Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-07 00:00:00

Представник позивача звернулася до суду із позовом до відповідача про стягнення заборгованості із заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, компенсації втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати, посилаючись на те, що з 01.08.1997 року по 29.06.2014 року позивач працював у Публічному акціонерному товаристві «Таврійська будівельна компанія» на посаді електромонтера. На день звільнення, а саме 29.06.2014 року, адміністрація підприємства не провела із позивачем повний розрахунок по заробітній платі, у зв'язку з чим заборгованість складає 6438,52 грн. Представник позивача просить суд стягнути з відповідача на користь [PERSON] заборгованість по заробітній платі, яка складає 6438,52 грн.; стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 17475,98 грн.; стягнути з відповідача компенсацію втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги, яка складає 590,81 грн. 27.11.2014 року представник позивача надала суду заяву про уточнення позовних вимог, в якій зазначила, що оскільки відповідач остаточно розрахувався з [PERSON] по заробітній платі, просить стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 27190,02 грн. та стягнути компенсацію втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги, яка складає 997,88 грн. Представник позивача в судове засідання не з'явилася, надала суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримує, просить їх задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, надав суду заперечення, в яких просив відмовити у задоволенні позовних вимог у зв'язку з їх необґрунтованістю. Дослідивши матеріали справи, суд встановив такі факти та відповідні ним правовідносини. З трудової книжки вбачається, що [PERSON] з 01.08.1997 року працював у Публічному акціонерному товаристві «Таврійська будівельна компанія» на посаді електромонтера. Наказом № 64 к/зв від 27.06.2014 року [PERSON] було звільнено з роботи з 29.06.2014 року за власним бажанням у зв'язку з виходом на пенсію за ст. 38 КЗпП України. З розрахункового листа [PERSON] за період з травня 2014 року по червень 2014 року вбачається, що заборгованість по заробітній платі складає 3219,26 грн. 21.08.2014 року [PERSON] звернувся до відповідача з заявою про надання наказу про прийняття на роботу та довідки по розмір нарахованої, але невиплаченої заробітної плати. Однак вимогу позивача було проігноровано. На адвокатський запит від 02.10.2014 року щодо витребування відомостей про нараховану, але не виплачену заробітну плату [PERSON] та відомостей про середню заробітну плату, ПАТ «Таврійська будівельна компанія» надало відповідь, що надати довідки не мають змоги у зв'язку зі збоєм роботи програмного забезпечення для видачі таких довідок. Згідно виписки по банківському рахунку [PERSON] № 1361281 від 20.11.2014 року підприємством 11.11.2014 року виплачено заборгованість по заробітній платі у розмірі 8459,12 грн. Згідно ч. 1 ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Відповідно ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. У п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24.12.1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» зазначено, що установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Відповідно до ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності. Оскільки відповідач відповідно до положень ст. 60 ЦПК України не довів наявність обставин, які за законом виключали б його відповідальність перед працівником, підстав для звільнення його від вказаної вище відповідальності суд не вбачає. Враховуючи, що [PERSON] був звільнений 29.06.2014 року, суд дійшов висновку, що позов в частині виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні обґрунтований та підлягає задоволенню. Згідно п. 21 постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24.12.1999 року, при визначенні середньої заробітної плати слід виходити з того, що в усіх випадках, коли за чинним законодавством вона зберігається за працівниками підприємств, установ, організацій, це слід робити відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100. У відповідності до пункту 8 розділу IV зазначеного Порядку, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Таким чином, середній заробіток позивача за час затримки розрахунку при звільненні необхідно розраховувати наступним чином: 3219,26 грн. (нарахована оплата за травень 2014 року) + 3219,26 грн. (нарахована оплата за червень 2014 року) = 6438,52 грн. : 42 (кількість фактично відпрацьованих робочих днів у періоді) = 153,3 грн. (середньоденна заробітна плата). Кількість робочих днів з 01.07.2014 року по 10.11.2014 року включно - 94, середній заробіток [PERSON] складає 14410,20 грн. (6438,52:42=153,3?94). Зазначена сума підлягає стягненню з відповідача. За ст. 34 ЗУ «Про оплату праці» компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати, проводиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством. У випадках порушення встановлених строків виплати заробітної плати працівникові надається право на компенсацію відповідно до Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати», за яким компенсація громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами в цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії, соціальні виплати, стипендії, заробітна плата та інші. Відповідно до Положення про порядок компенсації працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів її виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 грудня 1997 року № 1427 (зі змінами, внесеними згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 23 квітня 1999 року № 692), компенсація провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати заробітної плати, нарахованої працівникові за період роботи, починаючи з 1 січня 1998 року, якщо індекс цін на споживчі товари і тарифів на послуги за цей період зріс більш як на один відсоток. Сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованої, але не виплаченої працівникові заробітної плати за відповідний місяць (після утримання податків і платежів) на коефіцієнт приросту споживчих цін. Коефіцієнт приросту споживчих цін визначається як різниця між часткою від ділення індексу споживчих цін в останній місяць перед виплатою суми заборгованості на індекс споживчих цін у тому місяці, за який виплачується заробітна плата, та коефіцієнтом 1. Сума інфляційних становить 783,42 грн. (379,76 грн. + 403,66 грн.): (3219,26 грн. х (1,038 х 1,01 х 1,004 х 1,008 х 1,029 х 1,024) - 3219,26 = 379,76 грн.) (5239,86 грн. х (1,01 х 1,004 х 1,008 х 1,029 х 1,024) - 5239,86 = 403,66 грн.) На підставі ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягають стягненню судові витрати, які складаються із судового збору в розмірі 243,60 грн. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial