Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-17 00:00:00

Представник позивача, Кременчуцької міської ради Полтавської області - Коробов Д.В., звернувся до суду із позовною заявою, де просить суд ухвалити рішення, яким визнати [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] ; судовий збір стягнути з відповідача. Свої вимоги представник позивача мотивував тим, що будинок [ADDRESS] відноситься до будівель комунальної власності, оскільки, згідно довідки Управління державної реєстрації від 04 грудня 2018 року №17-23/7300, у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності за цією адресою інформація відсутня, та відповідно до довідки КП «КМБТІ Кременчуцької міської ради Полтавської області» від 05 лютого 2019 року за №61/484, право власності на нього не зареєстроване. За вказаною адресою зареєстровані відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , які не проживають за адресою їхньої реєстрації більше шести місяців, чим порушують права позивача як власника приміщення, оскільки, не проживаючи в ньому тривалий час без поважної причини, а саме понад сім років, та не користуючись ним, з адреси реєстрації не знялися, не сплачують вартість комунальних послуг, не несуть інших витрат по утриманню житлового приміщення. За викладених обставин представник позивача і вимушений звернутись до суду, оскільки відповідачі створюють перешкоди у здійсненні права користування та розпорядження майном Кременчуцької міської ради Полтавської області. Представник позивача, Кременчуцької міської ради Полтавської області - Коробов Д.В., в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити. Відповідач [PERSON] , яка також є законним представником неповнолітніх відповідачів [PERSON] та [PERSON] , в судовому засіданні заперечувала проти позовних вимог, просила суд відмовити в їх задоволенні з підстав існування поважних причин, що унеможливлювали її проживання у спірному приміщенні. Відповідач зазначила, що тривалий період часу вона мешкала за зазначеною вище адресою зі своєю матір`ю, однак у 2010 році вона, будучи вагітною, вимушена була покинути це житло з підстав відсутності елементарних умов для проживання, а саме газо- та водопостачання, яке знаходилось на подвір`ї. Окрім того, відповідач також посилається на аморальний спосіб життя, що вели її рідні брат з сестрою, які, будучі незареєстрованими за даною адресою, іноді мешкали у спірному житлі, тим самим створюючи непридатні умови для її проживання із дитиною. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні підтвердила той факт, що, залишаючи житло у 2010 році, останнє знаходилось у задовільному стані, однак після смерті матері вказані вище родичі вчинили там безлад і протягом незначного періоду часу фактично зруйнували приміщення. Маючи на утриманні двох дітей, відповідач не мала матеріальної можливості відновити житло, будь - яких дій на збереження або відновлення останнього вона не вчиняла. Щодо проживання у спірному житлі відповідача [PERSON] , то відповідач зазначила, що остання є її рідною сестрою, вона жодного дня в квартирі не проживала та виїхала за межі Кременчука. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, хоча належним чином повідомлялась про дату, час та місце розгляду справи, не надала до суду пояснень про причини неявки. Представник третьої особи, КП «Квартирне управління» Кременчуцької міської ради - Стебло О.А., в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, вважала наявними законні підстави для визнання відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням. Представник третьої особи, Органу опіки та піклування Крюківської районної адміністрації виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області - Думчикова Т.В., в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову та пояснила, що умови проживання в приміщення спірної квартири, в якому зареєстровані відповідачі, непридатні для проживання в ній дітей та будь - яких інших осіб, на підтвердження чого надала відповідний акт обстеження умов проживання. Вислухавши думку представника позивача, Кременчуцької міської ради Полтавської області - Коробова Д.В., відповідача [PERSON] , представника третьої особи, КП «Квартирне управління» - Стебло О.П., думку представника третьої особи, Органу опіки та піклування Крюківської районної адміністрації виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області - Думчикової Т.В., вивчивши та проаналізувавши матеріали справи, суд встановив наступне. Статтею 5 Житлового кодексу Української РСР передбачено, що державний житловий фонд перебуває у віданні місцевих Рад народних депутатів (житловий фонд місцевих Рад) та у віданні міністерств, державних комітетів і відомств (відомчий житловий фонд). Відповідно до статті 30 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» 280/97-ВР від 21 травня 1997 року, до делегованих повноважень виконавчих органів міських рад належить, зокрема: здійснення контролю за станом квартирного обліку, додержанням житлового законодавства, облік відповідно до закону житлового фонду та здійснення контролю за його використанням. В судовому засіданні встановлено, що будинок [ADDRESS] відноситься до будівель комунальної власності міста Кременчука. Так, згідно змісту повідомлення Виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області за вих.№17-23/7300 від 04 грудня 2018 року, станом на 03 грудня 2018 року у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності інформація щодо квартири [ADDRESS] відсутня. Відповідно до довідки КП «КМБТІ Кременчуцької міської ради Полтавської області» за вих.№61/484 від 05 лютого 2019 року, за даними архівного обліку станом на 28 грудня 2012 року в даному підприємстві право власності на нерухоме майно за адресою: [ADDRESS] , не зареєстровано. Згідно повідомлення Регіонального відділення фонду державного майна України в Полтавській та Сумській областях за вих.№05-104-04034 від 31 жовтня 2019 року, згідно з наданою Фондом державного майна України інформацією, відомості про нерухоме майно за адресою: [ADDRESS] , від суб`єктів управління до Фонду з метою внесення до Єдиного реєстру об`єктів державної власності не надавалися. Відповідно до частини 1 статті 317 Цивільного кодексу України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до статті 319 Цивільного кодексу України, власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно зі статтею 321 Цивільного кодексу України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права або обмежений у його здійсненні. В судовому засіданні встановлено, що відповідачі [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , зареєстровані за адресою: [ADDRESS] , що вбачається із: копій облікових карток форми Б за адресою - квартира [ADDRESS] ; повідомлень Крюківської районної адміністрації Виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області від 14 квітня 2020 року за вих.№№2444/01-27, 2446/01-27, 2445/01-27, 2443/01-27; акту №266 обстеження умов проживання, затвердженого начальником служби у справах дітей Крюківської районної адміністрації виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Тупало Н.П. від 13 липня 2020 року. Із вказаних вище письмових доказів вбачається, що наймачем вказаної квартири була [PERSON] , 1949 року народження, а відповідачі були зареєстровані у квартирі як члени її родини. Як вбачається із актів перевірки законності користування жилим приміщенням комунальної власності громадянами, що зареєстровані в житлових будинках та гуртожитках міста Кременчука від 17 грудня 2019 року, 10 вересня 2019 року, 11 червня 2019 року, а також із акту №266 обстеження умов проживання, затвердженого начальником служби у справах дітей Крюківської районної адміністрації виконавчого комітету Кременчуцької міської ради [PERSON] від 13 липня 2020 року, за адресою: квартира [ADDRESS] [PERSON] , 1976 року народження, [PERSON] , 1983 року народження, [PERSON] , 2010 року народження, та [PERSON] , 2013 року народження, не проживають з 2013 року і по теперішній час. Окрім того, факт непроживання відповідачів [PERSON] , 1976 року народження, [PERSON] , 1983 року народження, [PERSON] , 2010 року народження, та [PERSON] , 2013 року народження за зазначеною адресою підтвердили в судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] , які пояснили, що відповідач [PERSON] дійсно проживала за вказаною адресою до 2010 року. Після того, як [PERSON] завагітніла, вона покинула квартиру у зв`язку із відсутністю в помешканні належних умов проживання для дитини, при цьому зазначивши, що до смерті матері відповідача [PERSON] квартира була в належному стані, а потім, коли мати померла, в квартирі проживали брат та сестра відповідача, та вони довели квартиру до непридатного для проживання в ній стану, відповідачка [PERSON] будь - яких дій на збереження попереднього стану житла не вчиняла, як і не вчиняла дій на його відновлення, з 2010 року в ньому не проживала. В судовому засіданні встановлено, що відповідач [PERSON] , 1983 року народження, рішенням виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області від 19 серпня 2011 року за №717 взята на квартирний облік складом сім`ї три особи (вона, дочка [PERSON] , 2010 року народження, дочка [PERSON] , 2013 року народження) та включена в список на першочергове отримання житлової площі як одинока мати; громадянка [PERSON] , 1976 року народження, на квартирному обліку при виконавчому комітеті Кременчуцької міської ради Полтавської області не перебуває. Відповідно до вимог статті 391 Цивільного кодексу України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. У відповідності до частини 1 статті 386 власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчиненню нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. За викладених вище обставин, на підставі аналізу письмових матеріалів справи, показів відповідача та пояснень свідків, в судовому засіданні достовірно встановлений факт непроживання відповідачів в квартирі [ADDRESS] тривалий час, а саме з 2010 та з 2013 року. Вимогами частини 1 статті 71 Житлового кодексу Української РСР передбачено, що при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Згідно зі статтею 72 Житлового кодексу Української РСР, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Відповідно до статті 163 Житлового кодексу Української РСР, у разі тимчасової відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається займане жиле приміщення у випадках і в межах строків, установлених частиною першою, пунктами 1 і 5 частини третьої і частиною четвертою статті 71 цього Кодексу. Аналізуючи зазначене вище, встановлені обставини справи, суд приходить до висновку, що відповідач [PERSON] добровільно залишила квартиру, де вона зареєстрована, водночас докази на підтвердження аморальної та неправомірної поведінки членів її родини суду не надано, а відтак відсутні підстави для визнання причин її непроживання у квартирі поважними. Суд не приймає до уваги твердження представника третьої особи, органу опіки та піклування, та відповідача [PERSON] щодо поважності непроживання останньої в квартирі [ADDRESS] з підстав її перебування в аварійному стані, оскільки з наявних в матеріалах справи доказів, пояснень свідків та самої відповідачки встановлено, що вказана квартира була зруйнована після смерті матері відповідача, та внаслідок непроживання цих осіб та невчинення ними дій щодо збереження та відновлення майна, спірна квартира стала непридатною для проживання. Враховуючи вищевикладене, приймаючи до уваги доведений в судовому засіданні факт непроживання відповідачів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] в помешканні, яке є комунальною власністю в місті Кременчуці, понад шість місяців без поважних причин, а також ті обставини, що реєстрація відповідачів перешкоджає позивачу, як власнику, в повній мірі користуватися належними йому правами, здійснювати контроль за використанням житлового фонду, додержанням житлового законодавства, суд приходить до висновку про законність та обґрунтованість позовних вимог Кременчуцької міської ради Полтавської області, у зв`язку з чим вони підлягають задоволенню. На підставі статті 141 Цивільного процесуального кодексу України, якою встановлено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а також із врахуванням того, що солідарне стягнення судового збору чинним законодавством не передбачено, суд приходить до висновку про необхідність стягнення сплаченого позивачем, Кременчуцькою міською радою Полтавської області, при подачі позову до суду судового збору, з відповідачів [PERSON] та [PERSON] в розмірі по 1 051 грн. 00 коп. з кожного.

Outcome: approved