Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-02 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду з позовом, яким просить стягнути з відповідача на користь держави в особі Комунального некомерційного підприємства Миколаївської міської ради «Міська лікарня швидкої медичної допомоги» витрати на лікування потерпілого від злочину [PERSON] у розмірі 61\~549 грн. та судовий збір у розмірі 2270 грн. Мотивуючи свої вимоги тим, що 18.01.2021 приблизно в 23.35 год. перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, [PERSON] керував автомобілем ВАЗ 21-150-120-20, державний номер [NUMBER] та здійснив наїзд на пішохода [PERSON] . Внаслідок чого останній отримав тілесні ушкодження, які відносяться до категорії середнього ступеню тяжкості за ознакою тривалого розладу здоров`я. У зв`язку із отриманими тілесними ушкодженнями [PERSON] перебував на стаціонарному лікуванні у КНП ММР «Міська лікарня швидкої медичної допомоги» з 19.01.2021 по 05.03.2021, тобто 45 ліжко днів. Ухвалою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 08.07.2021, [PERSON] звільнено від кримінальної відповідальності за злочин, передбачений ч. 1 ст. 286 КК України, у зв`язку з примиренням винного з потерпілим. Фактичні витрати комунального підприємства на стаціонарне лікування потерпілого [PERSON] від злочинного діяння склали 61549 грн. Відповідачем у добровільному порядку витрати не відшкодовані. Оскільки фінансування КНП ММР «Міська лікарня швидкої медичної допомоги» здійснюється за рахунок коштів медичної субвенції з державного бюджету, то витрачені кошти на лікування потерпілих від злочину підлягають стягненню на користь закладу охорони здоров`я. Ухвалою суду від 26.10.2021, позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Відповідно до ч. 5\~ст. 279 ЦПК України\~суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Від сторін клопотання про проведення розгляду справи з їх викликом в судове засідання не надійшло, тому суд провів розгляд справи за наявними у ній матеріалами. Зважаючи на те, що справа розглядалась за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, відповідно до ч. 2\~статті 247 ЦПК України\~фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. З`ясувавши обставини та дослідивши надані докази, суд приходить до висновку, що встановлені наступні факти та відповідні правовідносини. Судом встановлено, що 18.01.2021 приблизно об 23.35 годині у м. Миколаєві, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, керував автомобілем «ВАЗ 21-150-120-20», реєстраційний номер [NUMBER] , та рухався у темний час доби, по сухій чистій проїзній частині пр. Богоявленського, зі сторони вул. Літньої у напрямку до вул. Космонавтів. У цей же час проїзну частину пр. Богоявленського, в районі перехрестя з вул. 295 Стрілецькою Дивізією, в межах дії дорожньої розмітки 1.14.2 ПДР України «пішохідний перехід» та дорожніх знаків 5.35.1, 5.35.2 ПДР України «пішохідний перехід», зліва направо відносно напрямку руху водія [PERSON] перетинав пішохід [PERSON] , який котив поруч із собою велосипед. Рухаючись у обраному напрямку, при описаних вище умовах, наближаючись до перехрестя пр. Богоявленського та вул. 295-ї Стрілецької Дивізії, водій [PERSON] у порушення вимог п.п.2.3 «б», 12.4, 18.1, 18.4 ПДР України,\~проявив неуважність, не стежив за дорожньою обстановкою, відповідно не реагував на її зміни, рухався із перевищенням дозволеної в межах населеного пункту швидкості, при наближенні до пішохідного переходу, де у сусідній смузі при наближенні до вказаного пішохідного переходу інший транспортний засіб зменшував швидкість, водій [PERSON] не зменшив швидкість свого руху та у разі потреби не зупинився, не переконався що на пішохідному переході відсутні пішоходи, для яких може бути створена небезпека, внаслідок чого допустив наїзд на пішохода [PERSON] . Внаслідок зазначеної дорожньо-транспортної пригоди пішохід [PERSON] отримав тілесні ушкодження у вигляді відкритого перелому хірургічної шийки правого плеча зі зміщенням уламків, осколкового перелому нижньої треті лівого плеча зі зміщенням уламків, травматичного невриту лівого променевого нерву, фрагментарного перелому обох кісток правої гомілки зі зміщенням уламків, які відносяться до категорії середнього ступеня тяжкості за ознакою тривалого розладу здоров`я, що підтверджується Висновком експерта № 258 від 16.03.2021. Ухвалою Корабельного районного суду м. Миколаєва від 08.07.2021, [PERSON] звільнено від кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 286 КК України. Кримінальне провадження за обвинуваченням [PERSON] за ч. 1 ст. 286 КК України закрито у зв`язку з примиренням з потерпілим на підставі ст.. 46 КК України. Ухвала суду набрала законної сили 16.07.2021. Відповідно до ч. 6\~ст. 82 ЦПК України\~- вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Згідно довідки комунального некомерційного підприємства Миколаївської міської ради «Міська лікарня швидкої медичної допомоги» № 23 від 12.05.2021 року гр. [PERSON] знаходився на лікуванні в травматологічному відділенні КНП ММР «Міської лікарні швидкої медичної допомоги» з 19.01.2021 року по 05.03.2021 року (45 ліжко-днів). За час лікування хворого [PERSON] закладом було витрачено бюджетних коштів на суму 61 549 грн. 00 коп. Відповідно до ч.1\~ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. За змістом приписів ч.2\~ст.12 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.3\~ст.56 ЦПК України\~у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами. Частиною 4\~ст.56 ЦПК України\~визначено, що прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Згідно до вимог\~ст.131-1 Конституції України, прокуратура України становить єдину систему, на яку покладається, у тому числі, представництво інтересів держави в суді у випадках, визначених законом. Підставою представництва прокурором інтересів держави у суді відповідно до\~ст.23 Закону України «Про прокуратуру»\~є не здійснення або неналежним чином здійснення захисту інтересів держави органом державної влади, органом місцевого самоврядування чи іншим суб`єктом владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Відповідно до п.п. «а» п.3 ч.1\~ст.89 Бюджетного кодексу України\~до видатків, що здійснюються з бюджетів сільських, селищних, міських територіальних громад, належать видатки на\~\~охорону здоров`я: амбулаторно-поліклінічну та стаціонарну допомогу (лікарні широкого профілю, спеціалізовані медико-санітарні частини, пологові будинки, поліклініки і амбулаторії, загальні стоматологічні поліклініки, дільничні лікарні), а тому несплата коштів відповідачем суттєво зачіпає інтереси держави у зв`язку з недоотриманням коштів для фінансування закладів охорони здоров`я. З статуту Комунального некомерційного підприємства «Міська лікарня швидкої медичної допомоги» (ЄДРПОУ 05483090), затвердженого рішенням Миколаївської міської ради від 06 червня 2019 року № 51/413, вбачається, що Комунальне некомерційне підприємство «Міська лікарня швидкої медичної допомоги» належить до комунальної власності, тобто перебуває у власності територіальної громади м. Миколаєва та фінансується коштами місцевого бюджету. Положеннями\~ст.1166 ЦК України\~передбачено відшкодування матеріальної шкоди при наявності складу правопорушення: протиправних дій особи, заподіяння шкоди, причинний зв`язок між протиправною поведінкою і наслідками, вини особи, що причинили збиток. Згідно з ч.1\~ст.1206 ЦК України\~особа, яка вчинила злочин, зобов`язана відшкодувати витрати закладові охорони здоров`я на лікування потерпілого від цього злочину, крім випадку завдання шкоди при перевищенні меж необхідної оборони або у стані сильного душевного хвилювання, що виникло раптово внаслідок насильства або тяжкої образи з боку потерпілого. За приписами ч.3\~ст.1206 ЦК України\~якщо лікування проводилося закладом охорони здоров`я, що є у державній власності, у власності Автономної Республіки Крим або територіальної громади, кошти на відшкодування витрат на лікування зараховуються до відповідного бюджету. Відповідно до п.3\~Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину, та судових витрат» №11 від 07.07.1995 року, судам слід мати на увазі, що питання про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого вирішується згідно з «Порядком обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання», затвердженим\~Постановою Кабінету Міністрів України №545 від 16.07.1993 року. Цим Порядком передбачено, що сума коштів, що підлягає відшкодуванню, визначається закладом охорони здоров`я, в якому перебував на лікуванні потерпілий, з урахуванням кількості ліжко-днів, проведених в стаціонарі, та щоденної вартості його лікування. До справи має бути приєднана довідка - розрахунок бухгалтерії цього закладу із записом про вартість одного ліжко-дня та загальну суму фактичних витрат на лікування потерпілого. Витрачені на стаціонарне лікування кошти підлягають відшкодуванню у повному обсязі і зараховуються до відповідного державного бюджету залежно від джерел фінансування закладу охорони здоров`я або на рахунок юридичної особи, якій належить останній. Як вбачається з п.2 «Порядку обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання», затвердженого\~Постановою Кабінету Міністрів України №545 від 16 липня 1993 року, визначення суми витрат на лікування потерпілого за один ліжко-день провадиться виходячи з фактичної кількості ліжко-днів і загальної суми фактичних витрат за місяць (в якому проводилось лікування) на утримання лікувального закладу, за винятком витрат на капітальні вкладення, капітальний ремонт і придбання інвентарю та обладнання. Згідно з п.3 вищезазначеного Порядку визначена сума коштів на лікування потерпілого стягується судом з обвинуваченого або фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, при ухваленні вироку за позовом закладу охорони здоров`я або прокурора. У разі, коли при ухвалені вироку сума коштів, витрачених на стаціонарне лікування потерпілого, ще не була визначена і рішення про їх відшкодування не було прийнято, стягнення провадиться в порядку цивільного судочинства. Статтею 75 ЦПК України\~визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Відповідно до вимог\~ст.80 ЦПК України\~достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмету доказування. Згідно ч.ч.1, 6\~ст.81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Отже процесуальним законом на відповідача покладено обов`язок спростування правових підстав позову, проте відповідач таким правом не скористався, інших доказів, що спростовують твердження позивача суду не представив. За таких обставин, суд оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що відповідач [PERSON] зобов`язаний відшкодувати витрати закладові охорони здоров`я на лікування потерпілої [PERSON] , який перебував на стаціонарному лікуванні в КНП «Міська лікарня швидкої медичної допомоги», з 19.01.2021 по 05.03.2021, через неправомірні дії відповідача, тому позовні вимоги є обґрунтованими і підлягають задоволенню. Згідно із ч. 1 ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 2270 грн. 00 коп..

Outcome: approved