Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-10 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду з позовом до відповідача в якій просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором в розмірі 24729,55 грн., яка складається з 7057,79 грн. заборгованість за кредитом, 13987,97 грн. заборгованість за процентами за користування кредитом, 2030 грн. заборгованість за пенею та комісією, 500,00 грн. штраф (фіксована частина), 1153,79 грн. штраф (процентна складова) та судових витрат в розмірі 247,30 грн. В судове засідання представник позивача [PERSON] не зявився, але надав суду заяву про розгляд справи без його участі, на позовних вимогах наполягає, в разі неявки в судове засідання відповідача, просить винести заочне рішення на підставі доказів, що містяться в матеріалах справи. В судове засідання відповідач [PERSON] не зявилася, але надала суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги позивача визнає частково. в частині стягнення заборгованості за кредитом в розмірі 7057,79 грн. і не визнає заборгованість за процентами та пенею, оскільки вважає їх досить завищеними та такими, що значно перевищують розмір основної заборгованості по кредиту, в зв'язку з чим просила зменшити їх суми. Судом встановлено та не заперечується сторонами, що 26.01.2008 року між ЗАТ КБ «Приватбанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «Приватбанк», та [PERSON] було укладено кредитний договір б/н, згідно якого позивач надає відповідачу кредит у сумі 800 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. До 29.03.2013 року даний кредитний ліміт було збільшено до 7060 грн. Відповідно до умов укладеного договору, договір складається з заяви відповідача, умов надання банківських послуг та правил користування платіжною карткою (а.с.9,10). Пунктом 3.2 та 3.3. умов та правил надання банківських послуг передбачено, що відповідач дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням позивача і відповідач дає право в будь-який момент змінити кредитний ліміт. Згідно п.4.6 умов та правил надання банківських послуг, відповідач доручає позивачу здійснювати списання грошових коштів з рахунків відповідача, відкритих в валюті кредитного ліміту, в межах суми, підлягаючих сплаті позивачу за даним договором, при настанні строків платежів, а також списання грошових коштів з картрахунку у разі настання строків платежів за іншими договорами відповідача в межах, встановлених цими договорами (договірне списання), в межах платіжного ліміту картрахунку. Згідно п.5.3 умов та правил надання банківських послуг позивач має право здійснювати зміну тарифів, а також інших умов обслуговування рахунків. При цьому позивач, за винятком випадків зміни розміру наданого кредиту (кредитного ліміту), зобовязаний не менше чим за 7 днів до введення змін проінформувати відповідача, зокрема у виписці по картрахунку згідно п.4.9 цього договору. Якщо протягом 7 днів позивач не отримав повідомлення від відповідача про незгоду зі зміною, то вважається, що відповідач приймає нові умови. Право зміни розміру наданого на платіжну карту кредиту (кредитного ліміту) позивач залишає за собою в односторонньому порядку, за власним рішенням банку та без попереднього повідомлення відповідача. Згідно п.6.3 відповідач зобовязаний отримувати виписки про стан картрахунків та про проведені операції по картрахункам. Як вбачається з п.6.4 умов та правил надання банківських послуг, за незгодою зі змінами правил та/або тарифів банку надати позивачу письмову заяву про розірвання цього договору та погасити виниклу заборгованість перед банком, в тому числі і заборгованість, виниклу протягом 30 днів з моменту повернення карт, виданих отримувачу та його довіреним особам. При незгоді зі списанням коштів по картрахунку письмово інформувати позивача про це протягом 35 днів з моменту списання. Відповідно до п.6.5 умов та правил надання банківських послуг, відповідач зобовязується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором. Згідно п.6.6 умов та правил надання банківських послуг, у разі невиконання зобовязань за договором, на вимогу позивача виконати зобовязання з повернення кредиту, оплати винагороди позивачу. Власник карти зобовязаний слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання овердрафту, згідно п.6.7 умов та правил надання банківських послуг. Відповідно до п.5.2 умов та правил надання банківських послуг, у разі порушення власником або довіреною особою вимог діючого законодавства України та/або умов договору та/або у разі виникнення овердрафту позивач має право призупинити здійснення розрахунків по карті (заблокувати карту) та/або визнати карту недійсною до моменту усунення порушень, а також вимагати дострокового виконання боргових обовязків в цілому або у встановленою банком частиною у разі невиконання власником або довіреною особою власника своїх боргових обовязків та інших обовязків за цим договором. Відповідно до п.5.7 правил користування платіжною карткою, позивач має право вимагати дострокового виконання боргових зобовязань в цілому або у встановленої долі в разі невиконання своїх боргових зобовязань та інших обовязків за цим договором. Відповідно до п.8.6 умов та правил надання банківських послуг, при порушенні відповідачем строків платежів по кожному з грошових зобовязань, передбачених цим договором більш ніж на 120 днів, відповідач зобовязаний сплатити банку штраф в розмірі 500 грн. +5% від суми позову. Як вбачається з п.9.12 умов та правил надання банківських послуг, договір діє на протязі 12 місяців з моменту підписання. Якщо на протязі цього строку жодна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично лонгується на той самий строк. Відповідно до п.5.5.1 правил користування платіжною карткою, за несвоєчасне виконання боргових обовязків, відповідач сплачує відсотки за повишеною відсотковою ставкою або додаткову комісію, розміри яких встановлені тарифами банку (а.с.12-17). З розрахунків заборгованості наданих позивачем вбачається, що станом на 30.06.2015 року відповідач [PERSON] має заборгованість за кредитом в розмірі 7057,79 грн. (а.с.6-8). Суд вважає заборгованості за кредитним договором б/н від 26.01.2008 року в сумі 7057,79 грн. доведеною позивачем та такою, що підлягає стягненню з відповідача. Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст.1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути кредитору надані грошові кошти та сплатити проценти у строки та на умовах, встановлених договором. Уклавши кредитний договір сторони взяли на себе певні зобовязання. У порушення норм закону та умов договору відповідач зобовязання за вказаним договором належним чином не виконав. Відносно викладеного, необхідно зазначити, що згідно зі ст.526 ЦК України зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору. Відповідно до ст.610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Статтею 611 ЦК України визначено, що у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. При цьому судом, під час розгляду справи були створені всі необхідні умови для забезпечення здійснення позивачем та відповідачами наданих законом прав для всебічного та повного дослідження обставин справи, у порядку ч.4 ст.10 ЦПК України було розяснено права та обовязки, положення щодо змагальності процесу та необхідності надання доказів на підтвердження своїх доводів, позивач попереджався про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і відповідне право на забезпечення доказів. Відповідно до принципів змагальності та диспозитивності цивільного судочинства, які встановлені ст.ст.10,11 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на обґрунтування своїх вимог або заперечень, саме сторона визначає коло доказів, які вона надає суду. Зазначеними правами позивач особисто або через своїх представників, не скористався. Вирішуючи питання про стягнення з відповідачів заборгованості по штрафу та пені, суд виходить з наступного. Відповідно до ч.1 ст.546 та ст.549 ЦК України виконання зобов'язання забезпечується, зокрема, неустойкою, яка визначається як пеня та штраф і є грошовою сумою або іншим майном, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення зобов'язання (п.3 ч.1 ст.611 ЦК України). Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (ч.2 ст.549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч.3 ст.549 ЦК України). Виходячи з аналізу зазначених статей, штраф є відповідальністю, яка залежить лише від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання й у часі визначається з настанням однієї з подій як невиконання або неналежне виконання зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання, тобто встановлює певні юридичні наслідки у вигляді обов'язку сплатити певну суму, яка залежить не тільки від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання, а й від часу такого невиконання. Тобто, пеня та штраф є різними видами неустойки як засобу юридичної відповідальності, а не окремими видами штрафних санкцій. Штраф має разовий характер, тобто вичерпується з настанням самого факту порушення зобов'язання. Відповідно до укладеного сторонами договору передбачено як нарахування пені, так й штрафу. Конституційний Суд України у рішенні від 11 липня 2013 року по справі щодо офіційного тлумачення положень Закону України «Про відповідальність за несвоєчасно виконання грошових зобовязань» від 22 листопада 1996 року дійшов висновку, що умови договору споживчого кредиту, його укладання та виконання повинні підпорядковуватися таким засадам, згідно з якими особа споживача вважається слабкою стороною у договорі та підлягає особливому правовому захисту з урахуванням принципів справедливості, добросовісності і розумності, як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права. Вимога позивача про стягнення штрафної санкції в розмірі, який не відповідає вимогам ч.2 ст.549 ЦК України, та становить майже 30% від суми заборгованості за кредитом, спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобовязання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором. Такий висновок Конституційного Суду України узгоджується з положеннями Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів» від 09 квітня 1985 року № 39/248, в якій наголошено, що споживачі нерідко перебувають у нерівному становищі з точки зору економічних умов, рівня освіти та купівельної спроможності, а тому принципи захисту інтересів споживачів мають, зокрема, за мету сприяти країнам у боротьбі зі шкідливою діловою практикою усіх підприємств на національному та міжнародному рівнях, яка негативно позначається на споживачах. Конституційний Суд України визначив, що захист від цих зловживань базується на положеннях законодавства, зокрема частини 3 статті 551 ЦК України. Відповідно до ч.3 ст.551 ЦК України, розмір неустойки (штраф та пеня) може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Згідно свідоцтва про народження серії І-КИ №0353288, виданого Індустріальним відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області, у відповідача [PERSON] 31 жовтня 2005 року народилась дитина [PERSON] (а.с.46). Як вбачається з копії рішення Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 05.08.2014 року, шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано (а.с.45). Згідно свідоцтва про народження серії І-ВЛ №400098, виданого Виконавчим комітетом Смирнівської сільської ради Лозівського району Харківської області, у відповідача [PERSON] 16 березня 2015 року народилась дитина [PERSON] (а.с.47). Матір перебуває у відпустці по догляду за малолітнім сином, [PERSON], до досягнення ним трирічного віку. Враховуючи вимоги норм цивільного, конституційного і міжнародного законодавства та враховуючи матеріальний стан відповідача, перебування на її утриманні двох неповнолітніх дітей, знаходження відповідача у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, суд вважає можливим, зменшити розмір неустойки (2030 грн. заборгованості за пенею та комісією, 500,00 грн. штрафу (фіксована частина), 1153,79 грн. штрафу (процентна складова) до 1 гривні. Відповідно до п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 року №2 «Про застосування норм Цивільно-процесуального законодавства при розгляді справ в суді першої інстанції» судам слід неухильно дотримуватись вимог ст.ст.58,59 ЦПК України про належність і допустимість доказів. Відповідно до ч.3 ст.129 Конституції України, основними засадами судочинства є, зокрема, законність, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Всебічно, повно, обєктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, зясувавши обставини, на які посилався позивач, як на підставу своїх вимог, на які посилається відповідач, як на підставу своїх заперечень, оцінивши докази в їх сукупності, суд знаходить позовні вимоги позивача такими, що підлягають частковому задоволенню. Розподіл судових витрат суд вирішує відповідно ст.88 ЦПК України.

Outcome: partial