Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-05 00:00:00

Представниця позивача в жовтні 2019 звернулася до суду з позовом про визнання за позивачем права власності в порядку спадкування за заповітом на спадкове майно, що залишилось від матері [PERSON] , померлої [INFO] . Свої вимоги обґрунтовує тим, що позивач по справі є сином [PERSON] . [INFO] [PERSON] померла. Після її смерті відкрилася спадщина на належну їй на праві приватної власності квартиру [ADDRESS] . За життя [PERSON] все належне їй майно спадкувала своєму синові, позивачу по справі. Позивач фактично прийняв спадщину від матері, оскільки на час смерті проживав разом з нею. Єдиним спадкоємцем померлої [PERSON] за законом і за заповітом є її син. Інших спадкоємців у померлої [PERSON] за законом або за заповітом не має. Чоловік померлої [PERSON] відмовився від прийняття спадщини на користь сина померлої [PERSON] . В установленому законом порядку та визначені строки представниця позивача звернулася до приватного нотаріуса з заявою про прийняття спадщини до приватного нотаріуса, але їй було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, так як надані правовстановлюючі документи на спадкову квартиру не зареєстровані в органах державної реєстрації. Визнання права власності на спадкову квартиру, що залишилася від [PERSON] , померлої [INFO] необхідно позивачу для реалізації свого набутого права на прийняття спадщини від померлої матері. Відповідно до розпорядження Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 02.09.2014 № 27/0/38-14 дана позовна заява підлягає розгляду Дзержинським міським судом Донецької області. Позивач в судове засідання не з`явився, його інтереси представляла [PERSON] , яка в судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримала повністю, наполягала на їх задоволенні. Належно повідомлений представник відповідача - Пролетарської районної у місті Донецьку ради в судове засідання не з`явився з невідомих причин, заяву про причини неявки або про розгляд справи за його відсутності суду не надавав , тому суд розглядав справу без його участі на підставі наявних в матеріалах справи доказів. Третя особа, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Семенова Г.В. в судове засідання не з`явилася, просила розглянути справу без її участі. Вислухавши представницю позивача, дослідивши матеріали справи та надані докази в їх сукупності, суд вважає, що заявлений позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Між сторонами по справі виникли цивільно-правові відносини, які регулюються Цивільним кодексом України, Цивільним кодексом Української РСР. Судом встановлено, що представниця позивача просить визнати право власності в порядку спадкування за заповітом на нерухоме майно, що залишилось після смерті [PERSON] , померлої [INFO] , а саме на квартиру [ADDRESS] , загальною площею 67,70 кв.м., житловою площею 48,00 кв.м., яка належала померлій на підставі біржового контракту № 0028/98 від 21.08.1998 купівлі - продажу квартири, виданого товарною біржею «Товарна біржа «Время». Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом з`ясовано, що [PERSON] є матір`ю позивача [PERSON] . [INFO] [PERSON] померла. Після її смерті відкрилася спадщина у вигляді квартири [ADDRESS] , загальною площею 67,70 кв.м., житловою площею 48,00 кв.м., Нерухоме майно у виді спадкової квартири на праві приватної власності належало [PERSON] (а.с. 19-20; 21; 22), тобто матері позивача. За життя, [PERSON] , яка є матір`ю позивача по справі, зазначене нерухоме спадкувала своєму синові, тобто позивачу по справі. Чоловік померлої, [PERSON] відмовився від прийняття спадщини на користь сина померлої - [PERSON] (а.с. 23). Єдиними спадкоємцем померлої [PERSON] за заповітом є її син [PERSON] , тобто позивач по справі. Представниця позивача в установлені законом строки звернулася до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Семенової Г.В. з заявою про прийняття спадщини від померлої [INFO] матері позивача по справі, але їй було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, оскільки надані правовстановлюючи документи на спадкову квартиру в установленому законом порядку не зареєстровані в органах державної реєстрації. Даний факт підтверджено постановою про відмову вчинення нотаріальних дій від 10.09.2019 (а.с.16). Отже, після смерті [PERSON] позивач по справі фактично прийняв спадщину у вигляді спадкової квартири, за заповітом від померлої матері, не відмовлявся від неї. З огляду на це суд зазначає наступне. Згідно ст. 227 ЦК УРСР (в редакції, яка діяла на час укладення біржової угоди), договір купівлі - продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (Цивільний кодекс Української РСР стаття цього Кодексу). Договір купівлі - продажу жилого будинку підлягає реєстрації у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів. Відповідно до ст. 47 ЦК УРСР нотаріальне посвідчення угод обов`язкове лише у випадках , зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими частиною другою статті 48 цього Кодексу. Якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику по справам про визнання угод недійсними з підстав недодержання нотаріальної форми» від 28.04.1978 № 3, яка була чинною на дату укладення біржової угоди, визнаються недійсними тільки угоди, які відповідно до чинного законодавства підлягають обов`язковому нотаріальному посвідченню, зокрема, договори довічного утримання, застави, купівлі - продажу, в тому числі при придбанні на біржових торгах) міни або дарування жилого будинку (квартири) чи його (її) частини; дарування іншого майна на суму понад 500 крб. і валютних цінностей на суму понад 50 крб. Якщо така угода виконана повністю або частково однією з сторін, а друга сторона ухиляється від її нотаріального оформлення, суд на підставі ч. 2 ст.47 ЦК УРСР за вимогою сторони, яка виконала угоду, її правонаступників або прокурора вправі визнати угоду дійсною. Згідно п.1.5 Інструкції про порядок державної реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна, що перебувають у власності юридичних та фізичних осіб, затвердженої наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 09.06.98№121, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 26червня 1998року за №399/2839, яка була чинною на дату укладання біржової угоди, державну реєстрацію права власності на об`єкти нерухомого майна здійснюють комунальні підприємства - бюро технічної інвентаризації. В свою чергу за змістом пунктів 1.6, 1.7 вказаної Інструкції передбачалося, що державна реєстрація права власності на об`єкти нерухомого майна в бюро технічної інвентаризації є обов`язковою для власників, незалежно від форми власності. Реєстрація права власності на об`єкти нерухомого майна провадиться на підставі правовстановлювальних документів за рахунок коштів власників нерухомого майна. Пункт 1.9. Інструкції визначає, що до об`єктів нерухомого майна, що підлягають державній реєстрації, віднесено зокрема, - житлові і нежитлові будинки, садові будинки, дачі, гаражі, будівлі виробничого, господарського, соціально-побутового та іншого призначення, розташовані на окремих земельних ділянках вулиць, площ і провулків під окремими порядковими номерами. Відповідно до п 9. додатку №1 до згаданої вище інструкції, договори купівлі-продажу, міни, зареєстровані біржею, входять до переліку правовстановлюючих документів, на підставі яких провадиться державна реєстрація права власності на об`єкти нерухомого майна. Таким чином, враховуючи вимоги чинного законодавства на дату укладання біржової угоди тобто 21.08.1998, договір купівлі продажу квартири, підлягав обов`язковому нотаріальному посвідченню. Сторонами біржової угоди не було дотримано форми договору купівлі продажу квартири [ADDRESS] . Відповідно приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу, правомірно відмовила у вчиненні нотаріальної дії, щодо відмови у видачі свідоцтва про право власності на спадщину за заповітом на вказану вище квартиру. Згідно біржового контракту купівлі - продажу квартири № 0028/98 від 21.08.1998, зареєстрованого в реєстрі обліку біржових операцій під № 0028/98, мати позивача [PERSON] за придбану квартиру сплатила продавцю кошти в розмірі 5643 грн. Даний договір зареєстрований Товарною біржею «Товарна біржа «Время» та в подальшому право власності за [PERSON] , було зареєстровано в Донецькому бюро технічної інвентаризації та записано в реєстрову книгу за №9/2-164 стр., під реєстровим номером №229 (а.с. 21-22). Даний факт підтверджено реєстраційним написом на біржовому контракті та реєстраційним посвідченням, виданим Донецьким бюро технічної інвентаризації. Відповідно до ст.1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно зі ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Відповідно до ч. 1 ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Згідно заповіту, складеного і посвідченого державним нотаріусом Третьої Донецької державної нотаріальної контори від 22.07.2009 року (а.с. 18) [PERSON] все належне їй майно спадкувала своєму синові [PERSON] , тобто позивачу по справі. Відтак, позивач по справі має право успадкувати усі права та обов`язки, що належали його матері [PERSON] , на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок її смерті, а саме на спадкову квартиру. Однак, приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Семеновою Г.В. було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, у зв`язку тим, що представлений біржовий контракт № 0028/98 від 21.08.1998 року купівлі - продажу квартири, не є належним правовстановлюючим документом, оскільки був посвідчений з порушенням вимог ст. 182 Цивільного кодексу України (та вимог ст.227 Цивільного кодексу Української РСР). Згідно ст.392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно зі ст. 16 ЦК України способом захисту цивільних прав може бути визнання права власності. З урахуванням викладених правових норм суд вважає встановленою дійсність укладеної між сторонами, а саме членами товарної біржі «Товарна біржа «Время» та [PERSON] договору купівлі-продажу квартири, оскільки сторони повністю виконали її умови, проте договір не був посвідчений нотаріально. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст 2 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Згідно п.1 ч.3 ст.3. Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов:1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації. Враховуючи, що реєстрація права власності була проведена до 01.01.2013, без дотримання законодавства, що діяло на момент його виникнення (договір купівлі-продажу квартири укладено без нотаріального посвідчення), тому наявні підстави для виникнення права власності в порядку спадкування у позивача, як спадкоємця спірної квартири. У відповідності до норм ч. 2 ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ч. 5 ст. 12 ЦПК України суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Частиною 1 ст. 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Відповідно до ч. 1 ст. 80 ЦПК України достатніми доказами є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Отже, проаналізувавши всі обставини справи, суд приходить до висновку, що неможливість отримання свідоцтва про право на спадщину за заповітом на спадкове нерухоме майно, не може бути для позивача по справі перешкодою у прийняті спадщини від померлої матері, оскільки зазначене майно належало їй на праві приватної власності, яке відповідно до вимог ст. 321 ЦК України є непорушним. Відповідно до ст. 129 Конституції України однією із засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Ураховуючи те, що позивачем втрачена можливість підтвердити своє право на оформлення спадщини від померлої матері, його вимоги підлягають судовому захисту. На підставі викладеного,

Outcome: approved