Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-03 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду із позовом до [PERSON] про стягнення суми заборгованості за кредитним договором, який уточнив 31.01.2018 року, в якому просить стягнути з відповідача на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором б/н від 16.09.2011 року у розмірі 126655,24 грн., а також стягнути судові витрати в розмірі 1899,83 грн. В обґрунтування уточнених позовних вимог представник позивача вказав, що відповідно до укладеного договору №б/н від 16.09.2011 року, відповідач отримав кредит у розмірі 4700,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. АТ КБ «ПриватБанк» свої зобовязання за договором та угодою виконав в повному обсязі, але [PERSON] не виконав свої зобовязання за договором, не здійснив повернення кредиту у встановлений строк та не сплатив відсотки за користування кредитом. В звязку з зазначеними порушеннями зобовязань за кредитним договором, відповідач станом на 31.12.2017 року має заборгованість перед АТ КБ «ПриватБанк» у розмірі 126655,24 грн. з яких: 4699,82 грн. заборгованість за кредитом; 110734,13 заборгованість по відсотками за користування кредитом, 4713,90 заборгованість за пенею та комісією; 500,00 грн. штраф (фіксована частина), 6007,39 штраф (відсоткова складова), у звязку з чим позивач звернувся до суду з вказаною позовною заявою. Не погоджуючись з предявленими вимогами, 29.03.2018 року представником відповідача [PERSON] подано заперечення на позовну заву, в якому вона просить відмовити у його задоволенні. У запереченні зазначає, що позивачем у позовній заяві не вказано ані номеру платіжної картки, ані строку її дії та не надано жодного доказу надання відповідачу грошових коштів у визначеному розмірі. Окрім того, на думку представника відповідача розрахунок заборгованості, наданий позивачем, не може підтверджувати існування боргу, оскільки він не є первинним обліковим бухгалтерським документом, не відповідає Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», тому не може підтверджувати існування тих чи інших фінансових операцій. Відповідач не погоджується з сумами зазначеними в розрахунку та вважає їх надуманими. Також, в анкеті-заяві про приєднання до умов надання банківських послуг відсутні будь-які умови, які є істотними для кредитного зобовязання, а саме, в анкеті відрізняється сума грошових коштів від тієї, яку зазначає позивач, відсутня умова про надання позивачем тієї чи іншої суми, відсутня умова про обовязок повернення суми та не зазначений строк, на який банк надає відповідачу грошові кошти та строк їх повернення, не зазначені посилання на картку, з якої відповідач міг отримувати грошові кошти, відсутня умова про отримання цієї картки відповідачем. Також, представник відповідача вважає, що умови та правила надання банківських послуг, а також правила користування платіжною карткою не можуть підтверджувати факт існування боргу, оскільки в цих документах немає жодного посилання на відповідача, вони їм не підписані, отже вони на нього не розповсюджуються. Окрім того, представник відповідача стверджує, що 07.03.2007 року [PERSON] отримав кредитну картку, яку закрив у серпні 2009 року та більше ніяких кредитів в АТ КБ «ПриватБанк» не отримував. 04.05.2018 року представником позивача надано до суду відповідь на заперечення на позовну заяву, в якій він вказує що предметом цього спору є кредитний договір б/н від 16.09.2011 року, на підтвердження укладання якого банком надані всі необхідні докази, тому посилання представника відповідача на події 2007-2009 року нічим не обґрунтовані. Окрім того, представник позивача стверджує, що відповідач був ознайомлений з умовами кредитування. Так, відповідно до копії анкети-заяви від 16.09.2011 року, в ній зазначена наступна інформація: персональні дані, адреса проживання та інша додаткова інформація, необхідна для отримання кредитної картки, яка зазначена відповідачем особисто. Також, з цієї анкети видно, що [PERSON] висловив згоду на укладення договору шляхом отримання кредитної картки «Універсальна» та особистим підписом засвідчив, що згоден з тим, що ця заява, разом з Памяткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг, він ознайомився і згоден з Умовами та Правилами надання банківських послуг та Тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді. При цьому, до матеріалів позовної заяви долучено Довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна», з якої чітко вбачається, що відповідачу встановлено поточну процентну ставку у розмірі 2,5% (30% на рік), вказано розмір комісій та штрафів тощо. Таким чином, сторонами, при укладенні договору, обговорені усі його істотні умови. Окрім того, представник позивача звертає увагу, що Умови і Правила надання банківських послуг та Тарифи банку є загальнодоступною інформацією, яка розміщена у відділеннях банку та на його офіційному сайті. Також, підтвердженням того, що відповідач одержав кредитну карту та користувався грошима є те, що він отримував гроші через банкомат, здійснював розрахунки через термінали в касах магазинів. Окрім того, представник позивача стверджує, що банком надані всі належні докази укладення кредитного договору, а саме його копія, розрахунок заборгованості, копія паспорта відповідача, за яким оформлений договір, виписка з рахунку, фото клієнта з карткою. Також, банком надано до суду виписку по картковому рахунку, з якої видно, що відповідач знімав кредитні кошти, частково погашав заборгованість за договором і знову користувався кредитними коштами, отже йому були добре відомі і зрозумілі умови договору, а тому твердження щодо незнання тарифів, умов та правил, на думку представника позивача, не відповідають дійсності. Відповідно до п.9 Перехідних положень ЦПК України (в редакції від 03.10.2017 року, яка набрала чинності 15.12.2017 року), справи в суді першої інстанції, провадження в яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Враховуючи положення п.2 ч.4 ст.19 ЦПК України, суд розглядає справу за правилами спрощеного позовного провадження. Ухвалою суду від 04.09.2017 року відкрито провадження за вказаною цивільною справою та призначено її до розгляду (а.с.41). 12.10.2017 року у справі ухвалено заочне рішення, яким позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» задоволені частково (а.с.51-54). Ухвалою суду від 11.12.2017 року задоволено заяву відповідача [PERSON] про перегляд заочного рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 12.10.2017 року (а.с.102-102). Ухвалою суду від 30.03.2018 року задоволено клопотання представника відповідача про витребування доказів (а.с.129-130). Ухвалою суду від 31.05.2018 року задоволено клопотання представника відповідача про витребування доказів (а.с.160-161). Інших процесуальних дій судом не вчинялось. Представник позивача в судове засідання не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність, у якій позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив їх задовольнити. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] в судове засідання не з'явились, надали суду заяви про розгляд справи у їх відсутність, позов не визнали, просили відмовити у його задоволенні. Оцінюючи характер процесу, значення справи для сторін, не визнання відповідачем позову, суд вважає за можливе ухвалити рішення за відсутності сторін, з урахуванням поданих ними заяв. Відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу, розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Outcome: partial