Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-24 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду із позовом до відповідача про стягнення суми боргу за кредитним договором, посилаючись на те, що КБ «Приватбанк» уклав із відповідачем кредитний договір 18 січня 2011 року, за яким відповідач отримав кредит у розмірі 5000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі, визначеному умовами кредитування. Відповідач підтвердив свою згоду на прийняття Умов надання банківських послуг, Правил користування платіжною карткою та Тарифів банку, відповідно до яких кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку, який може у будь-який момент змінити його, на що погоджується клієнт банку. Порядок нарахування та умови погашення кредиту, відсотків та відповідальність за порушення кредитного договору передбачена положеннями такого договору, за якими банк може змінити відсоткову ставку шляхом повідомлення позичальника. Також з 1 березня 2019 року за п. 2.1.1.2.12 Умов та правил надання банківських послуг через порушення зобов`язань щодо повернення кредиту, сплати процентів за користування кредитом, неустойки та виконання інших зобов`язань, починаючи з 181-го дня з моменту порушення зобов`язань позичальник зобов`язується сплатити на користь позивача борг по кредиту, а також проценти від суми неповернутого в строк кредиту, які за ч. 2 ст. 625 ЦК встановлюються за домовленістю сторін у відсотках від простроченої суми боргу в розмірах: 86,4% - для картки «Універсальна»; 84,0% - для картки «Універсальна Голд». Однак відповідач не виконав своїх зобов`язань, на підставі чого заборгував банку суми з повернення кредиту, відсотків, неустойки на загальну суму 12264,84 грн. Враховуючи, що добровільно сплатити суму боргу відповідач не бажає, представник позивача просив стягнути з відповідача заборгованість у вказаному розмірі разом із судовими витратами на користь банку. Представник позивача, який діє на підставі довіреності, Кіріченко В. М., у судове засідання не з`явився, надавши суду заяву з проханням вирішити спір за його відсутності, наполягаючи при цьому на задоволені позову та не заперечуючи проти ухвалення заочного рішення по справі. Відповідач у судове засідання не з`явився за невідомих суду причин повторно, будучи повідомленим про час та місце слухання справи належним чином, не надавши суду заяву з проханням вирішити спір у його відсутність. За ч. 4 ст. 223 ЦПК суд ухвалив заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає поданий позов таким, що підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних міркувань. Згідно із ст. 526 Цивільного кодексу України (далі за текстом рішення - ЦК) зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). За змістом ст. 634 ЦК договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. На підставі ст. 1054 ЦК за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. За ст. 1048 ЦК позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Згідно із ст. 1049 ЦК позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику в строк та в порядку, що встановлені договором. На підставі ст. 610 ЦК порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Відповідно до ст. 625 ЦК боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. На підставі ст. 549 ЦК неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Факт укладення договору кредитування 18 січня 2011 року між сторонами по справі підтверджується копією заяви позичальника від 18 січня 2011 року про надання [PERSON] в КБ «Приватбанк» кредитного ліміту на банківську картку зі сплатою відсотків за використання грошових коштів в передбаченому Тарифами банку розмірі, що також підтверджується Тарифами банку, розрахунком заборгованості позивача та випискою з карткового рахунку позичальника. При цьому своїм підписом відповідач підтвердив своє ознайомлення та згоду на Умови надання банківських послуг, Правила користування платіжною карткою та Тарифи банку, що є разом із заявою позичальника договором кредитування, а також зобов`язався регулярно ознайомлюватись з їх зміною (а. с. 7-10, 13, 14, 47-49). За умовами кредитування за договором від 18 січня 2011 року, вбачається, що відсоткова ставка за користування наданим кредитом складає з 1 квітня 2015 року 43,2 % річних, а також нараховується пеня в розмірі 0,24 % від суми загальної заборгованості та 100 грн. щоразу при наявності прострочення за кредитом на суму 100 грн. та більше (а. с. 14). Факт встановлення кредитного ліміту банком відповідачу в розмірі 5000 грн. 18 червня 2016 року підтверджується наданими представниками ПАТ «КБ «Приватбанк» відомостями (а. с. 12). Видача позичальнику кредитних карток 26 березня 2016 року строком дії до березня 2020 року та 22 листопада 2018 року строком дії до жовтня 2022 року за умовами кредитного договору від 18 січня 2011 року також підтверджується інформацією банку (а. с. 11). Відповідно до п. 2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 Умов та правил надання банківських послуг підписання кредитного договору позичальником підтверджує його згоду на визначення банком кредитного ліміту, який може бути в будь-який момент змінений банком (а. с. 31). Суд зауважує, що за п. 1.1.6.1, 1.1.6.2 таких Умов банк може проводити зміни Тарифів за договором кредитування шляхом сповіщення позичальника про зміни договору через оголошення на сайті банку чи іншими каналами зв`язку, а при продовженні позичальником користування послугами банку вважається, що клієнт прийняв змінені умови кредитування (а. с. 25). Зміна назви юридичної особи позивача на Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» підтверджується випискою з єдиного державного реєстру юридичних осіб та статутом АТ «КБ «Приватбанк» (а. с. 44, 45-46). На підставі ст. 599 ЦК зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином, тому, враховуючи умови договору від 18 січня 2011 року, суд дійшов висновку, що угода між сторонами про надання кредиту є чинною, тому повинна виконуватись згідно діючого законодавства та умов укладеного між сторонами договору. За довідкою-розрахунком позивача вбачається, що у відповідача мається заборгованості перед КБ «Приватбанк» за кредитним договором від 18 січня 2011 року у загальному розмірі 12264,84 грн., з яких заборгованість по кредиту 7286,92 грн., заборгованість по відсотках за ст. 625 ч. 2 ЦК 2619 грн., борг з пені 2358,92 грн., що також підтверджується випискою з банківського рахунку [PERSON] (а. с. 7-10, 47-49). Таким чином факт наявності заборгованості у позичальника у встановленому судом розмірі з кредиту в сумі 7286,92 грн. підтверджується умовами договору кредитування від 18 січня 2011 року. При цьому суд зазначає, що надані суду представниками позивача матеріали наявного позову, зокрема, Умови надання банківських послуг за договором кредитування від 18 січня 2011 року, не містять положень на підтвердження узгодження між сторонами того, що позичальник в разі порушення зобов`язань щодо повернення кредиту, сплати процентів за кредитом, неустойки, починаючи 181-го дня з моменту порушення зобов`язується сплатити банку такий борг з кредиту, а також нараховані відсотки від суми неповернутого кредиту за ст. 625 ч. 2 ЦК в розмірі 86,4% річних для карти «Універсальна» (Розділ 2.1.1 «кредитні картки), оскільки у справі не виявлено аналогічний за змістом п. 2.1.1.2.12 договору, на який посилався представник позивача, як на підставу нарахування позичальнику відсотків за користування кредитом в розмірі 86,4% річних за порушення зобов`язання за умовами договору кредитування (а. с. 15-39). Враховуючи наведене,\~у суду\~відсутні підстави\~для задоволення\~вимог банку\~в частині\~стягнення з\~відповідача заборгованості\~за відсотками,\~нарахованими відповідачу\~на підставі\~ст.\~625\~ч.\~2\~ЦК в\~сумі 2319\~грн.\~через не\~доведеність обґрунтованості\~таких вимог,\~оскільки правомірність нарахування 86,4% річних позичальнику не було підтверджено позивачем. Суд також звертає увагу на те, що до правовідносин, які склались між сторонами, необхідно застосувати положення Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», за ст. 2 якого зазначено, що на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов`язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція. На виконання Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» було видано Розпорядження № 1275-р від 2 грудня 2015 року Кабінету Міністрів України, відповідно до п. 20 ч. 1 «Переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція» місто Маріуполь Донецької області було віднесено до Переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція. Таким чином судом було встановлено, що на відповідача, який зареєстрований в [ADDRESS] , розповсюджуються норми Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», оскільки відповідного Указу Президента про її завершення на території Донецької області не було видано. З урахуванням наведеного, суд вважає необхідним відмовити позивачу у його вимогах до відповідача щодо стягнення сум неустойки у вигляді пені за порушення виконання зобов`язання за кредитним договором, що були наховані представниками банку після 14 квітня 2014 року та при поданні до суду вказаного позову, оскільки зазначені вимоги банку суперечать ст. 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції». Отже, виходячи з наведеного, вимоги банку про стягнення з позичальника пені в сумі 2358,92 грн. також не підлягають задоволенню. Підсумовуючи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ПАТ «КБ «Приватбанк», заявлені до відповідача, підлягають частковому задоволенню шляхом стягнення на користь банку з позичальника боргу за кредитним договором від 18 січня 2011 року в розмірі 7286,92 грн. На підставі п. 36 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10 від 17 жовтня 2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» вимога пропорційності присудження судових витрат при частковому задоволенні позову застосовується незалежно від того, за якою ставкою сплачено судовий збір (навіть, якщо його було сплачено за мінімальною ставкою, визначеною Законом України «Про судовий збір»). Таким чином відповідно до ст. 141 ЦПК на користь позивача з відповідача підлягають стягненню витрати банку по сплаті судового збору відповідно до частки задоволених позовних вимог, що дорівнює 1248,86 грн. (7286,92 / 12264,84 х 2102 = 1248,86).

Outcome: partial