Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-14 00:00:00

Приватне акціонерне товариство «ПРОСТО-страхування» (далі по тексту - позивач) звернулось до суду з позовом до [PERSON] (далі по тексту - відповідач) про відшкодування шкоди в порядку регресу. Позовні вимоги мотивовані тим, що 03 квітня 2010 року між АТ «ПРОСТО-страхування» та [PERSON] укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, оформлений полісом №ВС/6720511 (далі по тексту - договір), за умовами якого була застрахована цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу «Тойота», д/н [NUMBER]. 30.07.2010 року на бульварі Дружби Народів у м. Києві, [PERSON], керуючи автомобілем «Тойота», д/н [NUMBER], здійснив зіткнення з автомобілем «Сузукі», д/н [NUMBER], під керуванням [PERSON], в результаті було пошкоджено автомобіль «Сузукі», д/н [NUMBER]. Постановою Печерського районного суду м. Києва від 27.08.2010 року відповідача визнано винним у вчиненні вказаного ДТП. Автомобіль [PERSON], відповідно до договору добровільного страхування транспортних засобів, було застраховано в ПрАТ «Українська страхова компанія «Дженералі Гарант» та страховиком буловиплачено страхове відшкодування в розмірі 3 618,48 грн., у зв'язку чим, ПАТ «Українська страхова компанія «Дженералі Гарант» звернулося до АТ «ПРОСТО-страхування» з регресною вимогою про виплату страхового відшкодування. Позивач зазначає, що у зв'язку зі сплатою АТ «ПРОСТО-страхування» страхового відшкодування відповідно до платіжного доручення № 39961 від 26.12.2012 р. в сумі 3 493,93 грн. він був змушений звернутися до суду з вищезазначеним позовом та просить стягнути з відповідача витрати по виплаті страхового відшкодування у розмірі 3 493 грн. 93 коп. та судовий збір у розмірі 229 грн. 40 коп. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та просив суд задовольнити позов. Відповідач в судовому засіданні проти позову заперечував та просив суд відмовити в задоволенні позову, посилаючись на те, що позивачем не надано доказів того, що пошкодження автомобіля «Сузукі», д/н [NUMBER], описані в акті огляду транспортного засобу № 595СЕ були спричинені в результаті дорожньо-транспортної пригоди, що сталася 30.07.2010 р. в м. Києві. Крім того, вважають, що позивачем не обґрунтовано суму заявлених вимог та не надано документів про фактичні витрати понесені [PERSON] на ремонт автомобіля. Вислухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 03 квітня 2010 року між АТ «ПРОСТО-страхування» та [PERSON] укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, оформлений полісом №ВС/6720511, за умовами якого була застрахована цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу «Тойота», д/н [NUMBER] (а.с. 3). Як вбачається з матеріалів справи, 30.07.2010 року на бульварі Дружби Народів у м. Києві, [PERSON], керуючи автомобілем «Тойота», д/н [NUMBER], здійснив зіткнення з автомобілем «Сузукі», д/н [NUMBER], під керуванням [PERSON], в результаті було пошкоджено автомобіль «Сузукі», д/н [NUMBER], а власнику транспортного засобу [PERSON] завдано матеріальної шкоди. Постановою Печерського районного суду м. Києвавід 27.08.2010 року водія [PERSON], було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення. Згідно п. 4 ст. 61 ЦПК України, вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Судом встановлено, що автомобіль [PERSON], відповідно до договору добровільного страхування транспортних засобів № 19G-0317162 від 08.08.2009 року, було застраховано в ПрАТ «Українська страхова компанія «Дженералі Гарант» (а.с.11). Судом встановлено, що згідно звіту № 5950 від 25.08.2010 р. про незалежну оцінку з визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу вартість ремонту складає 3 887,00 грн. (а.с.14-28). Згідно з ст. 979 Цивільного кодексу України (далі по тексту - ЦК України) за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. ПАТ «Українська страхова компанія «Дженералі Гарант» виплатило страхове відшкодування за ремонт транспортного засобу«Сузукі», д/н [NUMBER] в розмірі 3 618,48 грн., що підтверджується копією платіжного доручення № 18411 від 29.09.2010 року (а.с.10). 07 грудня 2012 року ПАТ «Українська страхова компанія «Дженералі Гарант» звернулася до позивача з регрессною вимогою про виплату страхового відшкодування. З матеріалів справи вбачається, що АТ «ПРОСТО-страхування» було виплачено страхове відшкодування відповідно до розрахунку страхового відшкодування № 7015 від 24.12.2012 р., розпорядження № 006276 від 25.12.2012 р., що підтверджується платіжним дорученням № 39961 від 26.12.2012 року у розмірі 3 493, 93 грн. (а.с.5-7). Таким чином, фактичні витрати ПАТ «ПРОСТО-страхування», пов'язані з страховим випадком складають 3 493, 93 грн. Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Пунктом 1 ч. 1 ст. 38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено, що страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, зокрема, якщо він не повідомив страховика у строки і за умов, визначених у підпункті 33.1.2 пункту 33.1 статті 33 цього Закону. З матеріалів справи вбачається, що з відповідач з повідомленням про настання дорожньо-транспортної пригоди всупереч вимог Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) не звертався. Згідно з ч. 1 ст. 1191 цього Кодексу особа, яка відшкодовувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Враховуючи те, що відповідач порушив вимоги Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», зокрема, не повідомив страховика у строки визначені у підпункті 33.1.2 пункту 33.1 статті 33 цього Закону про настання страхового випадку, суд дійшов висновку, що до позивача перейшло право вимоги до відповідача, як винної особи за завдані збитки, у розмірі виплаченого відшкодування. Повно та всебічно дослідивши обставини справи, оцінивши зібрані докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги обґрунтовані та такі, що підлягають задоволенню у повному обсязі. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторонни понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підставівикладеного та

Outcome: approved