Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-15 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду з позовом, яким просив: стягнути з Державного бюджету України через Головне управління Державної казначейської служби України в Миколаївській області на користь [PERSON] 9000 грн. 00 коп. в рахунок відшкодування шкоди, яка завдана Департаментом патрульної поліції Управлінням патрульної поліції в Миколаївській області та 25000 грн. 00 коп. моральної шкоди; стягнути з Управлінням патрульної поліції в Миколаївській області на користь [PERSON] судовий збір у розмірі 908 грн. 00 коп. та витрати на правову допомогу у розмірі 3000 грн. 00 коп. Мотивуючи вимоги тим, що 18 липня 2020 року відносно [PERSON] лейтенантом поліції Ілляшенко В.А. винесено постанову серії ЕАМ № 2840335, якою його було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 255 грн. Не погодившись з вказаною постановою [PERSON] , через свого представника, звернувся до суду з адміністративним позовом про скасування постанови. Рішенням Новоодеського районного суду Миколаївської області від 11.11.2020, залишеного в силі Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 22.12.2020, адміністративний позов [PERSON] про скасування постанови про адміністративне правопорушення серії ЕАМ № 2840335 від 18.07.2020 задоволено. Скасовано постанову про адміністративне правопорушення серії ЕАМ № 2840335 від 18.07.2020 та провадження по справі закрито. На правову допомогу адвоката, а саме складання адміністративного позову, 2 поїздки до суду на судові засідання, ознайомлення адвокатом з матеріалами справи, які не були надані відповідачем, складання відзиву на апеляційну скаргу [PERSON] витрачено 9000,00 грн. Крім того, позивач вважає, що йому повинні відшкодувати моральну шкоду в розмірі 25000,00 грн. з тих підстав, що він був змушений змінити свій звичайний порядок життя, витрачати час на спілкування з адвокатом, поїздки до суду. Загалом протягом тривалого часу, з липня 2020 року по грудень 2020 змушений був постійно відволікатися на вирішення цього питання, що заважало йому нормально спілкуватися з родиною, займатися підприємницькою діяльністю. Від представника Департаменту патрульної поліції в особі Управління патрульної поліції в Миколаївській області надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого просить відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Зазначає, що 18.07.2020, під час патрулювання командиром взводу [PERSON] було виявлено порушення Правил дорожнього руху, а саме водій [PERSON] , на автомобілі Renault Clio, державний номер [NUMBER] , рухався по пр-ту Центральному біля будинку 190 зі швидкістю 74 км/год. та був зупинений працівниками поліції. Після чого командир взводу [PERSON] виніс постанову на наклав стягнення на позивача у розмірі 255 грн. Вказану постанову було скасовано рішенням Новоодеського районного суду Миколаївської області від 11.11.2020, залишеного в силі Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 22.12.2020. Вказує, що позовні вимоги [PERSON] стосовно відшкодування витрат та правову допомогу пов`язаних зі скасуванням адміністративної постанови в адміністративному процесі повинні бути заявлені до закінчення судових дебатів у суді першої інстанції або протягом п`яти днів після ухвалення рішення Новоодеського районного суду Миколаївської області за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву, а не під час подання цивільного позову зі спливом більш ніж чотирьох місяців з моменту ухвалення рішення судом першої інстанції в справі про адміністративне правопорушення. Крім того, витрати на оплату послуг адвоката не є співмірними з складністю справи та виконання ним робіт, а також ціною позову. Додані стороною позивача квитанції до прибуткового касового ордеру, договір про надання правової допомоги № 1/20-07/20 від 20.07.2020 та акт приймання передачі виконаних робіт не містять жодних посилань на номер справи відносно якої надається правова допомога. Квитанції до прибуткового касового ордеру без надання відповідних банківських документів не є достатнім доказом та підтвердження сплати коштів за правову допомогу. Крім того, в своєму позові [PERSON] жодним чином не обґрунтував обсяг та глибину своїх душевних страждань, які він зазнав внаслідок винесеної відносно нього адміністративної постанови про притягнення до адміністративної відповідальності. Від представника Головного управління державної казначейської служби України у Миколаївській області надійшли пояснення, відповідно до яких просить відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Зазначає, що вимога позивача здійснити стягнення з органу Казначейства є помилковою, такою, що суперечить нормам чинного законодавства у даній категорії справ. Виконуючи свої повноваження, орган Казначейства не здійснював будь-яких протиправних дій відносно позивача, його прав та охоронюваних законом інтересів. Позовні вимоги щодо стягнення шкоди мають бути заявлені до органу, який здійснив протиправні дії відносно позивача. Твердження позивача, викладені у позовній заяві про заподіяння йому моральної шкоди не забезпечені належними, допустимими та достовірними доказами. Однією з підстав моральної шкоди, позивач зазначає поїздки до суду, що спростовується описовою частиною рішення Новоодеського районного суду Миколаївської області від 11.11.2020 по справі № 487/4503/20, в якій зазначено, що від представника позивача надійшла заява про підтримання позовних вимог та розгляд справи без його та позивача присутності. Щодо відшкодування витрат на професійну (правничу) допомогу у адміністративному судочинстві, зазначає, що вказані вимоги повинні були бути заявлені позивачем у адміністративному судочинстві при розгляді позовної заяви у Новоодеському районному суді Миколаївської області. Договір про надання правової допомоги № 1/20-07/20 від 20.07.2020 не містить посилань відносно якого питання надається правова допомога. В Акті виконаних робіт від 12.01.2021, не зазначено відносно якого питання надається консультація, не надано доказів на ознайомлення з матеріалами справи, не зазначено про надходження відзиву на апеляційну скаргу та не знайшли підтвердження щодо поїздки до суду. Ухвалою суду від 17.02.2021, позовну заяву залишено без руху. Ухвалою суду від 10.03.2021, позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено справу до підготовчого судового засідання в порядку загального позовного провадження. Ухвалою суду від 17.06.2021, закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду по суті. З`ясувавши обставини та дослідивши надані докази, суд приходить до висновку, що встановлені наступні факти та відповідні правовідносини. Позивач звернувся до суду з позовом в якому просить відшкодувати з Департаменту патрульної поліції Управління патрульної поліції в Миколаївській області за рахунок коштів державного бюджету України моральну шкоду, завдану йому протиправними діями інспектора Ілляшенка В.А., в межах бюджетних асигнувань та зобов`язати Державне казначейство України виплатити з рахунку державного бюджету. Статтею 56 Конституції України, визначено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. За змістом ст. ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу у разі їх порушення, невизнання або оспорювання. Одним з способів захисту цивільних прав та інтересів є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, а також відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені статтями 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини. Відшкодування шкоди є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, застосування якого можливе за наявності наявність усіх його елементів: протиправна поведінка; шкода, причинний зв`язок між протиправною поведінкою та збитками; вина або незалежно від вини у випадках, передбачених ст.ст.1173, 1174 ЦК України. Позивач у позовній заяві зазначає, що шкода була завдана йому протиправними діями інспектора УПП в Миколаївській області Ілляшенко В.А. Відповідно до ст. Закону України «Про Національну поліцію» у складі поліції функціонують: кримінальна поліція; патрульна поліція; органи досудового розслідування; поліція охорони; спеціальна поліція; поліція особливого призначення. Зі змісту ст. 5 Закону України «Про оперативно-розшукову діяльність» вбачається, що оперативно-розшукова діяльність здійснюється, зокрема, оперативними підрозділами Національної поліції, а саме: підрозділами кримінальної та спеціальної поліції. Проведення оперативно-розшукової діяльності іншими підрозділами зазначених органів, підрозділами інших міністерств, відомств, громадськими, приватними організаціями та особами забороняється. Таким чином, суд вважає за необхідне при розгляді даної справи керуватися ст. 1174 ЦК України, оскільки підстави для застосування положень ст. 1176 ЦК України та Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» відсутні. Так, шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, незалежно від вини цієї особи. Статті 1173 і 1174 ЦК України є спеціальними і передбачають певні особливості, характерні для розгляду справ про деліктну відповідальність органів державної влади та посадових осіб, які відмінні від загальних правил деліктної відповідальності. Так, зокрема, цими правовими нормами передбачено, що для застосування відповідальності посадових осіб та органів державної влади наявність їх вини не є обов`язковою. Втім, ці норми не заперечують обов`язкової наявності інших елементів складу цивільного правопорушення, які є обов`язковими для доказування у спорах про відшкодування шкоди. З урахуванням положень п. 10 ч. 2 ст. 16, статей 21, 1173, 1174 ЦК України, шкода, завдана зазначеними органами чи (та) особами відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування лише у випадках визнання зазначених рішень незаконними та їх подальшого скасування або визнання дій або бездіяльності таких органів чи (та) осіб незаконними. Необхідною підставою для притягнення органу державної влади чи посадової особи до відповідальності у виді стягнення шкоди є наявність трьох умов: неправомірні дії цього органу чи посадової особи, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою. Необхідність довести наявності цих умов покладено на позивача, який звернувся до суду з відповідним позовом. Судом встановлено, що 18 липня 2020 року о 10 год. 56 хв. по провулку Центральному в м.Миколаїв [PERSON] керував транспортним засобом RENAULT CLIO номерний знак [NUMBER] , рухався зі швидкістю 74км/год., при дозволеній швидкості 50км/год.,чим порушивп.12.4ПДР. Швидкість вимірювалася лазерним вимірювачем Трукам 00076. 18 липня 2020 року [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 255 грн. 07 серпня 2020 року [PERSON] звернувся до Новоодеського районного суду Миколаївської області з адміністративним позовом про скасування постанови серії ЕАМ № 2840335 від 18.07.2020 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 122 КУпАП. Рішенням Новоодеського районного суду Миколаївської області від 11.11.2020, адміністративний позов [PERSON] до лейтенанта поліції 4 батальйону 2 роти УПП Ілляшенка Віталія Андрійовича та Управління патрульної поліції в Миколаївській області Департаменту патрульної поліції, третя особа Департамент патрульної поліції УПП в Миколаївській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 122 КУпАП задоволено. Визнано протиправною та скасовано постанову серії с ЕАМ № 2840335 від 18 липня 2020 року по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, якою на [PERSON] накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 255грн. за вчинення правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП. Провадження у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі про притягнення до адміністративної відповідальності [PERSON] , за ч. 1 ст. 122 КУпАП закрито. Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Департамента патрульної поліції Національної поліції України на користь [PERSON] судовий збір у розмірі 420 грн.40 коп. Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 22.12.2020, рішення Новоодеського районного суду Миколаївської області від 11 листопада 2020 року залишено без змін. Рішення суду набрало законної сили 23.12.2020. За положеннями ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Позивач зазначає, що на правову допомогу адвоката, а саме складання адміністративного позову, 2 поїздки до суду на судові засідання, ознайомлення адвоката з матеріалами справи, які не були надані відповідачем, складання відзиву на апеляційну скаргу, ним було витрачено 9000,00 грн. 20 липня 2020 року між [PERSON] та Адвокатським об`єднанням «Адвокатська компанія «Ваше право» в особі Бабченка Дмитра Івановича укладено Договір № 1/20-07/20 про надання правової допомоги, відповідно до якого в порядку та на умовах, визначених цим договором, клієнт доручає виконавцю, а виконавець, відповідно до чинного в Україні законодавства, приймає на себе обов`язки здійснювати представницькі повноваження, захищати права і законні інтереси клієнта, надавати правову допомогу, в тому числі і за окремим дорученням клієнта, в обсязі і на умовах, встановлених цим договором. З Акту виконаних робіт за липень-грудень 2020 року від 12.01.2021, вбачається, що Адвокатським об`єднанням «Адвокатська компанія «Ваше право» надано [PERSON] наступні юридичні послуги: консультація, укладення договору про надання правової допомоги (1 год.) 20.07.2020; складання адміністративного позову, копії та додатки в якості доказів (2 год.) 05.08.2020; поїздка до суду, ознайомлення з матеріалами справи (2 год.) 20.10.2020; поїздка до суду для участі у слуханні справи (2 год.) 11.11.2020; відзив на апеляційну скаргу (2 год.) 18.12.2020. За виконану роботу клієнт повинен сплатити виконавцю 9000,00 грн. Згідно квитанції до прибуткового касового ордеру № 41 від 20.07.2020, від [PERSON] прийнято АО АК «Ваше право» на підставі Договору № 1/20-07/20 від 20.07.2020 грошові кошти у сумі 2000,00 грн. Відповідно до квитанції до прибуткового касового ордеру № 53 від 20.11.2020, від [PERSON] прийнято АО «АК «Ваше право» на підставі Договору № 1/20-07/20 від 20.07.2020 грошові кошти у сумі 2000,00 грн. Згідно квитанції до прибуткового касового ордеру № 61 від 29.12.2020, від [PERSON] прийнято АО АК «Ваше право» на підставі Договору № 1/20-07/20 від 20.07.2020 грошові кошти у сумі 5000,00 грн. З позовної заяви вбачається, що вказані витрати позивач поніс у зв`язку із розглядом адміністративної справи № 487/4503/20. Питання стягнення з відповідача, який є суб`єктом владних повноважень, судових витрат врегульовано Кодексом адміністративного судочинства України. Так, відповідно до ст.ст. 132, 134 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами за результатами розгляду справи. Згідно зі ст. 139 цього Кодексу при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Відповідно до ст. 143 суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі. Якщо сторона з поважних причин не може до закінчення судових дебатів у справі подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог. Вбачається, що витрати на правову допомогу, які були понесені позивачем в межах справи № 487/4503/20, за результатами її розгляду стягнуті не були, оскільки він не скористався таким правом. Отже, позивач ототожнює майнову шкоду з витратами на оплату правової допомоги за договором. Однак витрати, зокрема, пов`язані з оплатою правової допомоги адвоката, є такими, що понесені особою у зв`язку із реалізацією своїх процесуальних прав при розгляді певної справи у суді. Такі витрати процесуальним законом віднесено до судових витрат, вони відшкодовуються в порядку, передбаченому відповідним процесуальним законом; їх не можна визнати збитками чи шкодою у розумінні положень цивільного законодавства й вони не можуть бути стягнуті за позовною вимогою в іншому провадженні. У пункті 6.19 постанови Великої Палати Верховного Суду від 14.04.2020 року (справа № 925/1196/18) зазначено, що за висновками Великої Палати Верховного Суду процесуальні витрати, понесені у судовому провадженні, не є збитками, що можуть бути стягнуті шляхом подання цивільного позову; такі витрати розподіляються виключно за правилами, встановленими процесуальним законодавством. Таким чином, законодавством не передбачено можливості стягнення витрат на оплату правової допомоги в адміністративній справі у порядку цивільного судочинства, як і немає правових підстав для ототожнення витрат на правову допомогу і шкоди (збитків) у розумінні положень чинного законодавства. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що підстави для задоволення позовних вимог в цій частині відсутні, оскільки витрати понесені позивачем на оплату правової допомоги у адміністративній справі не підлягають відшкодуванню на підставі ст. 1174 ЦК України. Понесені позивачем витрати у розмірі 9 000 грн. не є шкодою у розумінні зазначених норм ЦК України. Щодо вимог позивача по відшкодуванню моральної шкоди, суд приходить до наступного. Згідно положень п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній або юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Пунктом 5 визначено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Особа (фізична чи юридична) звільняється від відповідальності по відшкодуванню моральної шкоди, якщо доведе, що остання заподіяна не з її вини. Відповідальність заподіювача шкоди без вини може мати місце лише у випадках, спеціально передбачених законодавством. Відповідно до ч. 2 ст. 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом. Згідно ч. 2 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Таким чином, позивач повинен надати докази як на підтвердження протиправних дій чи бездіяльності службової особи органу державної влади, так і докази спричинення йому моральної шкоди, а також наявності причинного зв`язку між діями, бездіяльністю заподіювача та спричиненою шкодою. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно положень ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. За нормами ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. За приписами ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Як вбачається із матеріалів справи, позивач посилається на те, що внаслідок дій працівників поліції йому було завдано моральної шкоди, яка полягає у тому, що він був змушений змінити свій звичайний порядок життя, витрачати час на спілкування з адвокатом, поїздки до суду. Загалом протягом тривалого часу, з липня 2020 року по грудень 2020 змушений був постійно відволікатися на вирішення цього питання, що заважало йому нормально спілкуватися з родиною, займатися підприємницькою діяльністю. При цьому позивачем не було доведено належними і допустимими доказами як самого факту заподіяння моральної шкоди, так і настання негативних наслідків саме у зв`язку з діями інспектора при виконанні ним покладених на нього законом обов`язків. Встановивши, що позивач не надав належних та допустимих доказів незаконності дій відповідачів, жодного адміністративного стягнення, передбаченого КУпАП, до нього застосовано не було, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову. Сам факт закриття справи про адміністративне правопорушення не тягне обов`язковий наслідок цивільно-правового характеру і не може бути доказом того, що дії та бездіяльність відповідачів заподіяли позивачу моральної шкоди (постанова Верховного суду від 21.10.2020 року по справі № 312/262/18). Таким чином, з огляду на наведене, позов задоволенню не підлягає. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд враховує наступне. Згідно приписів статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно задоволених позовних вимог, інші судові витрати у разі відмови в задоволенні позову покладаються на позивача.

Outcome: dismissed