Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-16 00:00:00

Представник позивачки [PERSON] - [PERSON] у грудні 2014 р. звернувся до суду з позовними вимогами про визначення місця проживання малолітніх дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] разом з матір'ю - [PERSON] за адресою: [ADDRESS]; про виділ спільного майна подружжя, а саме: квартиру [ADDRESS] шляхом визнання за позивачкою права власності на 2/3 частини вказаного житлового приміщення. Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 10.12.2014 р. про відкриття провадження у справі, позовні вимоги про визначення місця проживання малолітніх дітей [PERSON], [INFO] р.н. та [PERSON], [INFO] разом з матір'ю - [PERSON] за адресою: [ADDRESS] виділено у самостійне провадження, позовні вимоги про виділ спільного майна подружжя, а саме: квартиру [ADDRESS] шляхом визнання за позивачкою права власності на 2/3 частини вказаного житлового приміщення залишено в даному провадженні (а.с. 16, 17). В обґрунтування позовних вимог представник позивачки посилається на те, що 19 жовтня 2002 року між сторонами був зареєстрований шлюб, який рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 03.12.2014 р. був розірваний. У період даного шлюбу позивачка [INFO] р. народила дочку [PERSON] та [INFO] р. дочку [PERSON], які проживають разом з нею за адресою: [ADDRESS], оскільки відповідач у червні 2014 р. залишив їхню сім'ю та до теперішнього часу проживає за іншою адресою, а саме: [ADDRESS]. Представник позивачки зазначає, що [ADDRESS] була придбана сторонами у 2009 р., тобто у період шлюбу останніх, хоча правостановлюючий документ оформлений на відповідача. Представник позивача вважає, що суд може відступити від засад рівності часток подружжя у спільному майні та враховуючи, що позивачка проживає з двома дітьми, у спірній квартирі, яка є однокімнатною, а тому неподільною, визнати за нею право власності на спірне житлове приміщення на 2/3 його частини. Відповідач в судовому засіданні основний позов не визнав та просив у його задоволенні відмовити, у січні 2015 р. представник відповідача [PERSON] звернулась до суду з зустрічним позовом, посилаючись на те, що дійсно сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, у період якого у них народилося двоє дітей. У період шлюбу сторін була придбана спірна квартира частково за особисті кошти відповідача частково за позичені у громадянина [PERSON], про що свідчить відповідна розписка. Представник відповідача зазначає, що у 2005 р. батьки [PERSON] продали свою квартиру [ADDRESS] і частина грошей від продажу дали відповідачу для повернення позики [PERSON] Представник відповідача вважає, що частка внесених останнім грошових коштів за придбання спірної квартири більша на відміну від позивачки, яка становить 74,04 %, а тому просить визнати за [PERSON] в порядку поділу майна право власності на ? частини спірної квартири, за [PERSON] визнати право власності на ? частини вказаного вище житлового приміщення. В судовому засіданні [PERSON] підтримала основний позов, просили у задоволенні зустрічного позову відмовити. [PERSON] та його представник в судовому засіданні проти основного позову заперечували, зустрічний просили задовольнити в повному обсязі. Представник третьої особи Служби у справах дітей Святошинської РДА в судове засідання не з'явився, направив на адресу суду листа відповідно до якого просив розглянути справу за його відсутності та постановити рішення в інтересах та на коритсь дітей (а.с. 108). Суд вважає можливим розглянути справу за відсутності останнього. Суд, заслухавши пояснення позивачки, відповідача, його представника, свідків: [PERSON], [PERSON], [PERSON] та дослідивши матеріали справи, вважає, що у задоволенні основного та зустрічного позовів необхідно відмовити з наступних підстав.. В судовому засіданні встановлено, що 19 жовтня 2002 року між сторонами був зареєстрований шлюб, який рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 03.12.2014 р. був розірваний (а.с. 7, 8). Встановлено, що від цього шлюбу відповідачка [PERSON] [INFO] р. народила дочку [PERSON] та [INFO] р. дочку [PERSON] (а.с. 9, 10). Згідно ч. 3 ст. 368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Встановлено, що відповідно до свідоцтва про право власності від 01.06.2009 р. однокімнатна квартира [ADDRESS] належить [PERSON] (а.с. 11, 12-13). Таким чином, суд приходить до висновку, що спірна квартира в розумінні ст. 60 СК України є набутою під час шлюбу сторін, а тому є спільною сумісною власністю подружжя, що в судовому засіданні не заперечувалось сторонами. Проте, встановлено, що сторони не можуть дійти згоди щодо розміру їх часток в спірній квартирі. Так, позивачка обґрунтовуючи свої позовні вимоги посилається на те, що оскільки їх спільні з відповідачем діти проживають з нею у спірній квартирі та на повному її утриманн , при цьому, до суду поданий позов про визначення місце проживання неповнолітніх дітей сторін, саме: з позивачкою за адресою розташування спірної квартири, суд може відступити від засад рівності часток подружжя у спільному майні та визнати за нею право власності на 2/3 частини вказаного житла, що буде відповідати інтересам дітей. Проте, встановлено, що по справі 759/21025/14, 2/759/1494/15 за позовом [PERSON] до [PERSON], третя особа: Служба у справах дітей Святошинської РДА про визначення місця проживання дітей постановлено 04.06.2015 р. судове рішення, яким у позові [PERSON] відмовлено. Згідно ч. 2 ст. 10 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. згідно ч. 2 ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч. 1 ст. 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Таким чином, суд приходить до висновку, що позивачка [PERSON] в судовому засіданні всупереч ст. 60 ЦПК України не довела необхідність та належні підстави визнання за нею, в інтересах дітей, 2/3 частини квартири [ADDRESS], у зв'язку з чим суд не вбачає правових підстав для задоволення позову останньої. Встановлено, що відповідач [PERSON] в обґрунтування вимог зустрічного позову посилається на те, що його частка внесених коштів за придбання спірної квартири значно перевищує частку позивачки, в тому числі за рахунок позичених ним у громадянина [PERSON] коштів та від продажу його батьками квартири [ADDRESS] Проте, свідок [PERSON] в судовому засіданні показав, що дійсно надав відповідачу [PERSON] у борг 30 000 доларів США, проте, для яких цілей були позичені вказані кошти йому не відомо. Встановлено, що з наданих відповідачем [PERSON] письмових доказів не вбачається, що його частка у праві власності спірної квартири, набутої сторонами у період їх шлюбу, може бути більшою від частки позивачки [PERSON] через недоведеність дійсного джерела їх походження та спростування, що вказані кошти не є часткою спільного бюджету сторін, у період їх шлюбу. Згідно ч. 1 ст. 69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 р. за № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Також, відповідно до п. 25 вказаної вище Постанови, вирішуючи питання про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 ст. 71 СК України щодо обов'язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. Таким чином, оскільки в судовому засіданні встановлено, що квартира [ADDRESS] є однокімнатною, а тому є неподільною, при цьому. сторони не можуть дійти згоди щодо розміру їх часток у вказаному житловому приміщенні, крім того, в судовому засіданні не доведено обсяг позовних вимог кожного з подружжя, а саме: щодо визнання за позивачкою [PERSON] саме 2/3 частини, а за відповідачем [PERSON] саме ? частини цієї квартири, суд приходить до висновку про залишення спірного майна у спільній частковій власності сторін: [PERSON] та [PERSON] Таким чином, оцінюючи всі докази окремо і в їх сукупності суд вважає, що [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні не довели свої позовні вимоги саме в тому обсязі, які заявлені, всупереч ст. 60 ЦПК України письмових доказів в підтвердження та обґрунтування останніх суду не надано, у зв'язку з чим основний та зустрічний позови задоволенню не підлягають. На підставі ст. ст. 57, 60, 69, 71 СК України,

Outcome: dismissed