Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-19 00:00:00

Представник позивача ТОВ «Факторингова компанія «Рантьє» - Даценко С.В. 03.02.2017 року звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON], про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позову зазначено, що 16 січня 2015 року між Публічним акціонерним товариством «Ідея Банк» та [PERSON] укладено кредитний договір № Z 99.426.70016, згідно якого відповідач отримав кредит у розмірі 4 500 грн. зі сплатою 6% річних з погашенням кредиту та процентів у терміни, передбачені встановленим кредитним договором графіком щомісячних платежів. Позивач свої зобов'язання за кредитним договором виконав, а [PERSON] зобов'язання перед банком не виконав, станом на 31.12.2015 року не повернув кредитні кошти. З 31.12.2015 року на підставі договору факторингу № 31/12-2 всі права вимоги до відповідача, що випливають з умов договору були відступлені ПАТ «Ідея Банк» на користь ТОВ «Факторингова компанія «Рантьє». Згідно наданого до позовної заяви розрахунку, сума заборгованості [PERSON] перед банком становить 6 129 грн. 66 коп. На підставі зазначеного представник позивача просить суд стягнути вказану суму заборгованості та судові витрати по сплаті судового збору. Представник позивача в судове засідання не з'явився, в письмовій заяві просив розглянути справу за його відсутності. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Про причини неявки суду не повідомив. Згідно ст.169 ЦПК України, якщо суд не має відомостей про причину неявки відповідача, повідомленого належним чином, або причину неявки буде визнано неповажною, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів, також на підставі ст.ст. 224, 225, 226 ЦПК України, суд за згодою позивача вправі постановити заочне рішення. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. 16.01.2015 року між Публічним акціонерним товариством «Ідея Банк» та [PERSON] укладено кредитний договір № Z 99.426.70016, згідно умов якого відповідачу наданий кредит у розмірі 4 500 грн., зі сплатою процентів 6 % річних строком до 16.01.2016 р. включно. Під час укладання договору сторонами було досягнуто згоди з усіх його істотних умов, про що свідчать підписи сторін. ПАТ «Ідея Банк» свої зобов'язання за кредитним договором виконав шляхом надання відповідачеві кредитним коштів в узгодженому сторонами розмірі 4500 грн., що підтверджено ордером-розпорядженням № 1 від 16.01.2015 року про видачу кредиту на підставі кредитного договору № Z 99.426.70016 від 16.01.2015 року. 30 грудня 2015 року між ПАТ «Ідея Банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Рантье» укладено договір факторингу № 31/12-2 відповідно до умов якого ПАТ «Ідея Банк» відступило позивачеві право вимоги щодо погашення (стягнення) заборгованостей з боржників, які виникли на підставі договорів та підтверджуються документацією. Відповідно до витягу з додатку № 2 до договору факторингу № 31/12-2 від 31.12.2015 року позивач набув право вимоги на суму заборгованості [PERSON] за кредитним договором в загальній сумі 6 129 грн.66 коп. З матеріалів справи видно, що Позивачем 07.12.2016 року на адресу боржника - відповідача по справі [PERSON] було надіслано повідомлення про відступлення прав вимоги з вимогою перераховувати грошові кошти в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором на рахунок позивача. Згідно ч.2 ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Відповідно до вимог ст.ст.6,627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагентів та визначенні умов договору з урахуванням вимог Цивільного Кодексу України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до вимог ст.1054 ЦК України за кредитним договором кредитор зобов'язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки. Відповідно до ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. У відповідності зі ст.ст.526,530 ЦК України зобов'язання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору і в установлений договором строк. Відповідно до ст.625 ч.1 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливості виконання ним грошового зобов'язання. Статтею 1050 ЦК України передбачено, що якщо договором позики встановлено обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась та сплати процентів. Згідно ст.612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором. На підставі наданого до матеріалів справи розрахунку заборгованість [PERSON] за кредитним договором № Z 99.426.70016 від 16.01. 2015 року. станом на 23.01.2017 року становить 6 129 грн.66 коп. із яких: -4 135 грн.64 коп. заборгованість за основною сумою боргу (тілом кредиту), - 1 994 грн.02 коп. - заборгованість за нарахованими та несплаченими процентами та комісією. Судом, з матеріалів справи, встановлено, що до позивача за договором факторингу № 31/12-2 від 31.12.2015 р. дійсно перейшло право вимоги до відповідача за кредитним договором Z 99.426.70016 від 16.01.2015 року. Відповідач 07.12.2016 року був належним чином повідомлений про існування боргових зобов'язань перед новим кредитором. Йому було запропоновано добровільно погасити заборгованість з метою запобігання звернення позивача до суду. Всі дії позивача, в даному випадку, були здійснені в рамках передбачених цивільним законодавством, ст.ст.512-514,516 ЦК України. Враховуючи вищезазначене суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Таким чином, на підставі вищевикладеного та відповідно до документів, які містяться в матеріалах справи, з [PERSON], крім іншого, необхідно стягнути на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1 600,00 грн.

Outcome: approved