Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-11 00:00:00

Представник позивача Криворізького державного педагогічного університету (далі - КДПУ) Шрамко Я.В. звернувся до суду з позовною заявою 17 липня 2020 року, в якій просить суд стягнути з [PERSON] на користь Криворізького державного педагогічного університету заборгованість за навчання в загальному розмірі 3159 грн. 05 коп., яка включає: основну суму боргу з урахуванням індексу інфляції - 2829 грн. 67 коп., 3% річних - 55 грн. 71 коп., пеню - 273 грн. 67 коп.; стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 2102 грн. 00 коп. Пред`явлені вимоги мотивовано тим, що 01 лютого 2019 року між Державним вищим навчальним закладом «Криворізький державний педагогічний університет» та [PERSON] укладено договір №02-2493 про надання освітніх послуг. Відповідно до наказів Міністерства освіти і науки України від 15 травня 2018 року №477 «Про перейменування Державного вищого навчального закладу «Криворізький державний педагогічний університет», наказу ректора від 11 лютого 2019 року №71 «Про організацію роботи з перейменування університету», найменування Державного вищого навчального закладу «Криворізький державний педагогічний університет» змінено на Криворізький державний педагогічний університет. Відповідно до п.1 договору, позивач взяв на себе зобов`язання за рахунок відповідача здійснити його навчання за денною формою за освітньо-кваліфікаційним рівнем «бакалавр», починаючи з 3 курсу 6 семестру, за спеціальністю: 014.03 середня освіта (історія), спеціалізація основи правознавства. Строк навчання за погодженням сторін визначено з 01 лютого 2019 року по 30 червня 2020 року. Згідно з п.4 вказаного договору, відповідач повинен був вносити плату за отриману освітню послугу в розмірах та у терміни, встановлені договором, а саме загальна вартість послуг - 23 221 грн. 50 коп., вартість послуг за 2019 рік (лютий - грудень) - 13 932 грн. 90 коп., за 2020 рік (січень - червень) - 9288 грн. 60 грн. Однак, на підставі наказу №1074-с від 25 жовтня 2019 року [PERSON] відраховано з навчального закладу за невиконання індивідуального навчального плану. Розмір заборгованості [PERSON] за надані йому освітні послуги КДПУ становить 2785 грн. 57 коп., яку він не погасив протягом періоду з 01 лютого 2019 року по 30 червня 2020 року. На дотримання порядку досудового врегулювання спору, керівництво КДПУ направило на адресу [PERSON] претензію №31 за вих. №07-125/3 від 06 березня 2020 року на добровільне погашення заборгованості, яку ним проігноровано, у зв`язку з чим з метою стягнення наявної заборгованості та нарахованих на неї збитків згідно з ч.2 ст.625 ЦК України та пені в примусовому порядку представник позивача вимушений звернутись до суду з даним позовом. Ухвалою суду від 05 серпня 2020 року позов прийнято до розгляду з відкриттям спрощеного позовного провадження. Представник позивача Сириця Ю.В. правом на участь у судовому засіданні не скористалась, подавши заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала, проти ухвалення заочного рішення не заперечувала. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з`явився, причини неявки суду не відомі, повідомлений належним чином. Відзив на позовну заяву у встановлений судом строк він не подав, заяв про відкладення розгляду справи від нього до суду не надходило. Оцінюючи характер процесу, значення справи для сторін, обраний позивачем спосіб захисту, категорію та складність справи, а також враховуючи належне повідомлення відповідача, його неявку до суду без поважних причин, не подання відзиву у встановлений строк, суд постановив ухвалити по справі заочне рішення на підставі наявних доказів за відсутності заперечень з боку представника позивача проти заочного розгляду справи. Заяв, клопотань від учасників справи не надходило. Інші процесуальні дії не вчинялись. Дослідивши письмові докази по справі, надавши їм оцінку в сукупності, суд приходить до наступного висновку. Згідно із ч.1 ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. За змістом ч.1 ст.901, ч.1 ст.903 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Судом встановлено, що 01 лютого 2019 року між Державним вищим навчальним закладом «Криворізький держаний педагогічний університет» Міністерства освіти і науки України в особі ректора [PERSON] , що діяв на підставі наказу по університету від 07 березня 2017 року №92-к (виконавцем) та [PERSON] (замовником / одержувачем) укладено договір про надання освітніх послуг №О2-2493 (а.с.6), відповідно до п.1 якого предметом договору є надання освітніх послуг. Так, виконавець бере на себе зобов`язання за рахунок коштів замовника здійснити його навчання за освітньо-кваліфікаційним рівнем «бакалавр», починаючи з 3 курсу 6 семестру, з 01 лютого 2019 року по 30 червня 2020 року за спеціальністю: 014.03 Середня освіта (історія), спеціалізація - основи правознавства, денної форми навчання, для отримання ступеню вищої освіти - бакалавр. Відповідно до наказів Міністерства освіти та науки України від 15 травня 2018 року №477 «Про перейменування Державного вищого навчального закладу «Криворізький державний педагогічний університет» та від 04 лютого 2019 року № 123 «Про затвердження Статуту Криворізького державного педагогічного університету», а також наказу ректора від 11 лютого 2019 року №71 «Про організацію роботи з перейменування університету», найменування Державний вищий навчальний заклад «Криворізький державний педагогічний університет» змінено на Криворізький державний педагогічний університет (скорочене найменування - КДПУ). Згідно з п.9 договору, загальна вартість освітньої послуги за весь строк навчання становить 23 221 грн. 50 коп., з яких: за 2019 рік (лютий - грудень) - 13 932 грн. 90 коп., 2020 рік (січень - червень) - 9288 грн. 60 коп. Як визначено п.10 договору, замовник вносить плату щосеместрово безготівково не пізніше 10 числа місяця, за який здійснюється оплата. Розмір щомісячної плати за освітню послугу становить 1/10 частину від зазначеної вартості освітньої послуги за календарний рік. Як слідує з Витягу з наказу №1074-с від 25 жовтня 2019 року, [PERSON] - студента 4 курсу денної форми навчання групи ІП-16 спеціальності 014.03 Середня освіта (історія) ступеня вищої освіти «бакалавр» відраховано з КДПУ за невиконання індивідуального навчального плану - з 25 жовтня 2019 року (а.с.9). Зі звіту по студенту по оплаті за навчання (лютий - жовтень 2019 року) слідує, що [PERSON] зобов`язаний був вносити рівними частинами грошові кошти в рахунок оплати наданих йому навчальних послуг по 1548 грн. 10 коп. з лютого по вересень 2019 року та в сумі 1246 грн. 97 коп. в жовтні 2019 року, загалом в сумі 10 535 грн. 57 коп. станом на 28 травня 2019 року, в той час як фактично сплатив 7750 грн. (1550 грн. 11 лютого 2019 року та 6200 грн. 28 травня 2019 року). Таким чином, станом на 31 жовтня 2019 року заборгованість [PERSON] за надані йому освітні послуги становить 2 785 грн. 57 коп. (з розрахунку 10535,57 - 7750,00). Задля врегулювання виниклого між сторонами спору щодо погашення наявності заборгованості за надані освітні послуги в добровільному порядку, КДПУ за вих. №07-125/3 від 06 березня 2020 року на адресу відповідача направлено претензію на суму заборгованості за надання освітніх послуг в загальному розмірі 2785 грн. 57 коп. (а.с.11), яку ним залишено поза увагою. Відповідно до ч.2 ст.903 ЦК України, у разі неможливості виконати договір про надання послуг, що виникла не з вини виконавця, замовник зобов`язаний виплатити виконавцеві розумну плату. Якщо неможливість виконати договір виникла з вини замовника, він зобов`язаний виплатити виконавцеві плату в повному обсязі, якщо інше не встановлено договором або законом. Пунктом 11 договору передбачено, що за невиконання або неналежне виконання зобов`язань за цим договором сторони несуть відповідальність згідно з чинним законодавством України та цим договором. Відповідно до ст.611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, передбачені договором та законом. Як визначено п.12 договору, за несвоєчасну оплату освітніх послуг замовник сплачує виконавцю пеню в розмірі подвійної облікової ставки ГБУ, що діяла в період, за який сплачується пеня, від несплаченої суми за кожний день прострочення. Оскільки [PERSON] відрахований з КДПУ за порушення умов договору, покладені на нього зобов`язання належним чином не виконав, має заборгованість, яка станом на день ухвалення рішення не погашена, тому суд приходить до висновку про обґрунтованість пред`явлених КДПУ позовних вимог в частині стягнення суми основного боргу за договором №02-2493 від 01 лютого 2019 року про надання освітніх послуг в загальному розмірі 2785 грн. 57 коп. За положеннями ст.ст.525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається. Зокрема, ст.625 ЦК України врегульовано правові наслідки порушення грошового зобов`язання, які мають особливості. Так, відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Формулювання ст.625 ЦК України, коли нарахування процентів тісно пов`язується із застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів, а тому 3% річних не є неустойкою у розумінні положень ст.549 цього Кодексу. Отже, за змістом наведеної норми закону нараховані на суму боргу інфляційні втрати та 3% річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування ним утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Такі висновки суду узгоджуються з висновками Верховного Суду, викладеними в постанові від 17 червня 2020 року у справі №727/4474/17. У ч. 3 ст. 510 ЦК України визначено, що якщо кожна із сторін у зобов`язанні має одночасно і права, і обов`язки, вона вважається боржником у тому, що вона зобов`язана вчинити на користь другої сторони, і одночасно кредитором у тому, що вона має право вимагати від неї. Отже, грошовим слід вважати будь-яке зобов`язання, що складається, у тому числі, з правовідношення, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій відповідає кореспондуючий обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора. Таким чином, за прострочення виконання зобов`язань законодавством визначена відповідальність боржника, що дає позивачу право на стягнення коштів відповідно до ст. 625 ЦК України. Крім того, слід зазначити, що ст.625 ЦК України розміщена в розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України, а тому поширює свою дію на всі зобов`язання, якщо інше не передбачено в спеціальних нормах, які регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань. Як акцентує увагу Верховний Суд України в постанові від 20 лютого 2016 року у справі № 6-2759цс15, при розгляді справ про відповідальність за порушення грошового зобов`язання, передбачену ст.625 ЦК України, слід з`ясувати: чи існує зобов`язання між сторонами, чи це зобов`язання є грошовим, чи доведено наявність прострочення у виконанні зобов`язання, чи існують спеціальні норми, що регулюють ці правовідносини та виключають застосування цієї статті. За змістом ст.ст.524, 533 ЦК України, грошовим є зобов`язання, яке виражається в грошовій одиниці України (або грошовому еквіваленті в іноземній валюті), що також кореспондується з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною в постанові від 06.06.2012 року у справі № 6-49цс12. З огляду на викладене слід дійти висновку про те, що правовідносини, які склалися між сторонами на підставі укладеного ними договору з надання освітніх послуг, є грошовими зобов`язаннями. Зважаючи на таку юридичну природу правовідносин сторін як грошові зобов`язання, на них поширюється дія ч.2 ст. 625 ЦК України як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання. Враховуючи, що спір між сторонами виник з приводу неналежного виконання [PERSON] як замовником покладених на нього зобов`язань по оплаті за навчальні послуги, що надавались йому КДПУ, які в розумінні ст.ст.524,533 ЦК України є грошовими та виникли з договірних відносин, суд приходить до висновку, що до них можуть застосовуватися норми, що передбачають цивільну-правову відповідальність за невиконання грошового зобов`язання (ст.625 ЦК України), що не суперечить положенням Закону України «Про вищу освіту». Зважаючи на доведеність неналежного виконання відповідачем своїх зобов`язань по оплаті за навчання, дійсність розміру основної заборгованості в сумі 2785 грн. 57 коп., суд приходить до висновку про правомірність нарахування на неї позивачем інфляційних втрат та 3 % річних. Перевіряючи правильність наданих позивачем розрахунків, суд виходить з наступного. В ході судового розгляду встановлено, що відповідач [PERSON] свої зобов`язання належним чином не виконав, а саме не вніс повну оплату за надані йому послуги до моменту відрахування з навчального закладу, тобто до 25 жовтня 2019 року, а тому зобов`язання є простроченим з 26 жовтня 2019 року, тому 3% річних та індекс інфляції мають розраховуватись саме із вказаної дати. Враховуючи, що розрахунок позивачем проведено за період з 01 листопада 2019 року по 30 червня 2020 року, суд,

Outcome: approved