Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-22 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача процентів за договором позики. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що 20 листопада 2004 року між [PERSON] і громадянином Франції [PERSON] укладено договір позики в письмовій формі, про що свідчить відповідна розписка, згідно якої [PERSON] отримано грошові кошти в розмірі 39 740 євро, які останній зобов'язувався повернути на протязі 11 років до 20.11.2015 року. В 2008 році відповідач повернув позивачу 3400 євро. 16.02.2011 року представник позивача направив на адресу відповідача вимогу про погашення боргу, однак 21.02.2011 року відповідач відмовив у задоволення вказаної вимоги. В зв'язку із зазначеними обставинами, позивач просить стягнути з відповідача суму відсотків в розмірі 47 632,67 гривень за період з 23.08.2011 року по 16.04.2013 року. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав, та звернувся з запереченням в якому зазначив, що 20.11.2004 року відповідач отримав від позивача кошти, що підтверджується розпискою, за якою відповідач обов'язувався повернути їх протягом 11 років до 20.11.2015 року та інших зобов'язань за вказаною розпискою не передбачалося. Тому дані вимоги позивача щодо стягнення відсотків за даною позикою є незаконними та суперечать договору позики та його умовам, крім того, це по суті являється фінансовою допомогою. Вивчивши матеріали справи, дослідивши та оцінивши письмові докази по справі у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Судом встановлено, що 20 листопада 2004 року між [PERSON] і громадянином Франції [PERSON] укладено договір позики в письмовій формі, про що свідчить відповідна розписка, згідно якої [PERSON] отримано матеріальну допомогу в розмірі 39 740,00 євро, які останній зобов'язувався повернути на протязі 11 років до 20.11.2015 року. (а.с.4). Згідно копії розписки Позикодавець (Позивач) передає у власність позичальнику грошові кошти в розмірі 39740,00 євро, а Позичальник зобов'язується повернути їх Позикодавцю на протязі 11 років до 20.11.2015 року. 16.02.2011 року представник позивача направив на адресу відповідача вимогу про погашення боргу, однак 21.02.2011 року відповідач відмовив у задоволення вказаної вимоги. В порушення умов наданої розписки та взятих на себе зобов'язань, відповідач у зазначений строк нараховані відсотки по отриманим грошовим коштам позивачу не повернув. Відповідачем не було надано належних і допустимих доказів щодо виконання ним умов вимоги про сплату відсотків, адже сторона відповідача заперечує наявність у себе такого обов'язку взагалі. Виходячи із вищевказаного, в судовому засіданні встановлено, що відповідач сплату відсотків не здійснює та вимогу представника позивача від 16.02.2011 року залишив без уваги. Відповідно до статті 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послуги, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 ЦК України. Згідно вимог пункту 1 частини 2 статті 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Відповідно до вимог ст.ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно з вимогами ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Оскільки розмір процентів за користування грошима у договорі позики не вказаний і вказаний договір не являється безпроцентним, в розумінні ч.2 ст.1048 ЦК України, тому позивач правомірно просить відповідно до вимог ч.1 ст.1048 ЦК України, стягнути проценти виходячи із облікової ставки НБУ за вказаний період. В зв'язку з невиконанням відповідачем своїх зобов'язань та несплаті відсотків по сумі позики, відповідач має сплатити позивачу нараховані відсотки на суму позики. Судом встановлено, що відповідач протягом дії договору позики повернув позивачу 4120,00 євро про що свідчить відмітка на примірнику розписки відповідача (а.с.42). Враховуючи викладене та відповідно до суми позики заборгованість перед позивачем по нарахованим відсоткам за період з 23.08.2011 року по 16.04.2013 року, становить 47 632,67 грн., що у гривневому еквіваленті за курсом НБУ складає 4555,69 євро, що підтверджується наданим позивачем розрахунком заборгованості, перевіреному у судовому засіданні (а.с.5). Відповідно до ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, та враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач, знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню, а тому присуджує до стягнення з відповідача суму нарахованих відсотків по договору позики в розмірі 47 632,67 грн., що еквівалентно 4555,69 євро.. Судові витрати суд розподіляє відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України.

Outcome: approved