Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-27 00:00:00

Представник позивачки звернувся до суду з позовом до відповідачки з вимогами визнати дійсним договір купівлі-продажу нерухомого майна від 30 грудня 1993 року № 1251, укладений на Одеській товарній біржі, згідно з яким [PERSON] придбала у [PERSON], від імені якої діяла [PERSON], квартиру [ADDRESS], загальною площею 56,0 кв. м., житловою - 40,3 кв. м. Позивачка в обґрунтування своїх позовних вимог зазначає, що згідно договору купівлі-продажу нерухомого майна від 30 грудня 1993 року укладеного на Одеській товарній біржі нею була придбана у [PERSON], від імені якої діяла [PERSON] квартира [ADDRESS], загальною площею 56,0 кв. м., житловою - 40,3 кв. м. Укладений між сторонами договір купівлі-продажу від 30 грудня 1993 року був зареєстрований на Одеській товарній біржі під реєстровим № 1251 та зареєстрований Одеським КП МБТІ 04 серпня 1996 року під реєстраційним номером №103-дом стр. 200 реестр. 1269. Сторони домовились про всі суттєві умови договору купівлі-продажу нерухомого майна. Умови договору були повністю виконанні як позивачем так і відповідачем. Проте, позивачі дізналися, що у зв'язку зі зміною законодавства в даний час договір не відповідає вимогам встановленим Цивільним кодексом України, а саме договір не був нотаріально посвідчений, що перешкоджає позивачці здійснювати своє право на вільне розпорядження даною квартирою. Представник позивача у судове засідання не з'явивсь, про час, день та місце проведення судового засідання був сповіщений належним чином, згідно наданої до суду письмової заяви просить справу розглядати у відсутності позивача та її представника, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить задовольнити, не заперечує проти постановлення заочного рішення. Відповідач у судове засідання не з'явилась, про час, день та місце проведення судового засідання сповіщалася належним чином, причини неявки не повідомила, заяви про розгляд справи у відсутності відповідача до суду не надходило. Представник третьої особи, Одеської товарної біржі, у судове засідання не з'явився про час, день та місце судового засідання третя особа сповіщалася належним чином, причини неявки свого представника третя особа суду не повідомила. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, з'ясувавши всі суттєві обставини справи та перевіривши їх наявними доказами, суд прийшов до наступного. У судовому засіданні встановлено, що 30 грудня 1993 року між [PERSON] (покупець) та [PERSON] (продавець), від імені якої на підставі довіреності діяла [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу нерухомого майна у письмовій формі, зареєстрований 30 грудня 1993 року на Одеській товарній біржі під реєстровим № 1251 та зареєстрований Одеським КП МБТІ 04 серпня 1996 року під реєстраційним номером №103-дом стр. 200 реестр. 1269д, згідно умов якого, позивачка купила квартиру загальної площею 56,0 кв. м., що розташована за адресою: [ADDRESS]. Сторони домовились стосовно всіх істотних умов договору та повністю виконали умови спірного договору. Відповідно до ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Згідно ст. 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Укладення договору купівлі-продажу від 30 грудня 1993 року, досягнення по такому договору згоди щодо усіх істотних умов, здійснення позивачкою повної оплати по такому договору та її отримання відповідачкою, а також, фактичне передання позивачу спірного об'єкту нерухомості по такому договору, свідчить насамперед про вчинення між позивачем та відповідачем відповідного правочину щодо переходу прав власності на об'єкт нерухомості у вигляді спірної квартири. У відповідності до ст. 41 Конституції України кожен має право, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. У відповідності до положень Європейської конвенції з прав людини ч. 1 ст. 6 кожна людина має право при визначенні її цивільних прав та обов'язків або при розгляді будь-якого кримінального звинувачення, яке йому пред'явлено, на справедливий та публічний судовий розгляд справи в розумні строки незалежним та безпристрасним судом. У відповідності до ст. 1 протоколу № 1 до Конвенції з прав людини кожна фізична або юридична особа має право на повагу своєї власності. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності, інакше як в інтересах суспільства та на умовах передбачених законом та загальними принципами міжнародного права. Згідно ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. У відповідності до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається майном на власний розсуд. У відповідності до ч. 3 ст. 334 ЦК України право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Згідно ст. 657 ЦК України договір купівлі-продажу нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації. У відповідності до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Відповідно до ч. 1 ст. 220 Цивільного кодексу України, у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Разом з тим частиною 2 статті 220 Цивільного кодексу України, встановлюється, що у разі, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Враховуючи викладене вище та приймаючи до уваги факт домовленості сторін щодо всіх істотних умов договору, проведення державної реєстрації спірного договору та виконання позивачем та відповідачем своїх зобов'язань за спірним договором, суд вважає, що право власності позивачки підлягає захисту шляхом задоволення позовних вимог у повному обсязі. Враховуючи викладене вище,

Outcome: approved