Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-14 00:00:00

Представник служби у справах дітей Чернівецької міської ради подав до суду, заяву, в якій позов підтримав та просить розглядати справу в його відсутності. Представник позивача [PERSON] позов підтримала повністю та пояснила, що позивач та відповідач разом з їхніми дітьми проживали в Республіці Польща в квартирі, яка належить матері позивача. В кінці літа 2020 року позивач разом з дітьми приїхав в Україну. В зв`язку з тим, що діти навчаються в школі в Польщі, позивач бажає виїхати з України в Польщу, але між подружжям виникли непорозуміння і відповідач не усні звернення позивача не бажала дати нотаріальну згоду на виїзд дітей в Польщу, через що позивач вимушений був звернутися до суду. Дозвіл на тимчасовий виїзд дітей відповідає їхнім інтересам, так як діти навчаються, а батько працює в м.Ястшембе - Здруй . Мати дітей -відповідачка [PERSON] також проживає в Польщі, що також сприятиме її спілкуванню з дітьми. Представник відповідача [PERSON] пояснила, що відповідач не заперечує щодо задоволенню позову в даній справі, проте зауважує, що позивач не звертався до відповідача з проханням надати нотаріальну згоду на виїзд дітей і дізналася про дану справу в суді з сайту судової влади України. Через карантинні обмеження відповідач також не могла надати письмову згоду в Україні, тому що вона проживає в Польщі і не змогла приїхати в Україну. Якщо б позивач звертався до відповідача з проханням надати згоду на виїзд дітей, то не було б необхідності звертатися позивачу з даним позовом. Тому відповідач не може нести судові витрати в даній справі. Заяви та клопотання не надходили. Інші процесуальні дії у справі не вчинялися. Судом також встановлено, що відповідач [PERSON] є матір`ю дитини [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження [PERSON] серії [NUMBER] від 09.08.2019 року, копією витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про внесення до актового запису змін, доповнень від 26.12.2020 року № 00029058218 та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження [PERSON] серії [NUMBER] від 09.08.2019 року, копією витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про внесення до актового запису змін, доповнень від 26.12.2020 року № 00029058557, а також копією картки фізичної особи - платника податків [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) та паспортом громадянина України № [NUMBER] . З 2017 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] . Діти постійно проживають з батьком [PERSON] по [ADDRESS] , що підтверджується довідками про реєстрацію місця проживання дітей та позивача. Тимчасово позивач та діти проживають в Республіці Польща за адресою [ADDRESS] , що підтверджується дозволами на перебування в Республіці Польща на ім`я позивача та дітей. Позивач має постійне місце роботи в Республіці Польща, що підтверджується копією трудового договору від 31.01.2020 року. Відповідач [PERSON] з дітьми на даний час не проживає і перебуває в Республіці Польща. Неповнолітні діти [PERSON] та [PERSON] проживали, навчалися та продовжують навчання в Республіці Польща, що підтверджується довідками №4 від 25.11.2020 року початкової школи міста Ястшембе - Здруй. В кінці літа 2020 року позивач разом із дітьми прибули до України. В подальшому позивач не мав можливості вивезти дітей за межі України для продовження навчання та тимчасового проживання. До початку судового розгляду даної справи позивач та відповідач не досягли згоди щодо виїзду неповнолітніх дітей за межі України в Республіку Польща, тобто відповідач не надала дозвіл на виїзд дітей за кордон для навчання та тимчасового проживання. Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Відповідно до ст. 2 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» неповнолітні громадяни України виїжджають з України за наявності паспорта громадянина України для виїзду за кордон, дипломатичного паспорта, службового паспорта, проїзного документа дитини, який видається дітям у віці до 18 років, або якщо вони вписані в закордонний паспорт одного з батьків, та у його супроводі. Відповідно до ст.313 ЦК України фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Фізична особа може бути обмежена у здійсненні права на пересування лише у випадках, встановлених законом. Згідно п.3, 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України N 57 від 27.01.1995 року виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, здійснюється за згодою обох батьків. Виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється: без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків у разі пред`явлення документів або їх нотаріально засвідчених копій: рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Відповідач, не даючи в добровільному порядку згоди на виїзд дітей порушує ст. 18 Конвенції про права дитини, згідно якої батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини, а також порушує ст. 150 Сімейного кодексу України, згідно якої батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, зобов`язані піклуватися про здоров`я дітей, їх фізичний духовний та моральний розвиток. Відповідно до ст.3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Відповідно до ч.1 ст.2 ст.155 Сімейного кодексу України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Отже ненадання згоди відповідачем на виїзд неповнолітніх дітей за межі України на продовження навчання суперечить їх правам. Згідно ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров`я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідно до закону. Таким чином, суд вважає, що виїзд дітей за кордон має тимчасовий характер, відповідає інтересам дітей, за своєю метою має сприяти загальному розвитку дітей, а в свою чергу відповідач безпідставно ухиляється від надання дозволу на виїзд неповнолітніх дітей за кордон, позбавляючи позивача як батька дітей виконувати свої зобов`язання щодо утримання та виховання, піклування про здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток дітей. Враховуючи викладене вище, суд вважає, що позов [PERSON] слід задовольнити повністю та надати дозвіл на тимчасовий виїзд за кордон України у країну Польща з метою продовження навчання та тимчасового проживання неповнолітнім: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] у супроводі батька [PERSON] , 1976 року народження без згоди матері - [PERSON] , 1986 року народження з 17 січня 2021 року до 25 червня 2021 року. Відповідно до ст.141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підставі ст. 33 Конституції України , ст.3,8 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, ст.313 ЦК України, ст. ст. 141,150,155 СК України, ч.2 ст.4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України»

Outcome: approved