Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-18 00:00:00

Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Українська страхова група» звернулося до Святошинського районного суду м. Києва із позовом про стягнення із [PERSON] страхове відшкодування в порядку регресу в розмірі 1 146 грн. 34 коп., мотивуючи позов тим, що 10 грудня 2013 року в м.Києві сталась дорожньо-транспортна пригода за участю застрахованого автомобіля «Ніссан» державний номерний знак [NUMBER], під керуванням [PERSON] та автомобіля «Дейхатсу» державний номерний знак [NUMBER], під керуванням [PERSON], постановою Солом'янського районного суду м. Києва від 27.12.2013 [PERSON] визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення за ст. 124 КУпАП, внаслідок порушення правил дорожнього руху. 03.09.2013 року між ПАТ «СК «Українська страхова група» та [PERSON] укладено договір добровільного страхування наземного транспорту № 28-0101-13-007204, згідно якого позивач прийняв на себе зобов'язання відшкодувати збитки, що може зазнати страхувальник у результаті пошкодження, знищення або втрати транспортного засобу «Ніссан» державний номерний знак [NUMBER], 11 грудня 2013 року страхувальник звернувся до позивача із заявою про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування й надав всі необхідні документи. ПАТ «СК «Українська страхова група» на виконання умов договору страхування, згідно рахунку калькуляції, на підставі страхового акту № ДККА-33184 від 16.12.2013 року та розрахунку суми страхового відшкодування перерахувала на рахунок [PERSON], визначений страхувальником, страхове відшкодування у розмірі 1146 грн. 34 коп., на підставі ст. 1191 ЦК України та ст. 38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхова компанія просила позов задовольнити. В судове засідання сторони не з'явились, про день, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином, представник позивача надіслав суду клопотання, яким позовні вимоги підтримав та просив розглянути справу за його відсутності і не заперечував проти винесення в справі заочного рішення за наявними в справі доказами в разі неявки відповідача, відповідач причини неявки суду не повідомив. Суд, з урахуванням думки представника позивача, який не заперечує проти заочного розгляду справи у відсутності відповідача, вважає можливим розглядати справу за відсутності відповідача на підставі ст. 224 ЦПК України. Суд, заслухавши пояснення представників сторін, досліджуючи матеріали справи, бере до уваги наступне. Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. 03.09.2013 року між ПАТ «СК «Українська страхова група» та [PERSON] укладено договір добровільного страхування наземного транспорту № 28-0101-13-007204, згідно якого позивач прийняв на себе зобов'язання відшкодувати збитки, що може зазнати страхувальник у результаті пошкодження, знищення або втрати транспортного засобу «Ніссан» державний номерний знак [NUMBER] (а.с. 3). 11 грудня 2013 року страхувальник звернувся до позивача із заявою про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування (а.с. 4). Постановою Солом'янського районного суду м. Києва від 27 грудня 2013 року справа № 3-9609/13 [PERSON] визнано винною у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди та притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП, внаслідок порушення п. 13.1 правил дорожнього руху, ДТП сталась 10 грудня 2013 року, в результаті якої пошкоджено транспортні засоби, автомобіль «Ніссан», державний номерний знак [NUMBER] та автомобіль «Дейхатсу», державний номерний знак [NUMBER] (а.с. 19). Постанова Солом'янського районного суду м. Києва не оскаржувалась і набрала законної сили. Відповідно до ч. 4 ст. 61 ЦПК України вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. 11 грудня 2013 року страхувальник звернувся до позивача із заявою про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування (а.с. 4). Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно з ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, а згідно пункту 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.03.92 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» вказано, що під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав (договору оренди, довіреності тощо). Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК Україна шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Судом встановлено, що згідно рахунку калькуляції, на підставі страхового акту № ДККА-33184 від 16.12.2013 року та розрахунку суми страхового відшкодування визначено розмір страхового відшкодування у сумі 1146 грн. 34 коп. (а.с.7-12), позивач сплатив потерпілому суму страхового відшкодування в розмірі 1146 грн. 34 коп., згідно платіжного доручення № 22938 від 17 грудня 2013 року (а.с. 13). Згідно з ч. 1 ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. У відповідності до п. а ч.1 ст. 38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов, до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо він керував транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції. Доказів, щодо добровільного відшкодування матеріальної шкоди [PERSON] завданої в результаті ДТП в порядку регресу, відповідачем не надано. Підсумовуючи викладене, враховуючи, що позивачем здійснено виплату страхового відшкодування потерпілому, що підтверджується належними доказами, з огляду на те, що відповідач добровільно не сплатив страховій компанії матеріальну шкоду в порядку регресу, доказів в спростування даної обставини суду не надав, в зв'язку з чим у ПАТ «СК «Українська страхова група» виникло право регресної вимоги, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення матеріальної шкоди є обґрунтованими, та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі. Розподіляючи судові витрати суд виходить зі змісту вимог ч. 1 ст. 88 ЦПК України, а саме стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved