Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-09 00:00:00

Представник публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приват Банк» (далі банк) звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості, посилаючись на те, що відповідно до укладеного договору № б/н від 20.06.2012 року, [PERSON] цього ж дня отримала кредит у вигляді встановленого ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за його користування у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Враховуючи вищевикладене, сторони досягли згоди та уклали договір. Однак відповідачка умов договору щодо повернення кредиту та сплату відсотків за його користування не виконала, у звязку із чим заборгувала позивачу станом на 26 березня 2015 року 27 922,86 грн. та до теперішнього часу борг не сплачує. Заборгованість складається з наступного: 15 177,21 грн.- заборгованість за кредитом; 10 089, 80 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; 850 грн.- заборгованість за пенею та комісією; 500 грн. - штраф (фіксована частина); 1 305,85 грн. штраф (процентна складова). Просить суд стягнути з відповідачки на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість у розмірі 27 922,86 грн. за кредитним договором та судові витрати по сплаті судового збору. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні, позовні вимоги підтримала у повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві та просила позов задовольнити. Проти ухвалення заочного рішення не заперечувала. Відповідачка [PERSON] будучи належним чином повідомлена про розгляд справи шляхом вручення судової повістки її представникові [PERSON] в суді, що відповідає вимогам ч.5 ст.76 ЦПК України на розгляд справи до суду не з»явилася, причини своєї неявки суду не повідомила. За договором про надання правової допомоги від 17 серпня 2015 року представництво інтересів відповідачки по даній справі здійснює адвокат [PERSON], який на розгляд справи не зявився також, про час та місце її розгляду повідомлений своєчасно, в установленому законом порядку. Водночас до суду через канцелярію суду подано заяву від громадянина [PERSON], в якій він просить суд відкласти розгляд даної справи, вказуючи на те, що відповідачка [PERSON] надала йому довіреність на представництво її інтересів по даній справі, також додав до цієї заяви неякісну копію довіреності, виданої 10 квітня 2013 року без зазначення строку її дії. Враховуючи те, що суду надано неякісну ксерокопію довіреності, пересвідчитися в її достовірності та правильності і видачу її саме відповідачкою [PERSON] відповідно до ч.5 ст.42 ЦПК України та приєднати до матеріалів справи у суду не має можливості, суд вважає, що підстав для її прийняття саме на підтвердження повноважень представника не має, а відсутність належних повноважень представника позбавляє його процесуальні дії, в тому числі і подання заяви про відкладення розгляду справи, тому враховуючи строк розгляду даної справи, а також те, що розгляд справи неодноразово було відкладено за клопотанням саме представника відповідачки для добровільного врегулювання спору, який сторонами так і не врегульовано, суд розглядає справу за відсутності відповідачки та її представника. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Як вбачається з кредитного договору № б/н від 20 червня 2012 року, укладеного між приватним акціонерним товариством комерційним банком «Приват Банк» та [PERSON], остання отримала кредит у вигляді встановленого ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за його користування у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. При цьому, як вбачається з наданої представником позивача роздруківки комп»ютерної бази, строк дії картки відповідачки [PERSON] склав до 08 місяця 2017 року. За п.2.1.1.2.3, п.2.1.1.2.4 «Умов та Правил надання банківських послуг», Клієнт надав свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням Банку і він дає право Банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт. Підписання Даного Договору є прямою і безумовною згодою Позичальника щодо прийняття будь-якого розміру Кредитного ліміту, встановленого Банком. [PERSON] підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами і правилами надання банківських послуг», що викладені на банківському сайті, складає між нею та банком договір, що підтверджується її підписом у заяві (а.с.8). Позивач свої зобов»язання за укладеним договором виконав в повному обсязі надавши відповідачці кредит у розмірі, встановленому Договором. Згідно ст. 526 ЦК України, зобов'язання повинне виконуватися належним чином, згідно умов договору й вимог чинного законодавства. У відповідності до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). За вимогами ст.ст. 610, 625 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Згідно ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідачка за п.2.1.1.5.5 «Умов та Правил надання банківських послуг», зобов»язалася погашати заборгованість за Кредитом, відсотками за його використання за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим Договором. На підставі п.2.1.1.5.6, п.1.1.2.7 «Умов та Правил надання банківських послуг» у разі невиконання зобов»язань за Договором на вимогу Банку відповідачка зобов»язана виконати свої зобов»язання з повернення Кредиту (утому числі простроченого кредиту та Овердрафту), оплатити винагороду банку, а також слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання винекнення Овердрафту. Проте, відповідачка [PERSON] в порушення вищевказаних вимог ЦК України та умов договору неналежним чином не виконувала свої зобов»язання, внаслідок чого у неї утворилася заборгованість за кредитним договором № б/н від 20 червня 2012 року, згідно розрахунку загальна сума якої перед банком станом на 20 червня 2015 року складає 27 922,86 грн. (а.с.5-6) і складається з наступного: - 15 177,21 грн.- заборгованість за кредитом; - 10 089, 80 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; - 850 грн.- заборгованість за пенею та комісією; - 500 грн. - штраф (фіксована частина); - 1 305,85 грн. штраф (процентна складова). Таким чином, суд вважає, що [PERSON] повинна сплатити на користь банку суму заборгованості за укладеним між нею і банком кредитним договором № б/н від 20 червня 2012 року. Крім цього, пунктом 2.1.1.7.6. «Умов та Правил надання банківських послуг», передбачено, що при порушенні позичальником строків платежів по якомусь з грошових зобов»язань, передбачених цим договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобов»язаний сплатити банку штраф в розмірі 500 грн. + 5 % від суми позову. Стягуючи на користь банку із відповідачки [PERSON] заборгованість за кредитним договором, суд вважає, що до правовідносин, що склались між сторонами необхідно також застосувати положення Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 02 вересня 2014 року (із змінами та доповненнями від 12 лютого 2015 року). Відповідно до преамбули Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», цей Закон визначає тимчасові заходи для забезпечення підтримки суб'єктів господарювання, що здійснюють діяльність на території проведення антитерористичної операції, та осіб, які проживають у зоні проведення антитерористичної операції або переселилися з неї під час її проведення. В пункті 5 ст.11 Прикінцевих та перехідних положень Закону передбачено, що Кабінет Міністрів України у десятиденний строк з дня опублікування цього Закону зобов'язаний, зокрема: затвердити перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» №405/2014 від 14 квітня 2014 року, у період з 14 квітня 2014 року до її закінчення. На виконання цього Закону 30 жовтня 2014 року Кабінет Міністрів України прийняв Розпорядження №1053-р, яким було затверджено Перелік нанесених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція. Згідно п.20 ч.1 цього Розпорядження м.Маріуполь Донецької області входить до переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція. Проте, 05 листопада 2014 року Кабінет Міністрів України прийняв Розпорядження №1079-р про зупинення дії Розпорядження №1053-р від 30 жовтня 2014 року. За ст.1 Закону України «Про боротьбу із тероризмом» район проведення антитерористичної операції це визначені керівництвом антитерористичної операції ділянки місцевості або акваторії, транспортні засоби, будівлі, споруди, приміщення та території чи акваторії, що прилягають до них і в межах яких проводиться зазначена операція. Згідно Наказу керівника Антитерористичного центру при СБУ №33/6/а від 07 жовтня 2014 року «Про визначення районів проведення антитерористичної операції та термінів її проведення», відповідно до якого районами проведення АТО визначені всі населені пункти Донецької та Луганської області (без виключень). Як вбачається з матеріалів справи, відповідачка [PERSON] зареєстрована з травня 2000 року та постійно проживає у [INFO], тобто постійно проживає у зоні АТО, а тому на неї розповсюджуються норми Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 02 вересня 2014 року. Відповідно до ст.2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особам - підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція. Банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобов'язані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції. Відповідно до ст.11 Прикінцевих та перехідних положень визначено, що термін дії Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» поширюється на період проведення антитерористичної операції та на шість місяців після дня її завершення. Даний Закон набрав чинності з 15 жовтня 2014 року, опублікований 14 жовтня 2014 року в газеті «Голос України» №197. Аналізуючи вказаний Закон, суд приходить до висновку, що позивач не мав права нараховувати відповідачці штраф на основну суму заборгованості із зобов»язань за кредитним договором № б/н від 20 червня 2012 року, починаючи з 14 квітня 2014 року, тому суд відмовляє позивачу в цій частині. А саме, не підлягає задоволенню вимога позивача про стягнення з відповідачки штрафів в сумах 500 грн. та 1 305,85 грн. Таким чином, оскільки відповідачка умови кредитного договору не виконує, підлягає стягненню з останньої на користь позивача сума заборгованості в розмірі 26 117,01 грн., яка складається із заборгованості за кредитом, заборгованості по процентам за користування кредитом та заборгованості за пенею і комісією. Згідно ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтвердженні судові витрати. Враховуючи вказані вимоги з відповідачки на користь позивача підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору в сумі 261,17 грн. На підставі викладеного та

Outcome: partial