Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-12 00:00:00

Приватне акціонерне товариство «АЗОТ» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення грошових коштів в сумі 4703,35 грн, мотивуючи свої позовні вимоги тим, що рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 01.11.2017 року у справі № 711/7622/17 за позовом [PERSON] до Публічного акціонерного товариства «АЗОТ» задоволено позовні вимоги та стягнуто з ПАТ «АЗОТ» на користь [PERSON] середній заробіток за час затримки виплати заробітної плати в сумі 24119,70 грн., який визначений без утримання податку на доходи фізичних осіб та інших обов`язкових платежів, передбачених законодавством. Вказане рішення суду набрало законної сили 14.11.2017 року. 10.01.2018 року державним виконавцем Придніпровського відділу державної виконавчої служби м. Черкаси Головного територіального управління юстиції у Черкаській області було відкрито виконавче провадження № 55492564 про стягнення з ПАТ «АЗОТ» на користь відповідача середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати в сумі 24119,70 грн., з відрахуванням всіх обов`язкових платежів, передбачених законом. 30.01.2018 року постановою державного виконавця Придніпровського відділу державної виконавчої служби м. Черкаси Головного територіального управління юстиції у Черкаській області виконавче провадження № 55492564 закінчено у зв`язку з повним фактичним виконанням. Однак, під час виконання вказаного виконавчого провадження Відповідач отримав середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні без відрахування всіх обов`язкових платежів, передбачених законом, тобто у розмірі більшому, ніж встановлено чинним законодавством України та визначено рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 01.11.2017 року. Зазначає, що позивач нарахував, утримав та сплатив до бюджету від імені відповідача податок на доходи фізичних осіб в сумі 4341,55 грн. та військовий збір в сумі 361,80 грн., що підтверджується довідкою ПрАТ «АЗОТ» № 1277 від 27.11.2020 р. та платіжними дорученнями №1694 та №1699 від 05.03.2018 р., доданими до позовної заяви. Отже, позивач повністю виконав вимоги податкового законодавства і дотримався правового механізму оподаткування доходу, та, як податковий агент, сплатив податок і збір за відповідача за свій кошт, не маючи можливості відрахувати необхідну суму з належних відповідачу коштів. Таким чином, у позивача виникло право вимагати від відповідача відшкодування понесених на сплату податку і збору витрат, а у відповідача відповідне зобов`язання відшкодувати позивачу ці витрати. У зв`язку з вказаним, 21.04.2020 р. позивач звернувся до відповідача з листом-вимогою перерахувати на рахунок позивача кошти в сумі 4703,35 грн. в якості податку на доходи фізичних осіб в сумі 4341,55 грн. та військового збору в сумі 361,80 грн. Як вбачається з роздруківки поштового відстеження відправлення №1800102450272 відповідач вказаний лист отримав, проте зазначену в листі вимогу залишив без реагування. Отже, в порушення положень Податкового кодексу України, відповідач отримав дохід у вигляді середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, нарахованого за рішенням суду, в сумі 24119,70 грн. без відрахування всіх обов`язкових платежів, передбачених законом, як було визначено в рішенні суду, тобто набув частину коштів без достатньої правової підстави, адже вона повинна була бути сплачена його податковим агентом (позивачем) в дохід держави. Вказує, що позовні вимоги позивача у даній справі не направлені на його збагачення чи отримання додаткового матеріального блага або доходу, а направлені лише на те, щоб відшкодувати підприємству ті грошові кошти, які повинні бути сплачені до Державного бюджету України за рахунок відповідача. Зазначає, що відповідачу відомо, що він отримав середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 24119,70 грн. без відрахування податків та зборів, однак, на дату подання цього позову не виконав законної вимоги позивача повернути зайво отримані кошти. У зв`язку із вищевикладеним, позивач просить стягнути з відповідача грошові кошти в сумі 4703,35 грн., та сплачений ним судовий збір. Сторони в судове засідання не викликались відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, проте в ухвалі про прийняття до розгляду та відкриття провадження від 05.03.2021 року відповідачу був наданий строк у 15 днів з дня отримання даної ухвали суду, на подачу відзиву на позовну заяву. Про розгляд даної справи відповідач повідомлявся належним чином, про що свідчить конверт, який повернувся на адресу суду із зазначенням причини повернення - адресат відсутній за вказаною адресою. 30.03.2021 року від відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з його перебуванням за межами України, однак на підтвердження обставин, викладених в клопотанні, доказів не надав. Разом з тим, відповідач у визначений судом термін відзив на позовну заяву та клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін не подав. Судом встановлено, що рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 01.11.2017 року у справі № 711/7622/17 позов [PERSON] до Публічного акціонерного товариства «АЗОТ» задоволено частково. Стягнуто з ПАТ «АЗОТ» на користь [PERSON] середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 24119 грн. 70 коп. та судові витрати в сумі 1640 грн. Рішення суду набрало законної сили 14.11.2017 року. Головним державним виконавцем Придніпровського відділу державної виконавчої служби міста Черкаси Головного територіального управління юстиції у Черкаській області 10.01.2018 року було відкрито виконавче провадження №55492564 про стягнення з ПАТ «АЗОТ» на користь відповідача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 24119,70 грн. Постановою головного державного виконавця Придніпровського відділу державної виконавчої служби міста Черкаси Головного територіального управління юстиції у Черкаській області від 30.01.2018 року виконавче провадження №55492564 закінчено у зв`язку з повним фактичним виконанням. Головою правління ПАТ «Азот» Скляровим В.Л. на адресу [PERSON] було направлено лист-вимогу від 21.04.2020 року №501-06/243 про необхідність перерахунку коштів у сумі 4703,35 грн. що становлять суму податку на доходи фізичних осіб у розмірі 4341,55 грн. та військовий збір у розмірі 361,80 грн. Даний лист, згідно даних трекінгу відправлень «Укрпошта» №1800102450272, був отриманий [PERSON] 30.04.2020 року, однак вимоги позивача залишено без виконання. Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цього Кодексу. Частиною 1 статті 117 Кодексу законів про працю України передбачено, що у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Статтею 163 Податкового кодексу України визначені доходи, які є об`єктом оподаткування. Зокрема, об`єктом оподаткування резидента є загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід та доходи з джерела їх походження в Україні, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання). Таким чином, середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні є доходом, який підлягає оподаткуванню. Згідно п.п. 15.1 ст. 15 Податкового кодексу України платниками податків визнаються фізичні особи (резиденти і нерезиденти України), юридичні особи (резиденти і нерезиденти України) та їх відокремлені підрозділи, які мають, одержують (передають) об`єкти оподаткування або провадять діяльність (операції), що є об`єктом оподаткування згідно з цим Кодексом або податковими законами, і на яких покладено обов`язок із сплати податків та зборів згідно з цим Кодексом. Підпунктом 168.1.1 п.168.1 ст.168 Податкового кодексу України визначено, що податковий агент, що нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов`язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену ст. 167 цього Кодексу. Відповідно до п. 167.1 ст. 167 Податкового кодексу України ставка податку становить 18 відсотків бази оподаткування щодо доходів, нарахованих (виплачених, наданих) у тому числі, але не виключно у формі: заробітної плати, інших заохочувальних та компенсаційних виплат або інших виплат і винагород, які нараховуються (виплачуються, надаються) платнику у зв`язку з трудовими відносинами та за цивільно-правовими договорами. Також, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні є об`єктом оподаткування військовим збором, що становить 1,5 відсотка об`єкта оподаткування. Згідно листа Державної фіскальної служби України від 05.11.2015 р. №23714/6/99-99-17-03-03-15, роботодавець має виконати функції податкового агента щодо нарахування, утримання та сплати податку на доходи фізичних осіб та військового збору з доходу у вигляді середньої заробітної плати за час затримки розрахунку при звільненні, нарахованої на підставі рішення суду. Відповідно до постанови Першої судової палати Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 18.07.2018 р. у справі № 359/10023/16-ц, суд визначає до стягнення з роботодавця на користь працівника як середній заробіток за час вимушеного прогулу, обраховуються без віднімання сум податків та зборів. Податки і збори із суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, присудженої за рішенням суду, підлягають нарахуванню роботодавцем при виконанні відповідного судового рішення та, відповідно, відрахуванню із суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу при виплаті працівнику, внаслідок чого виплачена працівнику на підставі судового рішення сума середнього заробітку за час вимушеного прогулу зменшується на суму податків і зборів. Аналогічна правова позиція відображена у постанові Першої судової палати Касаційного цивільного суду Верховного Судувід 07.10.2020 р. у справі № 523/14396/19. Суд звертає увагу, що рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 01.11.2017 року стягнуто з ПАТ «АЗОТ» на користь [PERSON] середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 24119 грн. 70 коп. та судові витрати в розмірі 1640 грн. Дане рішення виконане органами ДВС на користь [PERSON] у повному обсязі. Відповідно до ст. 129-1 Конституції України, суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Однак, в порушення вказаних норм, [PERSON] отримав дохід у вигляді середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, нарахованого за рішенням суду, в сумі 24119,70 грн. без відрахування всіх обов`язкових платежів, передбачених законом, як було визначено в рішенні суду та не виконав вищевказане рішення суду в частині повернення ПАТ «АЗОТ» грошових коштів, у вигляді обов`язкових платежів. Відповідно до ч. 1 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Статтею 509 ЦК України встановлено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Згідно зі ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Враховуючи вказані обставини, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог Приватного акціонерного товариства «АЗОТ» про стягнення зі [PERSON] на користь ПАТ «АЗОТ» грошових коштів у розмірі 4703,35 грн. На підставі ст. 141 ЦПК України з відповідача необхідно стягнути судові витрати на користь позивача, що складають 2102,00 грн. судового збору. На підставі ст. ст. 509, 1212 ЦК України,

Outcome: approved