Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-15 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду із зазначеним позовом, в якому просить стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором № б/н від 04 листопада 2014 року у розмірі 15950 грн. 30 коп. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що [PERSON] звернувся до АТ КБ «Приватбанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав заяву № б/н від 04 листопада 2014 року. 14 червня 2018 року відбулася державна реєстрація та змінено повне та скорочене найменування позивача з Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк». Позичальник при підписанні анкети-заяви підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Тарифами Банку», складає між ним та банком Договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Заявою позичальника підтверджується той факт, що він був повністю проінформований про умови кредитування в АТ КБ «Приватбанк», які були надані йому для ознайомлення в письмовій формі. Банком на підставі Договору про надання банківських послуг відкрито картковий рахунок із початковим кредитним лімітом у розмірі, що зазначений у довідці про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку, яка додається до позову, а позичальнику надано у користування кредитну картку. У подальшому розмір кредитного ліміту збільшився до 6100 грн., що підтверджується довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку. Власник картрахунку зобов`язався сідкувати за втратами коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання виникнення овердрафту, який відповідно до договору - короткостроковий кредит, який надається банком клієнту у разі перевищення суми операції за платіжною карткою над сумою залишку коштів на його рахунку в розмірі ліміту кредитування. Позичальник зобов`язався повернути витрачену частину кредитного ліміту відповідно до умов договору, а саме: поповнення картрахунку держателя, здійснюється шляхом внесення кошів у готівковому або безготівковому порядку і зарахування їх Банком на картрахунок держателя, а так само шляхом договірного списання коштів з інших рахунків клієнта на підставі договору, однак зобов`язання за вказаним договором не виконав. [INFO] позичальник [PERSON] помер. Спадкоємцем, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини є [PERSON] , що підтверджується копіями паспортів [PERSON] та [PERSON] 13 травня 2020 року була направлена претензія кредитора до Тернівської державної нотаріальної контори, та 07 серпня 2020 року отримана відповідь. 16 листопада 2020 року до спадкоємця позичальника було направлено лист-претензію, згідно яких позивач пред`явив свої вимоги, але ніяких дій не було виконано. Станом на дату смерті заборгованість [PERSON] за кредитним договором № б/н від 04 листопада 2014 року становить - 15950,30 грн. В зв`язку з чим представник позивача просить суд стягнути з відповідача [PERSON] на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 04 листопада 2014 року в розмірі 15950,30 грн, а також вирішити питання щодо розподілу судових витрат. 09 лютого 2021 року ухвалою суду провадження у даній справі відкрито в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та за клопотанням представника позивача витребувані у Центра надання адміністративних послуг виконавчого комітету Тернівської міської ради та Тернівської державної нотаріальної контори необхідні докази для розгляду справи. В судове засідання представник позивача не з'явився, про день та час слухання справи був повідомлений своєчасно та належним чином, про що свідчать довідки про доставку електронного листа (а.с. 104). Разом з позовною заявою надав суду клопотання про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, за наявними у справі матеріалами. Відповідач в судове засідання не з`явилась, про час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, про що свідчить поштове повідомлення про вручення адресату (а.с. 103). За приписами ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки. Ухвалою суду, за власною ініціативою, призначено розгляд справи у відкритому судовому засіданні з викликом сторін. Ухвалою суду від 13 квітня 2021 року запропоновано позивачу бути присутнім в судовому засіданні або надіслати на адресу суду заяву про розгляд справи за його відсутності та клопотання про постановлення заочного рішення у цій справі, у разі повторної неявки відповідача в судове засідання. Більш того, ухвалою суду від 11 травня 2021 року визнано явку представника позивача обов`язковою. Проте, від представника позивача заяви, клопотання до суду не надходили, явку представника не забезпечено. Таким чином, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності належним чином повідомлених учасників справи за наявними матеріалами справи, оскільки їх нез`явлення не перешкоджає вирішенню спору. У зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників судового процесу, які належним чином повідомлені про день та час розгляду справи, згідно вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] звернувся до АТ КБ «Прватбанк» з метою отримання банківських послуг, в зв`язку з чим підписав заяву № б/н від 04 листопада 2014 року. Позичальник при підписанні анкети-заяви підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Тарифами Банку», складає між [PERSON] та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві (а.с. 15). [INFO] [PERSON] помер, про що свідчить свідоцтво про смерть серії [NUMBER] , видане Тернівським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області від 23 квітня 2018 року, актовий запис № 142 (а.с. 52). Згідно наданого представником позивача розрахунку за кредитним договором № б/н від 04 листопада 2014 року, станом на дату смертізаборгованість позичальника [PERSON] перед банком становить 15950,30 грн., яка складається з наступного: 15950,30 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту (а.с. 9-14). 27 квітня 2020 року АТ КБ «ПриватБанк» було направлено претензію кредитора на адресу Тернівської державної нотаріальної контори (а.с. 54), та отримано відповідь завідуючої державної нотаріальної контори Надтока З.В. від 24 липня 2020 року, відповідно до якої зазначену претензію залишено без виконання та зазначено, що в претензії не зазначено коли Банку стало відомо про смерть спадкодавця. А також звернено увагу, що пред`явлена банком претензія поза межами визначених строків, наведене свідчить, що відповідальні працівники банку за своєї вини пропустувши встановлені строки звертаються з претензією, та намагаються не у визначений законом спосіб виправити недоліки своєї роботи, що приводить до безпідставного витрачання робочого часу працівників нотаріальної контори. (а.с. 55). 05 листопада 2020 року представником позивача було направлено лист-претензію до [PERSON] , щодо сплати заборгованості за кредитним договором позичальника [PERSON] (а.с. 56). На виконання ухвали суду від 15 березня 2021 року, Тернівською державною нотаріальною конторою Дніпропетровської області надано лист, відповідно до якого зазначено, що станом на 18 березня 2021 року в Тернівській державній нотаріальній конторі Днпіропетровсьокї області спадкова справа до майна померлого [PERSON] , який помер [INFO] , не заводилася (а.с. 82). З довідки про склад сім`ї [PERSON] убачається, що на день його смерті, на [INFO] , за адресою: [ADDRESS] , разом з ним була зареєстрована [PERSON] , [INFO] (а.с. 81). Правовідносини між сторонами в даній справі виникли з кредитних правовідносин зокрема, із обов`язку виконання договірного зобов`язання спадкоємцями позичальника. Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. В частині 1 статті 608 ЦК України зазначено, що зобов`язання припиняється зі смертю боржника, якщо воно є нерозривно пов`язаним з його особою і у зв`язку з цим не може бути виконане іншою особою. У відповідності зі ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч. 2 ст. 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Згідно ст. 1281 ЦК України спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги. Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину протягом одного року від настання строку вимоги. Кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги. Статею 1216 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). За змістом ч. 3 ст. 1231 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. До спадкоємця переходить обов`язок сплатити неустойку (штраф, пеню), яка була присуджена судом кредиторові зі спадкодавця за життя спадкодавця. Оскільки боржник помер, то відповідати перед АТ КБ «ПриватБанк» на підставі ст.ст. 1281, 1282 ЦК України за борги спадкодавця має спадкоємець у межах вартості майна, одержаного у спадщину. Аналогічні роз`яснення надані в абз. 2 пункту 32 Постанови Пленуму «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» № 5 від 30 березня 2012 року, де зазначено, що з урахуванням положення ст. 1281 ЦК України, спадкоємці боржника за умови прийняття спадщини є боржниками перед кредитором у межах вартості майна, одержаного у спадщину. Оскільки зі смертю боржника зобов`язання по поверненню кредиту включаються до складу спадщини, то умови кредитного договору щодо строків повернення кредиту чи сплати його частинами не застосовуються, а підлягають застосуванню норми ст. 1282 ЦК України щодо обов`язку спадкоємців задовольнити вимоги кредитора у порядку, передбаченому ч. 2 ст. 1282 ЦК України. Саме на підставі норм статей 1281, 1282 ЦК України кредитор заявив вимоги до відповідача. Так, згідно ст. 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора вони зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями і кредитором не встановлено інше. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передано спадкоємцям у натурі. Верховний Суд у постанові від 04 лютого 2021 року у справі №587/381/15-ц вказав, що задоволення вимог кредитора спадкоємцями має відбуватись у межах вартості отриманого ними у спадщину майна. У разі неотримання від спадкодавця у спадщину жодного майна особа не набуває статусу спадкоємця і, як наслідок, у неї відсутній обов`язок задовольнити вимоги кредитора померлої особи. При вирішенні спору про стягнення зі спадкоємця коштів для задоволення вимог кредитора необхідно з`ясувати коло спадкоємців, встановити належність спадкодавцю будь-якого рухомого чи нерухомого майна, вартість отриманого спадкоємцями майна та дотримання кредитором законодавчо визначеного строку пред`явлення вимоги до спадкоємців боржника. Разом з тим, позивач у поданій позовній заяві, як на підставу позову, посилається на те, що відповідач постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, а тому вважається таким, що прийняв спадщину і повинен нести цивільно-правову відповідальність за борги спадкодавця. Відповідно до ч. 2 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу він не заявив про відмову від неї. Тобто, обов`язковою умовою для прийняття спадщини є фактичне проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини, однак, доказів фактичного проживання відповідача із спадкодавцем на час відкриття спадщини суду надано не було. Суд вважає, що паспорт відповідача (надана суду копія) із відмітками про реєстрацію місця його проживання (а.с. 50-51)., а також довідка про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому прміщенні/будинку осіб від 16 березня 2021 року, яка була витребувана ухвалою суду від 15 березня 2021 року (а.с. 81), не є належними та допустимими доказами факту прийняття спадщини з огляду на наступне. У рішенні від 14 листопада 2001 року по справі № 1-31/2001 (справа щодо прописки) Конституційний Суд України констатував, що вільне пересування і вибір місця проживання є суттєвою гарантією свободи особистості, умовою її професійного і духовного розвитку. Це право, як і інші права і свободи людини, є невідчужуваним та непорушним (ст. 21 Конституції України). Водночас назване право не є абсолютним. Свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України можуть бути обмежені, але тільки законом (ст. 33 Конституції України). З означеного слідує, що реєстрація місця проживання є адміністративною дією, яка встановлює додатковий зв`язок особи з державою і не є обставиною, яка підтверджує чи спростовує фактичне місце проживання або перебування особи. Згідно з ч.ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. З урахуванням вищевикладеного, суд вважає, що позивачем не надано достатньо належних і допустимих доказів для задоволення позовних вимог, а саме доказів того, що відповідач [PERSON] прийняла спадщину після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , а відтак і відсутні докази того, що вона набула статусу спадкоємця. Також суд зазначає, позивачем не доведено належність спадкодавцю будь-якого рухомого чи нерухомого майна та його вартість. За таких обставин, всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, з урахуванням всіх обставин та матеріалів справи суд дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» та ухвалює рішення про відмову у задоволенні позову. Судовий збір, відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, покладається на позивача. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed