Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-23 00:00:00

Прокурор м. Димитров звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення з нього на користь Димитровської міської ради коштів, витрачених закладом охорони здоровя на стаціонарне лікування особи, потерпілої від кримінального правопорушення. В обґрунтування вимог зазначив, що вироком Димитровського міського суду Донецької області від 20 січня 2014 року [PERSON] засуджено за ст.121 ч.1 КК України, до 5 років 6 місяців позбавлення волі. Згідно вироку суду, 7.11.2013року [PERSON] неправомірними діями спричинив своєму неповнолітньому сину [PERSON], [INFO], тяжкі тілесні ушкодження, як небезпечні для життя, з приводу чого той з 07.11.2013 року по 16.11.2013 року перебував на стаціонарному лікуванні в хірургічному відділенні Димитровської центральної міської лікарні, якою на його лікування витрачено 1352,25 грн. Оскільки питання відшкодування шкоди при судовому розгляді кримінального провадження не вирішувалось, прокурор просить суд відповідно до ст.1206 ЦК України стягнути з відповідача [PERSON] на користь Димитровської міської ради витрачені кошти на лікування неповнолітнього потерпілого [PERSON] в вище зазначеному розмірі. В судовому засіданні прокурор підтримав вимоги, обґрунтовуючи їх викладеними в позовній заяві обставинами, і, не заперечуючи проти постановлення рішення в заочному судовому порядку, наполягав на їх задоволенні. Відповідач, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, до судового засідання не зявився, про своє бажання бути присутнім у судовому засіданні чи заперечень проти позову суду не заявив, з врахуванням чого суд вважає за можливе розглянути справу в заочному судовому засіданні відповідно до положень ст.224 ЦПК України на підставі наявних доказів. Вислухавши пояснення прокурора та дослідивши докази у справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що вироком Димитровського міського суду Донецької області від 20 січня 2014 року, який набрав законної сили 3.04.2014року, [PERSON] засуджено за ст.121 ч.1 КК України до покарання в виді 5 років 6 місяців позбавлення волі, яке він відбуває в Селидівській виправній колонії Донецької області №82. За вироком суду [PERSON] визнаний винним в скоєнні злочину відносно свого неповнолітнього сина [PERSON], 3.01.2000року народження, якому 7.11.2013року він умисно спричинив ножем тілесні ушкодженння, які за ступенем тяжкості відносяться до тяжких, небезпечних для життя, внаслідок чого дитина з 7.11.2013року по 16.11.2013року перебувала на стаціонарному лікуванні в хірургчному відділенні Димитровської центральної міської лікарні, де на її лікування, згідно довідки медичного закладу, витрачено 1352,25 грн. бюджетних коштів із розрахунку 150,25 грн. за один ліжко-день без врахуванням вартості медикаментів (арк.спр. 4). Питання відшкодування зазначених витрат при постановленні вироку не вирішувалось. Згідно положень ст.1206 ЦК України особа, яка вчинила злочин, зобовязана відшкодувати витрати закладові охорони здоровя на лікування потерпілого від цього злочину, крім випадку завдання шкоди при перевищенні меж необхідної оборони або у стані сильного душевного хвилювання, що виникло раптово внаслідок насильства або тяжкої образи з боку потерпілого. Якщо лікування проводилося закладом охорони здоровя, що є у державній власності або територіальної громади, кошти на відшкодування витрат на лікування зараховуються до відповідного бюджету. Тобто, за вказаною нормою матеріального права та згідно постанови Пленуму Верховного Суду України від 07.07.95 р. №11 Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину, та судових витрат, відшкодування витрат закладу охорони здоровя має здійснювати особа, яка вчинила злочин і відносно якої є обвинувальний вирок суду, який набрав законної сили, крім випадку завдання шкоди при перевищенні меж необхідної оборони або у стані сильного душевного хвилювання, що виникло раптово внаслідок насильства або тяжкої образи з боку потерпілого. Так як відповідача визнано винним у вчиненні умисного злочину, що підтверджується вироком суду, обставини якого знову не доводяться, суд вважає за необхідне позовні вимоги прокурора, діючого в інтересах держави, про стягнення з [PERSON] на користь Димитровської міської ради витрат на лікування неповнолітнього [PERSON] в розмірі 1352,25 грн. задовольнити. Згідно з ч.3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача на користь держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Оскільки позивач від сплати судового збору при подачі позовної заяви звільнений, суд вважає за необхідне стягнути з [PERSON] на користь держави судовий збір у розмірі 243,60 грн. На підставі вищенаведеного,

Outcome: approved