Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-20 00:00:00

Представник позивача, уточнив позовні вимоги, звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON], третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору на стороні відповідача - Орган опіки та піклування Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради про виселення та просить суд виселити без надання іншого житла [PERSON], [PERSON], [PERSON], [INFO] з квартири за адресою: [ADDRESS] та стягнути з відповідачів витрати по сплаті судового збору в рівних частинах по 57 (п'ятдесят сім) гривень 35 копійок. Представник позивача у судове засідання з'явився. Позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити в повному обсязі. Відповідач [PERSON] у судове засідання з'явилася. Проти задоволення позовних вимог не заперечує. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився. Про час та місце слухання справи був повідомлений у встановленому законом порядку. Про причини своєї неявки суд не сповістив. Представник Органу опіки та піклування Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради у судове засідання з'явився. Заперечує проти задоволення позову, посилаючись на те, що у зазначеній квартири зареєстрована неповнолітня дитина. Вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовна заява підлягає задоволенню. Судом встановлено, що відповідно до рішення загальних зборів акціонерів від 29.04.2013 р. № 3Б-3/2013 Публічне акціонерне товариство «Ерсте Банк» було перейменовано у Публічне акціонерне товариство «Фідокомбанк», яке є повним правонаступником АТ «Ерсте Банк», зміни зареєстровані 05.06.2013 року. 22.08.2007 року ВАТ «Ерсте Банк» укладено Кредитний договір № 014/1581/74/04165 з [PERSON], відповідно до умов якого [PERSON] отримала кредит в сумі 80000 доларів США на строк користування кредитними коштами до 21 серпня 2027 року включно зі сплатою 11,8 % річних. Кредитні кошти були призначені для придбання двокімнатної квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS]. Відповідно до п. 5.2 кредитного договору Позичальник зобов'язався щомісячно, до 15 числа кожного місяця, наступного за місяцем отримання кредиту, здійснювати часткове погашення кредиту та відсотків, відповідно до затвердженого графіку. Однак свої зобов'язання виконував неналежним чином, в зв'язку з цим, відповідно до п. 6.5 кредитного договору ВАТ «Ерсте Банк» має право вимагати дострокового погашення або стягнення заборгованості за кредитом, включаючи нараховані відсотки і штрафні санкції, а Позичальник відповідно до п. 5.6 Кредитного договору, зобов'язаний їх сплатити. Враховуючи порушення умов кредитного договору АТ «Ерсте Банк» 08.02.2010 року було подано позов до Малиновського районного суду м. Одеси про стягнення боргу в сумі 705 354, 22 гривень. 26.01.2011 року Малиновським районним судом м. Одеси було прийнято заочне рішення, яким позов банку задоволено та стягнуто з [PERSON] та поручителів борг в сумі 705 354, 22 гривень. 19.05.2011 року судом було видано виконавчі листи. В ході здійснення виконавчого провадження про стягнення з [PERSON] боргу, Першим Малиновським відділом державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції було звернуто стягнення на належну їй квартиру за адресою: [ADDRESS], яка знаходилася в іпотеці АТ «Ерсте Банк». 28.05.2012 р. в зв'язку з не продажем зазначеної квартири на прилюдних торгах, вказана квартира за постановою ВДВС була передана АТ «Ерсте Банк» як стягувану в рахунок погашення боргу за ціною, якою вона передавалася на реалізацію - 383 106, 49 гривень. 01.06.2012 р. приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Сегеченко І.М. було видано ПАТ «Ерсте Банк» свідоцтво про право власності на квартиру за адресою: [ADDRESS], що підтверджується свідоцтвом про право власності від 01.06.2012 р., зареєстроване в реєстрі за № 680. Таким чином, [PERSON] втратила право власності на зазначену квартиру, а відповідно втратила право користування нею. Також в зв'язку з цим, втратили право користування квартирою інші мешканці, які проживають разом з нею. Згідно з частиною 2 ст. 39 Закону України «Про іпотеку» одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки, суд за заявою іпотеко держателя вправі винести рішення про виселення мешканців, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення. Відповідно до частини 1 ст. 40 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться в порядку встановленому законом. Після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити жилий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Частиною першою - третьою ст. 109 Житлового кодексу України встановлено, що виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку. Громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду. Звернення стягнення на передане в іпотеку жиле приміщення є підставою для виселення всіх громадян, що мешкають у ньому, за винятком, встановленими законом. Після прийняття кредитором рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов`язані на письмову вимогу іпотеко держателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги, якщо сторонами не погоджено більший строк. Якщо громадяни не звільнять жиле приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Згідно роз`яснень, викладених у пункті 43 постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних відносин», при розгляді позову іпотекодержателя про виселення мешканців із житлового будинку чи житлового приміщення в разі задоволення вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки суд має враховувати таке. Згідно з частиною четвертою статті 9, статті 109 Житлового кодексу України, статтей 39-40 Закону України «Про іпотеку» виселення мешканців із житлового будинку чи житлового приміщення, яке є предметом іпотеки, проводиться в порядку, встановленому законом. При цьому суд за заявою іпотекодержателя одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки за наявності підстав, передбачених законом, ухвалює рішення про виселення мешканців цього житлового будинку чи житлового приміщення. При цьому примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду тільки за певних умов: якщо мешканці добровільно не звільнили житловий будинок чи житлове приміщення, на яке звернуто стягнення як на предмет іпотеки, протягом одного місяця з дня отримання письмової вимоги іпотекодержателя або нового власника або в інший погоджений сторонами строк. Таким чином, законом передбачено, що місячний строк для добровільного виселення встановлюється з дня отримання іпотекодавцем письмової вимоги іпотеко держателя. Із матеріалів справи убачається, що 21.05.2013 р. АТ «Ерсте Банк» на адресу [PERSON] направлено вимогу про виселення з вимогою добровільно звільнити квартиру. Однак 01.07.2013 р. зазначені листи повернулися на адресу банку за закінченням терміну зберігання. Судом встановлено, що відповідачем [PERSON] було неправомірно зареєстровано свого неповнолітнього сина - [PERSON], [INFO], який відповідно до поданих відповідачем документів суду, був зареєстрований по вказаній адресі - 09.08.2013 р., на здійснення реєстрації якого відповідач не мала ніякого права, так як втратила право власності та право користування спірною квартирою. Оскільки між сторонами дійсно виник спір, що не заперечувалось сторонами, а виселення, фактично є підставою для позбавлення особи права користування житловим приміщенням, суд вважає що заявлена позовна вимога є обґрунтована та така, що підлягає задоволенню. Як наводить ст. 88 ч.1 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. З огляду на задоволення позову у повному обсязі, суд вважає обґрунтованим стягнути з відповідачів [PERSON] та [PERSON] на користь позивача Публічного акціонерного товариства «Фідокомбанк» понесені судові витрати, а саме: суму оплаченого судового збору (державного мита) в рівних частинах по 57 (п'ятдесят сім) гривень 35 копійок.

Outcome: approved