Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-01 00:00:00

Представник позивача фізичної особи-підприємця [PERSON] адвокат Самойленко П.М. звернувся до Тернівського міського суду Дніпропетровської області з позовною заявою до [PERSON] про відшкодування збитків в порядку регресу. В обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що 24 липня 2019 року о 11-00 год. в м. Дніпро сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Renault-21» державний реєстраційний номер [NUMBER] , яким керував водій [PERSON] , та автомобіля DAF державний реєстраційний номер [NUMBER] , внаслідок чого було пошкоджено автомобіль DAF державний реєстраційний номер [NUMBER] та завдано матеріальної шкоди власнику зазначеного транспортного засобу. 28 серпня 2019 року постановою Кіровського районного суду м. Дніпропетровська області [PERSON] визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Згідно ремонтної калькуляції № 1067461від 06 вересня 2019 року вартість відновлюваного ремонту автомобіля DAF державний реєстраційний номер [NUMBER] склала 14444,48 грн. На підставі страхового акту ПрАТ СК «ВУСО» було здійснено виплату страхового відшкодування на користь потерпілого в сумі 3843,37 грн. Отже, ПрАТ СК «ВУСО» отримало право регресної вимоги до відповідача щодо стягнення суми виплаченого страхового відшкодування, а саме 3843,37 грн. 10 березня 2020 року між ПрАТ СК «ВУСО» та фізичною особою-підприємцем [PERSON] укладено договір № 10/03/2020 про відступлення прав вимоги, відповідно до якого новий кредитор отримав право вимоги відшкодування у порядку регресу збитків завданих первісному кредитору по договорам страхування, у тому числі отримав право вимоги відшкодування у порядку регресу збитків у вигляді виплаченого страхового відшкодування за договором страхування (Полісом) № 186879966 від 30 березня 2019 року. З метою досудового врегулювання спору відповідачеві було направлено Акт (Вимогу) № 06930-24 про відшкодування збитків в порядку регресу, але відповідач шкоду не відшкодував. Просить суд стягнути з відповідача на його користь завдані збитки в порядку регресу у розмірі 3843,37 грн., витрати по сплаті судовому збору в розмірі 908,00 грн., витрати на правову (правничу) допомогу в розмірі 8644,50 грн. Представник позивача у судове засідання не з`явився, але надав суду письмову заяву, згідно якої позов підтримав, просив позовні вимоги задовольнити в повному обсязі та розглядати справу за його відсутності, не заперечував проти ухвалення рішення при заочному розгляді справи. Відповідач повторно не з`явився у судове засідання, про час та місце розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином. Згідно вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши письмові докази, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Так, в судовому засіданні встановлено, що постановою судді Кіровського районного суду м. Дніпропетровська області від 28 серпня 2019 року визнано винним [PERSON] у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено на [PERSON] адміністративне стягнення за ст. 124 КУпАП у вигляді штрафу в доход держави у розмірі 340,00 грн.В зазначеній постанові встановлено, що 24 липня 2019 року о 11-00 год. в м. Дніпро по вул. Енергетики біля електроопори №23, перед виїздом на транспортному засобі «Renault-21» державний реєстраційний номер [NUMBER] не перевірив та не забезпечив технічну справність свого транспортного засобу, а також не був уважним, не стежив за дорожньою обстановкою та технічним станом свого транспортного засобу, що спричинило відрив переднього лівого колеса, яке в свою чергу спричинило самовільний рух та зіткнулося з транспортним засобом DAF FT XF 105.460 державний реєстраційний номер [NUMBER] з причепом SCHWARZMULLER SD3E державний реєстраційний номер [NUMBER] під керуванням [PERSON] , внаслідок чого автомобілі отримали механічні пошкодження, чим вчинив правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП. Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] власником транспортного засобу DAF FT XF 105.460 державний реєстраційний номер [NUMBER] є [PERSON] [PERSON] 24 липня 2019 року повідомив ПрАТ СК «ВУСО» про дорожньо-транспортну пригоду, що сталася 24 липня 2019 року за участю транспортних засобів Renault-21» державний реєстраційний номер [NUMBER] , яким керував [PERSON] , та автомобіля DAF FT XF 105.460 державний реєстраційний номер [NUMBER] , яким керував водій [PERSON] , про що свідчить повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду. Відповідно до договору добровільного страхування наземного транспорту «Автоцивілка навпаки» № 005096/4640/0000013 від 14 грудня 2018 року, між ПрАТ СК «УНІКА» та [PERSON] укладено зазначений договір на випадок ДТП. 24 липня 2019 року [PERSON] звернувся до ПрАТ СК «УНІКА» з заявою про страхове відшкодування та перерахувати кошти на його рахунок № [NUMBER] у АТ КБ «Приватбанк». 12 вересня 2019 року ПрАТ СК «УНІКА» звернулося до ПрАТ СК «ВУСО» з заявою про страхове відшкодування. Згідно ремонтної калькуляції № 00310952 від 03 серпня 2019 року вартість відновлюваного ремонту автомобіля DAF державний реєстраційний номер [NUMBER] склала 11880,57 грн. Відповідно до Угоди від 29 серпня 2019 року про погодження розміру та способу страхового відшкодування пошкодженого майна по справі № 00310952, згідно договору № 005096/4640/0000013 від 14 грудня 2018 року, укладеної між ПрАТ СК «УНІКА» та [PERSON] , сторони погодили та визнають, що розмір страхового відшкодування внаслідок настання страхового випадку, становить 5843,37 грн. Відповідно до страхового акту № 00310952 від 28 серпня 2019 року сума страхового відшкодування за договором № 005096/4640/0000013 становить 5843,37 грн. Згідно до наказу ПрАТ СК «УНІКА» від 29 серпня 2019 року [PERSON] слід виплатити страхове відшкодування згідно розрахунку сум збитку в розмірі 5843,37 грн. шляхом перерахування безготівкових коштів на рахунок страхувальника. Відповідно до платіжного доручення № 105780 від 30 серпня 2019 року ПрАТ СК «УНІКА» перерахувало АТ КБ «Приватбанк» грошові кошти у розмірі 5843,37 грн. страхового відшкодування згідно договору № 005096/4640/0000013 від 14 грудня 2018 року, [PERSON] картковий рахунок № [NUMBER] . Згідно ремонтної калькуляції № 1067461 від 06 вересня 2019 року вартість відновлюваного ремонту автомобіля DAF державний реєстраційний номер [NUMBER] склала 14444,48 грн. Відповідно до страхового акту № 11681-24 від 26 вересня 2019 року по Полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № 186879966 від 30 березня 2019 року, сума страхового відшкодування склала 3843,37 грн., страхувальником транспортного засобу DAF FT XF 105.460 державний реєстраційний номер [NUMBER] є [PERSON] , винуватцем ДТП визнано водія страхувальника [PERSON] . Згідно платіжного доручення № 25775 від 27 вересня 2019 року ПрАТ СК «ВУСО» перерахувало отримувачу ПрАТ СК «УНІКА» 3843,37 грн. страхового відшкодування по страховому акту № 11681-24 від 26 вересня 2019 року по Полісу № 186879966 від 30 березня 2019 року, страхувальник [PERSON] , власник [PERSON] 10 березня 2020 року між ПрАТ СК «ВУСО» та фізичною особою-підприємцем [PERSON] укладено договір № 10/03/2020 про відступлення прав вимоги, відповідно до якого новий кредитор отримав право вимоги відшкодування у порядку регресу збитків завданих первісному кредитору по договорам страхування, у тому числі отримав право вимоги відшкодування у порядку регресу збитків у вигляді виплаченого страхового відшкодування за договором страхування (Полісом) № 186879966 від 30 березня 2019 року. Згідно додатку №1 до договору № 10/03/2020 про відступлення прав вимоги від 10 березня 2020 року під п/н№ 11 зазначено договір №186879966, страхувальник [PERSON] , боржник [PERSON] , сума страхового відшкодування 3843,37 грн., сума боргу 1921,69 грн. 12 березня 2020 року ФОП [PERSON] повідомив [PERSON] про відступлення прав вимоги. З метою досудового врегулювання спору ФОП [PERSON] 12 березня 2020 року направив відповідачеві [PERSON] . Акт (Вимогу) № 06930-24 про відшкодування збитків в порядку регресу. У відповідності до ст. 2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий та неупереджений розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ст.ст. 12, 13 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбаченому цим Кодексом випадках. Статтею 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. У відповідності до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Отже, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом належними та допустимими доказами. Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, зокрема шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Згідно ч. 1 ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Відповідно до ст. 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Згідно п. 38.1.1 п.Г ст. 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо дорожньо-транспортна пригода визначена в установленому порядку безпосереднім наслідком невідповідності технічного стану та обладнання транспортного засобу існуючим вимогам Правил дорожнього руху. В постанові Верховного Суду від 19 вересня 2018 року по справі № 753/21177/16-ц зазначено, що визначення розміру матеріального збитку при настанні страхового випадку повинно бути підтверджено належним засобом доказування, зокрема, звітом (актом) про оцінку майна, який повинен відповідати вимогам Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність» та Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року № 142/2092, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 24 листопада 2003 року за № 1074/8395 (з відповідним змінами). Згідно до п. 58 Рішення ЄСПЛ у справі «Серявін та інші проти України» (Заява № 4909/04) Страсбург, 10 лютого 2010 року, остаточне 10/05/2011), з усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Таким чином, аналізуючи досліджені в судовому засіданні докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, підлягають частковому задоволенню, а саме в сумі 1921,69 грн., оскільки відповідно до додатку №1 до договору № 10/03/2020 про відступлення прав вимоги від 10 березня 2020 року під п/н№ 11 зазначено договір №186879966, страхувальник [PERSON] , боржник [PERSON] , сума страхового відшкодування 3843,37 грн., сума боргу 1921,69 грн. Відповідно до ч. 2 ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України, у разі задоволення позову, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача. Отже відповідно до ст. 141 ЦПК України суд пропорційно до задоволеної частини позовних вимог стягує з відповідача на користь позивача судовий збір у сумі 454,00 грн. Стосовно витрат на правову допомогу суд приходить до наступного. В ч. 3 ст. 137 ЦПК України зазначено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. При постановленні рішення Європейський суд з прав людини (Справа Побегайло проти України, заява № 18368/03) 29 березня 2004 року зазначив, що для компенсації затрат в суму, присуджену у відповідність зі статтею 41 Конвенції, повинно бути встановлено, що ці затрати були необхідними та фактично понесені, з метою запобігання порушення або отримання відшкодування за визнане порушення Конвенції, і якщо вони були розумними відносно їхнього розміру. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження понесених витрат суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Разом із тим граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлений Законом України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах». Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 20 червня 2018 року по справі № 127/1284/14-ц. Представником позивача на підтвердження витрат на правову допомогу надано у тому числі додаткову угоду №1 від 09 січня 2021 року в якій зазначено вартість послуг у розмірі 8644,50 грн., що не є співмірною з ціною позову, та з сумою задоволених позовних вимог, а тому витрати на правову (правничу) допомогу слід задовольнити частково, а саме у розмірі 1500,00 грн.

Outcome: partial