Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-08 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду із позовом до відповідача про стягнення суми боргу за кредитним договором, посилаючись на те, що КБ «Приватбанк» уклав із відповідачкою кредитний договір 26 січня 2015 року, за яким відповідачка отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі, визначеному умовами кредитування, який в подальшому був збільшений до 22500, 00 грн. Відповідач підтвердив свою згоду на прийняття Умов надання банківських послуг, Правил користування платіжною карткою та Тарифів банку, відповідно до яких договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання та автоматично продовжується на той же термін, якщо жодна зі сторін не запропонує припинення договору. Відповідно до вказаних Умов кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку, який може у будь-який момент змінити його, на що погоджується клієнт банку. Порядок нарахування та умови погашення кредиту, відсотків та відповідальність за порушення кредитного договору передбачена положеннями такого договору, за якими банк може змінити відсоткову ставку шляхом повідомлення позичальника. Також з 1 березня 2019 року за п. 2.1.1.2.12 Умов та правил надання банківських послуг через порушення зобов`язань щодо повернення кредиту, сплати процентів за користування кредитом, неустойки та виконання інших зобов`язань, починаючи з 181-го дня з моменту порушення зобов`язань позичальник зобов`язується сплатити на користь позивача борг по кредиту, а також проценти від суми неповернутого в строк кредиту, які за ч. 2 ст. 625 ЦК встановлюються за домовленістю сторін у відсотках від простроченої суми боргу в розмірах: 86,4% - для картки «Універсальна»; 84,0% - для картки «Універсальна Голд». Однак відповідач не виконала своїх зобов`язань, на підставі чого заборгувала банку суми з повернення кредиту та відсотків, на загальну суму 57\~312,50 грн. Враховуючи, що добровільно сплатити суму боргу відповідачка не бажає, представник позивача просив стягнути з відповідача заборгованість у вказаному розмірі разом із судовими витратами у сумі 2102,00 грн., на користь банку. У п. 3 позовних вимог позивач просить у разі неявки відповідача розглядати справу за відсутності представника Банку та не заперечує проти розгляду справи у заочному порядку. Відповідачка до судового засідання не з`явилась, від неї через канцелярію суду надійшла заява про розгляд справи без її участі, позовні вимоги визнала в повному обсязі, не заперечувала щодо їх задоволення. Згідно з ч. 4\~ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши письмові докази, суд приходить до висновку про задоволення позову частково, виходячи з наступного. Згідно ст.ст.\~526,\~530,\~610, ч. 1 ст.\~612 ЦК України\~зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до\~ст. 1054 ЦК України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до\~ст. 1055 ЦК України\~кредитний договір укладається у письмовій формі. Відповідно до ч. ч. 1, 2\~ст. 207 ЦК України\~правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний стороною (сторонами). За правилами ч. 1\~ст. 627 ЦК України\~відповідно до\~статті 6 цього Кодексу\~сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно із ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Судом встановлено, що 26 січня 2015 року між Публічним акціонерним товариством Комерційний банк «Приватбанк», з одного боку, та [PERSON] , з іншого, була досягнута домовленість про надання останній кредиту у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 3% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення кредиту, що відповідає строку дії картки. 14.06.2018 року відбулась державна реєстрація та змінено повне та скорочене найменування Позивача, з Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» на Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк». Позичальник [PERSON] своїм особистим підписом, що міститься у заяві, засвідчила свою згоду із тим, що дана заява з Пам`яткою клієнта, Умовами і Правилами надання банківських послуг, а також з Тарифами складають між ним і банком Договір про надання банківських послуг. При цьому позичальник також засвідчив своє ознайомлення із переліченими документами, що складають собою договір, а також те, що вони були надані йому у письмовому вигляді, та була проінформована про розміщення Умов і Правил надання банківських послуг на офіційних Web-ресурсах банку, які зобов`язалась виконувати, регулярно ознайомлюючись з їх змінами. Також в ході проведення судом огляду та фіксування за клопотанням представника позивача змісту розділу 2.1.1 Умов та правил надання банківських послуг, що розміщені на офіційному веб-сайті АТ КБ «Приватбанк», а саме: розділу 2.1.1 таких Умов на сторінках 229-249 повного договору, підтверджено правомірність нарахування банком заборгованість за простроченими відсотками, через порушення зобов`язання позичальником внаслідок не виконання умов договору. Отже, суд вважає встановленим факт укладення між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] договору кредиту № б/н від 26 січня 2015 року. Частиною другою статті 1050 ЦК України закріплено право Банку вимагати достроково виконання зобов`язання в цілому у разі невиконання позичальником зобов`язання. Як вбачається з наданого представником позивача розрахунку заборгованості, позичальник [PERSON] свої зобов`язання за договором не виконує, внаслідок чого станом на 27 жовтня 2020 року становить 57312,50 гривень та складається з наступного: 41895,91 гривень заборгованість за тілом кредита, 12628,24 гривень заборгованість за простроченими відсотками, 2788,35 - заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит. Таким чином, суд приходить до висновку про задоволення пред`явленого позову про стягнення з відповідача на користь АТ КБ «Приватбанк» основної суми заборгованості за кредитом у розмірі 41895,91 гривень, 12628,24 гривень заборгованість за простроченими відсотками, 2788,35 - заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит. Крім того, у відповідності до ст.ст. 133, 141\~ ЦПК України суд також стягує з відповідача на користь позивача понесені ним та документально підтверджені витрати з оплати судового збору пропорційно до суми задоволеного позову у розмірі 2102,00 гривень. На підставі наведеного,

Outcome: approved