Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-29 00:00:00

Представник позивачки [PERSON] - адвокат Штендер М.В. звернувся до суду із зазначеним позовом, покликаючись на те, що [PERSON] , котра померла [INFO] , належала земля (середня земельна частка) площею 2,48 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості) на території Твіржанської сільської ради Мостиського району Львівської області (правонаступником якої є Мостиська міська рада Львівської області) відповідно до Сертифікату на право приватної власності на землю (середню земельну частку) серії РН №512807, виданого 28.02.2019 року на ім?я [PERSON] , зареєстрованого в Книзі записів сертифікатів на право приватної власності на землю (середню земельну частку) за №553. Вказує, що спадкодавець [PERSON] , за життя своїм майном не розпорядилася, заповіту не склала. Стверджує, що позивачка [PERSON] є рідною сестрою спадкодавця, котра у встановленому законом порядку прийняла дану спадщину, факт прийняття нею спадщини підтверджується поданою до нотаріуса заявою про прийняття спадщини та рішенням Мостиського районного суду Львівської області від 05.07.2018р. у справі №448/1111/17. Зазначає, що через відсутність оригіналу правовстановлюючого документу на зазначену спірну землю (середню земельну частку) позивачка позбавлена можливості реалізувати та оформити свої спадкові права в позасудовому порядку. З огляду на наведені обставини, просить суд ухвалити рішення, яким визнати за позивачкою [PERSON] право власності на спірну землю (середню земельну частку) площею 2,48 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості) на території Твіржанської сільської ради Мостиського району Львівської області (правонаступником якої є Мостиська міська рада Львівської області) в порядку спадкування за законом після смерті сестри [PERSON] . Позивачка [PERSON] в судове засідання не з`явилася, однак в матеріалах справи міститься ордер про надання правової допомоги, згідно якого її інтереси представлятиме представник адвокат Штендер М.В. Також в матеріалах справи міститься заява адвоката Штендера М.В., в якій такий зазначає, що підтримує позовні вимоги своєї довірительки, просить розглядати справу за наявними матеріалами та без його (представника) участі. Представник відповідача - Мостиської міської ради Львівської області в судове засідання не з`явився, проте подав заяву, в якій зазначив, що проти позову не заперечує та просить розглядати дану цивільну справу у його відсутності. Представник третьої особи - в.о. завідувача Мостиської державної нотаріальної контори Львівської області в судове засідання не з`явився, проте надіслав заяву-повідомлення №01-16/106 від 22.04.2020р.; копії сторінок спадкової справи №681/07, заведеної після смерті [PERSON] , котра померла [INFO] . Просив розглядати дану справу у його (представника) відсутності. Оскільки розгляд справи відбувся за відсутності учасників справи, то відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. У ч.4 ст.206 ЦПК України зазначено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, суд вважає, що у відповідності до вимог ст.ст.200, 206 ЦПК України у справі можливо ухвалити рішення про задоволення позову при проведенні підготовчого засідання. Згідно ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Частиною 1 статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Кожна сторона повинна довести обставин, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, що врегульовано частиною 3 ст.12 ЦПК України. Докази мають бути належними і допустимими у відповідності до вимог ст.ст.77-78 ЦПК України. Судом встановлено, що [INFO] відкрилась спадщина внаслідок смерті [PERSON] . До складу даної спадщини входить, в тому числі, право на землю (середню земельну частку) площею 2,48 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості) на території Твіржанської сільської ради Мостиського району Львівської області (правонаступником якої є Мостиська міська рада Львівської області) відповідно до Сертифікату на право приватної власності на землю (середню земельну частку) серії РН №512807, виданого 28.02.2019 року на ім?я [PERSON] , зареєстрованого в Книзі записів сертифікатів на право приватної власності на землю (середню земельну частку) за №553, що підтверджується довідкою виданою 13.03.2019р. Мостиською міською радою Львівської області за №2.17-526. Згідно копій сторінок спадкової справи №681/07, заведеної після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , позивачка [PERSON] , як спадкоємиця другої черги спадкування за законом, звернулась до Мостиської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, однак останній відмовлено у видачі Свідоцтва про право на спадщину за законом, оскільки не підтверджено факт родинних відносин. Так, як вбачається з матеріалів справи, зокрема копії рішення Мостиського районного суду Львівської області від 05.07.2018 року по справі №448/1111/17, - за позивачкою [PERSON] , [INFO] , визнано право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS] , в порядку спадкування після смерті [PERSON] . Згідно ч.4 ст.82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Зазначене судове рішення Мостиського районного суду Львівської області від 05.07.2018р. набрало законної сили та у відповідності до вимог ч.4 ст.82 Цивільного процесуального кодексу України, таке має преюдиціальний характер при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи, в тому числі при розгляді даної цивільної справи. Зокрема, даним рішенням встановлено, що: - спадкодавець [PERSON] за життя заповіту не складала, своїм майном не розпорядилася; - спадкоємців першої черги спадкування за законом немає; - спадкоємцем другої черги спадкування за законом є рідна сестра померлої - [PERSON] (позивачка у справі), яка у відповідності до вимог ст.ст.1269, 1270 ЦК України спадщину прийняла подавши у встановлений законом шестимісячний строк з часу відкриття спадщини до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Інших спадкоємців після смерті [PERSON] , які б претендували на спадщину, крім позивачки, немає. Отже, вказаним судовим рішенням встановлено, коло спадкоємців, які прийняли спадщину після смерті [PERSON] та протягом встановленого законодавством строку не заявили про відмову від такої. Спірна ж земля (середня земельна частка) не була предметом позову у даній цивільній справі №448/1111/17, через відсутність оригіналу правовстановлюючого документу на таку позивачка [PERSON] не може в позасудовому порядку в повній мірі оформити свої спадкові права, у зв`язку із чим звернулася до суду із зазначеним позовом. Вказані обставини сторонами не оспорюються та підтверджуються наявними у справі письмовими доказами, а саме: копією свідоцтва про смерть спадкодавця [PERSON] ; копією рішення Мостиського районного суду Львівської області від 05.07.2018 року по справі №448/1111/17 за позовом [PERSON] до Мостиської міської ради Львівської області, треті особи - Мостиська державна нотаріальна контора та Мостиська районна державна адміністрація Львівської області, про визнання права власності на майно колишнього колгоспного двору в порядку спадкування за законом; копіями сторінок спадкової справи №681/07, заведеної після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] ; копіями сторінок паспорта позивачки; іншими матеріалами справи. Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до іншої особи (спадкоємця). Згідно ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу (спадкоємці за законом). Правилами ст.1268 ЦК України встановлено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Прийнята спадщина визнається власністю спадкоємця з часу відкриття спадщини. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до ч.1 ст.1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Згідно ч.1 ст.1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно (ч.1 ст.1297 ЦК України). Оскільки у зв`язку з вищевикладеними обставинами питання про право позивачки на спірне майно землю (середню земельну частку) не може бути вирішено в позасудовому порядку, тому це питання повинно бути вирішено у судовому порядку шляхом визнання за нею (позивачкою) права на вищевказане майно. Статтею 55 Конституції України передбачено право кожного на захист своїх прав і свобод від порушень і протиправних посягань будь-якими не забороненими законом засобами. Згідно зі статтею 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є, зокрема, визнання права. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (стаття 328 ЦК України). Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Положення ст.ст.81, 131 ЗК України визначають, що громадяни України набувають право власності на земельні ділянки, в тому числі на підставі спадкування. Згідно ст.1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Відповідно до роз`яснень, що містяться в п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням його цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. Згідно п.11 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 N7 «Про судову практику у справах про спадкування» при вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право є сертифікат про право на земельну частку (пай). Права власника майна підлягають захисту шляхом пред`явлення позову про визнання права на належне йому майно за умови, якщо власник не може належним чином реалізувати свої правомочності у зв`язку з наявністю щодо цього права сумнівів або претензій з боку третіх осіб. З врахуванням викладеного, зокрема того, що судом достовірно встановлено, що позивачка [PERSON] є спадкоємцем другої черги спадкування за законом спадщини, яка відкрилась внаслідок смерті спадкодавця [PERSON] ; вона у передбачений законом спосіб (строк і порядок) прийняла дану спадщину; інших спадкоємців першої-другої черги спадкування за законом, які б прийняли спадщину судом не встановлено; до складу спадщини спадкодавця [PERSON] входить право на зазначену землю (середню земельну частку); право на спірну землю було посвідчене Сертифікатом на право приватної власності на землю (середню земельну частку), виданим і зареєстрованим у встановленому законом порядку, однак оригінал такого втрачено, суд приходить до висновку, що обраний позивачкою спосіб захисту своїх порушених прав як визнання за нею права власності на спадкове майно є таким, що відповідає характеру спірних правовідносин сторін та характеру самих порушених прав позивачки, а тому може бути застосований судом. Узагальнюючи, суд вважає, що є всі підстави для визнання за позивачкою [PERSON] права на спірну землю (середню земельну частку) в порядку спадкування за законом після смерті сестри - спадкодавця [PERSON] , котра померла [INFO] .

Outcome: approved