Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-23 00:00:00

Прокурор у позові просить визнати недійсними та скасувати розпорядження РДА за № № 263, 942 відповідно від 12.03.2010 і 05.10.2010, пов'язані з наданням [PERSON] дозволу на розробку технічної документації по встановленню меж земельної ділянки в натурі, затвердження технічної документації із землеустрою, передачу останньої за договором оренди строком на 5 років земельної ділянки площею 1,2854 га для обслуговування літніх будинків, що перебувають у її власності, визнати недійсним договір оренди, скасувати його реєстрацію. Вимоги, з посиланням на ст.ст. ст.50, 122, 123 ЗК України, ст.57 ЛК України, мотивовані тим, що спірна земельна ділянка відноситься до земель рекреаційного призначення, використовується для відпочинку, а не для обслуговування приватного житла. Розпорядження землями рекреації належить обласній державній адміністрації, а не РДА, такі землі надаються за проектом відведення, а не за технічною документацією із встановленням меж в натурі. Позов було підтримано прокурором, з підстав, зазначених в ньому. Останній стверджував, що органи державної влади та їх зобов'язані діяти лише на підставі законів, поряд з цим проведеною перевіркою встановлено, що за розпорядженнями РДА відповідачу [PERSON] була надана земельна ділянка за рахунок земель рекреаційного призначення з грубим порушенням чинного законодавства та з перевищенням повноважень. Просив позов задовольнити у повному обсязі, судові витрати на користь держави стягнути з відповідачів. Представник [PERSON] вважає позов таким, що не підлягає до задоволення. Пояснила, що 22.03.2011 постановою Житомирського окружного адміністративного суду прокурору було вже відмовлено у задоволені позову про визнання протиправним рішення РДА за №263. Оскільки дане судове рішення набрало чинності, воно має преюдиціальне значення для даної справи. А також вказувала, що [PERSON] у законний спосіб набула право власності на літні будинки, для їх обслуговування необхідна земельна ділянка (ст.120 ЗК України), щодо оренди якої й було укладено спірний договір. Межі ділянки були виділені в натурі, а отже передати її в користування можна було й на підставі технічної документації. На даний час спірна земельна ділянка має свій кадастровий номер. На думку представника РДА прокурором у суді не було доведено незаконність розпоряджень РДА. Зазначила, що Житомирська обласна державна адміністрація розпорядженням від 17.06.05. за № 172 з метою прискорення вирішення питань щодо переходу та переоформлення права користування земельними ділянками при переході прав власності на будівлі і споруду доручила РДА посвідчувати таке право, а тому РДА діяла в межах наданих неї повноважень при вирішенні питань щодо спірної земельної ділянки в оренду [PERSON] Відповідач набула права власності на 4 літніх будинки, що розташовані на спірній земельній ділянці і їй відповідно до ст.120 ЗК України надана земельна ділянка в оренди на підставі виготовленої документації, а не за проектом відведення. Просила відмовити у задоволенні позову прокурора. У ході розгляду справи було залучено до справи третю особу без самостійних вимог на стороні відповідача [PERSON] (а.с.166), попереднього власника 4 - рьох літніх будинків. Який надав суду пояснення, що рішення у даній справі жодним чином не впливає на його права, оскільки спірна земельна ділянка не перебувала у нього ані в користуванні ані у власності та не була предметом будь - яких правочинів. Просив розгляд справи проводити за його відсутністю (а.с.170). Відповідно до п.2 ч.1 ст. 214 ЦПК України суд має встановити всі обставини справи, що мають значення, з огляду на норми матеріального права, якими регулюються конкретні правовідносини сторін, що виникли у конкретній справі. 14.12.2009 року за нотаріально посвідченим договором купівлі - продажу, [PERSON] придбала у [PERSON] 4 літні будівлі загальною площею 141 кв.м., що розташовані за адрсою с. Зарічани, пров.(вул.Довженко),буд.40 Житомирського району, Житомирської області(як вказано у договорі). Право власності на ці приміщення відповідач належним чином зареєструвала (а.с.156-159). Жодних даних щодо прав [PERSON] до спірної земельної ділянки, як попереднього власника наведених літніх будівель суду не представлено (а.с. 170). Розпорядженням голови РДА №263 від 12.03.2010 [PERSON] наданий дозвіл на розробку технічної документації по встановленню меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та складанню договору оренди землі з метою передачі її в оренду для обслуговування 4-х будівель літніх будинків на території Зарічанської сільської ради в зв'язку з переходом права власності на будівлі від [PERSON] Згідно з розпорядженням голови РДА №942 від 05.10.2010 була затверджена технічна документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки, що надається в оренду [PERSON], площею 1,2854 га та передання [PERSON] в оренду на 5 років земельної ділянки для обслуговування літніх будинків, що перебувають у її власності. З висновку Управління Держземагенства у Житомирської області та довідок вбачається, що спірна земельна за призначенням відноситься до земель рекреаційного призначення, знаходиться за межами с. Зарічани, Житомирського району, передана до земель запасу Зарічанської сільської ради, використовується для рекреаційних потреб населення. Наведеними розпорядженнями, РДА, за рахунок цих земель рекреаційного призначення передала [PERSON] в оренду 12854 кв.м. для обслуговування літніх будинків(а.с.15зв.,20-22,177,186-190). Відповідно до пункту 12 Розділу Х «Перехідні положення» Земельного кодексу України до розмежування земель державної та комунальної власності повноваження щодо розпорядження землями (крім земель, переданих у приватну власність, та земель, зазначених в абзаці третьому цього пункту) в межах населених пунктів здійснюють відповідні сільські, селищні, міські ради, а за межами населених пунктів - відповідні органи. Зі змісту ч.4 чт.122 ЗК України вбачається, що саме обласні державні адміністрації надають земельні ділянки на їх території із земель державної власності у межах міст обласного значення та за межами населення для усіх потріб, у тому числі із земель реакрераційного призначення. У ст.124 ЗК України передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки (у разі продажу права оренди) шляхом укладення договору оренди земельної ділянки. А тому, надання спірної земельної ділянки за договором оренди відповідачу за межами населеного пункту за рахунок земель запасу рекреаційного призначення відноситься до повноваження обласної державної адміністрації, а тому оскаржувані розпорядження не відповідають вимогам чиного законодавства. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування , їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі , в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Констиуцією та законами України (ст.19 Конститиції). Решта вимог прокурора є похідними. Статтею 19 ЗК України визначені категорії земель за основним цільовим призначенням, у тому числі землі житлової та громадської забудови, землі рекреаційного призначення тощо. У ст.50 ЗК України передбачено, що до земель рекреаційного призначення належать земля, які використовуються для організації відпочинку населення, туризму та проведеня спортивних заходів. Посилання представника РДА на розпорядження голови від 17.06.2005 Житомирської обласної адміністрації (а.с.45), на думку суду є безпідставними, оскільки у даному розпорядження не йдеться про землі рекреаційного призначення. Також слід зазначити, що відповідно до статті 123 Земельного кодексу України надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється на підставі рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування. Рішення зазначених органів приймається на підставі проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у разі: зміни цільового призначення земельних ділянок відповідно до закону; надання у користування земельних ділянок, межі яких не встановлені в натурі (на місцевості). Суд не може погодитися із твердженням і представника [PERSON] про преюдіцію постанови Житомирського окружного адміністративного суду від 22.03.2012 у даній справі (а.с. 42), зважаючи на правову позицію, викладену в ухвалі апеляційного суду Житомирської області (а.с. 11-112). Окрім цього згідно із ч.3 ст.61 ЦПК України, зміст преюдицій полягає в тому, що обставини, які необхідно встановити у справі, що розглядається, не досліджуються вдруге в силу їх встановленності в раніше винесеному рішенні, і кладуться в основу рішення без перевірки. Поряд з цим у постанові не йдеться про розпорядження РДА № 942 , про договір оренди, що оскаржуються прокурором у даній справі. А обставини про буцімто надання попередньому власнику 4 літніх будівель [PERSON] в оренду земельної ділянки в розмірі 5,9437 га та з визначення її меж , у тому числі і спірної земельної ділянки, що начебто не заперечувалося сторонами при ухваленні наведеної постанови, не знайшло документального підтвердження в суді. Ці обставини, на думку суду, доводять зловживання процесуальними правами та обов'язками сторін у тій справі. Таким чином, для оформлення права користування спірною земельною ділянкою відповідачу [PERSON], необхідно звернутися із клопотання про оформлення права користування земельною ділянкою та укладення договору оренди земельної ділянки до облдержадміністрації. З огляду на наведені обставини справи в їх сукупності та взаємозв'язку, суд дійшов висновку про ґрунтовність позову прокурора.

Outcome: approved