Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-18 00:00:00

Приватне виробниче і торгівельно-комерційне підприємство «Южторгпоставка», Товариство з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями «НЗ-ІНВЕСТ» звернулось до суду із позовом до [PERSON], Товариства з обмеженою відповідальністю «Отіс Тарда» про визнання договору недійсним та відступлення права вимоги від 25.09.2015 р., укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю «Отіс Тарда» та [PERSON]. Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями «НЗ-ІНВЕСТ»- залишено без розгляду. Уточнивши позовні вимоги, позивач - Приватне виробниче і торгівельно-комерційне підприємство «Южторгпоставка», посилається на те, що між Товариством з обмеженою відповідальністю «Отіс Тарда» та [PERSON] було укладено договір відступлення права вимоги від 25.09.2015 р., згідно якого Товариство з обмеженою відповідальністю «Отіс Тарда» передало, а [PERSON] прийняв права вимоги щодо усіх зобовязань, які випливають із договору про реалізацію інвестиційного проекту будівництва приміщення складу №18/05/2015 від 18.05.2015 р., який укладений між позивачем та відповідачем-2, в тому числі, але не виключно права передбачені підпунктом 2 пункту 2.1 договору про реалізацію інвестиційного проекту будівництва приміщення складу №18/05/2015 від 18.05.2015 р. З огляду на те, що заміна кредитора у зобовязанні відбулась без згоди боржника, як це встановлено п. 8.1. Договору, позивач вважає договір про відступлення права вимоги таким, що підлягає визнанню недійсним. [PERSON] звернувся до суду із зустрічною позовною заявою до Приватного виробничого і торгівельно - комерційного підприємства «Южторгпоставка», Товариства з обмеженою відповідальністю «Отіс Тарда» про визнання права власності на будівлі та споруди, що знаходяться по вул. Автотранспортній, 2 в м. Дніпропетровську та складаються : -Цех фарбування деталей з пластмаси [PERSON]. 2В-1, загальною площею 1352,0 кв.м., який складається з приміщення № 1 цех площею 813,2 кв.м., приміщення № 2 - компресорна площею 16,2 кв.м., приміщення № 3 сходова клітина площею 14,8 кв.м., приміщення № 4 туалет площею 5,0 кв.м. приміщення № 5 цех площею 425,7 кв.м., приміщення № 6 сходова клітина площею 15,0 кв.м., приміщення № 7 кабінет площею 14,5 кв.м., приміщення №8 кабінет площею 14,4 кв.м., приміщення № 9 побутова площею 14,5 кв.м.; -Склад логістики [PERSON]. 2Г-1, загальною площею 1366,0 кв.м., який складається з приміщення № 1 цех площею 433,0 кв.м., приміщення № 2 цех площею 610,8 кв.м., приміщення № 3 цех площею 215,1 кв.м., приміщення № 4 туалет площею 5,3 кв.м. приміщення № 5 сходова клітина площею 14,4 кв.м., приміщення № 6 коридор площею 22,7 кв.м., приміщення № 7 роздягальна-душ площею 34,3 кв.м., приміщення №8 побутове приміщення площею 30,3 кв.м.; -Склад-цех ДПК [PERSON]. 2Д-1, загальною площею 2179,2 кв.м., який складається з приміщення № 1 цех площею 404,4 кв.м., приміщення № 2 - цех площею 953,0 кв.м., приміщення № 3 кабінет площею 20,8 кв.м., приміщення № 4 кабінет площею 21,3 кв.м. приміщення № 5 кабінет площею 21,3 кв.м., приміщення № 6 кладова площею 3,0 кв.м., приміщення № 7 туалет площею 6,3 кв.м., приміщення №8 підсобне приміщення площею 11,4 кв.м., приміщення № 9 цех площею 149,7 кв.м., приміщення № 10 цех площею 444,7 кв.м., приміщення № 11 - коридор площею 33,6 кв.м., приміщення № 12 кабінет площею 15,7 кв.м., приміщення № 13 кабінет площею 17,2 кв.м. приміщення № 14 роздягальна площею 34,6 кв.м., приміщення № 15 душ площею 10,6 кв.м., приміщення № 16 туалет площею 2,9 кв.м., приміщення №17 туалет площею 2,8 кв.м., приміщення №18 побутове приміщення площею 25,8 кв.м.; -Пункт охорони [PERSON]. 2Е-2, загальною площею 6,4 кв.м.; -[PERSON]. 2е, загальною площею 4,9 кв.м.; -[PERSON]. 2Ж , загальною площею 100,3 кв.м.; -Пункт охорони [PERSON]. 2З, загальною площею 5,1 кв.м.; -[PERSON]. 2з, загальною площею 2,6 кв.м.; -[PERSON]. 2И , загальною площею 82,5 кв.м.; -[PERSON]. 2К , загальною площею 116,6 кв.м.; -Споруди № 42-54, які складаються з огорожі - № 42, 46, 52, воріт №47, 48, 49, 50, 51, хвіртки - №45, яма зливна - № 43, трансформаторні - №44, 54, дробарки - №53. -[PERSON]. ІІ загальною площею 4146 кв.м. В обґрунтування зустрічних позовних вимог, позивач посилається на те, що приватне виробниче і торгівельне-комерційне підприємство «Южторгпоставка» не належним чином виконало свої зобовязання за інвестиційним договором, а саме, листом від 29.05.2015 р. повідомило про неможливість здійснення фінансування. В той же час підпунктом 2 пункту 2.1 Інвестиційного договору встановлено, що у разі невиконання замовником обовязку щодо фінансування проекту, інвестор набуває право власності на обєкт. Зважаючи на те, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Отіс Тарда» відступило свої права за інвестиційним договором на користь [PERSON], останній звертається із зустрічною позовною заявою та просить визнати за ним право власності. Сторони в судове засідання не з'явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, тому відповідно до вимог ч. 2ст. 197 Цивільного процесуального кодексу України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, вислухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи та надані письмові докази, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. 18.05.2015 р. між Приватним виробничими і торгівельно-комерційним підприємством «Южторгпоставка» та Товариством з обмеженою відповідальністю «ОтісТарда» було укладено договір про реалізацію інвестиційного проекту будівництва приміщення складу №18/05/2015 (далі Договір). Відповідно до п. 1.1 Договору, предметом договору є реалізація інвестиційного проекту (далі інвестиційний проект) по будівництву приміщення складу за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Автотранспортна, буд. 2, (далі обєкт будівництва), який є невідємною частиною договору і на виконання якого замовник доручає інвестору у строк та на умовах, визначених договором та інвестиційним проектом, здійснити заходи організаційного, фінансового та технічного характеру щодо комплексного будівництва вищезазначеного обєкту. Згідно до умов договору замовником виступало приватне виробниче і торгівельно-комерційне підприємство «Южторгпоставка», а інвестором - товариство з обмеженою відповідальністю «Отіс Тарда». У відповідності до п. 1.4 Договору фінансування робіт на обєкті будівництва здійснюється на рівних умовах інвестором та замовником згідно з графіком будівництва. Замовник є землекористувачем земельної ділянки площею 1,0217 га, яка знаходиться за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Автотранспортна, 2 для фактичного розміщення нежитлових будівель та споруд згідно з договором оренди земельної ділянки від 24.01.2002 р., укладеного між виконавчим комітетом Дніпропетровської міської ради та Приватним виробничими і торгівельно-комерційним підприємством «Южторгпоставка» (п. 1.5 Договору). Листом № 18/05/2015-1 від 25.05.2015 р. Товариство з обмеженою відповідальністю «ОтісТарда» повідомило Приватне виробниче і торгівельно-комерційне підприємство «Южторгпоставка» про необхідність виконання пункту 1.4 договору №18/05/2015 від 18.05.2015 р., а саме здійснення спільного фінансування в рівних частинах обєкту будівництва враховуючи погоджений між сторонами графік. Проте, 29.05.2015 р. Приватне виробниче і торгівельно-комерційне підприємство «Южторгпоставка» надало відповідь, в якій повідомило, що у звязку з скрутним фінансовим становищем, останній позбавлений можливості здійснювати фінансування інвестиційного проекту передбаченого пунктами 1.3, 1.4 договору про реалізацію інвестиційного проекту будівництва приміщення складу №18/05/2015 від 18.05.2015 р. Листом № 18/05/2015-3 від 29.0-9.2015 р. Товариство з обмеженою відповідальністю «ОтісТарда» повідомило Приватне виробниче і торгівельно-комерційне підприємство «Южторгпоставка», що у відповідності до вимог статей 512-519 Цивільного кодексу України всі права за договором про реалізацію інвестиційного проекту будівництва приміщення складу №18/05/2015 від 18.05.2015 р. були відступлені товариством з обмеженою відповідальністю «ОТІС ТАРДА» на користь [PERSON] та обєкт інвестиції був профінансований у повному обсязі та всі роботи завершені. Згідно до підпункту 2 пункту 2.1 інвестиційного договору, інвестор має право після завершення будівництва в разі невиконання замовником обовязків з фінансування проекту, набути право власності на обєкт будівництва. Доказів, які б свідчили про те, що Приватним виробничо і торгівельно-комерційним підприємством «Южторгпоставка» було виконано умови договору належним чином, суду надано не було. Посилання останнього на те, що дана обставина є форс-мажорною судом до уваги не приймається, виходячи з наступного. В п. 4.1. Інвестиційного договору сторони встановили, що вони не несуть відповідальності за невиконання умов договору у разі настання обставин непереборної сили, які сторони не могли передбачити і які перешкоджають сторонам у виконання своїх зобовязань за договором. Крім того, згідно п. 4.3. Інвестиційного договору сторони домовились, що до обставин непереборної сили не належить, зокрема, втрата платоспроможності інвестором. Таким чином, зазначена в листі від 29.05.2015 р. обставина не є такою, що звільняє інвестора від відповідальності. Крім того, 25.09.2015 р. між Товариством з обмеженою відповідальністю «ОтісТарда» та [PERSON] було укладено договір відступлення права вимоги (надалі - договір), згідно до якого [PERSON] прийняв права вимоги щодо усіх зобовязань, які випливають із договору про реалізацію інвестиційного проекту будівництва приміщення складу №18/05/2015 від 18.05.2015 р., в тому числі, але не виключно права передбачені підпунктом 2 пункту 2.1 договору про реалізацію інвестиційного проекту будівництва приміщення складу №18/05/2015 від 18.05.2015 р.. Відповідно до ч. 1 ст. 516 ЦК України, заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно зі ст. ст. 514, 516 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов'язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. В п. 8.1. Інвестиційного договору встановлено, що сторони зобовязуються не переуступати свої права та обовязки за договором, а також не вчиняти будь-яких дій щодо обєкта реконструкції без письмової згоди іншої сторони. Як свідчать матеріали справи, Приватним виробничо і торгівельно-комерційним підприємством «Южторгпоставка» було надано згоду Товариству з обмеженою відповідальністю «ОтісТарда» на відступлення права вимоги за інвестиційним договором, про що свідчить лист від 12.06.2015 р. за № Б\\Н. 06.10.2015 р. ПВТКП «Южторгпоставка» відкликало згоду на відступлення права вимоги 06.10.2015 р., проте, ні чинним законодавством, ні інвестиційним договором не передбачена можливість відкликання згоди, наданій іншій стороні на відступлення права вимоги. Згідно з положеннями ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. ч. 1 - 3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин) (ст. 215 ЦК України). Зважаючи на вище викладене, суд приходить до висновку про те, що підстави встановлені ст. 203 Цивільного кодексу України, які свідчать про недійсність укладеного правочину, відсутні, а тому вимоги позивача за первісним позовом про визнання договору відступлення права вимоги недійсним слід визнати необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Так,\~стаття 41 Конституції України\~визначає, що право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Відповідно до ч. 1\~ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Зі змісту п. 1 с. 2\~ст. 16 ЦК України\~вбачається, що одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів особи, може бути визнання права. У ч. 4\~ст. 334 ЦК України\~визначено, що права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону. Частиною 3\~статті 376 Цивільного кодексу України\~встановлено, що право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно. Частиною 1\~статті 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ст. ст. 317, 319 Цивільного кодексу України власнику майна належить право володіти, користуватися та розпоряджатися власним майном за власним розсудом, та вчиняти по відношенню до свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Вимоги позивача за зустрічним позовом суд вважає правомірними, оскільки, доказів, які б спростовували неналежне виконання інвестором своїх зобовязань за інвестиційним договором, матеріали справи не містять. Відповідно вимоги позивача за зустрічним позовом в частині визнання права власності за ним на збудований обєкт нерухомості є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідно до ч.1\~ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених\~статтею 61 цього Кодексу. Статтею 182 Цивільного кодексу України передбачено, що право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Згідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень», Постанови КМУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» відвід 25 грудня 2015 р. № 1127, рішення судів про визнання права власності на обєкти нерухомого майна є правовстановлюючим документом, на підставі якого проводиться реєстрація прав власності на таке майно. На підставі викладеного,

Outcome: approved