Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-29 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду із позовною заявою до [PERSON] , [PERSON] про захист честі, гідності, ділової репутації та відшкодування моральної шкоди. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 10 червня 2020 року денний час за адресою здійснення позивачем підприємницької діяльності - [ADDRESS] , магазин [INFO] » - незважаючи на карантин в державі, прибули представники контролюючих органів, а саме: Головного Управління Дежпродспоживслужби в Сумській області, Головного Управління Державної податкової служби Сумській області - для здійснення перевірки умов підприємницької діяльності ФОП [PERSON] . Підставою для здійснення непланової перевірки стали заяви відповідачів, в яких вони повідомляли про порушення реалізації товару, про те, що продукти продаються простроченими, порушення розрахунку, продаж спиртних напоїв та цигарок через термінал, хоча позивач не має права цього робити, оскільки перебуває на системі оподаткування «Єдиний податок», про бруд у магазині, грубе нехтування санітарними правилами ведення торгівельної діяльності, чим створюється небезпека для здоров`я мешканців села. Позивача зазначала, що в ході проведеної перевірки жоден факт, про які зазначали відповідачі у своїх листах, не знайшов свого підтвердження. В свою чергу, представник позивача вказує, що між сторонами існують неприязнені відносини, відповідачі між собою підтримують дружні стосунки, тому всіляко чинять їй перешкоди у здійсненні підприємницької діяльності. Всі дії відповідачів мають на меті опорочення честі і гідності та ділової репутації позивача з метою створення для відповідачів переваг у здійсненні підприємницької діяльності. Вважає, що неправомірними діями відповідачів позивачу завдано моральну шкоду, яка виразилася в моральних стражданнях та переживаннях, порушенні душевної рівноваги, оскільки позивач була ображена та принижена перед мешканцями с. Залізняк, примушена була виправдовуватись перед ними за часті перевірки, які викликають незручності у обслуговуванні покупців та переконувати мешканців села, що позивач здійснює свою торгівельну діяльність без порушень, що їх здоров`ю нічого не загрожує. З цих підстав позивачка просила визнати, що поширені [PERSON] та [PERSON] відомості не відповідають дійсності та принижують честь, гідність та ділову репутацію позивачки, зокрема, наступні відомості, що поширені відповідачкою [PERSON] : «Доводжу до Вашого відома, що за адресою: [ADDRESS] розташований магазин, в якому здійснюється роздрібна торгівля продуктами харчування. …. Хочу повідомити, що в даному магазині реалізується товар, в якому термін реалізації давно закінчився. Продукти зберігаються з порушенням температурного режиму та вологості. Відсутні посвідчення якості на продукти. В магазині (підлога, стіни, стеля, холодильники, прилавки, обладнання) брудні, пил, павутина - складається враження, що в магазині ніколи не миють, не прибирають, про дезінфекцію й мови не має…… В магазині мухи, миші, які ходять по відкритих продуктах харчування. Постійні покупці даного магазину, в більшості, люди пожилого віку та діти, які не звертають увагу на все це». Крім того, позивачка просила визнати, що поширені [PERSON] відомості не відповідають дійсності та принижують честь, гідність та ділову репутацію позивачки, зокрема, наступні відомості, що поширені відповідачем [PERSON] : ««…… провести перевірку ФОП [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , магазин « [INFO] », яка здійснює продаж спиртних напоїв та цигарок, проводячи оплату через термінал, не маючи на це права, оскільки перебуває на системі оподаткування «Єдиний податок»…». Крім того, позивачка просила стягнути з відповідачів [PERSON] та [PERSON] по 5 000 грн. моральної шкоди та судові витрати, які складаються з витрат на правову допомогу в розмірі 6 000 грн. за послуги адвоката та сплаченого судового збору в розмірі 2 942 грн. 80 коп. Позивачка в судовому засіданні позов підтримала, суду пояснила, що [PERSON] з самого початку її роботи намагається перешкоджати їй, постійно звертається з безпідставними заявами до поліції та податкової служби. Просила позов задовольнити. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю, просив їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився з невідомих суду причин, хоча про час та місце розгляду був повідомлений належним чином шляхом подачі оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України (а.с.89). Відповідач [PERSON] для розгляду справи до суду не з`явилася, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином. В попередньому судовому засіданні від 26 січня 2021 року позов не визнала, пояснивши, що інформація, яку вона зазначила в своїй заяві відповідає дійсності, про що вона неодноразово чула від мешканців села. Зокрема, мешканці села знали, що [PERSON] продає горілчані та тютюнові вироби через термінал, хоча не має на це права, оскільки перебуває на системі оподаткування «Єдиний податок». Вона дійсно зверталася до податкової служби, але тільки з приводу перевірки даного факту. Суд, заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що в задоволенні позову слід відмовити за наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами п.п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Судом встановлено, що підставою для звернення до суду з позовом про захист честі, гідності та ділової репутації стало те, що 10 червня 2020 року в денний час за адресою здійснення позивачем підприємницької діяльності - [ADDRESS] », - прибули представники Головного Управління Дежпродспоживслужби в Сумській області, Головного Управління Дежавної податкової служби у Сумській області для здійснення перевірки умов підприємницької діяльності ФОП [PERSON] . Підставою для здійснення непланової перевірки стали заяви відповідачів, зокрема, відповідача [PERSON] , який в своїй заяві від 19.05.2020р. на адресу ГУ Держпродспоживслужби в Сумській області зазначив наступне: 1.«Доводжу до Вашого відома, що за адресою: [ADDRESS] розташований магазин, в якому здійснюється роздрібна торгівля продуктами харчування. …. Хочу повідомити, що в даному магазині реалізується товар, в якому термін реалізації давно закінчився. Продукти зберігаються з порушенням температурного режиму та вологості. Відсутні посвідчення якості на продукти. В магазині (підлога, стіни, стеля, холодильники, прилавки, обладнання) брудні, пил, павутина - складається враження, що в магазині ніколи не миють, не прибирають, про дезінфекцію й мови не має…… В магазині мухи, миші, які ходять по відкритих продуктах харчування. Постійні покупці даного магазину, в більшості, люди пожилого віку та діти, які не звертають увагу на все це», 2.а також заява [PERSON] , яка в своїй заяві від 26.05.2020р. на адресу ГУ ДПС в Сумській області (реєстраційний номер ПА-10701621) зазначила наступне: «…прохала провести перевірку ФОП [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , магазин « [INFO] », яка здійснює продаж спиртних напоїв та цигарок, проводячи оплату через термінал, не маючи на це права, оскільки перебуває на системі оподаткування «Єдиний податок». Просить про результати перевірки направити за адресою: [ADDRESS] ». В обґрунтування позовних вимог позивачка вказує, що поширена відповідачами негативна та недостовірна інформація принижує ділову репутацію позивача серед мешканців с. Залізняк Сумського району - порушує право позивача на повагу до честі та ділової репутації, її особисті немайнові права та її поширення відповідачами завдало позивачу моральної шкоди, а тому вона вимушена звернутись до суду за захистом своїх прав. Перевіряючи обґрунтованість та доведеність позовних вимог, суд приймає до уваги те, що відповідно до ст. 34 Конституції України кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Разом з тим, відповідно до ст. 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов`язок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію. У зв`язку з цим статтею 32 Конституції України передбачено судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації. Згідно із положеннями ст. 12 ЦПК та ст. 277 ЦК України обов`язок довести, що поширена інформація є достовірною, покладається на відповідача, проте позивач має право подати докази недостовірності поширеної інформації. Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права. Право фізичної особи на повагу до її гідності та честі, недоторканість ділової репутації має також своє відображення у положеннях ст. ст. 297, 299 ЦК України. Згідно із п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 від 27.02.2009 р. «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Спростування недостовірної інформації повинно здійснюватись незалежно від вини особи, яка її поширила. Разом з тим, відповідно до п. 16 вищевказаної постанови Пленуму Верховного Суду України, ст. 40 Конституції України, всі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових та службових осіб, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк. У випадку, коли особа звертається до зазначених органів із заявою, в якій міститься та чи інша інформація, і в разі, якщо цей орган компетентний перевіряти таку інформацію та надавати відповідь. Проте, якщо в ході перевірки інформація не знайшла свого підтвердження, вказана обставина не може сама по собі бути підставою для задоволення позову, оскільки у такому випадку мала місце реалізація особою конституційного права, передбаченого ст. 40 Конституції, а не поширення недостовірної інформації. Крім того, під час розгляду справ щодо спростування недостовірної інформації необхідно враховувати положення статті 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини щодо її застосування. Так, згідно із статтею 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Здійснення цих свобод, оскільки воно пов`язане з обов`язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадської безпеки, для охорони порядку або запобігання злочинам, для охорони здоров`я або моралі, для захисту репутації або прав інших осіб, для запобігання розголошенню конфіденційної інформації або підтримання авторитету і безсторонності суду і є необхідним в демократичному суспільстві. Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини свобода вираження поглядів є однією з важливих засад демократичного суспільства та однією з базових умов прогресу суспільства в цілому та самореалізації кожної окремої особи. Відповідно до пункту 2 статті 10 Конвенції вона стосується не тільки «інформації» чи «ідей», які сприймаються зі схваленням чи розглядаються як необразливі або нейтральні, але й тих, які можуть ображати, шокувати чи непокоїти. Саме такими є вимоги плюралізму, толерантності та широти поглядів, без яких немає «демократичного суспільства» (KARPYUK AND OTHERS v. UKRAINE, № 30582/04, 32152/04, § 188, ЄСПЛ, 06 жовтня 2015 року). Статтями 12,81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Проаналізувавши зміст копії Реєстраційної картки звернення депутата Верхньосироватської сільської ради Сумського району Сумської області Панченко Т.М. від 26 травня 2020 року, заслухавши пояснення відповідачки [PERSON] , суд дійшов висновку, що відповідач реалізувала своє законне право на звернення до компетентних органів, передбачене ст.40 Конституції України. Разом з тим, сторона позивача у поданій позовній заяві стверджує, що відповідачі поширили відносно неї інформацію, яка є негативною та недостовірною. Однак слід вказати, що достатніх доказів, які б вказували на те, що подача відповідачами скарг та звернень є мотивовано цілеспрямованими діями відповідачів з метою поширити відносно позивача негативну та недостовірну інформацію та таким чином, зокрема, посягнути на її ділову репутацію, - матеріали справи не містять та суду сторонами не надано. Суд вважає, що направлення до компетентних органів скарги та звернення з проханням провести перевірку ФОП [PERSON] не може трактуватися як поширення негативної чи недостовірної інформації у розумінні ст. 277 ЦК України. Такі документи не мають на меті доведення їх до громадськості чи окремих громадян, а були направлені до конкретних органів, яким відповідно до їх компетенції надано право розглядати такі скарги. Аналізуючи викладені обставини справи та вищезазначені норми права, суд дійшов висновку, що із матеріалів справи не вбачається, що поширена інформація ганьбить честь та гідність позивача, завдає шкоди її ділової репутації. Позивачем не доведено, що інформація, яка містилася в заявах відповідачів, дискредитує позивачку або призвела до негативних наслідків чи якимось чином перешкоджає їй повно і своєчасно здійснювати свої особисті немайнові права. Крім того, позивачка не надала суду доказів на підтвердження того, що діями відповідачів їй завдана моральна шкода, оскільки моральна шкода за певних обставин може бути завдана особі лише неправомірними, протиправними або незаконними діями. В той же час, відмовляючи в задоволенні позовних вимог суд виходить з того, що неправомірних дій з боку відповідачів допущено не було, а звернення до Головного Управління Дежпродспоживслужби в Сумській області, Головного Управління Державної податкової служби у Сумській області з заявами щодо умов підприємницької діяльності ФОП [PERSON] не можна вважати неправомірними діями з боку відповідачів. Враховуючи викладене, суд прийшов до висновку, що позивачем не доведено належними і допустимими доказами поширення відповідачами негативної та недостовірної інформації, яка принижує, зокрема, її ділову репутацію, та порушує особисті немайнові права, чим їй завдано моральної шкоди, а тому в задоволенні позову про визнання поширених відповідачем [PERSON] відомостей такими, що не відповідають дійсності та принижують честь, гідність та ділову репутацію позивача, визнання поширених відповідачем [PERSON] відомостей такими, що порушують вимоги і умови здійснення підприємницької діяльності в магазині « [INFO] » позивачем та стягнення моральної шкоди, слід відмовити. В порядку ст. 141 ЦПК України, судові витрати у справі слід покласти на позивача. На підставі наведеного,

Outcome: dismissed