Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-26 00:00:00

Прокурор звернувся з цим позовом до суду до відповідачів, в якому після збільшення розміру позовних вимог, посилаючись на те, що на підставі рішення Гарасиміської сільської ради № 5 від 27.11.01 р. громадянину України [PERSON] незаконно, тобто після його смерті, було виділено та оформлено у власність земельні ділянки сільськогосподарського призначення, просив визнати недійсним рішення 20 сесії ХХІІІ скликання Гарасимівської сільської ради № 5 від 27 листопада 2001 року, визнати недійсними Державні акти на право приватної власності на землю серії ІV -ЛГ № 053636 та серії ІV -ЛГ № 096840, видані 21 січня 2002 року на ім'я [PERSON], та скасувати їх державну реєстрацію. В судовому засіданні прокурор підтримав позов, наполягав на його задоволенні. Представник відповідача - відділу Дерземагенства у Станично-Луганському районі Луганської області була не проти задоволення позову прокурора. Відповідач - Гарасимівська сільська рада в судове засідання свого представника не направила, хоча про час і місце розгляду справи повідомлялась належним чином, тому суд вважав можливим розглянути справу за відсутності представника сільської ради за наявними у неї документами. Заслухавши осіб, які брали участь у справі, дослідивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Частиною другою статті 9 Цивільного кодексу України ( в редакції 1960 р.), що діяла на момент виникнення спірних правовідносин, передбачалось, що правоздатність громадянина виникає в момент його народження і припиняється зі смертю. Правоздатність особи - це здатність особи мати цивільні права і обов'язки (ч. 1 вказаної статті). Із довідки виконкому Гарасимівської сільської ради № 181 від 27 червня 2013 року йдеться, що громадянин [PERSON] помер [INFO] року. Однак, незважаючи на це рішенням 20 сесії ХХІІІ скликання Гарасимівської сільської ради № 5 від 27 листопада 2001 року [PERSON] були передані у приватну власність земельні ділянки площами 8,07 га (ріллі) та 1,25 га (пасовища) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. З наведеного йдеться, що вказаним рішенням орган місцевого самоврядування незаконно, в порушення зазначеної вище норми закону, розпорядився землею - передав її у приватну власність особі, яка в силу своєї смерті вже не могла набувати на них право, тому вимога прокурора про визнання вказаного рішення в частині надання у приватну власність земельних ділянок [PERSON] недійсним є обґрунтованою. Також суд вважає обґрунтованої вимоги прокурора про визнання недійсними виданих на ім'я [PERSON] державних актів та скасування їх державної реєстрації з огляду на наступне. Державні акти на ім'я [PERSON] видавались на підставі рішення органу місцевого самоврядування, якій діяв в порядку статті 12 Земельного кодексу України, відповідно до вимог в первісній редакції статей 125, 126 цього Кодексу, якими передбачалось, що право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникало після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації. Право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою посвідчується державними актами. Судом встановлено, що після смерті [PERSON] йому неможливо було передати у власність земельні ділянки, оскільки його правоздатність припинилась задовго до вирішення цього питання. Також [PERSON] в силу того, що він на момент видачі державних актів вже помер, то він не міг особисто одержувати ці акти і реєструвати їх у відповідній книзі. За таких обставин у [PERSON] фактично не могло виникнути право власності на незаконно передані земельні ділянки, а отже вимоги про визнання недійсними Державних актів на право приватної власності на землю серії ІV -ЛГ № 053636 та серії ІV -ЛГ № 096840, що були видані 21 січня 2002 року на ім'я [PERSON], та скасування їх державної реєстрації, як похідні від першої позовної вимоги, слід задовольнити. . На підставі викладеного,

Outcome: approved