Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-18 00:00:00

Представник позивача звернулася до суду мотивуючи це тим, що відповідно до державних актів на право приватної власності на землю Серія ЯК №495024, Серія ЯК №495025 виданих [PERSON] районною державною адміністрацією Кіровоградської області 27 листопада 2012 року, позивач є власником земельних ділянок площею 7,2830 га кадастровий номер: 3524955000:02:000:0514 та площею 7,2294 га кадастровий номер: 3524955000:02:000:0522, що розташовані на території [PERSON] селищної ради Петрівського району Кіровоградської області. 19 грудня 2012 року позивач видала нотаріально посвідчену довіреність № 2373, якою уповноважила [PERSON], укладати (за ціну та на умовах на власний розсуд) договори оренди та проводити реєстрацію цих договорів щодо належних [PERSON] земельних ділянок, а також в подальшому отримувати оренду плату згідно договорів оренди. Для чого надано [PERSON] право подавати від її імені заяви, розписуватись за неї та виконувати всі інші дії повязані з цією довіреністю. 12 березня 2014 року [PERSON], діючи від імені [PERSON] на підставі виданої довіреності уклала із [PERSON] договір оренди землі, на підставі п.п. 1,2, якого передала належну позивачу земельну ділянку 7,2830 га у строкове оплатне користування орендаря строком на 49 років. З вищевказаним договором позивач ознайомилася при ознайомлені з матеріалами кримінального провадження. Аналогічний договір укладений відповідачами і щодо іншої належної позивачеві земельної ділянки площею 7,2294 га. 13 травня 2014 року позивач скасувала видану нею на імя [PERSON] довіреність, про що повідомила відповідача листом від 03 листопада 2014 року. Незважаючи на це, 23 травня 2014 року державним реєстратором реєстраційної служби [PERSON] районного управління юстиції Кіровоградської області [PERSON] було зареєстровано оренди належних позивачеві земельних ділянок за [PERSON] Уклавши спірні договори оренди, відповідачі фактично позбавили позивача законного права на отримання орендної плати за використання належних їй земельних ділянок та підмінили обовязок зі сплати орендної плати виконанням інших, покладених на орендаря законом обовязків. А саме в п. 7 оспорюваних договорів передбачено, що орендна плата сплачується орендарем щороку у розмірі 4% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки та складає 5192 гривні 82 коп., шляхом внесення даних коштів у поліпшення земельної ділянки. При оформленні довіреності на право розпорядження належними їй земельними ділянками [PERSON] не мала наміру передавати їх в оренду строком на 49 років, довідавшись про це відразу скасувала довіреність. Позивач була введена відповідачем в оману щодо її дійсних намірів, що свідчить про очевидний дефект волі на укладення оспорюваних договорів і також при укладені спірних договорів не були дотримані всі істотні умови, передбачені ст. 15 Закону України «Про оренду землі», а тому просить визнати недійсним з моменту вчинення договір оренди землі від 12 березня 2014 року, укладений [PERSON] із [PERSON] відносно належної [PERSON] земельної ділянки площею 7.2830 га, кадастровий № 155000:02:000:0514, розташованої на території [PERSON] селищної ради Петрівського району, за межами населеного пункту, призначеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Визнати незаконним та скасувати рішення державного реєстратора прав на нерухоме майнореєстраційної служби [PERSON] районного управління юстиції Кіровоградської області [PERSON] про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 23 травня 2014 року, яким зареєстроване право оренди належної [PERSON] земельної ділянки площею 7.2830 га кадастровий № 3524955000:02:000:0514, розташованої на території [PERSON] селищної ради Петрівського району, за межами населеного пункту, призначеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Визнати недійсним з моменту вчинення договір оренди землі від 12 березня 2014 року, укладений [PERSON] із [PERSON] відносно належної [PERSON] земельної ділянки площею 7.2294 га, кадастровий № 155000:02:000:0522, розташованої на території [PERSON] селищної ради Петрівського району, за межами населеного пункту, призначеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Визнати незаконним та скасувати рішення державного реєстратора прав на нерухоме майнореєстраційної служби [PERSON] районного управління юстиції Кіровоградської області [PERSON] про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 23 травня 2014 року, яким зареєстроване право оренди належної [PERSON] земельної ділянки площею 7.2294 га кадастровий № 3524955000:02:000:0522, розташованої на території [PERSON] селищної ради Петрівського району, за межами населеного пункту, призначеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Стягнути на користь позивача 2560 гривень сплаченого при звернені до суду судового збору. Позивач та її представник позов підтримали повністю та просили його задовольнити. Представник відповідачів [PERSON] та [PERSON] позов не визнав і вказував на наявність підстав для відмови у задоволенні позову. Представник відповідача [PERSON] районної державної адміністрації позов не визнав і вказував на наявність підстав для відмови у задоволенні позову. Заслухавши пояснення сторін, свідка, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню зі слідуючих підстав. В судовому засіданні встановлено, що відповідно до державних актів на право приватної власності на землю Серія ЯК №495024, Серія ЯК №495025 виданих [PERSON] районною державною адміністрацією Кіровоградської області 27 листопада 2012 року, позивач є власником земельних ділянок площею 7,2830 га кадастровий номер: 3524955000:02:000:0514 та площею 7,2294 га кадастровий номер: 3524955000:02:000:0522, що розташовані на території [PERSON] селищної ради Петрівського району Кіровоградської області. 19 грудня 2012 року позивач видала нотаріально посвідчену довіреність № 2373 строком дії на 49 років, якою уповноважила [PERSON], укладати (за ціну та на умовах на власний розсуд) договори оренди та проводити реєстрацію цих договорів щодо належних [PERSON] земельних ділянок, а також в подальшому отримувати оренду плату згідно договорів оренди. Для чого надано [PERSON] право подавати від її імені заяви, розписуватись за неї та виконувати всі інші дії повязані з цією довіреністю. 12 березня 2014 року [PERSON], діючи від імені [PERSON] на підставі виданої довіреності уклала із [PERSON] договори оренди землі, на підставі п.п. 1,2, яких передала належні позивачу земельні ділянки площею 7,2830 га та 7,2294 у строкове оплатне користування орендаря строком на 49 років. 13 травня 2014 року позивач скасувала видану нею на імя [PERSON] довіреність, про що повідомила відповідача листом від 03 листопада 2014 року. При укладанні спірних договорів оренди землі відповідач [PERSON] діяла від імені [PERSON] на підставі довіреності, що підтверджується оригіналами договорів оренди, які витребувані судом в органу реєстрації речових прав, та які суд вважає належними та допустимими доказами. Копія довіреності додана до договору, як невідємна його частина, про що зазначено в п. 42 оспорюваних договорів. Крім цього, відповідно до ст. 4 Закону України «Про оренду землі», орендодавцями земельних ділянок є громадяни України та юридичні особи, у власності яких перебувають земельні ділянки, або уповноважені ними особи. Отже [PERSON] на підставі довіреності та укладених договорів у правовідносинах з орендарем є ніким іншим як орендодавцем, про що правомірно і зазначено у витягах з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень, що видані при реєстрації права оренди за укладеними договорами оренди землі від 12.03.2014 року. Відповідно до ст.19 «Про оренду землі» строк дії договору оренди землі визначається за згодою сторін, але не може перевищувати 50 років. Таким чином, повністю відповідає вимогам закону укладення оспорюваних договорів оренди землі від 12 березня 2014 року строком на 49 років. Як вбачається з доручення, яке діяло на час укладення оспорюваного договору оренди землі, то вказане доручення видано строком на 49 років, тобто воля позивачки була направлена на укладення договорів оренди саме на цей строк. Посилання позивача на те, що відповідачі фактично позбавили її законного права на отримання орендної плати за використання належних їй земельних ділянок та підмінили обовязок зі сплати орендної плати виконанням інших, покладених на орендаря законом обовязків. А саме в п. 7 оспорюваних договорів передбачено, що орендна плата сплачується орендарем щороку у розмірі 4% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки та складає 5192 гривні 82 коп., шляхом внесення даних коштів у поліпшення земельної ділянки. Не відповідає дійсності, так як в судовому засіданні позивач сама підтвердила, що вона отримує орендну плату. А також підтверджується оригіналами договорів оренди, які витребувані судом в органу реєстрації речових прав, де чітко прописані умови отримання орендної плати. Копії договорів оренди землі, які додані до матеріалів справи позивачем та знаходяться в матеріалах кримінального провадження, які досліджені в судовому засіданні, і на які позивач посилається в своїй позовній заяві, суд не приймає як належні та допустимі докази по справі, так як відсутні оригінали вказаних договорів, походження наданих копій не зрозуміле та майже не можливо прочитати зміст зазначених копій договорів оренди. Відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Згідно з вимогами частини третьої статті 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. За змістом частини першої статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов. При укладанні вказаних договорів оренди землі було дотримано всі істотні умови, передбачені ст. 15 Закону України «Про оренду землі», в редакції, яка була чинною на той час. Волевиявлення є важливими чинником, без якого неможливо вчинення правочину, що узгоджується зі свободою договору, установленою статтею 627 ЦК України. Своє волевиявлення на укладення спірних договорів оренди землі позивачка виявила коли видала нотаріально посвідчену довіреність строком на сорок девять років, якою уповноважила [PERSON], в тому числі укладати (за ціну та на умовах на власний розсуд) договори оренди належних їй земельних ділянок. Відповідно до витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень № 22067720 та 22065631 виданих 23.05.2014 року державним реєстратором [PERSON] при реєстрації права оренди землі за спірними договорами оренди, реєстрацію права оренди проведено 23.05.2014 року на підставі рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень також від 23.05.2014 року. В той час як ст. 29 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» в редакції яку зазначає представник позивача набрала чинності з 01.01.2016року, відповідно до ЗУ № 766-VIII від 10.11.2015 року. До зазначеної дати ст. 29 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» називалась «Плата за проведення державної реєстрації прав та їх обтяжень, внесення змін до записів Державного реєстру прав та надання інформації з Державного реєстру прав. Відповідно до ст. 58 Конституції України, закони та інші нормативно правові акти не мають зворотної дії в часі. Державна реєстрація права оренди земельних ділянок за спірними договорами оренди землі проведено у відповідності до ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», «Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2013 року № 868, що набрав чинності 12.02.2014 року, а також у відповідності до листа Державної реєстраційної служби України від 04.04.2014 року № 2040/05-15-14, яким надано розяснення з питання застосування ПКМ України № 868 щодо реєстрації права оренди землі. Вказані обставини також підтвердив в судовому засіданні допитаний як свідок [PERSON] Позивач [PERSON] видала довіреність [PERSON] щодо уповноваження її на укладання договорів оренди та реєстрації права оренди за цими договорами 19.12.2012 року. Довіреність скасовано 13.05.2014 року, повідомлено [PERSON] листом від 03.11.2014 року. Договори оренди землі, що оспорюються укладено 12 березня 2014 року, тобто під час дії довіреності. Отже [PERSON] маючи повноваження на укладення договорів оренди землі правомірно уклала спірні договори оренди землі підписавши їх як представник [PERSON] Зареєстровано право оренди за договорами оренди землі від 12.03.2014 року, відповідно до витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень № 22067720 та № 22065631 виданих 23.05.2014 року державним реєстратором [PERSON] 23.05.2014 року. Дійсно після скасування довіреності, однак дана обставина не має будь якого впливу на правомірність державної реєстрації прав, оскільки спірні договори оренди подані на державну реєстрацію не стороною орендодавця, а орендарем [PERSON], що підтверджується як заявою про реєстрацію, яка мається в реєстраційній справі так і вище зазначеними витягами з Державного реєстру. Відповідно до ч. 7 ст. 16 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація прав проводиться на підставі заяви власника, іншого правонабувача, сторони правочину, за яким виникло право, уповноваженої ними особи або державного кадастрового реєстратора у випадках, передбачених цим Законом. Отже [PERSON] не приймала участі у реєстрації права оренди за спірними договорами оренди землі, реєстрацію здійснено за заявою орендаря як сторони правочину. Спірний договір діє з 12 березня 2014 року протягом цього часу сторони виконували і в даний час виконують істотні умови договору, отже, укладення договору оренди відповідало внутрішній волі позивача, тому підстави для визнання його недійсним відсутні. Виходячи з наведеного суд вважає, що в задоволені позовних вимог необхідно відмовити.

Outcome: dismissed