 року (а.с.10, 11). Право власності позивача на спірну квартиру [ADDRESS] зареєстровано за позивачем у КП Охтирської міської ради «Бюро технічної інвентаризації та архітектурно-планувальних робіт» (а.с.14). За даними Державного реєстру речових прав на нерухоме майно станом на 23.01.2020 року переходу права власності на спірну квартиру від позивача до інших осіб не установлено. Крім спірної квартири, на підставі державного акту на право приватної власності на землю позивач є власником земельної ділянки, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , надана для будівництва та обслуговування жилого будинку площею, 0,42 га та ведення особистого селянського господарства 0,063 га (а.с.9). Відповідач у свою чергу на підставі рішення Криничанської сільської ради Тростянецького району від 03.12.2008 року отримав свідоцтво про право власності на житло, яке посвідчує право власності на іншу квартиру у цьому ж будинку - квартиру [ADDRESS] (а.с.12). Позивач та відповідач станом на час розгляду судом справи зареєстровані за адресою: [ADDRESS] рада не приймала рішення про присвоєння адреси окремо спірній квартири, яка належить позивачу та окремо квартирі, яка належить відповідачу і знаходяться у будинку [ADDRESS] . Оцінюючи позиції сторін та вирішуючи питання про те чи порушене відповідачем право позивача та чи підлягає воно захисту у судовому порядку, суд виходить з таких норм матеріального права. Правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (частина 1 статті 316 ЦК України). Зміст права власності визначений статтею 317 ЦК України, яка передбачає, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним (стаття 41 Конституції України). Згідно з частиною 1\~статті 319 ЦК України\~власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації (стаття 358 ЦК України). Згідно з частинами 1, 2\~статті 386 ЦК України\~держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Відповідно до положень статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Застосовуючи положення цієї статті, суди повинні виходити із того, що позов про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпоряджання майном підлягає задоволенню, якщо позивач доведе, що є реальна небезпека порушення його права власності чи законного володіння зі сторони відповідача. При цьому суди повинні брати до уваги будь-які фактичні дані, на підставі яких за звичайних умов можна зробити висновок про наявність такої небезпеки. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. Твердження відповідача про те, що він не чинить [PERSON] перешкод у користуванні належними їй на праві приватної власності квартирі [ADDRESS] та земельними ділянками за указаною адресою суд відхиляє з огляду на таке. Допитана в судовому засіданні [PERSON] суду показала, що є матір`ю позивача. Вона з чоловіком з 1973 року жила у спірній квартирі з чоловіком та доньками. Коли побудували з чоловіком інший будинок у с.Лісне, перейшли до нього жити, а донька [PERSON] з першим чоловіком [PERSON] залишилась жити у спірній квартирі. Після їх розлучення позивач стала жити у спірній квартирі з відповідачем. Приблизно два роки тому донька пішла від відповідача і стала постійно проживати у неї по [ADDRESS] . Відповідач останні роки проживає у квартирі доньки, яка не може потрапити до своєї квартири, ключів у неї немає, вона не може забрати свої речі. Позивач 22 серпня 2016 року зверталась до Тростянецького відділення поліції ГУНП в Сумській області з проханням допомогти їй у зв`язку з тим, що відповідач не впускає її до спірної квартири, повісив замки, вона не може забрати власні речі (а.с.15). За висновком інспектора поліції [PERSON] від 02.09.2016 року у зв`язку відсутністю даних, які б указували на наявність кримінального правопорушення перевірка за заявою позивача була припинена, рекомендовано [PERSON] звернутись до суду (а.с.16). Крім указаних доказів, про факт чинення відповідачем перешкод у володінні та користуванні належними їй об`єктами нерухомості свідчить перебування цього позову у провадженні суду. Відповідач має на праві власності інше житлове приміщення - квартиру [ADDRESS] . Доказів непридатності указаної квартир для проживання відповідач до суду не надав. За відсутності згоди позивача відповідач не має права володіти та користуватись належною їй квартирою. Отже, оскільки позивачем доведено, що вона є власником спірної квартири та земельних ділянок, а діями відповідача порушується її право власності, тобто право володіння та користування належним їй майном, її права підлягають захисту судом в обраний позивачем спосіб. З огляду на викладене, позов [PERSON] є обґрунтованим і підлягає задоволенню. Відповідно до статті 141 ЦПК України сплачений позивачем при зверненні до суду судовий збір підлягає стягненню з відповідача на її користь. На підставі викладеного та

Outcome: approved