Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-21 00:00:00

ПСП ім. Димитрова звернулось до Вільшанського районного суду з позовом до відповідача про стягнення витрат по обробітку земельної ділянки. Позовні вимоги мотивовані тим, що у квітні 2013 року до голови ПСП ім.. Димитрова звернувся відповідач [PERSON] та повідомив, що він отримав у спадщину земельну ділянку [NUMBER], яка належала [PERSON], яка знаходилась у списку невитребуваних паїв. На вимогу відповідача виділити йому земельну ділянку для самостійного обробітку, йому було запропоновано віддати йому ділянку після збору врожаю. Господарством було проведено роботи по обробітку землі, а саме дискування та культивація, у зв'язку із чим господарством були понесені витрати по обробітку вищевказаної земельної ділянки. Проте, відповідач незважаючи на пропозицію, не повернувши витрат господарству, почав використовувати вищевказану земельну ділянку. В серпні 2012 року та в квітні 2013 року ПСП «Димитрова» проведено обробіток вищевказаної земельної ділянки, згідно розрахунку наданого позивачем сума витрат на дискування та культивацію становить 2261,60 грн. коп.. Господарством запропоновано відшкодувати витрати в добровільному порядку, але відповідач не бажає відшкодувати витрати по обробітку. Відповідно ст. 95 Земельного Кодексу України, землекористувачі, якщо інше не передбачене законом або договором, мають право власності на посіви і насадження сільськогосподарських та інших культур, на вироблену продукцію. Позивач просить суд стягнути з відповідача витрати по обробітку земельної ділянки та витрати на правову допомогу. Представники позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили суд їх задовольнити. Пояснили, що у до 2013 року підприємство користувалось вказаною земельною ділянкою та проводило її обробіток. Починаючи із кінця квітня 2013 року відповідач забрав земельну ділянку та почав її самостійно обробляти. Будь-яких інших угод на обробіток земельної ділянки відповідача укладено не було. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги не визнала в повному обсязі та просила суд відмовити в їх задоволенні, оскільки жодних договорів по обробітку земельної ділянки, яка належить йому на праві власності, із позивачем не укладав, а тому немає жодних зобов'язань перед ним. Вислухавши пояснення представників позивача, відповідача, вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовна заява задоволенню не підлягає. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку серії ІV КР № 008135, [PERSON] була власником земельної ділянки [NUMBER], площею 4,40 га, яка знаходиться на території Добрівської сільської ради Вільшанського району Кіровоградської області. [PERSON] та позивач уклали договір оренди земельної ділянки від 17.03.2005 року, який зареєстрований у Вільшанському районному відділі Кіровоградської регіональної філії ДП «Центр ДЗК» 30.11.2006 року. Термін дії вказаного договору, відповідно до п. 8 становить 5 років, тобто до 17.03.2010 року. В судовому засіданні безспірно встановлено, що [PERSON] померла [INFO]. (а.с. 9). Відповідно до довідки виданої Добрівською сільською радою Вільшанського району Кіровоградської області № 135 від 01.09.2014 року, ПСП ім. Димитрова використовувало вищевказану земельну ділянку із 01.01.2007 року по 01.05.2013 року, як земельну ділянку на яку не було оформлено спадщину. Орендну плату за використання зазначеної земельної ділянки за вказаний період, позивач перераховував до Добрівської сільської ради Вільшанського району Кіровоградської області. У відповідності до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 21.12.2012 року, відповідач набув права власності на земельну ділянку [NUMBER], площею 4,40 га, яка знаходиться на території Добрівської сільської ради Вільшанського району Кіровоградської області, за заповітом після смерті [PERSON]. (а.с. 9). Сторони в судовому засіданні визнали той факт, що відповідач із 01.05.2013 року обробляє зазначену земельну ділянку самостійно. Згідно ч. 1 ст. 61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Відповідно до ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. У відповідності до ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є: 1) договори та інші правочини; 2) створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; 3) завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; 4) інші юридичні факти. Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Позивач не надав суду жодних доказів, щодо укладення договорів із відповідачем з приводу здійснення обробітку земельної ділянки, яка належить відповідачу. Враховуючи викладене, зважаючи на те що між сторонами відсутні договірні відносини з приводу обробітку земельної ділянки відповідача, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають за безпідставністю. Враховуючи вищезазначене,

Outcome: dismissed