Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-19 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості, в якому просить стягнути солідарно з відповідачів на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованість у розмірі 4548,84 доларів США, з яких: за кредитом 4280,59 доларів США; за відсотками 268,25 доларів США, а також витрати по сплаті судового збору у сумі 1856,48 гривень. В обґрунтування позовних вимог представник позивача посилається на те, що 07.10.2008 року Акціонерно-комерційний банк соціального розвитку «УКРСОЦБАНК» та [PERSON] уклали Договір кредиту № 2008/688-ф03.14/29. Загальними Зборами Акціонерів 09 березня 2010 року було прийнято рішення про зміну типу акціонерного товариства на публічне акціонерне товариство та зміну найменування ПАТ «Укрсоцбанк». Відповідно до п.1.1. ПАТ «Укрсоцбанк» надає позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти в сумі 17058,00 доларів США. Свої зобовязання позивач виконав, надавши грошові кошти позичальникові. У порушення умов договору, позичальник [PERSON] своє зобовязання належним чином не виконала, в результаті чого станом на 16.12.2016 року має прострочену заборгованість, а саме: за кредитом 4280,59 доларів США; за відсотками 268,25 доларів США. У звязку з систематичним порушенням боржником своїх обовязків зі слати кредиту відповідно до норм чинного законодавства та діючого кредитного договору їй було нараховано неустойку: по пені за несвоєчасне повернення кредиту в розміру 538,87 доларів США; по пені за несвоєчасне повернення відсотків в розмірі 55,24 доларів США. Проте, з огляду на принцип розумності та справедливості. ПАТ «Укрсоцбанк» як клієнто-орієнтовний Банк, користуючись своїми процесуальними правами, дбаючи про виконання відповідачем своїх зобов'язань не враховує суму нарахованої неустойки та остаточно просить стягнути неустойку в розмірі 0,00 грн., що відображено в прохальній частині позовної заяви. В забезпечення виконання зобов'язань позичальника, що випливають з основного договору, відповідно до ст. 553 ЦК України, 07.10.2008 року позивач та [PERSON] уклали договір Поруки №06-09/2203. Відповідно до\~умов Договору\~поруки [PERSON]\~як поручитель\~поручається за\~виконання [PERSON]\~обовязків,\~що виникли\~на підставі\~Основного договору\~або можуть\~виникнути на\~підставі нього\~у майбутньому.\~Відповідно до\~умов Договору\~поруки,\~[PERSON]\~та [PERSON]\~відповідають перед\~ПАТ «Укрсоцбанк»\~за порушення\~обовязків за\~договором,\~як солідарні\~боржники.\~Поручитель відповідає\~перед банком\~у тому\~ж обсязі,\~що і\~боржник.\~На виконання\~умов Договору\~відповідачам була\~направлена Вимога\~про досудове\~врегулювання спору,\~але на\~дату подання\~позовної заяви\~Вимога не\~виконана.\~Посилаючись на\~викладене,\~представник позивача\~звернувся до\~суду з\~наведеним позовом.Не погоджуючись з позовом ПАТ «Укрсоцбанк», [PERSON] звернулась з зустрічним позовом про визнання кредитного договору недійсним, в якому просить суд визнати недійсним\~Кредитний договір\~№ 2008/688-ф03.14/29\~від 07.10.2008\~року укладений\~між Публічним\~акціонерним товариством\~«Укрсоцбанк» та\~[PERSON],\~а також\~у первісному\~позові Публічному\~акціонерному товариству\~«Укрсоцбанк» відмовити\~в повному\~обсязі.В обґрунтування зустрічної позовної заяви [PERSON] посилається на те, що 07.10.2008 року між Публічним акціонерним товариством «Укрсоцбанк» та нею, [PERSON] було укладено кредитний договір № 2008/688-ф03.14/29. згідно з яким Банк надав їй кредит в розмірі 17058.00 дол. США, а вона зобов'язувалась щомісячно здійснювати погашення кредиту відповідно до Графіку погашення, що є додатком до кредитного договору та щомісячно сплачувати відсотки за користування кредитом. Термін кредитного договору встановлений до 06 листопада 2015 року. В подальшому на підставі Додаткової угоди № 1 до договору від 27.07.2009 року термін користування кредитом було змінено на 06 жовтня 2017 року. Того ж дня між [PERSON] та Банком було укладено договір поруки, згідно з умовами якого поручитель бере на себе зобов'язання відповідати в повному обсязі перед Банком за виконання умов кредитного договору № 2008/688-ф03.14/29 від 07.10.2008 року. П. 6.2 договору поруки було встановлено, що договір припиняє свою дію з моменту закінчення забезпеченого ним зобов'язання. З умов кредитного договору (п. 1.2 договору) вбачається, що кошти були наданні в споживчих цілях для придбання автомобілю. Таким чином, [PERSON] вважає, що оспорюваний кредитний договір являється договором споживчого кредиту. Позивачка за зустрічним позовом вказує, що в умовах кредитного договору та додатків до нього відсутні данні, щодо надання Банком інформації у письмовому вигляді позичальнику про сукупну вартість кредиту, тому вважає, що можна дійти висновку, що це не відповідає ч. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів». Так, позивачка вказує, що з договору споживчого кредиту вбачається, що у ньому немає детального розпису загальної вартості кредиту, що не відповідає ч. 4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», а також в графіку погашення кредиту не відображена сума нарахувань процентів та не зрозуміло яким чином вони нараховуються. Також позивачка вказує, що в порушення п. 2 ч. 1 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», банк не надав позичальнику, в письмовій формі повної інформації про умови кредитування, а також орієнтовану сукупну вартість кредиту, яка надається перед укладенням кредитного договору, чим було порушено вимоги чинного закону, а також договір не відповідає ч. 4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» та п. п. 3.2, 3.3, 3.4 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту та відповідачем не надано доказів, які б спростовували доводи позивачів в цій частині. Таким чином, [PERSON] зазначає, що умови кредитного договору є несправедливими, суперечать принципу добросовісності, що є наслідком істотного дисбалансу договірних прав і обовязків на погіршання становища Позичальника. Представник позивача за первісним позовом в судове засідання не зявився, надав до канцелярії суду заяву в якій зазначив, що вимоги викладені у позовній заяві підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити. Проти зустрічного позову заперечує. Відповідач за первісним позовом та його представник в судове засідання не зявились. Суд, дослідивши матеріали справи, надавши оцінку поданим доказам, вважає, що позов Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості підлягає задоволенню, зустрічний позов [PERSON] до Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» про визнання кредитного договору недійсним задоволенню не підлягає, з огляду на наступне. Згідно з положеннями\~ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ для захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ст.2 ЦПК). Згідно ч.1 та ч.2\~ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення. Достовірними, відповідно до\~ст.79 ЦПК України є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Відповідно до ч.1\~ст.80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмету доказування. Згідно ч.1 та ч.6 ст.81 ЦПК України,\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених законом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. \~ \~В судовому\~засіданні встановлено,\~щовідповідно до п.п. 1.1., 1.2. договору кредиту №2008/688-Ф03.14/29 від 07.10.2008 року, кредитор надає позичальнику у користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти в сумі 17\~058.00 доларів США, зі сплатою 9% процентів річних та наступними порядком погашення суми основної заборгованості до 10 числа кожного місяця згідно графіку, який вказаний в пп. 1.1.1 п. 1.1 ст.1 Договору з кінцевим терміном повернення основної заборгованості по кредиту до 06 жовтня 2015 року. Кредит надається позичальнику на наступні цілі: для оплати придбаного автомобіля марки Nissan, модель Tiida, 2008 року випуску, червоного кольору, згідно з договором купівлі-продажу № 03847/5610/0080/О2 від 03.10.2008 року укладеним з ТОВ «АМГР». Відповідно до п.п. 2.1., 2.2., 2.3. договору кредиту №2008/688-Ф03.14/29 від 07.10.2008 року, надання кредиту здійснюється шляхом видачі позичальнику готівкових коштів в іноземній валюті (доларів США) з позичкового рахунку № 22030688818451 на цілі, визначені п. 1.2. цього Договору. сумі кредиту безпосередньо з позичкового рахунку позичальника. Моментом (днем) надання кредиту вважається день видачі позичальнику готівкових коштів в іноземній валюті (доларів США) в сумі кредиту згідно даного договору. Моментом (днем) повернення кредиту вважаться день зарахування на відповідні рахунки кредитора: суми кредиту, нарахованих процентів та можливих пені і штрафних санкцій, визначених Договором, якщо інше не випливає з умов цього договору. 27.07.2009 року між ПАТ «Укрсоцбанк» та [PERSON] було укладено Додаткову угоду №1 про внесення змін до Договором кредиту на купівлю автотранспортних засобів №2008/688-Ф03.14/29 від 07.10.2008 року з якої вбачається, що сторони прийшли до взаємної згоди внести наступні зміни до умов кредитування, визначених договором 1.1. Викласти перший абзац п.1.1.1 Договору в новій редакції. «1.1.1. Погашення кредиту здійснюється в наступному порядку до 10 числа (включно) кожного місяця, починаючи з листопада 2008 року (останній платіж 06.10.2017 року). Згідно до п.п. 1.1., 1.1.1., 1.2., 1.3., 1.3.1, 1.3.2. договору відновлювальної кредитної лінії №2008/688-Ф03.14/29/1 від 07.10.2008 року, кредитор зобовязується надавати позичальнику грошові кошти на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання. Надання кредиту буде здійснюватися окремими частинами «транш», зі сплатою 24.00% процентів річних в межах максимального ліміту заборгованості позичальника за кредитом в сумі 6\~321.96 гривень, з кінцевим терміном погашення заборгованості за кредитом не пізніше 06.10.2015 року на умовах визначених цим договором. Кредит надається позичальнику на здійснення страхових платежів за договором добровільного страхування транспортного засобу №К688-009/08/СТ від 08.10.2008 року укладеного між позичальником та НАСК Оранта, відповідно до умов якого кредитор виступає вигодонабувачем. В якості забезпечення виконання позичальником своїх зобовязань перед кредитором за цим договором щодо повернення кредиту, сплати нарахованих процентів, можливої неустойки (пені, штрафу), а також інших витрат щодо задоволення вимог кредитора за договором, кредитор укладає з позичальником: договір застави автомобіля марки Nissan, модель Tiida, 2008 року випуску, державний номер [NUMBER]. В якості додаткового забезпечення виконання зобовязання за цим договором, договір поруки [PERSON], який також забезпечує виконання зобовязань позичальника за додатковим договором. До даного договору були укладені додаткові угоди: 27.07.2009 року додаткова угода №1 про внесення змін до договору відновлювальної кредитної лінії №2008/688-Ф03.14/29/1 від 07.10.2008 року та 28.12.2009 року додаткова угода №2 про внесення змін до договору відновлювальної кредитної лінії №2008/688-Ф03.14/29/1 від 07.10.2008 року В забезпечення виконання умов за кредитним договором 2008/688-Ф03.14/29 від 07.10.2008 року був укладений договір поруки № 06-09/2203 від 07.10.2008 року із громадянкою [PERSON], де у відповідності з умовами договору поруки, поручитель зобовязується перед кредитором відповідати за виконання [PERSON] усіх його зобовязань перед кредитором у повному обсязі солідарно відповідати за виконання позичальником зобовязань щодо повернення суми кредиту, сплати відсотків за користування кредитом, комісій, а також можливих штрафних санкцій (пені, штрафу), у розмірі, в строки та в порядку, передбачених Договором кредиту на купівлю автотранспортних засобів №2008/688-Ф03.14/29 від 07.10.2008 року та договору відновлювальної кредитної лінії №2008/688-Ф03.14/29/1 від 07.10.2008 року. З довідки станом на 16.12.2016 року наданої по клієнту банку [PERSON] №10.1-87/24344 від 16.12.2016 року в тому, що за договором кредиту №2008/688-Ф03.14/29\~від 07.10.2008\~року укладеному з ПАТ «Укрсоцбанк», вбачається, що сума заборгованості за кредитом 4280,59 доларів США; за відсотками 268,25 доларів США. Ч. 1 ст. 553, ч.1, 2 ст. 554 передбачають, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Зазначене кореспондується з п. 1.1. договору поруки № 06-09/2203 від 07.10.2008 року, поручитель зобовязується перед кредитором відповідати за виконання [PERSON] усіх її зобовязань перед кредитором у повному обсязі солідарно відповідати за виконання позичальником зобовязань щодо повернення суми кредиту, сплати відсотків за користування кредитом, комісій, а також можливих штрафних санкцій (пені, штрафу), у розмірі, в строки та в порядку, передбачених Договором кредиту на купівлю автотранспортних засобів №2008/688-Ф03.14/29 від 07.10.2008 року та договору відновлювальної кредитної лінії №2008/688-Ф03.14/29/1 від 07.10.2008 року. Таким чином, суд зазначає, що позичальник [PERSON] та поручитель [PERSON] є відповідальними перед кредитором ПАТ «Укрсоцбанк» як солідарні боржники. Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України, одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до\~ст.\~530\~ЦК України\~якщо у\~зобов'язанні\~ встановлений\~ строк\~ (термін)\~ його\~виконання,\~то воно\~підлягає виконанню\~у цей\~строк (термін). Зобов'язання,\~строк (термін)\~виконання якого\~визначений вказівкою\~на подію,\~яка неминуче\~має настати,\~підлягає виконанню\~з настанням\~цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Згідно ч.1 ст. 610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Відповідно до\~ст.\~1054\~ЦК України,\~за кредитним\~договором банк\~або інша\~фінансова установа\~(кредитодавець)\~зобов'язується\~надати грошові\~кошти (кредит)\~позичальникові у\~розмірі та\~на умовах,\~встановлених договором,\~а позичальник\~зобов'язується\~повернути кредит\~та сплатити\~проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ,\~ч.\~1\~ст.\~1049\~ЦК України\~позикодавець має\~право на\~ одержання\~від позичальника\~процентів від\~суми позики,\~якщо інше\~не встановлено\~договором або\~законом.\~Розмір і\~порядок одержання\~процентів встановлюються\~договором.\~Якщо \~договором \~не встановлений\~розмір процентів,\~їх розмір\~визначається на\~рівні облікової\~ставки Національного\~банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики . Позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ч.2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до умов кредитного договору. В силу ст. 192 ч.1 ЦК України, законним платіжним засобом, обовязковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України гривня. Разом з тим, згідно ст.533 ч.ч. 1,2 ЦК України, грошове зобовязання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобовязанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Але в той же час, ст.192 ч.2 ЦК України встановлює, що іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. А ст. 533 ч.3 ЦК України регламентує, що використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобовязаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.\~ Спеціальне законодавство України у сфері банківської діяльності та діяльності небанківських фінансових установ не містить приписів, які б забороняли банкам або іншим фінансовим установам надавати кредити в іноземній валюті. Як прямо передбачає ст. 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність», банківська діяльність це залучення у вклади грошових коштів фізичних і юридичних осіб та розміщення зазначених коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик, відкриття і ведення банківських рахунків фізичних та юридичних осіб; банківський кредит це будь-яке зобовязання банку надати певну суму грошей, будь-яка гарантія, будь-яке зобовязання придбати право вимоги боргу, будь-яке продовження строку погашення боргу, яке надано в обмін на зобовязання боржника щодо повернення заборгованої суми, а також на зобовязання на сплату процентів та інших зборів з такої суми; банківська ліцензія це документ, який видається Національним банком України в порядку і на умовах, визначених у цьому Законі, на підставі якого банки та філії іноземних банків мають право здійснювати банківську діяльність; кошти гроші у національній або іноземній валюті чи їх еквівалент. Законодавцем в ст.ст. 47, 49 Закону України «Про банки і банківську діяльність» чітко визначені банківські операції, здійснювати які банки мають право на підставі банківської ліцензії незалежно від валюти, яка використовується національної або іноземної. Згідно з ст. 55 ч.1 Закону України «Про банки і банківську діяльність», відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком. В силу ст.5 ч.ч.1,2 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю», Національний банк України видає індивідуальні та генеральні ліцензії на здійснення валютних операцій, які підпадають під режим ліцензування згідно з цим Декретом. Генеральні ліцензії видаються комерційним банкам та іншим фінансовим установам України, національному оператору поштового звязку на здійснення валютних операцій, що не потребують індивідуальної ліцензії, на весь період дії режиму валютного регулювання. Відповідно до ст.5 ч.4 п.п. «в», «г», індивідуальні ліцензії видаються резидентам і нерезидентам на здійснення разової валютної операції на період, необхідний для здійснення такої операції. Індивідуальної ліцензії потребують, зокрема, такі операції: надання і одержання резидентами кредитів в іноземній валюті, якщо терміни і суми таких кредитів перевищують встановлені законодавством межі; використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави. Згідно ст.44 ч.1, ч.2 п.1, Закону України «Про Національний банк України», Національний банк діє як уповноважена державна установа при застосуванні законодавства України про валютне регулювання і валютний контроль. До компетенції Національного банку у сфері валютного регулювання та контролю належить, зокрема, видання нормативно-правових актів щодо ведення валютних операцій. Як встановлено в п.8.12 Правил використання готівкової іноземної валюти на території України, затверджених постановою Правління Національного банку України №200 від 30 травня 2007, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 18 червня 2007 року за №656/13923, фінансові установи, які одержали генеральну ліцензію Національного банку на здійснення валютних операцій, і національний оператор поштового звязку можуть використовувати готівкову іноземну валюту для проведення валютних операцій відповідно до отриманих генеральних ліцензій Національного банку на здійснення валютних операцій. Відповідно до п.5.3 Положення про порядок видачі банкам банківських ліцензій, письмових дозволів та ліцензій на виконання окремих операцій, затвердженого постановою Правління Національного банку України №275 від 17 липня 2001 року, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 21 серпня 2001 року за №730/5921, письмовий дозвіл на здійснення операцій з валютними цінностями є генеральною ліцензією на здійснення валютних операцій, згідно з Декретом Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю». Таким чином, ст.5 ч.2 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю», передбачено право банку на підставі письмового дозволу (генеральної ліцензії) здійснювати валютні операції, в тому числі надавати кредити у іноземній валюті фізичним особам та відповідно вимагати виконання зобовязання в іноземній валюті. З матеріалів справи, вбачається, що Національним банком України було видано Акціонерному комерційному інноваційному банку «Укрсоцбанк» Банківську ліцензію №5 від 29.12.2001 року на право здійснювати банківські операції, визначені ч.1 та п.п. 5-11 ч.2 ст.47 Закону України «Про банки та банківську діяльність», серед яких передбачено право здійснювати операції з валютними цінностями. Невідємною частиною ліцензії є Дозвіл №5-2 від 29.12.2001 року з додатком та Дозвіл №5-3 від 29.12.2001 року з додаткомв якому наведено перелік операцій, які має право здійснювати Акціонерний комерційний інноваційний банк «Укрсоцбанк» з валютними цінностями. Згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися в суд за захистом свого цивільного права у випадку його порушення з вимогою про примусове виконання зобовязання в натурі. З урахуванням викладеного, вимоги позивача про стягнення солідарно з відповідачів на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованість за договором кредиту у розмірі 4548,84 доларів США, з яких: за кредитом 4280,59 доларів США; за відсотками 268,25 доларів США є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до ч. ст. 141 ЦПК України, витрати по сплаті судового збору у розмірі 1856,48 гривень підлягають стягненню з відповідачів на користь позивача ПАТ «Укрсоцбанк». Щодо зустрічних позовних вимог [PERSON] до Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» про визнання кредитного договору недійсним суд зазначає наступне. В своєму позові позивачка визнавала факт укладання безпосередньо нею спірного кредитного договору №2008/688-ф03.14/29 від 07.10.2008 року з ПАТ «Укрсоцбанк» та отримання коштів за умовами договору. Факт укладення Кредитного договору підтверджуються підписами сторін договору, а також діями, що свідчать про добровільне виконання покладених на сторін обовязків. До даного висновку суд приходить виходячи, з того, що до матеріалів справи надано копії: договору кредиту, договору поруки, додаткових угод про внесення змін до договору кредиту, договору відновлювальної кредитної лінії, а також тим, що у самій зустрічній позовній заяві позивачка визнає факт укладення кредитного договору. Суд враховує, що позичальник добровільно 07.10.2008 року уклала на встановлених сторонами умовах кредитний договір №2008/688-ф03.14/29 та додаткових угод про внесення змін до договору кредиту, а також договору відновлювальної кредитної лінії мала право відмовитися від одержання кредиту частково або в повному обсязі, повідомивши про це кредитодавця до встановленого договором строку його надання, що визначено ст. 1056 ч.2 ЦК України, але подібних дій з боку [PERSON] здійснено не було.\~ Таким чином, судом встановлено, що сторони вчинили дії, які з однієї сторони, засвідчують їх бажання укласти відповідний Кредитний договір, а з іншої спрямовуються на виконання укладеного договору. Відповідними діями сторони підтвердили факти укладення договорів та здійснили фактичні дії щодо їх часткового виконання. Безумовно, згідно ст. 16 ч.1, ч.2 п.2 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, визнання правочину недійсним. Як вказує ст. 202 ч.ч.1, 2 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Згідно ст. 203 ч.ч.1,2,3,4,5 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Дійсно, згідно ст. 215 ч.ч.1,3 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, пятою та шостою статті\~ 203\~ цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Отже, вимога про визнання кредитного договору недійсним є безпідставною, тому повинна бути залишеною без задоволення. В звязку з вище наведеним, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] не підлягають задоволенню, оскільки кредитний договір, додаткові угоди до нього та договір поруки були укладені з дотриманням чинного законодавства, є чинними та такими які підлягають виконанню.

Outcome: approved