Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-27 00:00:00

Представник позивача\~звернувся до\~суду із\~позовною заявою,\~в якій\~просить cтягнути\~з відповідача\~на користь\~позивача суму\~боргу за\~договором позики\~від 30.03.2021\~у розмірі\~790\~000\~гривень 00\~коп.,\~відсотки за\~користування коштами,\~нараховані відповідно\~до облікової\~ставки НБУ\~за весь\~строк користування\~позиченими коштами,\~а саме\~з 30.03.2021\~по 01.05.2021\~у розмірі\~4\~988\~гривень 90\~коп.,\~3\~%\~річних від\~простроченої суми\~заборгованості за\~період з\~02.05.2021\~року по 20.08.2021 року у сумі 7 207 гривень 40 коп., інфляційні втрати за період з 02.05.2021 року по 20.08.2021 року у сумі 12 640 гривень 00 коп., а всього 814 836 гривень 30 коп. Також позивач просить стягнути з відповідача судові витрати, що складаються з судового збору у сумі 8 148 гривень 36 коп. та витрат на професійну правничу допомогу. В обґрунтування позову зазначено, що 30.03.2021 між сторонами був укладений договір позики, за яким відповідач отримав від позивача у борг грошові кошти у сумі 790\~000,00 гривень, які зобов`язався повернути у строк до 01.05.2021. На підтвердження отримання грошових коштів відповідач написав розписку. У зазначений термін відповідач борг не повернув, став уникати зустрічей, на пропозицію про добровільну сплату боргу зазначив, що борг повернути не може. Станом на день подачі позову відповідач борг так і не повернув. Через те, що відповідач зобов`язання не виконав, уникає мирного вирішення спору, позивач вимушений був звернутися до суду з відповідним позовом. Крім того, у зв`язку із тим, що відповідач неналежним чином виконав умови договору, окрім основної суми заборгованості за договором позики, позивач просить стягнути відсотки від суми позики в розмірі облікової ставки НБУ, 3% річних від простроченої суми заборгованості та інфляційні збитки. У підготовче судове засідання позивач не з?явився, від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, позов підтримує у повному обсязі. До заяви додав оригінал розписки від 30.03.2021, складену відповідачем на підтвердження отримання грошових коштів у позику, а також їх не повернення. Відповідач у підготовче засідання не з`явився, від нього надійшла заява з проханням слухати справу за його відсутності, позовні вимоги визнає у повному обсязі. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, з урахуванням заяв сторін про слухання справи за їх відсутності, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, вивчивши доводи позовної заяви, матеріали цивільної справи, оцінивши зібрані у справі докази, вважає, що заява підлягає частковому задоволенню за наступних підстав. Як вбачається з вимог ст.\~12\~ЦПК України\~цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Згідно до\~ст. 13 ЦПК України\~суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін, при цьому кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.\~ Відповідно до\~ст.76 цього Кодексу\~доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі письмових, речових та електронних доказів, висновків експертів та показаннями свідків.\~ Вирішуючи даний спір суд вважає за необхідне зазначити наступне. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до ч.2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Судом встановлено, що 30 березня 2021 року [PERSON] була надана розписка про отримання ним від [PERSON] грошової суми у розмірі 790 000,00 гривень, яку він зобов`язується повернути в повному обсязі в строк до 01 травня 2021 року. Вказані факти підтверджені розпискою [PERSON] від 30.03.2021 (а.с.33), оригінал якої було надано позивачем до матеріалів справи. Відповідно до Постанови Верховного Суду України у справі № 6-63-цс 13 від 18 вересня 2013 року письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. Вказані висновки містяться також і в інших постановах Верховного Суду. В постановах Великої Палати Верховного Суду:\~723/304/16-ц від 23.10.2019 року;\~№ 464/3790/16-ц від 16.01.2019 року, викладено правові позиції, відповідно до яких суди повинні досліджувати договір позики чи розписку на наявність усіх ознак притаманних борговому документу. Лише за їх наявності та відсутності факту погашення боргу суд може стягнути суму коштів на користь позикодавця. Таким чином, досліджуючи боргову розписку від 30.03.2021, судом встановлено, що між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики. Згідно умов укладеного договору останньою датою повернення вищевказаних коштів є 01 травня 2021 року. Судом також встановлено, що у позивача [PERSON] мається оригінал боргової розписки, який було долучено останнім до матеріалів справи. В постановах Великої Палати Верховного Суду:\~723/304/16-ц від 23.10.2019 року;\~№ 464/3790/16-ц\~від 16.01.2019\~року викладено правові позиції, відповідно до яких наявність боргової розписки у кредитора свідчить про те, що боржник отримав кошти та не повернув їх. При цьому у самому тексті розписки може міститися інформація з приводу суми, строку та плати за користування позикою. Даний висновок слід враховувати, як кредитору так і боржнику. Адже, за відсутності розписки у позикодавця йому буде дуже складно підтвердити факт видачі позики та як наслідок її повернення. При цьому, якщо позичальник розрахується з кредитором, проте, не отримає від останнього оригінал своєї розписки або не попросить написати зустрічну, то не зможе довести факт погашення позики і доведеться платити один і той же борг двічі. Отже, факт написання відповідачем власноручної розписки, оригінал якої знаходиться у позивача, є підтвердженням отримання відповідачем грошової суми, вказаної в розписці та за умовами ст. 545 ЦК України вказує на відсутність виконання грошового зобов`язання відповідачем в повному обсязі. Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. З вимог ст. 525 ЦК України вбачається, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Таким чином, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача суми заборгованості в розмірі 790\~000,00 грн. Крім того, відповідно до ч.1 статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Судом встановлено,\~що договір\~позики,\~укладений між\~сторонами не\~містить встановленої\~суми процентів\~за користування\~чужими грошима,\~однак,\~з урахуванням\~вимог ст.\~1048\~ЦК України,\~позивач має\~право на\~отримання процентів\~на рівні облікової ставки Національного банку України. Разом з тим, у постанові Великої Палати Верховного Суду №\~723/304/16-ц\~від 23.10.2019\~року зроблено висновок про те, що після закінчення дії строку позики дія договору припиняється і кредитор не може нараховувати проценти вказані у борговому документів. При цьому, так як зобов`язання є грошовим, то кредитор має право вимагати нарахування платежів згідно зі статтею 625 ЦК України, тобто, 3 % річних та інфляційні. Як встановлено судом строк дії договору позики становить з 30.03.2021 по 01.05.2021, а тому лише за цей період позивач має право на отримання процентів, відповідно до ст. 1048 ЦК України, на рівні облікової ставки Національного банку України. Наданий позивачем розрахунок процентів, відповідно до ст. 1048 ЦК України, на рівні облікової ставки Національного банку України суд приймає як вірний, відповідачем вказаний розмір процентів було визнано. Відтак, сума процентів за користування грошовими коштами за договором позики за період дії договору з 30.03.2021 по 01.05.2021 складає 4 988,9 гривень. Також,\~згідно ст.\~625\~ЦК України\~боржник не\~звільняється від\~відповідальності за\~неможливість виконання\~ним грошового\~зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Частиною 1 статті 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Три відсотки річних від простроченої суми за період з 02.05.2021 по 20.08.2021 (день подання позовної заяви) складають 7\~207,4 гривень, які обчислюються за такою формулою: розмір заборгованості Х 3% х кількість днів прострочення / кількість днів у році (790 000 грн. х 3% х 111 днів : 365 днів). Інфляційні збитки за період з 02.05.2021 по 20.08.2021 (день подання позовної заяви) складають 12 640 грн. Наданий позивачем розрахунок 3-х відсотків річних та інфляційних збитків суд приймає як вірний, відповідачем визнано вказаний розмір відсотків та інфляційних збитків. Отже, загальний розмір заборгованості за договором позики складає: 790 000 грн. + 4\~988,9 грн. + 7207,4 грн. + 12640 грн., всього 814\~836,3 грн. Аналізуючи зібрані у справі докази, кожний окремо та всі в сукупності, суд приходить до висновку, що у визначений договором строк грошові кошти позивачу повернуті так і не були, відповідач умови договору не виконав, що свідчить про порушення відповідачем взятих на себе зобов`язань за договором позики. Крім того, від відповідача надійшла заява, відповідно до якої він повністю визнає позовні вимоги. Відповідно до вимог ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання відповідачем позову. Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом не встановлено, що визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а тому відмовляти у прийнятті визнання відповідачем позову, суд підстав не вбачає (ч.4 ст. 206 ЦПК України). Таким чином, встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, проаналізувавши вищевикладені норми матеріального права, враховуючи думку сторін, зокрема, визнання позову відповідачем, суд дійшов висновку, що є всі підстави для задоволення позову в повному обсязі та стягнення з відповідача на користь позивача грошових коштів у розмірі 814\~836,3 гривень. Крім того, відповідно до ч.1\~ст.141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При зверненні до суду позивачем сплачений судовий збір в сумі 8 148,36 грн., що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Одночасно позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача на його користь судових витрат на професійну правничу допомогу, при цьому не зазначаючи суми понесених витрат та не додаючи до матеріалів справи жодних документально підтверджених розрахунків, суд позбавлений можливості вирішити вказане питання, на підставі чого вважає за необхідне відмовити позивачу у задоволенні цієї вимоги за недоведеністю. На підставі викладеного,

Outcome: partial