Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-02 00:00:00

Пригара Артем Володимирович - представник Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» (далі - ПАТ «Укрсоцбанк») звернувся до Дзержинського районного суду м. Харкова з позовом до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості. Позовна заява мотивована тим, що 03 серпня 2012 року між ПАТ «Укрсоцбанк» і [PERSON] було укладено кредитний договір № 831АІ10120803001, відповідно до умов якого останньому надано кредит у розмірі 158 310, 00 грн зі строком повернення до 02 серпня 2017 року. У зв`язку із невиконання позичальником умов договору станом на 31 січня 2018 року виникла заборгованість за кредитом в сумі 94 986, 00 грн, 59 654,08 грн - заборгованість за відсотками, 11 385,01 грн - інфляційні втрати за кредитом та 6 665, 44 грн - інфляційні втрати за відсотками. У забезпечення виконання позичальником зобов`язань за договором, 03 серпня 2012 року між позивачем та [PERSON] був укладений договір поруки № 831АІ10120803001- ПОР1. На підставі вищевикладеного банк просив стягнути солідарно з [PERSON] , [PERSON] на свою користь заборгованість в загальному розмірі 172 690, 53 грн, а саме: за кредитом в сумі 94 986, 00 грн, 59 654,08 грн - заборгованість за відсотками, 11 385,01 грн - інфляційні втрати за кредитом та 6 665, 44 грн - інфляційні втрати за відсотками. Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 02 квітня 2018 року вищевказана цивільна справа передана в провадження судді [PERSON] Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 09 квітня 2019 року відкрито провадження в цивільній справі за позовом ПАТ «Укрсоцбанк» до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості в порядку спрощеного позовного провадження, передбаченого статтями 274-279 ЦПК України. 05 червня 2019 року [PERSON] подала відзив на позовну заяву про стягнення заборгованості, в якому просила відмовити в задоволенні позову. Відзив мотивовано тим, що відповідно до положень статей 251, 252, 553 ЦК України, частини першої, другої статті 554 ЦК України, частини четвертої статті 559 ЦК України, умови кредитного договору та договору поруки передбачили строк виконання основного зобов`язання до 02 серпня 2017 року включно, тобто шестимісячний строк для пред`явлення вимоги до поручителя за договором поруки, з урахуванням приписів статей 253-264 ЦК України, закінчився 05 лютого 2018 року. Отже, договір поруки припинився 06 лютого 2018 року. 05 червня 2019 року на адресу Дзержинського районного суду м. Харкова надійшла зустрічна позовна заява [PERSON] до ПАТ «Укрсоцбанк», [PERSON] про визнання припиненим договору поруки. Зустрічна позовна заява мотивована тим, що в якості забезпечення виконання умов кредитного договоруміж Публічним акціонерним товариством «Укрсоцбанк» та [PERSON] було укладено договір поруки № 831АІ10120803001 - ПОР1 від 03 серпня 2012 року. Підпунктом 1.1.1 кредитного договору визначено, що кінцевим терміном повернення по кредиту є 02 серпня 2017 року (включно). Аналогічні положення щодо строку виконання зобов`язань за кредитним договором в повному обсязі міститься і в підпункті 2 1.1.1. договору поруки. Посилаючись на статтю 251, 252, 553 ЦК України, частини першу, другу статті 554 ЦК України, частину четверту статті 559 ЦК України, зазначає, що умови кредитного договору та договору поруки передбачили строк виконання основного зобов`язання до 02 серпня 2017 року включно, тобто шестимісячний строк для пред`явлення вимоги до поручителя за договором поруки, з урахуванням приписів статей 253-264 ЦК України, закінчився 05 лютого 2018 року. Отже, вважає, що договір поруки від 03 серпня 2012 року припинився з 06 лютого 2018 року. 07 жовтня 2019 року представник АТ «Укрсоцбанк» адвокат Чирва В.Г. подав письмові пояснення по справі, в яких просив відмовити в задоволенні зустрічної позовної заяви. Вважає доводи відповідача безпідставними та помилковими, з огляду на те, що відповідно до ЗУ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підновлення кредитування», введення в дію якого відбулось 04 лютого 2019 року частину четверту статті 559 викладено в такій редакції: «Порука припиняється після закінчення строку поруки, встановленого договором :руки. Якщо такий строк не встановлено, порука припиняється у разі виконання повного зобов`язання у повному обсязі або якщо кредитор протягом трьох років з дя настання строку (терміну) виконання основного зобов`язання не пред`явить позову до поручителя. Якщо строк (термін) виконання основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор протягом трьох років з дня укладення договору поруки не пред`явить пізову до поручителя. Для зобов`язань, виконання яких здійснюється частинами, строк поруки обчислюється окремо за кожною частиною зобов`язання, починаючи з дня скінчення строку або настання терміну виконання відповідної частини такого юбов`язання». Відповідно до договору поруки термін повернення кредиту встановлений до 02 серпня 2017 року. Отже, кредитор протягом трьох років з дня настання строку виконання основного зобов`язання повинен пред`явити позов до поручителя, у разі спливу трьох років, якщо кредитор не пред`явить позов до поручителя про виконання основного зобов`язання порука вважається припиненою. Таким, чином, вважає, що АТ «Укрсоцбанк», починаючи з 02 серпня 2017 року до 02 серпня 2021 року має право пред`явити позов до поручителя про виконання основного зобов`язання. Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 11 грудня 2019 року зустрічна позовна заява [PERSON] до ПАТ «Укрсоцбанк», [PERSON] про визнання припиненим договору поруки об`єднана в одне провадження з первісним позовом ПАТ «Укрсоцбанк» до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості. 01 жовтня 2019 року представником АТ «Укрсоцбанк» адвокатом Чирвою В.Г. подано відповідь на відзив, в якому просив позов АТ «Укрсоцбанк» до [PERSON] , [PERSON] задовольнити повністю. Відповідь на відзив мотивовано тим, що з 04 лютого 2019 року частину четверту статті 559 викладено в такій редакції: «Порука припиняється після закінчення строку поруки, встановленого договором :руки. Якщо такий строк не встановлено, порука припиняється у разі виконання мовного зобов`язання у повному обсязі або якщо кредитор протягом трьох років з :чя настання строку (терміну) виконання основного зобов`язання не пред`явить позову до поручителя. Якщо строк (термін) виконання основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор протягом трьох років з дня укладення договору поруки не пред`явить пізову до поручителя. Для зобов`язань, виконання яких здійснюється частинами, строк поруки обчислюється окремо за кожною частиною зобов`язання, починаючи з дня скінчення строку або настання терміну виконання відповідної частини такого юбов`язання». Відповідно до договору поруки термін повернення кредиту встановлений до 02 серпня 2017 року. Отже, кредитор протягом трьох років з дня настання строку виконання основного зобов`язання повинен пред`явити позов до поручителя, у разі спливу трьох років, якщо кредитор не пред`явить позов до поручителя про виконання основного зобов`язання порука вважається припиненою. Таким, чином, вважає, що АТ «Укрсоцбанк», починаючи з 02 серпня 2017 року до 02 серпня 2021 року має право пред`явити позов до поручителя про виконання основного зобов`язання, порука не є припиненою. Ухвалою від 11 грудня 2019 року заяву представника АТ «Альфа - Банк» про заміну позивача АТ «Укрсоцбанк» правонаступником - акціонерним товариством «Альфа - Банк» - задоволено. Замінено у цивільній справі за позовом АТ «Укрсоцбанк» до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості та зустрічним позовом [PERSON] до АТ «Укрсоцбанк», [PERSON] про визнання припиненим договору поруки - позивача за первісним та відповідача за зустрічним позовом на його правонаступника - Акціонерне товариство «Альфа - Банк». Згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10 березня 2021 року вищевказана цивільна справа передана в провадження судді Яковлевої В.М., у зв`язку з відрахуванням зі штату судді [PERSON] у зв`язку зі смертю, розпорядження № 02-03/28 від 03 березня 2021 року. Ухвалою суду від 16 березня 2021 року прийнято до свого провадження цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «Альфа-Банк» до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості та за зустрічним позовом [PERSON] до Акціонерного товариства «Альфа-Банк», [PERSON] про визнання припиненим договору поруки в порядку загального позовного провадження. Призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 02 квітня 2021 року закрито підготовче провадження у справі цивільній справі за позовом Акціонерного товариства «Альфа-Банк» до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості та за зустрічним позовом [PERSON] до Акціонерного товариства «Альфа-Банк», [PERSON] про визнання припиненим договору поруки. Призначено справу до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні. В судове засідання представник позивача не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Разом з позовом подав до суду клопотання про розгляд справи без участі представника АТ «Альфа -Банк». Відповідачі [PERSON] , [PERSON] у судове засідання не з`явились, про місце, дату та час розгляду справи були повідомлені належним чином шляхом направлення судових повісток та оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. За відомостями відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ГУДМС України в Харківськійф області [PERSON] за адресою: [ADDRESS] знятий з реєстрації 23 січня 2015 року, тому був повідомлений про дату, час та місце судового засідання шляхом шляхом оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. Судові повістки, направлені [PERSON] повернулись з відміткою - адресат відсутній за вказаною адресою. Пунктом 4 частини восьмої статті 128 ЦПК України встановлено, що днем вручення судової повістки є, зокрема день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Таким чином, [PERSON] , [PERSON] про дату, час та місце судового засідання був повідомлений належним чином відповідно до вимог пункту 4 частини восьмої, а також частини одинадцятої статті 128 ЦПК України шляхом оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. Відповідно до вимог статті 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. Якщо учасник судового процесу повідомляє суду номери телефонів і факсів, адресу електронної пошти або іншу аналогічну інформацію, він повинен поінформувати суд про їх зміну під час розгляду справи. Положення частини першої цієї статті застосовуються також у разі відсутності заяви про зміну номерів телефонів і факсів, адреси електронної пошти, які учасник судового процесу повідомив суду. Учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин. Докази того, що боржники на виконання вимог статті 131 ЦПК України повідомляв суд про зміну адреси місцезнаходження, в матеріалах справи відсутні. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 22 січня 2021 року у справі № 922/623/20. 06 серпня 2021 року до суду подана заява представника [PERSON] - адвоката Захарова О.О. про застосування строку позовної давності, в якій посилаючись на те, що відповідно до розрахунку зборгованості за кредитним договором останній платіж у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором здійснений 12 серпня 2014 року в розмірі 2 638, 01 грн; остання оплата за відсотками була здійснена 10 вересня 2014 року в розмірі 12, 00 грн, банком пропущений строк позовної давності для звернення до суду з позовом, у звязку із чим, в задоволенні позовних вимог АТ «Альфа Банк» до [PERSON] , [PERSON] просив відмовити у зв`язку з пропуском строку позовної давності. Дослідивши матеріали справи, заслухавши учасників справи, які з`явились у судове засідання, суд доходить таких висновків. Матеріалами справи встановлено, що 03 серпня 2012 року між ПАТ «Укрсоцбанк» і [PERSON] було укладено кредитний договір № 831АІ10120803001, відповідно до умов якого останньому надано кредит у розмірі 158 310 грн зі строком повернення до 02 серпня 2017 року. У зв`язку із невиконання позичальником умов договору станом на 31 січня 2018 року виникла заборгованість за кредитом в загальному розмірі 172 690, 53 грн, а саме: 94 986, 00 грн, 59 654,08 грн - заборгованість за відсотками, 11 385,01 грн - інфляційні втрати за кредитом та 6 665, 44 грн - інфляційні втрати за відсотками. Пунктом 1.1.1 кредитного договору сторони встановили графік та порядок погашення суми основної заборгованості в наступному порядку до 10 числа кожного місяця, починаючи з 10 вересня 2012 року та зкінцевим терміном повернення заборгованості за кредитом до 02 (другого) серпня 2017 року включно на умовах, визначених цим договором. Згідно з пунктом 4.4 кредитного договору в разі невиконання (неналежного виконання) позичальником обов`язків, визначених пунктами 3.3.6, 3.3.7 цього договору, протягом більше ніж 90 календарних днів строк користування кредитом вважається таким, що сплив, та відповідно позичальник зобов`язаний протягом одного робочого дня погасити кредит у повному обсязі, сплатити проценти за фактичний час використання кредиту та нараховані штрафні санкції (штраф, пеню). З метою забезпечення виконання позичальником зобов`язань за договором, 03 серпня 2012 року між позивачем та [PERSON] був укладений договір поруки № 831АІ10120803001 - ПОР1. Відповідно до пункту 1.1. договору поруки поручитель зобов`язується перед кредитором у повному обсязі солідарно відповідати за виконання позичальником зобов`язань щодо повернення суми кредиту, сплати процентів за користування кредитом, комісій, а також можливих штрафних санкцій у розмірі, в строки та в порядку, передбачених договором кредиту № 831АІ10120803001 від 03 серпня 2012 року. Відповідно до розрахунку зборгованості, який сторонами не оспорений, останній платіж у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором здійснений 12 серпня 2014 року в розмірі 2 638, 01 грн; останній платіж за відсотками був здійснений 10 вересня 2014 року в розмірі 12, 00 грн, після чого оплат не здійснювалось. 19 лютого 2018 року позивач надіслав на адресу [PERSON] , [PERSON] рекомендованим листом вимогу про усунення порушень. За положеннями статей 626-628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема зміна умов зобов`язання, сплата неустойки, відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України). Згідно зі статтями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України зобов`язання повинне виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Якщо в зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін). При цьому в законодавстві визначаються різні поняття: як «строк договору», так і «строк (термін) виконання зобов`язання» (статті 530, 631 ЦК України). Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення, тобто невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк. При цьому перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). Відповідно до частини п`ятої статті 261 ЦК України за зобов`язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку. Якщо умовами договору (графіком погашення кредиту) встановлено окремі самостійні зобов`язання, які деталізують обов`язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового траншу, а тому й початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення. Отже, якщо за умовами договору погашення кредиту повинне здійснюватися позичальником частинами кожного місяця, то початок позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальником цього зобов`язання. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 02 листопада 2016 року в справі № 6-1174цс16. Матеріали справи свідчать, що пунктом 4.4 укладеного між банком та відповідачем кредитного договору, в разі невиконання (неналежного виконання) позичальником обов`язків, визначених пунктами 3.3.6, 3.3.7 цього договору, протягом більше ніж 90 календарних днів строк користування кредитом вважається таким, що сплив, та відповідно позичальник зобов`язаний протягом одного робочого дня погасити кредит у повному обсязі, сплатити проценти за фактичний час використання кредиту та нараховані штрафні санкції (штраф, пеню). Отже, сторони кредитних правовідносин урегулювали в договорі питання дострокового повернення коштів, тобто зміни строку виконання основного зобов`язання, та визначили умови такого повернення коштів. Як установлено судом та відповідно до розрахунку зборгованості, який сторонами не оспорений, останній платіж у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором здійснений 12 серпня 2014 року в розмірі 2 638, 01 грн; остання оплата за відсотками була здійснена 10 вересня 2014 року в розмірі 12, 00 грн, після чого оплат не здійснювалось. Таким чином, ураховуючи положення пункту 4.5 кредитного договору, у даній справі в кредитора виникло право на захист порушених прав через 90 днів після останнього погашення боржником чергового платежу, тобто 13 листопада 2014 року. Проте з позовом до суду кредитор звернувся лише 02 квітня 2018 року. Відповідно до статті 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Нормою частини третьої статті 267 ЦК України встановлено, що суд застосовує позовну давність лише за заявою сторони в спорі, зробленою до ухвалення судом рішення. Представником [PERSON] - адвокатом Захаровим О.О. заявлено про застосування строку позовної давності, в якій посилаючись на те, що відповідно до розрахунку зборгованості за кредитним договором останній платіж у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором здійснений 12 серпня 2014 року в розмірі 2 638, 01 грн; остання оплата за відсотками була здійснена 10 вересня 2014 року в розмірі 12, 00 грн, банком пропущений строк позовної давності для звернення до суду з позовом, в задоволенні позовних вимог АТ «Альфа Банк» до [PERSON] , [PERSON] просив відмовити у зв`язку з пропуском банком строку позовної давності для звернення до суду. Оскільки адвокатом Захаровим О.О., який діє в інтересах [PERSON] , заявлено про застосування позовної давності, враховуючи положення частини четвертої статті 267 ЦК України, згідно з якою сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові, в задоволенні позову Акціонерне товариство «Альфа-Банк» в частині стягнення заборгованості з [PERSON] слід відмовити. Водночас суд виходить з того, що відповідачі [PERSON] , [PERSON] діють як солідарні боржники. Зважаючи на положення частини першої статті 64 ЦПК України, згідно з якою, представник, який має повноваження на ведення справи в суді, здійснює від імені особи, яку він представляє, її процесуальні права та обов`язки, суд бере до уваги, що заява про застосування строку позовної давності подана адвокатом Захаровим О.О., який діє в інтересах [PERSON] , а відтак слід вважати, що відповідачем [PERSON] про застосування строку позовної давності не заявлено, позовні вимоги також не спростовано. Таким чином, позовна заява Акціонерного товариства «Укрсоцбанк», правонаступником якого є Акціонерне товариство «Альфа-Банк», до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором підлягає задоволенню частково, з [PERSON] , на користь Акціонерного товариства «Альфа-Банк» належить стягнути заборгованість в загальному розмірі 172 690, 53 грн, а саме: заборгованість за кредитом в сумі 94 986, 00 грн, 59 654,08 грн - заборгованість за відсотками, 11 385,01 грн - інфляційні втрати за кредитом та 6 665, 44 грн - інфляційні втрати за відсотками. В іншій частині в задоволенні позовних вимог відмовити. Стосовно зустрічних позовних вимог про визнання припиненим договору поруки № 831АІ10120803001 - ПОР1 від 03 серпня 2012 року, укладеного між Публічним акціонерним товариством «Укрсоцбанк» та [PERSON] , суд зазначає наступне. Порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців з дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя, якщо інше не передбачено законом. Якщо строк основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року з дня укладення договору поруки, якщо інше не передбачено законом (частина четверта статті 559 ЦК України у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин). Строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення (частина перша статті 251 ЦК України). Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина перша статті 252 ЦК України). Натомість, календарна дата або вказівка на подію, яка має неминуче настати, є терміном (частина друга статті 252 ЦК України). Отже, умова договорів поруки про їхню дію до повного виконання зобов`язань за кредитним договором та договором комісії, не є строком, встановленим у договорі поруки, оскільки останній визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. З огляду на цей висновок слід застосувати припис, викладений у реченні другому частини четвертої статті 559 ЦК України про припинення поруки, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 2-1169/11 (пункт 60), від 10 квітня 2019 року у справі № 604/156/14-ц, від 19 червня 2019 року у справі № 523/8249/14-ц (пункт 71), від 3 липня 2019 року у справі № 1519/2-3165/11 (пункт 58), від 26 травня 2020 року у справі № 638/13683/15-ц (пункт 35)). Зазначений шестимісячний строк є преклюзивним, тобто його сплив є підставою для припинення поруки, а отже, і для відмови кредиторові у позові до поручителя. Цей строк не можна поновити, зупинити чи перервати. З огляду на вказане, враховуючи зумовлене цим припинення права кредитора вимагати у поручителя виконання забезпеченого порукою зобов`язання, застосоване у другому реченні частини четвертої статті 559 ЦК України словосполучення «пред`явлення вимоги» до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання як умови чинності поруки слід розуміти як пред`явлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя. Це твердження не позбавляє кредитора можливості пред`явити до поручителя іншу письмову вимогу про погашення заборгованості боржника. Однак і в такому разі кредитор може звернутися із зазначеною вимогою до суду лише протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 2-1169/11 (пункт 61)). Отже, порука це строкове зобов`язання, і незалежно від того, встановлений строк її дії договором чи законом, його сплив припиняє суб`єктивне право кредитора. Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина перша статті 252 ЦК України). Разом з тим із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов`язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (статті 251, 252 ЦК України). Пунктом пунктом 6.2 договору поруки передбачено, що даний договір діє до повного виконання всіх вимог, забезпечених порукою, визначених пунктом 2.1. цього договору. Проте, умови договору поруки про його дію до повного припинення зобов`язань боржника не свідчать про те, що цим договором установлено строк припинення поруки в розумінні статті 251, частини четвертої статті 559 ЦК України, тому в цьому випадку підлягають застосуванню норми частини четвертої статті 559 ЦК України про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Отже, якщо кредитним договором не визначено інші умови виконання основного зобов`язання, то у разі неналежного виконання позичальником своїх зобов`язань за цим договором строк пред`явлення кредитором до поручителя вимоги про повернення отриманих у кредит коштів має обчислюватися з моменту настання строку погашення зобов`язання згідно з такими умовами, тобто з моменту настання строку виконання зобов`язання у повному обсязі, або у зв`язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково. З відповідним позовом про стягнення кредитної заборгованості з поручителів кредитор може звернутися протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов`язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами), або з дня, встановленого кредитором для дострокового повернення кредиту в порядку реалізації ним права, передбаченого частиною другою статті 1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобов`язання (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту одноразовим платежем), що узгоджується з правовим висновком, викладеним в постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 2-1169/11 (пункт 64) та від 27 березня 2019 року у справі № 200/15135/14-ц). Суд встановлено, що згідно з графіком погашення кредиту до кредитного договору погашати кредит треба було встановленими черговими платежами по 2638,50 грн в наступному порядку до 10 числа кожного місяця, починаючи з 10 вересня 2012 року та з кінцевим терміном повернення заборгованості за кредитом до 02 (другого) серпня 2017 року включно на умовах, визначених цим договором. Отже, сторони кредитного договору встановили порядок виконання позичальником окремих зобов`язань з внесення періодичних платежів, що входять до змісту зобо`язання за цим договором. За змістом частини четвертої статті 559 ЦК України у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, порука за кожним із зобов`язань, визначених періодичними платежами, припиняється після шести місяців з моменту спливу строку погашення кожного чергового платежу. Пред`явлення кредитором вимоги до поручителя більш ніж через шість місяців після настання строку виконання частини основного зобов`язання, визначеної періодичним платежем, є підставою для відмови у задоволенні такої вимоги у зв`язку з припиненням поруки за відповідною частиною основного зобов`язання. Вищевикладене узгоджується з правовим висновком, викладеним в постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 червня 2018 року у справі № 408/8040/12, від 20 червня 2018 року у справі № 758/6863/14-ц, від 19 червня 2019 року у справі № 523/8249/14-ц (пункт 84), від 27 березня 2019 року у справі № 200/15135/14-ц). Тобто встановлений у частині четвертій статті 559 ЦК України у відповідній редакції шестимісячний строк слід обчислювати за кожним таким черговим платежем з моменту його прострочення, що є датою виконання основного зобов`язання. При цьому Велика Палата Верховного Суду вважала помилковим висновок суду, що початок перебігу зазначеного шестимісячного строку слід визначати за датою сплати останнього платежу за кредитним договором. Згідно з дослідженим судом графіком погашення кредиту, наведеним у 1.1.1 кредитного договору, позичальник мав внести черговий платіж до 10 числа кожного місяця, починаючи з 10 вересня 2012 року до 02 серпня 2017 року. Останній платіж у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором здійснений 12 серпня 2014 року в розмірі 2 638, 01 грн; останній платіж за відсотками був здійснений 10 вересня 2014 року в розмірі 12, 00 грн. Отже, з вимогою до поручителя позивач міг звернутися впродовж шести місяців з дати, визначеної для погашення кожного чергового платежу, однак із позовом звернувся лише 02 квітня 2018 року. Тому суд доходить висновку про припинення поруки [PERSON] як поручителя за кредитним договором. Вищевикладене узгоджується також і з правовим висновком, викладеним в постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 червня 2021 року у справі № 202/781/14-ц (провадження № 14-356цс19). Банк пропустив строк, передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України, а відтак, порука [PERSON] припинена. Термін «порука», застосований законодавцему частині першій статті 559 ЦК України, використовується врозумінні зобов`язального правовідношення поруки, з припиненням якого втрачає чинність договір поруки. Право поручителів не підлягає захисту шляхом припинення договору поруки, тобто за пунктом 7 частини другої статті 16 ЦК України, оскільки це суперечить положенням частини першої статті 559 цього Кодексу.Таке право підлягає захисту судом шляхом визнання поруки припиненою. При цьому суд вважає, що формулювання позовної вимоги - визнати припиненим договір поруки не є підставою для відмови у позові, який мотивовано саме тим, що порука припинена, відповідно до частини четвертої статті 559 ЦК України. Зважаючи на викладене, суд доходить висновку, що позовні вимоги [PERSON] слід задовольнити частково, визнавши припиненою поруку за договором поруки № 831АІ10120803001 - ПОР1 від 03 серпня 2012 року, укладеного між Публічним акціонерним товариством «Укрсоцбанк» та [PERSON] . Разом із тим позов в частині заявлених позовних вимог до [PERSON] задоволенню не підлягають як такі, що заявлені до неналежного відповідача. Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно з частиною другою статті 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Понесені позивачем судові витрати підтверджується платіжним дорученням № 0000455290 від 13 березня 2018 року про сплату судового збору, позивачем за зустрічним позовом -квитанцією № 10 від 05 червня 2019 року (а. с. 4, 62 том 1). Тому, відповідності до статті 141 ЦПК України з [PERSON] на користь Акціонерного товариства «Альфа-Банк» підлягає стягненню судовий збір у розмірі 2 590, 36 грн. З Акціонерного товариства «Альфа-Банк» на користь [PERSON] підлягає стягненню судовий збір у розмірі 768, 40 грн.

Outcome: partial