Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-01 00:00:00

Представник позивача у зміненій позовній заяві та в судовому засіданні просить суд стягнути з відповідача в користь позивача борг в сумі 140477,00 гривень, курсову різницю в сумі 272690,60 гривні, 3% річних від суми боргу - 8555,63 гривні та судові витрати по справі, покликаючись на те, що 21.08.2012 року між позивачем [PERSON] та [PERSON] і відповідачем [PERSON] було укладено договір позики на підтвердження чого останніми надано позивачу розписку, у якій зазначено, що позичальники мають перед позикодавцем грошовий борг у розмірі 140477,00 гривень, який зобов'язались повернути до 31.12.2013 року. Також сторони погодили, що сума боргу прив'язана до курсу долара США. Крім цього, сторони передбачили, що в разі небажання, неспроможності або відсутності [PERSON] чи [PERSON] кошти будуть повернуті у будь-якому випадку одним із них. Проте, позичальники порушили взяті на себе зобов'язання, щодо повернення позики та не повернули її суму позичальнику-позивачу у визначений в розписці строк. Тому представник позивача вважає, що права позивача порушені відповідачем [PERSON], тому він змушений звертатись до суду з даним позовом. Представник відповідача в судовому засіданні позову не визнав, вважає позовні вимоги не обґрунтованими та надуманими, оскільки відповідач у позивача грошових коштів не позичав, договір позики між сторонами відсутній. Хоча і визнав, що у відповідача існував на момент написання розписки борг перед позивачем. Представник відповідача просить відмовити в задоволенні даного позову, так як позивач та його представник не правильно визначили правову природу спірних правовідносин, які не мають ознак договору позики. Заслухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення, виходячи із наступного: відповідно до ст.509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених ст.11 цього Кодексу. Зобов'язання має грунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Відповідно до ст.ст.525, 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. В судовому засіданні встановлено, що 21.08.2012 року [PERSON] та [PERSON] було надано позивачу [PERSON] розписку, у якій зазначено, що відповідач та [PERSON] мають перед позивачем грошовий борг у розмірі 140477,00 гривень, який зобов'язались повернути до 31.12.2013 року. Також сторони даною розпискою погодили, що сума боргу прив'язана до курсу долара США та передбачили, що в разі небажання, неспроможності або відсутності [PERSON] чи [PERSON] кошти будуть повернуті у будь-якому випадку одним із них. Дані обставини визнаються представником відповідача і не потребують доказування відповідно до вимог ст.61 ч.1 ЦПК України. Позицію висловлену в судовому засіданні представником відповідача стосовно того, що позов пред'явлено до неналежного відповідача [PERSON], оскільки розписку крім нього позивачу надавав ще і [PERSON] суд вважає хибною, так як згідно ст.543 ч.1 ЦК України у разі солідарного обов'язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. На даний час відповідач [PERSON] не виконав свої зобов'язання по погашенню наявного перед позивачем боргу, про який йдеться в розписці від 21.08.2012 року, що також не заперечується представниками сторін. З вищевказаної розписки вбачається, що відповідач грошовий борг у розмірі 140477,00 гривень зобов'язався повернути позивачу до 31.12.2013 року. А, тому, суд вважає, що посилання представника відповідача на те, що договір позики між сторонами не укладався тому в даному випадку вбачається інша правова природа спірних правовідносин і при вирішенні даного спору не можуть бути застосовані правові норми, передбачені ст.ст.1046, 1047 ЦК України заслуговують на увагу. Одночас, суд вважає, що посилання позивача на норму матеріального права не є визначальним при вирішенні судом питання про те, яким законом слід керуватись при вирішенні спору. Дана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України у справі №6-90цс13 від 18.09.2013 року та застосована апеляційним судом Тернопільської області при вирішенні справи №597/517/15-ц 06.08.2015 року. Враховуючи вищевикладене, грошове зобов'язання з повернення боргу наявного у відповідача перед позивачем в разі неукладення договору позики, є зобов'язанням, у разі не виконання якого застосовуються положення ст.625 ч.2 ЦК України - боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином, відповідач, який прострочив виконання грошового зобов'язання на суму 140477,00 гривень, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу та 3% річних від простроченої суми боргу, що становить 8555,63 гривні. Що стосується вимоги представника позивача щодо стягнення з відповідача на користь позивача курсової різниці, що становить 272690,60 гривні, суд приходить до переконання, що в задоволенні даної частини позову слід відмовити, оскільки відповідно до ст.ст.524 ч.1, 533 ч.1 ЦК України зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні та має бути виконане у гривні. Згідно ст.533 ч.2 ЦК України, якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. В судовому засіданні представником позивача не наведено підстав, що грошове зобов'язання відповідача перед позивачем містить визначення його грошового еквіваленту в іноземній валюті, також таких підстав не наведено в позовній заяві. Судом встановлено, що у відповідача перед позивачем існує грошове зобов'язання однак воно виражене у грошовій одиниці України - гривні. Згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Виходячи із вищенаведеного, суд вважає, що даний позов слід задоволити частково та стягнути з відповідача в користь позивача 140477,00 гривень боргу, 8555,63 гривні трьох відсотків річних та 1490,33 гривні судового збору, а всього стягнути з відповідача в користь позивача 150522,96 гривні. В решті позовних вимог позивачу слід відмовити за їх безпідставністю. Враховуючи положення ст.213 ЦПК України, згідно яких рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим, суд вважає, що виконав всі вимоги цивільного судочинства та вирішив дану справу згідно із законом. Рішення ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилались як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Outcome: approved