Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-05 00:00:00

Прокурор просить суд визнати недійсними рішення 46-ї сесії 5-го скликання Станишівської сільської ради від 25 березня 2010 року «Про затвердження громадянам проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність та надання дозволу на виготовлення державних актів на право власності на землю», державні акти на право власності на земельні ділянки серії ЯЛ №662951, серії ЯЛ №662955, серії ЯЛ №662954, серії ЯЛ №662953, серії ЯЛ №662957, серії ЯЛ №662956, серії ЯЛ №662952, виданих 27 травня 2010 року на ім'я відповідачів [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON], а також договори купівлі-продажу спірних земельних ділянок від 19.12.2012 року, укладених між [PERSON] і [PERSON], від 17.04.2013 року, між [PERSON] і [PERSON], та договори дарування земельних ділянок, укладених 08.04.2013 року між [PERSON] і [PERSON], 17.12.2010 року між [PERSON] і [PERSON] Свої вимоги обґрунтовує тим, що Станишівська сільрада вийшла за межі повноважень, передавши оскаржуваним рішенням у власність відповідачів земельні ділянки, площею 0,10 га кожна, оскільки на цих земельних ділянках наявні зелені насадження, а саме сосни в кількості від 33 до 61 дерев, та ці земельні ділянки відносяться до земель лісового фонду і перебували станом на 2002 рік в користуванні Вересівського лісництва ДП «Житомирського лісгоспу АПК», а згідно до непогоджених матеріалів лісовпорядкування за 2012 рік, перебувають у користуванні державного підприємства «Червоноармійський лісгосп АПК». В судовому засіданні прокурор та представник Державної інспекції сільського господарства у Житомирській області позов підтримали з вищезазначених підстав. Представник Станишівської сільради, відповідачка [PERSON] та її представник позов не визнали, оскільки прокурором не надано жодного доказу на підтвердження того факту, що спірні земельні ділянки до передачі відповідачам у власність належали або перебували у складі земель лісового фонду, а наявність лісових насаджень на цих земельних ділянках не підтверджує їх належність до лісового фонду. Натомість представник наведеної сільради зазначила, що спірна земельна ділянка, загальною площею 0,70 га, після реформування КСП «Зоря» була передана до складу земель запасу цієї сільради, а потім введена в межі с. Слобода-Селець чинним рішенням Житомирської районної ради від 27.06.1997 року. Інші відповідачі в судове засідання не з'явилися, однак будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду справи, причини неявки не повідомив, тому суд розглянув справу без їх участі, оскільки в справі достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін. Представники третіх осіб державного підприємства «Червоноармійський лісгосп АПК» та Житомирського обласного комунального агролісогосподарського підприємства «Житомироблагроліс» в судове засідання також не з'явилися, однак звернулися до суду з заявами, в яких просять справу розглянути без їх участі, при ухваленні рішення покладаються на розсуд суду. Заслухавши пояснення учасників судового засідання, вивчивши матеріали справи суд дійшов висновку, що в задоволенні даного позову необхідно відмовити з наступних підстав. Судом встановлено, що рішенням 46-ї сесії 5-го скликання Станишівської сільської ради від 25 березня 2010 року відповідачам [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] затверджено проект землеустрою щодо відведення у власність земельних ділянок для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, загальною площею 0,70 га в с. Слобода-Селець по вул. Лісова, та надано дозвіл вказаним відповідачам на виготовлення державних актів на право власності на земельні ділянки (т. 2 а.с. 213-215). На підставі вказаного рішення сільради 27 травня 2010 року відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] отримали державні акти серії ЯЛ №662951, серії ЯЛ №662955, серії ЯЛ №662954, серії ЯЛ №662953, серії ЯЛ №662957, серії ЯЛ №662956, серії ЯЛ №662952 на право власності на земельні ділянки, площею 0,1000 га кожна, які розташовані в [ADDRESS] (а.с. 17, 18, 22-26). Також судом встановлено, що 19.12.2012 року між [PERSON] і [PERSON] та 17.04.2013 року між [PERSON] і [PERSON] були укладені договори купівлі-продажу спірних земельних ділянок, площею 0,1000 га кожна, кадастрові номери яких 1822086800:03:001:0317 та 1822086800:03:001:0314. А 17.12.2010 року між [PERSON] і [PERSON] та 08.04.2013 року між [PERSON] і [PERSON] були укладені договори дарування спірних земельних ділянок, площею 0,1000 га кожна, кадастрові номери яких 1822086800:03:001:0318 та 1822086800:03:001:0316 (т. 1 а.с. 150-151, т. 2 а.с. 20-28). Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, письмових доказів, висновків експертів. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін виникає спір. Однак, прокурором не надано суду жодного доказу на підтвердження того факту, що спірна земельна ділянка, загальною площею 0,70 га, перебувала у складі земель лісового фонду, а також на підтвердження того, що цю земельну ділянку було незаконно оспорюваним рішенням сільради передано у власність відповідачів. Водночас, суд звертає увагу прокурора на те, що висновок додаткової земельно-технічної експертизи №66/14-25 від 08.04.2014 року, яку проведено в рамках кримінального провадження №42013060170000006, не спростовує доводи представника Станишівської сільради про те, що спірна земельна ділянка, загальною площею 0,70 га після реформування КСП «Зоря» передана в землі запасу цієї сільради, а потім введена в межі с. Слобода-Селець, Житомирського району. Тобто згідно висновку цієї експертизи експерту не надано відповідних розпоряджень органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування щодо надання вказаної земельної ділянки землекористувачу ДП «Житомирський лісгосп АПК», а також відомості про погодження матеріалів лісовпорядкування. У зв'язку з цим експерт не має можливості відповісти на питання щодо дотримання порядку вилучення з земель лісового фонду ДП «Житомирський лісгосп АПК» вищевказаних земельних ділянок та їх передачу у приватну власність громадянам [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] (т. 2 а.с. 182-183). До того ж, наявність зелених насаджень на спірних земельних ділянках не є доказом того, що ці земельні ділянки входять до складу земель лісового фонду, у зв'язку з чим суд не бере до уваги акти обстежень зелених насаджень (дерев, чагарників) на території Станишівської сільради від 05.01.2010 року (т. 2 а.с. 220-225). Поряд з цим, позивачем в судовому засіданні не були спростовані доводи Станишівської сільради, що чинним на даний час рішенням 8-ої сесії 22-го скликання Житомирської районної ради Житомирської області від 27.06.1997 року спірну земельну ділянку площею 0,70 га, у складі земельної ділянки площею 1,2 га, було введено у межі [ADDRESS]. Внаслідок чого рішенням 32-ої сесії 6-го скликання Станишівської сільради від 08.09.2005 року було погоджено матеріали по встановленню меж землекористування і складанню державного акту на право постійного користування ДП «Житомирський лісгосп АПК» землею, відповідно до якого спірна земельна ділянка площею 0,70 га не була передана в постійне користування вказаному лісгоспу (т. 1 а.с. 187, 189-194). Крім того, Законом України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року ратифіковано Конвенцію про захист прав і основних свобод людини 1950 року та Перший протокол та протоколи № 2, 4, 7, 11 до Конвенції. Згідно із статтею 1 Першого протоколу Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Виходячи зі змісту рішення Європейського суду з прав людини «Стретч проти Сполученого Королівства» від 24 червня 2003 року, майном у значенні статті 1 Протоколу 1 до Конвенції вважається законне та обґрунтоване очікування набути майно або майнове право за договором, укладеним з органом публічної влади. У рішенні Європейський суд з прав людини зазначив: «наявність порушень з боку органу публічної влади при укладенні договору щодо майна не може бути підставою для позбавлення цього майна іншої особи, яка жодних порушень не вчинила». У цій справі Європейський суд дійшов висновку, що оскільки особу позбавили права на його майно лише з тих підстав, що порушення були вчинені з боку публічного органу, а не громадянина, в такому випадку мало місце «непропорційне втручання у право заявника на мирне володіння своїм майном та, відповідно, відбулось порушення статті 1 Першого протоколу Конвенції». Таким чином, суд звертає увагу, що в будь-якому разі самі по собі порушення, допущені органом публічної влади не можуть бути безумовною підставою для позбавлення відповідачів права власності на спірні земельні ділянки, якщо вони не допущені внаслідок неправомірної поведінки самих власників. В свою чергу, судом не було виявлено з боку власників цих земельних ділянок, тобто відповідачів по справі, будь-яких фактів їх неправомірної поведінки та порушень законодавства при реалізації ними свого права власності на ці земельні ділянки. З огляду на викладене, суд вважає, що у задоволенні даного позову необхідно відмовити, оскільки відсутні будь-які підстави для визнання згаданого рішення сільради, державних актів та договорів купівлі-продажу і дарування недійсними.

Outcome: dismissed