Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-09 00:00:00

Представник Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приват Банк» (далі - банк) звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення суми заборгованості за кредитним договором, процентів, нарахованих за користування кредитом, пені та штрафів, посилаючись на те, що 25 червня 2011 року між позивачем та відповідачем було укладено договір про надання кредиту б/н, згідно з яким відповідач отримала кредит у розмірі 300,00 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 20,40 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки та зобов'язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором. Відповідач свої зобов'язання по своєчасному та повному погашенню кредиту не виконує. Згідно розрахунку заборгованості, станом на 30 вересня 2017 року загальна заборгованість відповідача становить 67 680,85 гривень, а саме: 3025,00 гривень - заборгованість за кредитом; 56 746,86 гривень - заборгованість по процентам за користування кредитом; 4209,90 гривень - заборгованість за пенею та комісією за користування кредитом; а також штрафи відповідно до договору: 500 гривень - штраф (фіксована частина), 3199,09 гривень - штраф (процентна складова). Просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором б/н від 25 червня 2011 року в розмірі 67 680,85 гривень та судовий збір у розмірі 1600,00 гривень. У відкрите судове засідання представник позивача не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просив позов задовольнити. Проти постановлення заочного рішення у справі не заперечує. Відповідач до суду не прибула за невідомих причин, про час та місце розгляду справи була повідомлена рекомендованим судовим повідомленням, яке було повернуто на адресу суду з відміткою «за закінченням терміну зберігання». Відповідно до ст. 280 ЦПК України (від 15 грудня 2017 року) однією з умов ухвалення заочного рішення є не подання відповідачем відзиву. Нормами ЦПК України, які діяли на момент відкриття провадження по справи не передбачено подання відзиву відповідачами, у зв'язку з чим суд не пропонував відповідачу надати відзив. На даний час відповідач неодноразово в судові засідання не з'явився, у зв'язку з чим розгляд справи неодноразово відкладався. Тому суд вважає що наступне відкладання справи з пропозицією надання відповіді чи строку для надання відзиву, порушить права позивача, щодо розгляду справи в межах розумних строків. При цьому суд звертає увагу, що в матеріалах справи міститься заява представника позивача, за якою вона не заперечує проти розгляду справи в заочному порядку. На підставі викладеного суд приходить до висновку про можливість розглянути справу в порядку заочного розгляду на підставі письмових доказів, що містяться в матеріалах справи. Дослідивши матеріали справи, суд вважає позов обґрунтованим, проте таким, що підлягає частковому задоволенню за наступних підстав. Судом встановлено, що 25 червня 2011 року ПАТ КБ «ПриватБанк» уклав з [PERSON] договір, відповідно до якого відповідач отримала кредит та зобов'язалась повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором. Відповідач підтвердила свою згоду з умовами договору кредиту, підписавши заяву. Таким чином, судом встановлено, що при укладанні договору сторони досягли домовленості щодо усіх істотних умов: мети, суми і строку кредиту; умов і порядку його видачі та погашення; способів забезпечення зобов'язань позичальника; відсоткової ставки; порядку плати за кредит; порядку зміни та припинення дії договору; відповідальності сторін за невиконання або неналежне виконання умов договорів. Договір сторони уклали в письмовій формі. На укладання договору сторони мали вільне волевиявлення і необхідний обсяг цивільної дієздатності. Договір підлягає виконанню обома сторонами. ПАТ КБ «ПриватБанк» свої зобов'язання за договором та угодою виконав в повному обсязі, а відповідач, в свою чергу порушив свої зобов'язання перед банком. За загальним правилом (ч.1 ст.13 ЦПК України) суд розглядає справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін, кожна з яких відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Проте відповідачем не надано суду жодного доказу на спростування позивних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк». Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст.526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору. Відповідно до ст.509 ЦК України зобов'язанням визнається правовідношенням, на підставі якого одна сторона боржник зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майна, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є договір та інші право чини відповідно до ст.11 ЦК України. Згідно ст.629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно до статті 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. У разі порушення зобов'язань відповідно до ст.611 ЦК України настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання та на вимогу кредитора зобов'язаний виплатити останньому суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за період прострочення, а крім того, якщо за порушення зобов'язання встановлена неустойка (штраф, пеня), то вона підлягає стягненню з боржника в повному розмірі незалежно від стягнення збитків на підставі ст. 624 ЦК України. Згідно до ч.1 ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до ч. 1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Відповідно до кредитного договору відповідач зобов'язався виконувати погашення кредиту в порядку та строки відповідно до договору. З розрахунку заборгованості вбачається, що відповідач має загальну заборгованість, яка утворилася за кредитним договором від 25 червня 2011 року та станом 30 вересня 2017 року становить 67 680,85 гривень, складається з: 3025,00 гривень - заборгованість за кредитом; 56 746,86 гривень - заборгованість по процентам за користування кредитом; 4209,90 гривень - заборгованість за пенею та комісією; а також штрафи відповідно до договору: 500 гривень - штраф (фіксована частина), 3199,09 гривень - штраф (процентна складова). Відповідно до ст.2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція. Банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобов'язані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції. Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 02.12.2015 р. №1275-рзатверджено перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція. Відповідно до вказаного розпорядженням. Маріуполь було включено до переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція. Доказів того, що відповідач [PERSON] проживає поза межами міста Маріуполя суду ПАТ КБ «Приватбанк» не надано. До того ж, суд враховує, що ПАТ КБ «Приватбанк» звертаючись до суду з позовом до [PERSON] зазначив містом її проживання місто Маріуполь. Таким чином, вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» про стягнення суми штрафів у вигляді фіксованої частини та процентної складової задоволенню не підлягають, оскільки банком не доведено, за який період вони були розраховані, а отже чи не суперечить їх нарахування положенням ст.2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції». При цьому, позивачем були заявлені вимоги про стягнення «пені та комісії в розмірі 4209,90 гривень», дана сума не може бути задоволена в повному обсязі оскільки виникла з 14.04.2014 року, з відповідача підлягає стягнення 450 гривень . Таким чином, оскільки відповідач [PERSON]. умови кредитного договору не виконує, з неї підлягає стагненню сума заборгованості в розмірі 60 221,86 гривня, а саме: 3025,00 гривень - заборгованість за кредитом; 56 746,86 гривень - заборгованість по процентам за користування кредитом; 450 гривень - заборгованість за пенею комісією. Відповідно до ст. 141 ЦПК, в зв'язку з задоволенням позову, суд стягує з відповідача на користь позивача судові витрати, а саме судовий збір в розмірі 1600,00 гривень.

Outcome: partial