Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-12 00:00:00

Представник позивача Мєшнік К.І. звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості за укладеним договором про надання банківських послуг «Monobank» від 25.04.2019 та просить стягнути із відповідача [PERSON] на користь Акціонерного товариства «Універсал Банк» заборгованість у розмірі 142 046,13 грн станом на 15.03.2021, а також судові витрати у розмірі суми сплаченого судового збору при подачі позову до суду у розмірі 2 270,00 грн. В обґрунтування позовних вимог представник позивача посилається на те, що у жовтні 2017 року банком запущено новий проект «Monobank», в рамках якого відкриваються поточні рахунки клієнтам (фізичним особам), спеціальним платіжним засобом яких є платіжні картки monobank, на яких за заявою клієнта встановлюється кредитний ліміт. Особливістю проекту monobank є те, що банківське обслуговування здійснюється дистанційно без відділень, а Умови обслуговування рахунків фізичної особи в АТ «Універсал Банк» розміщені на офіційному сайті банку і доступні для ознайомлення. 25.04.2019 між банком і відповідачем [PERSON] було укладено договір про надання банківських послуг, який включає анкету-заяву позичальника, «Умови обслуговування рахунків фізичної особи», «Тарифи», «Таблицю обчислення вартості кредиту» та «Паспорт споживчого кредиту». Згідно вказаного договору банк надав відповідачу кредит на споживчі цілі у вигляді встановленого кредитного ліміту на поточний рахунок, спеціальним платіжним засобом якого є платіжна картка. За умовами кредитного договору відповідач погодився з тим, що банк має право на свій розсуд в односторонньому порядку збільшувати або зменшувати розмір дозволеного кредитного ліміту. Відповідно до пуш-повідомлень кредитний ліміт відповідача збільшувався. 27.12.2019 кредитний ліміт на картці було збільшено до 70 000,00 грн. У зв`язку з тим, що відповідач лише частково здійснював операції з поповнення своєї банківської карти, розмір яких був значно меншим за поточні витрати по картковому рахунку на власний розсуд, виникла непогашена заборгованість у розмірі 142 046,13 грн, яка є більшою ніж розмір кредитного ліміту 70 000,00 грн. Представником позивача до суду разом із позовною заявою подано клопотання про розгляд справи в порядку спрощеного провадження. Ухвалою суду від 05.11.2021 відкрито провадження в даній справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Відповідачу запропоновано протягом п`ятнадцяти днів із дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі подати відзив на позовну заяву та роз`яснено, що розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін проводиться за її клопотанням, яке вона може подати в строк для подання відзиву на позов. У встановлений судом строк, відповідачем, який отримав копію ухвали про відкриття провадження в справі та копію позовної заяви з додатками 20.11.2021, що підтверджується розпискою в матеріалах справи, не надано відзиву на позов без поважних причин, а тому суд вирішує спір за наявними матеріалами справи. Зважаючи на відсутність клопотань сторін щодо розгляду справи у судовому засіданні та незначну складність спору, суд не вбачає підстав для проведення судового засідання, а тому справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, з?ясувавши фактичні обставини справи оцінивши та давши належну оцінку зібраним по справі доказам, встановив наступне. Відповідно до положень ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Статтею 12 ЦПК України врегульовано, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Судом встановлено, що 25.04.2019 між акціонерним товариством «Універсал Банк» та [PERSON] укладено кредитний договір, шляхом підписання анкети-заяви про надання банківських послуг. Відповідно до умов якого, АТ «Універсал Банк» відкрито [PERSON] поточний рахунок та надано кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, спеціальним платіжним засобом якого є платіжна картка. У анкеті-заяві зазначено, що [PERSON] погоджується з тим, що ця заява разом із Умовами і Правилами надання банківських послуг, Тарифами, Таблицею обчислення вартості кредиту та Паспортом споживчого кредиту становить між ним та банком договір про надання банківських послуг, а також, що він ознайомлений та погодився з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення за посиланням https://www.monobank.ua/terms. За змістом ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 ст. 638 ЦК України врегульовано, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог ? відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). За правилами ч. 2 ст. 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України). Згідно з ч. 1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона ? підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому, з огляду на зміст ст. 633, 634 ЦК України, можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Позивач, обґрунтовуючи право вимоги до відповідача про стягнення заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту), посилався на умови і правила обслуговування фізичних осіб в АТ «Універсал Банк» з додатками як частини спірного договору. При цьому, матеріали справи не містять підтвердження, що саме ці умови і правила обслуговування фізичних осіб в АТ «Універсал Банк» розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи анкету-заяву до договору про надання банківських послуг. Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування. Суд вважає, що в даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України, за змістом якої ? договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки умови і правила обслуговування фізичних осіб в АТ «Універсал Банк», що розміщені на офіційному сайті позивача (https://www.monobank.ua/terms) неодноразово змінювалися самим АТ «Універсал Банк» в період з часу виникнення спірних правовідносин 25.04.2019 до моменту звернення до суду із вказаним позовом 13.09.2021. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу умови і правила обслуговування фізичних осіб в АТ «Універсал Банк», не може розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Поряд з цим, жодних доказів того, що банк повідомляв відповідача про умови кредитування через додаток «Monobank», позивачем суду не надано, та в ході судового розгляду справи не встановлено. При оцінці доказів та оцінці аргументів судом встановлено, що 25.04.2019 між АТ «Універсал Банк» та [PERSON] укладений договір, на підставі якого відповідачу відкрито картковий рахунок, видано кредитну картку, на яку нараховано кошти в межах кредитного ліміту, тобто надано кредит. Договір укладений шляхом подання відповідачем до установи банку заяви про надання кредитних коштів, пропозиція прийнята банком, що підтверджується підписом уповноваженого представника на вказаній вище заяві від 25.04.2019. Проте, позовна заява не містить обґрунтування позовних вимог щодо стягнення заборгованості у зазначеному розмірі 142 046,13 грн. Представник позивача в позовній заяві обмежився викладом історичної довідки процесу створення та принципу дії банківського продукту - проекту Акціонерного товариства «Універсал Банк» -«Monobank», а також процитував положення Умов обслуговування рахунків фізичної особи в банку на умовах публічного договору. Також зазначив про укладення між сторонами по справі певного договору про надання банківських послуг 25.04.2019 шляхом проведення певних маніпуляцій дистанційно через мережу Інтернет. За такою угодою позивач отримав кредит в розмірі 70 000,00 грн шляхом зарахування на відкритий у банку на його ім`я поточний рахунок коштів за кредитним лімітом. Належних та допустимих доказів на підтвердження такого факту до суду позивач не надав. Натомість, з наданої позивачем довідки про рух коштів на рахунку відповідача вбачається, що станом на 28.04.2019 відповідачем було проведено першу операцію по витраті коштів на суму 198,00 грн, в зв`язку з чим залишок після операції склав 4 802,00 грн. Такий факт може свідчити, оскільки позивачем іншого не доведено, що за укладеним договором відповідачу надано кредит на суму 5 000,00 грн (198,00 + 4 802,00), який в подальшому був підвищений за невизначених позивачем обставин на 70 000,00 грн. Із цього документу вбачається, що залишок після операції на рахунку відповідача змінювався і став від`ємним 08.04.2020. Станом на зазначену дату він склав 2 156,32 грн з від`ємним показником. У подальшому він зростав за незрозумілою формулою, адже представник позивача не вважав за необхідне висвітлити та обґрунтувати таку обставину в позові. Натомість, обмежився загальними, нічим не обґрунтованими сентенціями про суть банківського продукту «Monobank» та переписаними нормами цивільного законодавства у позовній заяві. Позовна заява містить дані про те, що на залишок простроченої заборгованості банк нарахував неустойку, що передбачено Тарифами банку. Однак, жодного розрахунку із зазначенням порядку (формули) чи підстави нарахування неустойки до суду не подав. Також прохальна частина позовної заяви містить позовну вимогу про стягнення тіла кредиту, а заборгованість за пенею та комісією визначена як нульова (0 грн). Таким чином, ймовірно, завуальовується принцип та підстави нарахування неустойки. Окрім того, порівнявши докази, що надані позивачем на підтвердження виникнення у відповідача заборгованості, суд встановив таке. Відповідно до довідки про рух коштів по картці від 18.10.2021 станом на 08.04.2020 позивач мав від`ємне значення на рахунку ? 2 156,32 грн. У той же час розрахунок заборгованості, що поданий представником позивача разом із позовною заявою містить інше цифрове значення в колонках «залишок поточної заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту)» та «сальдо, на яке в цьому періоді проценти не нараховуються (пільговий період)» ? 72 156,32 грн. За простими арифметичними підрахунками різниця між 72 156,32 та 2 156,32 складає 70 000,00, що відповідає встановленому відповідачу позивачем кредитного ліміту з 27.12.2019. Яким чином, в який спосіб, на підставі якої норми договору чи закону позивач визначив таку суму залишку поточної заборгованості на 70 000,00 більше, аніж обліковувалось на картці відповідача, в суді позивачем не доведено. Позивач повинен був надати суду належні та допустимі докази на підтвердження заявлених позовних вимог, а не перекладати на суд свій обов`язок доказування, обмежившись формальним заповненням шаблонів позовних заяв до суду, що носять масовий (спамовий) характер. Виконуючи вимоги завдання та основних засад цивільного судочинства, суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог за даним позовом, оскільки він не підтверджений належними доказами, а деякі з них суперечать один одному. Зміст позовних вимог про виконання зобов`язання має відповідати главі 48 ЦК України, а спосіб захисту - ст. 16 цього Кодексу. Диспозитивність цивільного судочинства полягає в тому, що справа розглядається за зверненням особи поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків встановлених цим Кодексом. Надані позивачем докази суд не може визнати належними та допустимими, оскільки вони не містять інформацію щодо предмета доказування і в своїй сукупності не дають суду змогу дійти висновку про наявність обставин справи, які входять до предмета доказування. Наявність боргу у відповідача, його сума та наявність чи відсутність неустойки мають бути доведені позивачем належними та допустимими доказами поза розумним сумнівом. В зазначеній справі позивач знехтував цим і обмежився шаблонним викладом змісту позовних вимог, не надавши суду доказів правомірності своїх вимог. Доказування на припущеннях не допускається, а тому суд позбавлений за наявних матеріалів можливості ухвалити рішення про задоволення позову. Отже, на підставі вищевикладеного, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову, в зв`язку з недоведеністю вимог. Судовий збір у розмірі 2 270,00 грн, сплачений позивачем при подачі позову до суду, в силу ст. 141 ЦПК України в разі відмови в позові, відшкодуванню не підлягає. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: dismissed