Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-11 00:00:00

Представник позивачів [PERSON] та [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання права власності на 3/12 частки житлового будинку №10 по провулку Технічному в м. Одесі кожній в порядку спадкування за законом після смерті їх сестри [PERSON], померлої 24.05.2015 року, оскільки вони є спадкоємцями другої черги спадкування до майна померлої. У підтвердження своїх позовних вимог позивачі посилаються на те, що 24.05.2015 року померла [PERSON], яка являється їм сестрою. Після її смерті відкрилася спадщина у вигляді ? часток житлового будинку №10 по провулку Технічному в м. Одесі, та позивачі звернулися з заявами про прийняття спадщини до нотаріальної контори, як спадкоємці другої черги спадкування, оскільки є сестрами померлої. Однак, державним нотаріусом Сьомої одеської державної нотаріальної контори [PERSON] їм було видано постанову про відмову у вчинені нотаріальної дії, так як вони не надали документ, що посвідчує право власності [PERSON] на спадкове майно. Позивачі зазначають, що вони не мають можливість надати необхідні документи для оформлення своїх спадкових прав, оскільки вони знаходяться в розпорядженні відповідача по справі [PERSON], яка відмовляється їх надати. Під час розгляду справи представником позивачів були подані уточнення позовної заяви, відповідно до яких позивачі просять встановити факти родинних відносин, а саме, що [PERSON] та [PERSON] є сестрами [PERSON], померлої 17.09.2013 року. Позивачі посилаються на те, що [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] є єдиноутробними сестрами, тобто їх матірю є [PERSON] Таким чином, позивачі вважають, що порушені їх спадкові права та змушені звернутися до суду з вказаними позовними вимогами. Відповідач [PERSON] подала до суду зустрічну позовну заяву про усунення від права на спадкування, в якій просить усунути [PERSON] та [PERSON] від права на спадкування за законом після смерті [PERSON], померлої 24.05.2015 року, посилаючись на те, що [PERSON] була особою похилого віку, інвалідом другої групи, знаходилася в безпорадному стані та потребувала сторонньої допомоги та уходу, яку їй надавала [PERSON], а позивачі, в свою чергу, ухилялися від надання необхідної допомоги, а тому повинні бути усунуті від права на спадкування за законом. Позивачі та їх представник приймали участь у судовому засіданні, позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити в повному обсязі. Зустрічні позовні вимоги не визнали та просили у їх задоволені відмовити. Відповідач за первісним позовом та її представник також приймали участь у судовому засіданні, позовні вимоги не визнали та просили відмовити у їх задоволені. Зустрічний позов вони підтримали, просили його задовольнити та усунути позивачів від права на спадкування за законом. Суд, дослідивши надані письмові матеріали справи, оцінивши зібрані докази в їх сукупності, вислухавши пояснення учасників процесу, приходить до висновку про те, що первісні позовні вимоги слід задовольнити частково, а у задоволені зустрічного позову - відмовити. У судовому засіданні встановлені наступні обставини і визначені відповідно до них правовідносини. Судом встановлено, що 24.05.2015 року померла [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-ЖД №415114. Після її смерті відкрилася спадщина у вигляді ? частки житлового будинку №10 по провулку Технічному в м. Одесі. З заявами про прийняття спадщини до нотаріальної контори звернулися [PERSON] та [PERSON], як спадкоємці другої черги до майна померлої. Постановою державного нотаріуса Сьомої одеської державної нотаріальної контори [PERSON] їм було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, оскільки не було надано необхідних документів на підтвердження права власності померлої на спадкове майно З матеріалів справи встановлено, що рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 25.06.2009 року визнано за [PERSON] право власності на ? частки житлового будинку №10 по провулку Технічному в м. Одесі в порядку спадкування за заповітом після [PERSON] Так, право власності на вказаний будинок на підставі зазначеного рішення у встановленому законом порядку за [PERSON] не зареєстровано. Разом з тим, зазначене рішення є правовстановлюючим документом, який надає право для реєстрації права власності, що неможливо здійснити саме власником [PERSON] з причин її смерті. Згідно з п. 66 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року №1127 ( далі Порядок) для державної реєстрації права власності на підставі заяви спадкоємця подаються документи, необхідні для відповідної реєстрації, передбачені статтею 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та цим Порядком, що підтверджують набуття спадкодавцем права власності на нерухоме майно, витяг із Спадкового реєстру про наявність заведеної спадкової справи та документ, що містить відомості про склад спадкоємців, виданий нотаріусом чи уповноваженою на це посадовою особою органу місцевого самоврядування, якими заведено відповідну спадкову справу. Державна реєстрація права власності на підставі заяви спадкоємця проводиться шляхом внесення до Державного реєстру прав відомостей про субєкта права власності - спадкодавця з обовязковим зазначенням відомостей про смерть такої особи. Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 27 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 року №1952-IV зі змінами, державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться на підставі рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно. Також, той факт, що право власності на спадкове майно\~не було належним чином зареєстроване не може бути підставою для відмови в позові. Відповідно до інформаційного листа Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013 року, вибачається, що право власності на нерухоме майно також виникає з дня вступу в законну силу рішення суду, яким визнано право власності на майно, а не з моменту державної реєстрації. Крім того, суд враховує, що в Постанові №5 Пленуму\~Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року в п. 5 вказано, що вирішуючи питання про правомірність набуття права власності, суд має враховувати, що воно набувається на підставах, які не заборонені законом, зокрема на підставі правочинів. При цьому діє презумпція правомірності набуття права власності на певне майно, яка означає, що право власності на конкретне майно вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (стаття 328 ЦК). Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини Таким чином, факт належності [PERSON] на праві власності вказаного нерухомого майна встановлений матеріалами справи, а також не оспорювався сторонами по справі. Статтею 1217 ЦК України встановлено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Так, ст. 1262 ЦК України встановлено, що у другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба або дід як з боку батька, так і з боку матері. Таким чином, на думку суду, позовні вимоги позивачів в частині визнання за ними в порядку спадкування за законом по ? частини домоволодіння №10 по провулку Технічному в м. Одесі підлягають задоволенню. Стосовно позовних вимог позивачів про встановлення юридичного факту родинних відносин між ними та померлою сестрою [PERSON], суд вважає за необхідне відмовити, виходячи з наступного. Позивачі просять встановити вказаний юридичний факт, однак, як вбачається з матеріалів справи, спору стосовно цього немає. Позивачі зверталися до нотаріальної контори стосовно прийняття спадщини після смерті їхньої сестри [PERSON], та нотаріусом було видано свідоцтва про право на спадщину за законом на інше майно, в якому вказано, що мати у сторін одна і таж особа. Таким чином, питання стосовно підтвердження родинних відносин між померлою та позивачами нотаріусом не підіймалось, а тому немає підстав сумніватися у їх родинних відносинах. Крім цього, до матеріалів справи надано рішення Київського районного суду м. Одеси, відповідно до якого встановлено юридичний факт, що [PERSON], [INFO], є матірю [PERSON], [INFO]. Відповідно до свідоцтва про народження позивачів матірю записано [PERSON], тобто вбачається, що матірю [PERSON], [PERSON] та померлої [PERSON] є одна і та ж особа [PERSON] Отже, на думку суду, спору стосовно родинних відносин немає, а тому у задоволені позовних вимог в частині встановлення юридичного факту необхідно відмовити. Стосовно позовних вимог відповідача за зустрічним позовом про усунення [PERSON] та [PERSON] від права на спадкування за законом, суд вважає за необхідне відмовити, виходячи з наступного. Позовні вимоги [PERSON] обґрунтовує ч. 5 ст. 1224 ЦК України, яка передбачає усунення спадкоємця за рішенням суду від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані Згідно із п. 6 Постанови Пленуму Верховного суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», слід враховувати поведінку особи, розуміння нею свого обовязку щодо надання допомоги та свідомого невиконання цього обовязку. Ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги, якої він потребував, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на уникнення від обовязку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення повязане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обовязок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. Ці обставини [PERSON] не доведені та не надано жодного доказу на підтвердження того, що вона або померла [PERSON] зверталися за допомогою, а їм було відмовлено. Також не доведено того факту, що померла потребував допомоги саме від позивачів, а той, в свою чергу, мав можливість надати допомогу, однак не вчиняв необхідних дій. Крім цього, посилання [PERSON]А на той факт, що померла була інвалідом другої групи та потребувала сторонньої допомоги, не встановлюють той факт, що померла за життя перебувала у безпорадному стані та потребувала допомоги. Цей факт також не було доведено, хоча відповідно до ст.\~12, ч. 2 ст.\~78, ч.ч. 1,6 ст.\~81 ЦПК України,\~кожна сторона повинна довести допустимими доказами ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Такі докази не були представлені. Крім того, відповідно до наданих пояснень сторонами по справі, а також свідками [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] померла не була лежачим хворим, могла самостійно пересуватися та приймати їжу. Про це свідчить й той факт, що померла була членом ГО «Київське районне товариство інвалідів м. Одеси» та регулярно самостійно ходила на їх зустрічі. А отже, [PERSON] не надано жодних істотних даних, які мають правове значення для вирішення спору та встановлення того факту, що померла перебувала у безпорадному стані, який зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не могла самостійно забезпечити умови свого життя, потребував стороннього догляду, допомоги та піклування, відповідно до розяснень даних у п.6 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування». Безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування. Виходячи зі змісту зазначеної норми, суд при вирішенні такої справи повинен встановити як факт ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги, так і факт перебування спадкодавця в безпорадному стані через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво та потребу спадкодавця в допомозі саме цієї особи. Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який її потребував, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на уникнення від обов'язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю. Тобто, ухилення, пов'язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов'язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. Крім цього, підлягає з'ясуванню судом питання, чи потребував спадкодавець допомоги від спадкоємця за умови отримання її від інших осіб, чи мав спадкоємець матеріальну та фізичну змогу надавати таку допомогу. З\~\~аналізу положень ч. 5 ст. 1224 ЦК України\~\~вбачається, що ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який потребував допомоги, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на уникнення обов'язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення, пов'язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов'язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. Таким чином, ухилення характеризується умисною формою вини. А [PERSON] не надано доказів, що [PERSON] та [PERSON] усвідомлювали свій обов'язок, мали можливість його виконувати, але не вчиняли необхідних дій для догляду за спадкодавцем. Крім цього, відповідно до судової практики, яка узагальнюється в листі ВССУ від 16.05.2013 року №24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» відмічається, що та обставина, що сторони не спілкувалися протягом тривалого часу, не свідчить про факт умисного ухилення від надання допомоги. Важливе значення має обґрунтованість позовних вимог та наявність належних доказів на їх підтвердження, оскільки практика розгляду справ про усунення від права на спадкування свідчить про те, що позови, як правило, є необґрунтованими, тому в їх задоволені суди відмовляють. Крім того, як зазначено в вищевказаному листі ВССУ, для задоволення позовних вимог у справах про усунення від права на спадкування, відповідно до ч. 5 ст. 1224 ЦК України, має значення сукупність обставин: ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання, перебування спадкодавця в безпорадному стані, потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи. Лише при одночасному настанні наведених обставин і доведеності зазначених фактів в їх сукупності спадкоємець може бути усунений від спадкування. Також, як роз'яснив Пленум ВСУ у п.27 Постанови «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12.06.2009 року № 2, виходячи з принципу процесуального рівноправ'я сторін та враховуючи обов'язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів (статті 77,78) в порядку, передбаченому статтями 235, 237, 239 ЦПК України. Так, в порушення вищенаведених приписів, будь-яких доказів того, що позивачі мали можливість, але умисно ухилися від виконання обовязку утримання спадкодавця не надано. Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених такими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до\~ст. 81 ЦПК України,\~кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог і заперечень, крім випадків, встановлених\~статтею 82 цього Кодексу. Таким чином, суд приходить до висновку, що наданих [PERSON] доказів на підтвердження тих вимог, які нею були заявлені, не достатньо, а тому у задоволені позовних вимог слід відмовити. Щодо розподілу судових витрат між сторонами, то відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, суд вважає за необхідне стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] судовий збір у розмірі 933 грн. 20 коп. А також, стягнути з [PERSON] на користь держави судовий збір у розмірі 933 грн. 20 коп.

Outcome: partial