Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-09 00:00:00

Представник позивача ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» (дійсна назва АТ КБ «ПРИВАТБАНК») звернулася до суду з позовною заявою шляхом направлення поштовою кореспонденцією, що надійшла до суду 28.03.2018 року, в якій просила стягнути з [PERSON] на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» заборгованість за кредитним договором № б/н від 17.05.2006 року станом на 31.12.2017 року в загальному розмірі 18 575,63 грн., яка складається із заборгованості: за кредитом 1549,80 грн., по процентам за користування кредитом 14 465,09 грн., за пенею та комісією 1200 грн., а також штрафів, нарахованих відповідно до п.8.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. фіксована частина та 860,74 грн. процентна складова; стягнути з відповідача судовий збір в сумі 1762 грн. В обґрунтування пред`явлених вимог вказала, що 17.05.2006 року між ЗАТ КБ «ПРИВАТБАНК», правонаступником якого є АТ КБ «ПРИВАТБАНК», та [PERSON] укладено кредитний договір, за яким він отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту зі сплатою відсотків за користування ним за ставкою 36% річних (з правом односторонньої зміни процентної ставки відповідно до п.5.3 Умов та правил надання банківських послуг), з кінцевим терміном повернення по строку дії картки. Свої зобов`язання банк виконав, натомість позичальник покладені на нього обов`язки належним чином не виконав, в результаті чого станом на 31.12.2017 року утворилась заборгованість в сумі 18\~575,63 грн., яку представник позивача просила суд стягнути з позичальника на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» в примусовому порядку. Ухвалою суду від 08 травня 2018 року позов прийнято до розгляду з відкриттям спрощеного позовного провадження (а.с.28). Заочним рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровьскої області від 31 липня 2018 року позовні вимоги АТ КБ «ПРИВАТБАНК» задоволено частково: стягнуто з [PERSON] на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» заборгованість за кредитним договором №б/н від 17.05.2006 року станом на 31 грудня 2017 року в розмірі 17 375 грн. 09 коп., судовий збір 1638 грн. 66 коп. (а.с.36-37). 23 грудня 2020 року від представника відповідача адвоката Касьяна М.С. надійшла заява про перегляд заочного рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 31 липня 2018 року, а ухвалою суду від 31 грудня 2020 року заяву прийнято до розгляду. 06 січня 2021 року ухвалою суду заяву представника відповідача [PERSON] адвоката Касьяна М.С. про перегляд заочного рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 31 липня 2018 року, задоволено, заочне рішення від 31 липня 2018 року скасоване, справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. 02\~лютого 2021\~року представником\~відповідача [PERSON] \~ адвокат\~ Касьян\~М.С.\~подав через\~канцелярію суду\~письмові пояснення,\~згідно з\~якими позивач\~та його\~представник заперечували\~з приводу\~стягнення з\~ [PERSON] \~заборгованості.\~В обґрунтування\~зазначеного вказав\~наступне. Представник відповідача зазначає, що позивачем не надано належних доказів, які підтверджували наявність заборгованості та її розмір. Такими доказами можуть бути первинні документи, які в даному випадку банком не надані, при цьому звертає увагу, що не має жодного документа з підписом відповідача, як позичальника. Щодо вимог про стягнення пені вказує, що застосовується позовна давність тривалістю в один рік. Граничний строк звернення з вимогою про стягнення пені є 15 липня 2016 року, що узгоджується з правовою позицією ВСУ від 11 лютого 2015 року. Натомість позивач звернувся з позовом до суду 28 березня 2018 року. [PERSON] вказує, що договір про надання фінансових послуг повинен містити строк дії договору, що є обов`язковою умовою. Однак вказівка в договорі на те що «договір діє до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за цим договором» свідчить про відсутність визначення в договорі строку його дії, оскільки вказівка на подію, яка неминуче має настати, а саме виконання зобов`язання, є терміном дії договору, що не відповідає вимогам ст. 6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг». Щодо нарахування та стягнення процентів від суми кредиту після спливу погодженого сторонами строку виконання зобов`язання. Представник відповідача зазначає, що проценти можуть нараховуватись виключно в межах визначеного договором строку кредитування, а в даному випадку до кінця дії картки. Представник позивача АТ КБ «ПРИВАТБАНК» Савіхіна А.М. подала заяву про зменшення розміру позовних вимог шляхом направлення поштовою кореспонденцією 22 лютого 2021 року (до суду надійшла 25 лютого 2021 року), відповідно до якої, просить суд стягнути з [PERSON] на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» заборгованість за кредитним договором №б/н від 18 травня 2006 року в загальному розмірі 2 436 грн. 87 коп., яка включає: заборгованість за простроченим тілом кредиту 1549 грн. 80 коп., заборгованість за простроченими відсоткам 887 грн. 07 коп., а також стягнути з відповідача судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 1762 грн. В подальшому представник позивача, будучи повідомленою належним чином, однак в судове засідання не з`явилася, причини її неявки суду не відомі. Відповідач [PERSON] та його представник, в судове засідання не з`явилися, про розгляд справи повідомлялися належним чином причини неявки суду не відомі. Представник відповідача [PERSON] подав заяву про розгляд справи без їх участі в судовому засіданні, заперечував з приводу заявлених позовних вимог. Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження за наявними у справі матеріалами. У встановлений судом строк жоден із учасників справи не подав клопотання про розгляд справи за їх участю в судовому засіданні. Оцінюючи характер процесу, значення справи для сторін, обраний позивачем спосіб захисту, категорію та складність справи, а також враховуючи позицію сторін, не подання відзиву у встановлений судом строк, суд постановив ухвалити по справі рішення на підставі наявних доказів. Заяв, клопотань від учасників справи не надходило. Інші процесуальні дії не вчинялись. Дослідивши письмові докази по справі, надавши їм оцінку в сукупності, суд приходить до наступного висновку. 17 травня 2006 року між ЗАТ КБ «ПРИВАТБАНК», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» (а.с.23), та [PERSON] було укладено кредитний договір шляхом підписання Заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в «ПРИВАТБАНК» за № [NUMBER] , яка по своїй суті є договором приєднання в розумінні ч.1 ст.634 ЦК України (а.с.11, 12-17). З 21 травня 2018 року найменування ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» змінено на АТ КБ «ПРИВАТБАНК», що не є перетворенням юридичної особи. Згідно з довідкою про зміну умов кредитування (а.с.10), [PERSON] отримав кредит в початково визначеному розмірі 2000 грн., в подальшому його зменшено до 850 грн. та кінцево збільшено до 1550 грн. 07 серпня 2015 року зі сплатою відсотків за користування ним за ставкою 36% річних по строку дії картки. Крім того, за користування кредитом позичальник сплачує банку проценти за пільговою ставкою 0,01% річних в межах пільгового періоду до 55 днів за кожною платіжною операцією за умови погашення заборгованості до 25 числа місяця, наступного за датою виникнення заборгованості, що визначено п.5.1.4 Умов та Правил надання банківських послуг (а.с.17). Банк свої зобов`язання за кредитним договором №б/н від 17 травня 2006 року виконав належним чином, надавши [PERSON] кредит в обумовленому розмірі. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що правовідносини, які склалися між сторонами, є грошовим зобов`язанням, у якому на боржника покладено цивільно-правовий обов`язок з повернення отриманих коштів, якому відповідає передбачене ч.1 ст.509 ЦК України право кредитора вимагати їх повернення. Між сторонами виник спір щодо належного виконання відповідачем кредитних зобов`язань та наявності правових підстав для стягнення заборгованості в судовому порядку. Вирішуючи спір в межах заявлених вимог з дотриманням принципу диспозитивності цивільного судочинства, суд виходить з наступного. Згідно з ч.1 та ч.2 ст.207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до ч.1 ст.626, ч.1 ст.628 ЦК України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст.6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ч.1 ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно зі ст.639 ЦК України, договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. За змістом ст.ст.525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Виходячи з правового аналізу вказаних норм, Умови надання банківських послуг не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо: 1) такі Умови не містять підпису позичальника; 2) не встановлено наявність належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови розуміла позичальник, підписуючи анкету-заяву позичальника. Так, надані позивачем Умови та правила не містять підтверджень, що саме їх в наданій суду редакції розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку, а також те, що вказані документи на момент виникнення правовідносин сторін взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів та, зокрема, саме у зазначених в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування. З огляду на зазначене суд приходить до висновку щодо відсутності підстав вважати, що при укладенні договору з відповідачем АТ КБ «ПРИВАТБАНК» дотримався вимог, передбачених чинним законодавством України про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, які вважав узгодженими банк. Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору. До того ж необхідно зауважити, що міжнародними актами, зокрема, Резолюцією Генеральної асамблеї ООН від 09 квітня 1985 року № 39/248 «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів» констатовано, що споживачі здебільшого знаходяться в нерівному становищі з точки зору економічних умов, рівня освіти, купівельної спроможності та виходячи з важливості сприяння справедливому, рівноправному та усталеному економічному і соціальному розвитку, у зв`язку з чим сформульовано керівні принципи для захисту інтересів споживачів. З урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, суд зауважує, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права, бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та Правил надання банківських послуг, оскільки Умови та Правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих Правил тим більше, співвідносно з конкретним видом кредитного договору. Отже, суд приходить до висновку, що в даному випадку неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила ч.1 ст.634 ЦК України, за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПРИВАТБАНК» в період з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачеві Умови та правила надання банківських послуг, наданий банком Витяг з Умов не може розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Вищезазначене повністю узгоджується із правовим висновком Великої Палати Верховного Суду у справі № 342/180/17-ц від 03 липня 2019 року. Натомість позичальник свої зобов`язання не виконував належним чином, внісши востаннє 15 червня 2015 року 161,18 грн. в рахунок погашення кредиту та 161,18 грн. погашення процентів за користування кредитом, в результаті чого станом на 31 грудня 2017 року утворилась заборгованість за кредитом (тілом) 1549,80 грн., по процентам за користування кредитом 887 грн. 07 коп., яку суд вважає обґрунтованою та доведеною обсягом наданих доказів, у тому числі наданим позивачем розрахунком заборгованості (а.с.7-9), з яким суд погоджується, а тому зменшені позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту та процентам за користування ним підлягають задоволенню. Аналізуючи перелічені докази в їх сукупності, встановлення обставин неналежного виконання [PERSON] кредитно-договірних зобов`язань, обґрунтованість розміру заявлених позивачем зменшених вимог в частині стягнення заборгованості за кредитним договором №б/н від 17 травня 2006 року в розмірі 2 436 грн. 87 коп., яка включає: заборгованість за простроченим тілом кредиту 1549 грн. 80 коп., заборгованість за простроченими відсоткам 887 грн. 07 коп., суд вважає за необхідне уточненні позовні вимоги задовольнити та стягнути з відповідача на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» заборгованість в загальному розмірі 2 436 грн. 87 коп. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, згідно ст.141 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача 1762 грн. в рахунок відшкодування судового збору пропорційно частині задоволених вимог (а.с.1).

Outcome: approved