Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-06 00:00:00

Представник позивачів звернувся до суду з позовом в якому просить суд стягнути з відповідача на користь позивачів по 300000 грн. кожному в якості відшкодування моральної шкоди. Позовні вимоги обгрунтовував тим, що 24.01.2016 на 265 км близько електроопори 91 на 9-й дільниці між. ст. Цибулеве та Соснівка в Олександрівському районі Кіровоградської області електропотяг № 731 здійснив наїзд на [PERSON] , який внаслідок наїзду від отриманих травм загинув. 25.01.2016 за фактом настання події внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12016120310000032 та розпочато досудове розслідування. В ході досудового розслідування проведено судово-медичну експертизу та встановлено, що [PERSON] загинув внаслідок травм, отриманих в результаті наїзду потягом. Така ж інформація підтверджується і листом від АТ Укрзалізниця» від 04.12.2020 вих. № УЗШК-20/80 відповідно до якого АТ «Укрзалізниця» також було зафіксовано вищевказану подію. Відповідно до Лікарського свідоцтва про смерть № 2281/6 від 25.01.2016 та довідки про причину смерті, причиною смерті [PERSON] є зіткнення з залізничним транспортним засобом пересування. Постановою слідчого Олександрівського ВП Знам?янського ВП ГУНП у Кіровоградській області від 23.04.2016 кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 12016120310000032 закрито. Між наїздом на [PERSON] (тобто дією джерела підвищеної небезпеки в розумінні ст. 1187 ЦК України) та смертю останнього наявний причинно-наслідковий зв?язок. Зазначає, що моральна шкода відшкодовується незалежно від вини власника джерела підвищеної небезпеки, якщо між ним та і шкодою є безпосередній причинний зв?язок. Стягнення моральної шкоди на користь позивача [PERSON] обґрунтовує тим, що остання втратила чоловіка, людину з яким вона жила однією сім?єю 21 рік і з яким була надзвичайно близька, у шлюбі разом з чоловіком народили та виховували дитину; внаслідок загибелі свого чоловіка, втратила моральну та матеріальну підтримку, його смерть призвела до виникнення в її житті додаткових обов`язків (позивач [PERSON] проживає в селі та має господарство, основний вклад у ведення господарства робив загиблий, тепер вона змушена робити це самостійно). Також звертає увагу на те , що позивач [PERSON] змушена самостійно виховувати доньку, яка на час загибелі чоловіка була студенткою і відповідно потребувала утримання, таким чином у позивача [PERSON] внаслідок смерті чоловіка з`явилися додаткові обов`язки по відношенню до своєї доньки, а також додаткові обов`язки по відношенню до матері загиблого, оскільки їй потрібно надавати додаткову підтримку. Стягнення моральної шкоди на користь позивача [PERSON] обґрунтовує тим, що остання втратила близьку людину - сина, а вона є пенсіонером, на момент смерті сина їй було 74 роки, отже загиблий був для неї не лише підтримкою і опорою, а також підтримував її матеріально, тому внаслідок смерті сина її життя докорінно змінилося. Смерть сина позбавила позивача [PERSON] підтримки та можливості отримувати підтримку та допомогу у майбутньому, її чоловік помер у 2014 році, інші діти проживають окремо, тому тепер вона проживає сама. Внаслідок смерті сина, переслідує відчуття самотності, тривожності, відсутність бажання до подальшого життя. Звістка про смерть сина спричинила тяжкі страждання для неї, які не припиняються й досі. Враховуючи вік позивача [PERSON] , такі страждання особливо тяжко впливають на її стан. Стягнення моральної шкоди на користь позивача [PERSON] обґрунтовує тим, що остання втратила рідного батька і внаслідок його смерті стала напівсиротою в молодому віці, так як на момент ДТП їй було лише 20 років, вона була студенткою і відповідно перебувала на утриманні батьків, тому втрата батька безумовно погіршила її фінансовий та майновий стан, їй довелось докладати додаткових зусиль для організації свого життя. Внаслідок смерті батька вона позбавлена можливості отримувати допомогу та підтримку від нього, належне виховання, матеріальну допомогу, що відновлені у будь-який спосіб бути не можуть. Крім цього, вона втратила і можливість тривалого життєвого зв`язку з одним із батьків протягом свого майбутнього життя. На даний час позивач [PERSON] незаміжня і батько був для неї «чоловічим плечем», людиною до якої завжди можна прийти на допомогу. Загиблий був головою сім?ї і займав почесне місце в святкуваннях та інших подіях в її житті, вона була близькою з батьком і крім додаткових зусиль для організації свого життя відчуває страждання і біль пов`язані з втратою рідного батька, неможливістю набрати номер телефону та почути батьківський голос. Загиблий працював водієм «маршрутки» і тепер будь-яка поїздка громадським транспортом нагадує їй про загиблого батька, що призводить до додаткових страждань та незручностей. Втрата батька є безумовно найгіршою подією в її житті, яка тепер з жахом згадує «зимові канікули» і ніколи не зможе змиритися з втратою батька. Таким чином, позивачі втратили найближчу людину, голову сім?ї, позбавлені чоловічої підтримки, любові та допомоги. Враховуючи те, що позивачів та загиблого об`єднували тісні стосунки, вони отримували підтримку і допомогу від загиблого, а також те, що смерть [PERSON] повністю змінила їх життя у всіх сферах та зруйнувала нормальні життєві зв`язки, позивачі оцінюють розмір грошового відшкодування завданої їм моральної шкоди у грошовому еквіваленті - 900000,00 гривень, тобто по 300000,00 гривень кожному з позивачів. На їх думку такий розмір є розумним і справедливим і зможе хоча б частково допомогти в організації свого життя після тяжкої втрати. Ухвалою судді від 11.01.2021 відкрито провадження у справі та призначено розгляд в порядку загального позовного провадження, а також роз`яснено відповідачу право подати відзив на позовну заяву (а.с. 36-37). Представниками відповідача подано відзив на позовну заяву у якому зазначено, що жодних доказів, які стали б наслідком сильних душевних страждань та пережитого нервового стресу до позовної заяви не додано. Просили суд врахувати те, що винуватості робітників залізничного транспорту в настанні ДТП під час якої загинув [PERSON] слідчими органами не встановлено, а в свою чергу [PERSON] знаходився в середньому стані алкогольного сп`яніння, грубо порушив правила безпеки громадян на залізничному транспорті, тому представники відповідача просили відмовити в задоволенні позовної заяви в повному обсязі (а.с. 51-52). У судове засідання позивачі не з?явилися, їх представник Таргоній В.М. позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити в повному обсязі з підстав наведених у позовній заяві. Представник відповідача Козятинський О.М. з підстав, зазначених у відзиві на позовну заяву, просив в задоволенні позову відмовити повністю. Заслухавши представника позивачів, представника відповідача, дослідивши докази, суд приходить до висновку щодо часткового задоволення позовних вимог з наступних підстав. Як вбачається з свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого Голиківською сільською радою Олександрівського району Кіровоградської області 20.11.1971, [PERSON] народився [INFO] в селі Бондурове Олександрівського району Кіровоградської області, про що складено актовий запис за № 31. Матір`ю [PERSON] є позивач [PERSON] (а.с. 27). 01.07.1995 [PERSON] уклав шлюб з позивачем [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу виданим Михайлівською сільською радою Олександрівського району 01.07.1995, актовий запис № 6 (а.с. 20). У період шлюбу, [INFO] у позивача [PERSON] та [PERSON] народилася донька - позивач у справі [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження, виданого 14.12.1995 Михайлівською сільською радою Олександрівського району Кіровоградської області, актовий запис № 27 (а.с. 23). Як вбачається з витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань, 24.01.2016 до чергової частини Олександрівського ВП Знам`янського ВП ГУНП в Кіровоградській області надійшло повідомлення про те, що 24.01.2016 надійшло телефонне повідомлення від чергової залізничної станції Цибулеве [PERSON] про те, що на залізничній дорозі поблизу с. Соснівка Олександрівського району Кіровоградської області на 265 км електропотяг № 731 збив людину. Відомості про вказану події внесені до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань 25.01.2016, номер кримінального провадження 12016120310000032 (а.с. 57). Згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 27.01.2016 виконавчим комітетом Михайлівської сільської ради Олександрівського району Кіровоградської області, [PERSON] помер [INFO] , актовий запис № 5 (а.с. 14). Причиною смерті [PERSON] є те, що пішохід травмований при зіткненні з залізничним транспортним засобом пересування, що вбачається з лікарського свідоцтва про смерть від 25.01.2016 № 2281/6 (а.с. 15). З висновку експерта (на російській мові) № 6 від 26.01.2016 вбачається, що враховуючи локалізацію, механізм, характер утворення тілесних ушкоджень масивність травми можна прийти до висновку, що дані пошкодження утворилися при переїзді колесом рухомого залізничного транспорту. При токсилогічному дослідженні крові від [PERSON] знайдено етиловий алкоголь в розрахунку 201 мг в 100 г об`єкта, що може відповідати середньому ступеню алкогольного сп`яніння по відношенню до живих осіб (а.с. 55-56). Наказом № 20 від 25.01.2016 по виробничому підрозділі служби колії Шевченківської дистанції колії регіональної філії «Одеська залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» створено комісію з розслідування нещасного випадку невиробничого травмування, який стався 24.01.2016 на 265 км пк 9 перегону Цибулеве - Фундукліївка (а.с. 53). Довідкою від 04.12.2020 № 76, наданою на адвокатський запит, Філія «Українська залізнична швидкісна компанія» Акціонерного товариства «Українська залізниця» підтвердила те, що міжрегіональний електропоїзд подвійного струму HRCS2-001 в 9-ти вагонній комплектності (Хюндай) обліковується на балансі філії «Українська залізнична швидкісна компанія» АТ «Українська залізниця», станом на 04.12.2020 електропоїзд під обмеженнями та обтяженнями не перебуває (а.с. 13). Згідно акту службового розслідування № 2 складеного 04.02.2016 щодо обставин нещасного випадку невиробничого характеру на залізничному транспорті України - Шевченківська дистанція колії 24.01.2016 о 20 годині 06 хвилин на 265 км пк. 9 непарної колії перегону Цибулеве-Фундукліївка потяг № 731 «Хюндай» лок. № 001 машиніст Очеретний, смертельно травмовано [PERSON] , [INFO] , який мешкав: [ADDRESS] . При проведенні розслідування встановлено, що потерпілий [PERSON] рухався по міжколійю залізничній колії в напрямку ст. Цибулеве. З метою уникнення наїзду машиністом поїзда № 731 подавалися сигнали великої гучності, на які потерпілий не реагував, при швидкості 100 км/год застосовано екстрене гальмування, уникнути наїзду не вдалося. Потерпілий [PERSON] отримав травми несумісні з життям. Труп потерпілого доставлено в морг міської лікарні смт. Олександрівка Кіровоградська область. Причини нещасного випадку: порушення потерпілим «Правил безпеки громадян на залізничному транспорті» (а.с. 54). Згідно протоколу оперативної наради при виконуючому обов`язки начальника управління експлуатації філії УЗШК ПАТ «Укрзалізниця» від 25.01.2016, затвердженого В.о. першого заступника начальника філії УЗШК ПАТ «Укрзалізниця» 27.01.2016, нарада встановила що 24.01.2016 локомотивна бригада у складі машиніста [PERSON] , помічника-машиніста [PERSON] прямувала поїздом № 731 Запоріжжя-Київ електропоїздом HRCS2 № 001. Під час слідування по перегону Цибулево-Фундукліївка зі швидкістю 99 км/год. (встановлена швидкість по перегону 100 км/год.), при виході із кривої ділянки колії, в світлі прожектору виявив сторонню особу (чоловіка) який прямував по І-й головній колії на зустріч поїзда. Для запобігання наїзду на сторонню особу, машиніст поїзда на 265 км 10 пк. о 20 год. 05 хв. 55 сек. застосував екстрене гальмування з подачею звукового сигналу тифон о 20 год. 05 хв. 54-59 сек. із подальшою зупинкою на 265 км. 5 пк о 20 год. 06 хв. 33 сек. Гальмівний шлях поїзда склав - 540 м, що підтверджується довідкою розшифрування параметрів руху поїзда. Почувши сигнал поїзда чоловік не реагував, наїзду запобігти не вдалося, чоловіка було травмовано правою стороною кабіни машиніста. Нарада постановила: дії локомотивних бригад у випадках екстреного гальмування під час прямування, зокрема поїзда № 731 Запоріжжя-Київ на перегоні Цибулево-Фундукліївка в добу 24.01.2016 відповідають вимогам чинних нормативних документів та визнані вірними (а.с. 84-85). Згідно постанови про закриття кримінального провадження від 23.04.2016, кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12016120310000032 від 25.01.2016 за ознаками ч. 3 ст. 276 КК України, а саме смерті [PERSON] , закрито в зв`язку з відсутністю події кримінального правопорушення (а.с. 8-9). Відповідно до рекомендацій, викладених у постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01.03.2013 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов?язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв?язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Відсутність складу злочину, наприклад, у разі відмови у порушенні кримінальної справи, закриття кримінальної справи за правилами Кримінально-процесуального кодексу України 1960 року чи закриття кримінального провадження за правилами Кримінального процесуального кодексу України 2012 року не означає відсутність вини для цивільно-правової відповідальності. При цьому постанова (ухвала) слідчого, прокурора, суду про відмову в порушенні кримінальної справи або її закриття, закриття кримінального провадження є доказом, який повинен досліджуватися та оцінюватися судом у цивільній справі у порядку, передбаченому ЦПК України. Згідно з ч. 1 ст. 1187 ЦК України,джерелом підвищеної небезпеки належить визнавати будь-яку діяльність, здійснення якої створює підвищену небезпеку завдання шкоди через неможливість контролю за нею людини, а також діяльність, пов?язану з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Цивільно-правова відповідальність за шкоду, завдану діяльністю, що є джерелом підвищеної небезпеки, настає у разі її цілеспрямованості (наприклад, використання транспортних засобів за їх цільовим призначенням). Як зазначається в Ухвалі колегії суддів судової палати у цивільних справах ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.05.2016 у справі № 607/18544/14-ц, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, завжди є неправомірною та передбачає безвинну відповідальність власника такого джерела, а завдана ним моральна шкода відшкодовується незалежно від вини фізичної особи, у тому числі якщо шкоду завдано смертю фізичної особи. Відповідно до ч. 1 ст. 1172 ЦК України, юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов?язків. Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об?єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, при цьому, вина заподіювача шкоди не вимагається. Тобто особа, яка завдала шкоди джерелом підвищеної небезпеки, відповідає і за випадкове її завдання (без вини). Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоду було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Отже, обов?язок доведення вини, власника або володільця джерела підвищеної небезпеки покладено саме на власника або володільця джерела підвищеної небезпеки. Така правова позиція висловлена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 листопада 2018 року № 61-44173св18 (справа № 336/3665/16-ц). Відповідно до правової позиції висловленої у постанові Верховного Суду від 03.04.2019 № 61-10154св18 (справа № 355/812/17), власник (володілець) джерела підвищеної небезпеки відповідає за шкоду без врахування вини та може бути звільнений від такої відповідальності лише за спричинення шкоди за наслідками непоборної сили або умислу потерпілого на завдання самому собі цієї шкоди. Під непереборною силою слід розуміти, зокрема, надзвичайні або невідворотні за даних умов події (п. 1 ч. 1 статті 263 ЦК України), тобто ті, які мають зовнішній характер. Під умислом потерпілого слід розуміти, зокрема, таку його протиправну поведінку, коли потерпілий не лише передбачає, але і бажає або свідомо допускає настання шкідливого результату. При розгляді справи, у тому числі безпосередньо з матеріалів справи, судом не встановлено, а відповідачем не доведено наявність умислу у [PERSON] на завдання шкоди самому собі або наявність непереборної сили, тому на відповідача, як на володільця джерела підвищеної небезпеки, покладається обов?язок по відшкодуванню моральної шкоди незалежно від його вини. Крім того, зі змісту постанови про закриття кримінальної справи та інших матеріалів справи не вбачається, що дорожньо - транспортна пригода, в ході якої загинув [PERSON] , сталася у зв?язку із його бажанням вчинити самогубство. Отже, позовні вимоги до відповідача, як на володільця джерела підвищеної небезпеки, є законними та обгрунтованими. Згідно ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв?язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров?я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв?язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім?ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв?язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Відповідно до ч. 2 ст. 1168 ЦК України, моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім?єю. Згідно п. 1 ч. 2 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, у випадку, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров?я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. За таких обставин, вимоги про відшкодування моральної шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є також законними та обґрунтованими. Відповідно до ч. 3 ст. 23 ЦК України, моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Відповідно до рекомендацій, викладених у п.п. 9-10 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров?я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану тощо. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. У пункті 2-ому Постанови Пленуму Верховного суду України від 27.03.1992 № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» роз?яснено, якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого, коли іншого не встановлено законом, розмір належного з володільця джерела підвищеної небезпеки відшкодування має бути зменшений або у відшкодуванні шкоди має бути відмовлено. Згідно ч. 2 ст. 1193 ЦК України, якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, - також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом. Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд враховує, що позивачі безсумнівно зазнали моральних страждань, зумовлених глибокими емоційними переживаннями з приводу втрати сина, чоловіка та батька і суд погоджується з тими доводами, які викладенні у позові, як підстави для стягнення моральної шкоди (в чому саме виразилися і на даний час виражаються душевні, психологічні та інші страждання позивачів внаслідок загибелі [PERSON] ). Однак, заявлений розмір моральної шкоди є явно завищеним і суд враховує у даному випадку відсутність вини відповідача, а також те, що загиблий [PERSON] , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння (середнього ступеня), знехтував правилами безпеки громадян на залізничному транспорті, що свідчить про грубу необережність, позивачі особисто у судове засідання не з`явилися і не пояснили у чому саме проявилися їх моральні та душевні страждання (позов також складено не ними особисто, а їх представником), виходячи з принципу розумності і справедливості, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивачів слід стягнути по 60000 грн. моральної шкоди кожному. У зв?язку з цим позовні вимоги підлягають задоволенню частково. У судовому засіданні представник позивачів заявив, що докази щодо розміру витрат, пов?язаних з наданням правової допомоги, які сторона сплатила або має сплатити у зв?язку з розглядом справи, будуть подані протягом п?яти днів після ухвалення рішення суду. Тому, у відповідності до ст. 246 ЦПК України, суд приходить до висновку, що в разі надходження від представника позивачів доказів щодо розміру витрат, питання про судові витрати слід вирішити після ухвалення рішення по суті позовних вимог, шляхом винесення додаткового рішення. У відповідності до ст. 141 ЦПК України, судовий збір, від сплати якого позивачі були звільненні при зверненні з позовом до суду, слід стягнути з відповідача пропорційно до задоволених вимог в дохід держави.

Outcome: partial