Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-05 00:00:00

\~\~\~\~\~\~\~\~ Прокурор в травні\~ 2014 року звернувся до суду з позовом в інтересах Одеської міської ради до [PERSON] про витребування майна з чужого незаконного володіння, а саме- квартири №1 в буд.42 по вул.Разумовській в м.Одесі та про скасування реєстрації права власності. В обґрунтування позову зазначив, що заочним рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 12.04.2012 року визнано за [PERSON] право власності на квартиру [ADDRESS]. 19.07.2013 року заступник прокурора Приморського району м. Одеси звернувся до суду із заявою про перегляд заочного рішення. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 07.10.2013 року заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси від 12.04.2012 року скасовано та призначено справу до судового розгляду в загальному порядку. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 31.03.2014 року позов [PERSON] залишено без розгляду. Зазначена квартира не була приватизована та перебувала у комунальній власності та зареєстрована на підставі рішення суду від 12.04.2012 року, яке скасовано. Таким чином, виникло питання повернення самовільно захопленого майна з незаконного володіння. В судове засідання представник ОМР та Одеської місцевої прокуратури №3 в судове засідання не зявились, проте надали суду заяви про розгляд справи за їх відсутності. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не зявилась, хоча була повідомлена належним чином про час і місце судового засідання, причини неявки суду не повідомила. Судом встановлено, що заочним рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 12.04.2012 року визнано за [PERSON] право власності на квартиру [ADDRESS]. (справа №1522/5976/12). 19.07.2013 року заступник прокурора Приморського району м. Одеси звернувся до суду із заявою про перегляд заочного рішення. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 07.10.2013 року заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси від 12.04.2012 року скасовано та призначено справу до судового розгляду в загальному порядку. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 31.03.2014 року позов [PERSON] залишено без розгляду. Згідно листа КП «ОМБТІ та РОН» №2882-04/227 від 23.04.2013 року вбачається, що квартира [ADDRESS] зареєстровано за [PERSON] Крім того судом встановлено, що Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 29.03.2016 року (справа №1522/5976/12) у задоволені позову [PERSON] до Одеської міської ради про визнання права власності за набувальною давністю відмовлено. При цьому у вказаному рішенні встановлені наступні факти. [PERSON] зазначали що придбала спірну квартиру у [PERSON], сплативши останній відповідну суму. При цьому доказів перебування спірної квартири у власності [PERSON], як і доказів користування і володіння квартирою та її утримання суду не надано,\~\~ а надані банківські квитанції на імя [PERSON] про сплату комунальних послуг\~\~ за 2011-2012 роки не є належними доказами добросовісного володіння [PERSON] спірним майном з 01 січня 2001 року. При цьому судом встановлено, що спірна квартира перебуває в комунальній вланості і надежить територіальній громаді м.Одеси. У відповідності до ст. 14 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України. Згідно ст. 346 ч. 1 п. З ЦК України право власності припиняється у разі припинення права власності на майно, яке за законом не може належати цій особі. Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. У відповідності до ст. 387 ЦК України, власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Як зазначено вище, спірна квартира перебуває в комунальній власності та не приватизована. Таким чином, спірне майно вибуло з власності Одеської міської ради поза його волею всупереч чинному законодавству, що підтверджується відсутністю будь-яких погоджень з боку позивача. Згідно ст. 41 Конституції України, ст. 321 ЦК України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним. Згідно ст. 319 ЦК України власник на свій розсуд володіє, користується та розпоряджається належним йому майном. Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого права, у випадку його порушення або оспорювання. За правилами частини 1 ст. 388 ЦК України якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно, зокрема, вибуло з володіння власника всупереч його волі. Згідно з рішенням Конституційного суду України від 08.04.1999 р. за № З-рп/99 «інтереси держави» є оціночним поняттям, прокурор або його заступник у кожному випадку самостійно визначає в чому саме полягає порушення інтересів держави в конкретних правовідносинах, які підлягають вирішенню в судовому порядку. Відповідно до пункту 2 ст. 121 Конституції України на прокуратуру України покладається представництво інтересів громадянина або держави в суді у випадках, зазначених законом. В тому числі такі випадки передбачені, ст. 36-1 Закону України «Про прокуратуру», ст. 45 ЦПК України, згідно яких прокурор має право звертатися до суду з заявами про захист прав і свобод інтересів держави. Інтереси територіальної громади є складовою частиною державних інтересів. Так, згідно п. 1 резолютивної частини вищезазначеного рішення Конституційного суду прокурори та їх заступники подають позовні заяви саме в інтересах держави, а не в інтересах підприємств, установ і організацій незалежно від їх підпорядкування і форм власності. Прокурор або його заступник самостійно визначає і обґрунтовує в позовній заяві, в чому полягає порушення інтересів держави чи в чому існує загроза інтересам держави, і ця заява є підставою для порушення справи в господарському суді. Під поняттям «орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах», потрібно розуміти орган державної влади чи орган місцевого самоврядування, якому законом надано повноваження органу виконавчої влади. Стаття 143 Конституції України наділяє територіальні громади правом безпосередньо або через утворені ними органи місцевого самоврядування управляти майном, що є в комунальній власності. Відповідно до ст. 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» територіальним громадам сіл. селищ, міст, районів у містах належить право комунальної власності на житловий фонд, нежитлові приміщення, інше майно і майнові права, рухомі та нерухомі об'єкти, визначені відповідно до закону як об'єкти права комунальної власності, а також кошти, отримані від їх відчуження. Приймаючи до уваги, що нежилі приміщення площею 84 кв.м. що, розташовані за адресою: м. Одеса, вул. Грецька, 35 є комунальною власністю, що належить територіальній громаді міста в особі Одеської міської ради, прокуратура правомірно представляє інтереси держави в суді. На підставі викладеного,

Outcome: approved