Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-13 00:00:00

Представник Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» (далі - ПАТ КБ «Приватбанк» або позивач) у квітні 2015 року звернувся до суду із позовною заявою, в якій просив суд стягнути з відповідача [PERSON] заборгованість у розмірі 14141,30 грн. за кредитним договором № б/н від 17.12.2006 року. В обгрунтування позову послався на те, що відповідно до укладеного договору № б/н від 17.12.2006 року відповідач [PERSON] отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Свої зобов'язання за вказаним договором відповідач належним чином не виконала, внаслідок чого станом на 15.12.2014 року у неї утворилась вказана заборгованість. Представник відповідача подав до суду письмові заперечення, в яких зазначив про необґрунтованість та недоведеність позовних вимог, а також про сплив строку позовної давності. Ухвалою від 17.08.2015 року провадження у справі було зупинено до набрання законної сили судовим рішенням у цивільній справі № 2-8754/2011 за позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ТОВ «Українське фінансове агентство «Верус», [PERSON] про стягнення заборгованості. Ухвалою від 23.08.2018 року провадження у справі було поновлено. Представник позивача в судове засідання не з'явився, надав заяву, згідно якої позовні вимоги банку підтримує в повному обсязі, просить провести судовий розгляд за його відсутності. Представник відповідача надав клопотання про застосування строку позовної давності, просив провести судовий розгляд за його відсутності та в задоволенні позову відмовити. Суд, дослідивши зміст позовних вимог та подані сторонами докази, встановив наступні обставини по справі. 17.12.2006 року між ПАТ КБ « Приватбанк» та [PERSON] був укладений кредитний договір, згідно якого відповідач отримав кредит у розмірі 1250,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Згідно умов укладеного договору Договір складається з Заяви позичальника, Умов та правил надання Банківських послуг. Відповідно до Умов, погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати, Позичальник повинен надавати Банку грошові кошти (мінімальний платіж) для погашення заборгованості за Кредитом, яка складається із заборгованості за Кредитом, за відсотками, комісією, а також інших витрат згідно Умов. Своїм особистим підписом [PERSON] ствердила, що дана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною картою, а також Тарифами банка, з якими вона ознайомилася і згодна, становить між нею та Банком договір про надання банківських послуг. Відповідно до ст. 634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. На підставі ч.1 ст. 634 ЦК України, підписавши Заяву позичальника, відповідач приєднався до запропонованих банком Умов та Правил надання банківських послуг. За ч.1 ст.1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором кредитодавець зобов'язується надати грошові кошти позичальнику у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до п.6.5 Умов та правил надання банківських послуг обов'язком Клієнта є «погашати заборгованість за Кредитом, відсотками за його використання, по перевитраті платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим Договором». Відповідно до п.5.4 розділу 11 Умов та правил надання банківських послуг (Правил Користування Платіжною картою) «термін погашення по Кредиту (кредитний ліміт, кредитна лінія) за платіжними картками без встановленого мінімального обов'язкового платежу проводиться в наступному порядку: термін погашення відсотків по Кредиту - щомісяця за попередній місяць. Термін погашення Кредиту - в повному обсязі не пізніше останнього дня місяця, зазначеного на платіжній картці (у полі Month) ». Відповідно до п.6.6 Умов та правил надання банківських послуг обов'язком Клієнта є у разі невиконання зобов'язань за Договором, на вимогу Банку виконати зобов'язання з повернення Кредиту ( у т.ч. простроченого Кредиту та Овердрафту), оплати винагороди Банку. Відповідно до п.8.6 Умов та правил надання банківських послуг при порушенні Клієнтом строків платежів по будь-якому з грошових зобов'язань, передбачених цим договором більш ніж на 120 днів, Клієнт зобов'язаний сплатити Банку штраф в розмірі 500 грн. + 5% від суми позову. Згідно ст. 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Позивач зазначає, що станом на 15.12.2014 року у відповідача утворилась заборгованість 42002,65 грн., яка складається з 41435,53 грн. - заборгованість за кредитом, 567,12 грн. - по процентам за користування кредитом. Від цієї суми заборгованості необхідно відняти суму у розмірі 29010,94 грн., яка була задоволена рішенням Дзержинського районного суду міста Харкова від 03.02.2012 року. Також стягненню підлягають штраф у розмірі 500,00 грн (фіксована частина) та 649,59 грн. штраф (процентна складова). Отже, заборгованість до стягнення на думку позивача становить 14141,30 грн. Заочне рішення Дзержинського районного суду міста Харкова від 03.02.2012 року у справі № 2-8754/2011, на яке посилається позивач в обґрунтування позовних вимог, було скасовано ухвалою Дзержинського районного суду міста Харкова від 21.05.2015 року в порядку перегляду за заявою відповідача [PERSON] Рішенням апеляційного суду Харківської області від 16.06.2016 року у справі № 2-8754/2011 з [PERSON] було стягнуто на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 17.12.2006 року, яка визначена станом на 12.09.2011 року у розмірі 29210,94 грн., з яких заборгованість за кредитом 26776,63 грн., заборгованість за процентами - 567,12 грн., штраф - 500 грн. (фіксована частина), штраф - 1367,19 грн. (процентна складова). При цьому апеляційним судом було встановлено, що «у вересні 2008 року [PERSON] було видано додаткову платіжну картку [NUMBER] в межах Договору про надання банківських послуг, референс договору № SAMDN12000010571548. За допомогою вказаної карти, остання здійснювала транзакції та операції по рахунку (зняття грошових коштів, перерахування та поповнення рахунку). Даний факт вбачається з виписки по особовому рахунку, а також повністю відображається у розрахунку заборгованості. Як вбачається зі скріншоту (наявний в матеріалах справи), строк дії додаткової картки по вищевказаному договору складає до 01/10 (січень 2010 року)». Відповідно до ч.4 ст.82 Цивільного процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до п.3.1.1 розділу 11 Умов та правил надання банківських послуг (Правил користування платіжною картою) «Термін дії Карти зазначений на лицьовій стороні Картки (місяць і рік). Карта дійсна до останнього календарного дня вказаного місяця». Виходячи з цього, видана відповідачу [PERSON] додаткова платіжна картка [NUMBER] діяла до 31.01.2010 року. Докази видачі відповідачу платіжної карти з новим строком дії у справі відсутні. За п.3.4 Умов та правил надання банківських послуг «Клієнт або його довірена особа використовують платіжні карти в розмірі Платіжного ліміту відповідного Картрахунку, як засіб для безготівкових розрахунків за товари (послуги), для перерахування коштів з Картрахунків на рахунки інших осіб, а також як засіб для отримання готівкових грошових коштів в касах банків, фінансових установ, через банкомати, і здійснення інших операцій, передбачених угодами сторін та законодавством України». Згідно довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної карти від 14.01.2015 року клієнта [PERSON] станом на 18.12.2006 року банком встановлено кредитний ліміт 15000,00 грн., а станом на 06.02.2009 р кредитний ліміт знижено до 14900,00 грн. Докази наступного збільшення розміру кредитного ліміту відсутні. Як зазначає позивач у розрахунку, в період з 12.09.2011 року до 15.12.2014 року сальдо поточної заборгованості відповідача саме за кредитом збільшилось до 26435,53 грн. Згідно до розділу 2 «Терміни та поняття» Умов та правил надання банківських послуг «кредит (кредитна лінія, кредитний ліміт) - розмір грошових коштів, наданих Банком Клієнту на строк, обумовлений в Договорі, на умовах платності і зворотності», «прострочений кредит - кредитні кошти, які були надані Держателю платіжної карти і не були повернуті Банку в строк, передбачений Договором». За таких обставин суд вважає, що відсутні докази збільшення заборгованості по кредиту в період з 12.09.2011 року до 15.12.2014 року на суму 12991,71 грн., оскільки відповідач після 31.01.2010 року не мав можливості користуватись платіжною картою, строк дії якої сплив 31.01.2010 року, і оплачувати з її допомогою товари (послуги). Також позивач не надав доказів на користь того, що відповідач [PERSON] отримала додаткові кредитні кошти в період з 12.09.2011 року до 15.12.2014 року іншим шляхом. При цьому кредитний ліміт за даним договором, в межах якого відповідач могла отримати кредитні кошти, починаючи з 06.02.2009 року також не збільшувався. У зв'язку із цим суд критично ставиться до наданого позивачем розрахунку позовних вимог, оскільки він не підтверджується письмовими доказами по справі. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності. Відповідно до ч.3 ст.12 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Ст. 76 Цивільного процесуального кодексу України встановлює перелік доказів у цивільному процесі, а саме: письмові, речові і електронні докази; висновки експертів; показання свідків. За ст. 95 Цивільного процесуального кодексу України письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього. Учасники справи мають право подавати письмові докази в електронних копіях, посвідчених електронним цифровим підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до закону. Електронна копія письмового доказу не вважається електронним доказом. Відповідно до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» первісні документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Позивач не надав суду належних та допустимих доказів, а саме первісних документів, що підтверджували б факт отримання відповідачем в період з 12.09.2011 року до 15.12.2014 року додаткових кредитних коштів за кредитним договором № б/н від 17.12.2006 року. Розрахунок заборгованості є лише формою пояснень сторони, які викладено у відповідному вигляді для полегшеного сприйняття таких первісних документів в їх сукупності, а тому він сам по собі не є доказом. Разом з тим заборгованість по кредиту за період до 12.09.2011 року включно в повному обсязі стягнута з відповідача рішенням апеляційного суду Харківської області від 16.06.2016 року у справі № 2-8754/2011. Суд також зазначає, що рішенням апеляційного суду Харківської області від 16.06.2016 року у справі № 2-8754/2011 з відповідача вже було стягнуто заборгованість за процентами - 567,12 грн., штраф - 500 грн. (фіксована частина), штраф - 1367,19 грн. (процентна складова), які суми знов вимагає до стягнення позивач, а тому вони не підлягають повторному стягненню в даній справі. Таким чином, суд дійшов висновку, що у задоволенні позову необхідно відмовити у зв'язку із його недоведеністю. В силу цього клопотання представника відповідача про застосування позовної давності задоволенню не підлягає. За ч.1 ст.141 Цивільного процесуального кодексу України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, в силу чого його необхідно покласти на позивача.

Outcome: dismissed