Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-07 00:00:00

Прокурор Тячівського району в інтересах держави в особі ДП «Брустурянське ЛМГ» звернувся в суд з позовом до [PERSON] про стягнення 15944 грв. Посилається на те, що 19.02.2013 р. майстер лісу Буштинського лісництва ДП «Брустурянське ЛМГ» [PERSON], під час виконання своїх службових обовязків по охороні лісових ресурсів, у обході № 8, квартал № 20, відділі № 2, вказаного лісництва виявив незаконну рубку 22-х дерев, загальним обсягом 5.69 м.куб., яку здійснив [PERSON] для обігріву власного будинку, який знаходиться поруч із місцем скоєння лісопорушення. Факт скоєння незаконної рубки дерев, також підтверджується актом про лісопорушення № 23 від 19.02.2013 р., протоколом про адміністративне правопорушення № 3 від 19.02.2013 р. та постановою про накладення адміністративного стягнення № 3 від 22.02.2013 р. Станом на 16.02.2015 р. правопорушник заподіяну шкоду в розмірі 15944 грв. не відшкодував.\~За даним фактом скоєння незаконної рубки дерев слідчим СВ Тячівського РВ УМВС було розпочато кримінальне провадження № 12013070160000423 від 27.02.2013 р., яке закрито 29.08.2013 р. у звязку із відсутністю в діях [PERSON] складу кримінального правопорушення передбаченого ст. 246 КК України, так як незаконна рубка вчинена не в особливо охоронюваних лісах, а в лісах ІІ групи, і не завдала істотної шкоди державним інтересам. Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги не визнав. Пояснив, що лісопорушення він не вчиняв, дерев не рубав, акт про лісопорушення не підписував, пояснення на імя майстра лісу від 19.02.2013 р. написав у лютому 2015 р. в кабінеті прокурора під його диктовку, а дату вказав «19.02.2013 р.». У акті його підпис підроблено. До початку 2015 року його ніхто не допитував, пояснень із приводу рубки дерев від нього не відбирав. Розглянувши матеріали справи суд вважає, що у задоволенні позовних вимог прокурора слід відмовити виходячи з наступного. Відповідно до статті 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи, роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Статтею 11 цього ж кодексу передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. У статті 27 ЦПК, поряд з іншими правами та обов'язками осіб, які беруть участь у справі вказано і право брати участь у судових засіданнях, подавати докази, брати участь у дослідженні доказів. Згідно ст.ст. 57-59 доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідно до ст.ст. 60, 61 ЦПК кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування. Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. У статті 64 ЦПК вказано, що письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи. Письмові докази, як правило, подаються в оригіналі. Якщо подано копію письмового доказу, суд за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, має право вимагати подання оригіналу. У підтвердження своїх позовних вимог про стягнення з відповідача суми шкоди завданої незаконною рубкою лісу прокурор надав суду письмові докази, а саме: акт про лісопорушення від 19.02.2013 р., протокол № 3 про адміністративне правопорушення від 19.02.2013 р., власноручно написане пояснення відповідача [PERSON] від 19.02.2013 р., постанову про накладення адміністративного стягнення на [PERSON] за вчинення правопорушення передбаченого ст. 65 КУпАП від 22.02.2013 р., постанову про закриття кримінального провадження щодо [PERSON] у звязку з відсутністю в його діях ознак складу кримінального правопорушення передбаченого ст. 246 КК України, а також показання свідків [PERSON] та [PERSON] Однак, оцінивши всі досліджені обставини справи суд не знайшов підстав визнати письмові докази належними та допустимими. Так з акту про лісопорушення від 19.02.2013 р. убачається, що його склав майстер лісу [PERSON] з приводу самовільної рубки дерев [PERSON] 19.02.2013 р. У графі «підпис лісопорушника» біля прізвища [PERSON] стоїть скорочений підпис, який відповідач не визнає своїм. У цьому акті також вказано, що він поступив у ЛМГ 26.02.2013 р. У судовому засіданні свідок [PERSON] ствердив, що акт складав він зі слів [PERSON], так як той є неграмотним, і на скільки він памятає, це було наступного дня після вчинення лісопорушення. Свідок [PERSON] не зміг з впевненістю ствердити, що він ознайомлював відповідача з актом і пропонував йому підписати цей акт. Також [PERSON] не памятає чи писав [PERSON] пояснення на його імя з приводу самовільної рубки лісу 19.02.2013 р. З протоколу № 3 про адміністративне правопорушення від 19.02.2013 р. убачається, що [PERSON] вчинив самовільну рубку лісу масою 5.69 м.куб. Згідно показань свідка [PERSON], цей протокол від імені [PERSON] також складав він. У цьому протоколі, у графі «особа яка притягається до адміністративної відповідальності, напроти прізвища [PERSON] вчинено запис «відмовився». [PERSON] не зміг ствердити чи ознайомлював він відповідача з цим протоколом. Наведені обставини дають можливість суду відати перевагу показанням [PERSON] в тій частині, що він не підписував акт про лісопорушення, так як Герич ствердив, що і акт і протокол складав він і передав їх [PERSON] для того щоб той ознайомив з ними [PERSON]. У протоколі запис «відмовився», напроти прізвища відповідача вчинив також він. Отже не міг [PERSON] ознайомлювати [PERSON] ні з актом ні з протоколом, так як запис «відмовився» був вчинений у момент складання цих документів, тобто 20.02.2013 р. Крім того, сумнів у тому, що ці документи складалися у встановленому законом порядку викликає і та обставина, що постанова про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за лісопорушення на суму 15943 грв. винесена 22.03.2013 р., а в акті про лісопорушення зазначено, що він переданий у ЛМГ 26.02.2013 р. Не міг помічник лісничого Боднар виносити постанову по факту лісопорушення вчиненого [PERSON] 19.02.2013 р., тому, що акт і протокол, ще не були йому передані. Крім того, у графі постанови «вислухавши осіб, що брали участь у розгляді справи, та дослідивши докази» - не зазначено про власноручне пояснення [PERSON]. Ця обставина є підтвердженням показань відповідача про те, що пояснення на імя майстра лісу, він написав у лютому 2015 р. Свідок [PERSON] ствердив, що був на місці лісопорушення, яке йому вказав [PERSON] і відклеймував зрубані пні. Про те, що лісопорушення вчинив [PERSON] йому відомо лише зі слів [PERSON]. Згідно ст. 62 Конституції України особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобовязаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. Статтею 8 ЦК України передбачено, якщо цивільні відносини не врегульовані цим Кодексом, іншими актами цивільного законодавства або договором, вони регулюються тими правовими нормами цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, що регулюють подібні за змістом цивільні відносини, (аналогія закону). У разі неможливості використати аналогію закону для регулювання цивільних відносин вони регулюються відповідно до загальних засад цивільного законодавства (аналогія права). У відповідності ч. 2 ст. 29 «Загальної декларації прав людини» при здійсненні своїх прав і свобод кожна людина повинна зазнавати тільки таких обмежень, які встановлені законом виключно з метою забезпечення належного визнання і поваги прав і свобод інших та забезпечення справедливих вимог моралі, громадського порядку і загального добробуту в демократичному суспільстві. Показання свідка [PERSON] про те, що він бачив відповідача на місці де були зрубані дерева суд не бере до уваги, так як вони більше нічим не підтверджуються, а надані прокурором документи складені з грубими порушеннями, і не можуть бути належними доказами. На підставі ст. 62 Конституції України суд віддає перевагу показанням [PERSON]. Заслухавши доводи сторін, пояснення свідків, дослідивши матеріали справи, суд за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному і об'єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності,

Outcome: dismissed