Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-18 00:00:00

Представник позивачки в грудні 2019 року звернувся до суду із позовом до відповідача [PERSON] в якому просив змінити розмір стягуваних аліментів, визначений рішенням Київського районного суду м. Одеси від 01.10.2013 року про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання доньки, [PERSON] , [INFO] та стягувати з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання доньки, [PERSON] , [INFO] в розмірі твердої грошової суми 24000 гривень, щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку із дати звернення до суду та до досягнення дитиною повноліття, тобто до [INFO] . При цьому представник позивачки посилається на те, що на даний час розмір аліментів, встановлених рішенням Київського районного суду м. Одеси від 01.10.2013 року в розмірі 750 гривень не задовольняє потреби дитини, мінімальний розмір яких у зв`язку із змінами у законодавстві не може бути меншим за 50% прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку. Позивачу відомо, що на даний час матеріальне становище відповідача змінилося на краще, що останній є моряком та працює протягом року капітаном яхт, що вбачається із різних електронних джерел. Позивачу відомо, що відповідач отримує приблизно заробітну плату в розмірі 4000 доларів США. Також у власності відповідача з квітня 2017 року перебуває автомобіль Nissan Qashqai, 2017 року випуску, вартість якого становить 638630 гривень, що свідчить про можливість великих витрат. До судового засідання представник позивачки не з`явився, надав до суду заяву в якій просив розглядати справу у його відсутність, позовні вимоги просив задовольнити. Представник відповідача надав до суду відзив на позов в якому вказує на те, що відповідач не погоджується із позовними вимогами та їх обґрунтуванням. Так у відзиві зазначається, що відповідач дійсно є моряком, однак не має освіти яка б дозволяла йому бути капітаном, навіть на якомусь із суден, що виключає теоретичну можливість працювати капітаном яхт та отримувати відповідну заробітну платню. В період шлюбу з позивачкою їх сім`єю була придбана земельна ділянка на якій вони побудували будинок. Ухвалою Овідіопольського районного суду Одеської області від 24.04.2017р. була затверджена мирова угода між позивачкою та відповідачем відповідно до якої відповідач відмовився від позовних вимог щодо визнання за ним Ѕ частини земельної ділянки та незавершеного будівництвом будинку за адресою: [ADDRESS] , а позивачка, в свою чергу, сплатила відповідачу грошові кошти в розмірі 60000 доларів США. 24.04.2017 року відповідач отримав вказані грошові кошти та 27.04.2017 року придбав собі автомобіль Nissan Qashqai. 30.06.2017 року відповідач звільнився з роботи у ЗАО ФК «Чорноморець» де працював з 2008 року і по цей час не працевлаштований, в зв`язку із чим не отримує стабільного доходу. 06.11.2018 року відповідач уклав шлюб із [PERSON] з якою мешкає у цивільному шлюбі з 2013 року. Наразі, відповідач, його дружина та її малолітній син мешкають разом у однокімнатній квартирі, яка належить [PERSON] . З моменту звільнення відповідач та його дружина використовували грошові кошти, які були отримані ним за мировою угодою. В січні 2019 року відповідач був вимушений взяти у борг грошові кошти для продовження навчання та поточних витрат. Так, 19 січня 2019 року відповідач уклав із [PERSON] договір позики за яким отримав у борг грошові кошти в розмірі 7000 доларів США зі строком повернення до 15.02.2020 року. В зв`язку із тим, що відповідач за цей час не працевлаштувався та не мав доходу він був змушений продати автомобіль Nissan Qashqai. Так, 30 січня 2020 року вказаний автомобіль був переданий так званим «перекупцям», за який вони сплатили відповідачу 15000 доларів США, а відповідач видав на них довіреність із правом розпорядження автомобілем. Відповідач був вимушений продати автомобіль через покупців, тому що в нього взагалі не було грошових коштів, навіть на харчування, крім того, необхідно було повернути борг. За виручені кошти від продажу автомобіля Nissan Qashqai відповідач 01.02.2020 року повернув борг та придбав собі більш дешевий автомобіль FIAT. Таким чином, будь-якого додаткового доходу, з якого б відповідач міг сплачувати збільшений розмір аліментів, як це зазначає позивачка, у відповідача відсутній. Відповідач та його представник в підготовчому судовому засіданні підтримали свої обґрунтування, викладені у відзиві на позов. Відповідач додатково пояснив, що 10 червня 2020 року ним, як моряком, була укладена трудова угода на посаду кадета строком на 4+2 місяці з заробітною платою 600 доларів США. Але, угода була достроково розірвана, а він був вимушений повернутися додому. Наразі, відповідач офіційно ніде не працює та був змушений поновитися у центрі зайнятості як безробітний, з отриманням відповідної допомоги від держави. Додаткового доходу, не пов`язаного із офіційним працевлаштуванням, не має. Разом з тим, відповідач виказав думку про те, що він усвідомлює, що сума аліментів 750 гривень, яка була встановлена рішенням суду, є замалою для його доньки та, враховуючи своє матеріальне становище, погодився сплачувати аліменти в розмірі 1500 гривень. До судового засідання представник відповідача не з`явився, надав до суду клопотання в якому просив розглянути справу у його відсутність. Відповідно до ч.3 ст. 211 ЦПК України особа, яка бере участь у справі має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Вивчивши матеріли справи, суд приходить до наступного. Як встановлено у судовому засіданні, рішенням Київського районного суду м. Одеси від 01.10.2013 року з [PERSON] стягнуто на користь [PERSON] аліменти на утримання доньки, [PERSON] , [INFO] в розмірі 750 гривень щомісячно з дня пред`явлення позову - 05.08.2013 року та до досягнення дочкою [PERSON] повноліття, тобто до [INFO] ; стягнуто з [PERSON] користь [PERSON] аліменти на її утримання в розмірі 250 гривень щомісячно, з дня пред`явлення позову - 05.08.2013 року та до досягнення дочкою [PERSON] трьох років, тобто до [INFO] . Стаття 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до частин першої-другої статті 27 Конвенції держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до статей 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття. Відповідно до положень статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Частина третя статті 181 СК України визначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Частиною першої статті 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно з пунктом 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13 зроблено висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. СК України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження. Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями статті 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Отже, у спірних правовідносинах підлягає застосуванню не тільки стаття 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (стаття 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», стаття 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», стаття 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»). Такі ж висновки містяться у постановах Верховного Суду від 14 серпня 2019 року у справі № 524/7388/17 (провадження № 61-37490св18),від 11 вересня 2019 року у справі № 662/64/18 (провадження № 61-41266св18), від 05 лютого 2020 року у справі № 664/252/19-ц (провадження № 61-20737св19), від 13 лютого 2020 року у справі № 466/4009/18 (провадження № 61-10529св19), від 27 травня 2020 року по справі № 128/373/18 (провадження № 61-43813св18). Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Аналіз змісту статті 192 СК України свідчить, що зміна законодавцем мінімального розміру аліментів, які підлягають стягненню з платника аліментів на одну дитину, не є підставою для зміни розміру аліментів відповідно до статті 192 СК України. Згідно статті 8 СК України якщо особисті немайнові та майнові відносини між подружжям, батьками та дітьми, іншими членами сім`ї та родичами не врегульовані цим Кодексом, вони регулюються відповідними нормами ЦК України, якщо це не суперечить суті сімейних відносин. Відповідно до ч.1 ст. 9 ЦК України положення цього Кодексу застосовуються до врегулювання відносин, які виникають у сферах використання природних ресурсів та охорони довкілля, а також до трудових та сімейних відносин, якщо вони не врегульовані іншими актами законодавства. Аналіз ст.8 СК України та ч.1 ст.9 ЦК України дозволяє зробити висновок, що положення ЦК України субсидіарно застосовуються для регулювання сімейних відносин. У ч.ч.1,2 ст.11 ЦК України передбачено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: 1) договори та інші правочини; 2) створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; 3) завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; 4) інші юридичні факти. Усталеним є розуміння юридичних фактів як певних фактів реальної дійсності, з якими нормою права пов`язується настання правових наслідків, зокрема виникнення, зміна або припинення цивільних прав та обов`язків. У ч.3 ст.11 ЦК України передбачено, що цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. Тлумачення ч.3 ст.11 ЦК України свідчить, що правові норми самі по собі не можуть створювати суб`єктивних прав та обов`язків, оскільки необхідна наявність саме юридичного факту. Зміна законодавцем мінімального розміру аліментів, які підлягають стягненню з платника аліментів на одну дитину, не є підставою для зміни розміру аліментів відповідно до статті 192 СК України. Законом України від 03 липня 2018 року № 2475-VIII ч.1 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» доповнено абзацом другим, яким передбачено, що виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого Сімейним кодексом України. Тобто законодавством передбачений механізм, який надає можливість забезпечити виплату аліментів у розмірі не нижче мінімального гарантованого розміру, передбаченого СК України навіть при наявності постановлених раніше судових рішень про стягнення аліментів у розмірі, нижчому ніж мінімальний гарантований розмір аліментів, встановлений законом на час стягнення. Вказаний висновок щодо застосування норм права викладено у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 20 червня 2019 року у справі № 632/580/17 (провадження № 61-51сво18) та у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 березня 2020 року у справі № 682/3112/18 (провадження № 14-580цс19). Отже зміна законодавцем мінімального розміру аліментів, які підлягають стягненню з платника аліментів на одну дитину, не є підставою для зміни розміру аліментів відповідно до статті 192 СК України, а є підставою для зміни мінімального розміру аліментів, зазначених у виконавчому листі у процедурі виконання та стягнення аліментів, та враховується під час визначення суми аліментів або заборгованості, що правильно враховано судом апеляційної інстанції при вирішенні спору. З наданого до суду Довідки-розрахунку заборгованості по аліментах станом на 01.11.2020 року, зробленого в рамках виконавчого провадження ВП № 42116726 на виконання зазначеного рішення Київського районного суду м. Одеси від 17.10.2013 року вбачається, що державний виконавець щомісяця проводить індексацію присуджених судом аліментів в розмірі 750 гривень відповідно до положень ч. 2 ст. 182 СК України, тобто встановлює розмір аліментів не меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини сторін. Щодо зміни матеріального стану відповідача судом встановлено наступне: З трудової книжки вбачається, що відповідач офіційно був працевлаштований в Україні в період з 01.04.2008 року по 30.06.2017 року. Посвідченням моряка від 11.02.2019 року підтверджується можливість відповідача працювати за відповідним фахом. В матеріалах справи відсутні докази того, що відповідач має освіту, яка дозволяє йому працювати капітаном на будь-яких судах, в тому числі яхтах, що, на думку суду, виключає можливість працювати відповідачу капітаном яхт та отримувати відповідну заробітну платню. Так, зі Свідоцтва фахівця № 109/2015-А вбачається, що відповідач у 2015 році закінчив спеціальні курси підготовки для зайняття посади «Прибиральник судновий». З довідки Національного університету «Одеська морська академія» від 03.02.2020 року № 05/20 вбачається, що відповідач з вересня 2017 року став студентом, був зарахований на 2-й курс заочного відділення судноводійної спеціальності, у лютому 2020 року випустився із навчального закладу. З послужної книжки моряка відповідача, виданої 20.11.2018 року вбачається, що в 2019 році відповідач чотири рази проходив практику лише як матрос практикант. Судом встановлено та підтверджено відповідним доказами, що з 10 червня 2020 року він працював кадетом на палубі на судні MV Perlita з періодом працевлаштування 4 місяці + 2 місяці, тобто до 10 грудня 2020 року з заробітною платнею 600 доларів щомісяця. Контракт був достроково розірваний, що підтверджується особистою присутністю відповідача у підготовчому судовому засіданні 09 листопада 2020 року. 06 листопада 2020 року відповідач звернувся до Одеського міського центру зайнятості із заявою № 20201106-71829/2 про призначення виплати допомоги по безробіттю. З листа, отриманого відповідачем в електронному вигляді від Одеського міського центру зайнятості від 09.11.2020 року вбачається, що [PERSON] поновлено статус безробітного, а нарахування допомоги по безробіттю на соціальний рахунок відповідача почнеться після наступного підтвердження ним наміру перебувати у статусу безробітного, зокрема відвідування філії центру зайнятості та/або спілкування з кар`єрним радником. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про зайнятість населення» безробітний - особа віком від 15 до 70 років, яка через відсутність роботи не має заробітку або інших передбачених законодавством доходів як джерела існування, готова та здатна приступити до роботи. Відповідно до ч. 2 ст. 43 Закону України «Про зайнятість населення» статус безробітного надається зазначеним у частині першій цієї статті особам за їх особистою заявою у разі відсутності підходящої роботи з першого дня реєстрації у територіальних органах центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, незалежно від зареєстрованого місця проживання чи місця перебування. Згідно положень ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів, інші обставини, що мають істотне значення. Судом встановлено, що в період шлюбу сторонами була придбана земельна ділянка на якій вони побудували будинок. Ухвалою Овідіопольського районного суду Одеської області від 24.04.2017 року (справа № 509/3817/13) між сторонами була затверджена мирова угода,відповідно до якої відповідач відмовився від позовних вимог щодо визнання за ним Ѕ частини земельної ділянки та незавершеного будівництвом будинку за адресою: [ADDRESS] , а позивачка, в свою чергу, сплатила відповідачу грошові кошти в розмірі 60000 доларів США. В цей же день, 24.04.2017 року відповідач отримав вказані грошові кошти та 27.04.2017 року придбав собі автомобіль. З трудової книжки відповідача вбачається, що він 30.06.2017 року звільнився з роботи у ЗАО ФК «Чорноморець» і по цей час офіційно в Україні не був працевлаштований, в зв`язку із чим не отримує стабільного прибутку. Як зазначено у відзиві на позов з моменту звільнення відповідач та його дружина використовували грошові кошти, які були отримані ним за мировою угодою. 19 січня 2019 року відповідач уклав із [PERSON] договір позики за яким отримав у борг грошові кошти в розмірі 7000 доларів США зі строком повернення до 15.02.2020 року. 30 січня 2020 року відповідач передав автомобіль Nissan Qashqai третім особам та видав на них довіреність із правом розпорядження автомобілем за що отримав від них грошові кошти в розмірі 15000 доларів США. За виручені кошти від продажу автомобіля Nissan Qashqai відповідач 01.02.2020 року повернув борг [PERSON] та придбав собі більш дешевий автомобіль FIAT, що підтверджується Договором купівлі-продажу та свідоцтвом про право власності на транспортний засіб. Будь-яких доказів придбання відповідачем іншого вартісного рухомого або нерухомого майна матеріали справи не містять. Таким чином судом не встановлено доказів зміни у відповідача матеріального стану, який би дозволяв йому сплачувати збільшений розмір аліментів, зазначений у позовній заяві. Разом з тим, суд приймає до уваги, що відповідач частково визнав позовні вимоги, в частині збільшення розміру аліментів в розмірі 1500 гривень, який кореспондується із вимогами ч. 2 ст. 182 СК України. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 49 ЦК України відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу. При таких обставинах, суд вважає за можливим задовольнити позовні вимоги [PERSON] частково та стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання доньки, в розмірі 1500 (одна тисяча п`ятсот) гривень. Згідно зі ст.5 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються зокрема позивачі у справах про стягнення аліментів. Враховуючи вищенаведене, оскільки позивачка звільнена від сплати судового збору за подання до суду позовної заяви, з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 840 гривень 80 копійок.

Outcome: partial