Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-31 00:00:00

Представник позивача звернувся до Фрунзенського районного суду м. Харкова із позовною заявою до [PERSON] , в якій просить стягнути з відповідача заборгованість за договором позики у розмірі \~7000,00 доларів США або еквіваленту суму і гривнях за офіційним курсом НБУ на день ухвалення судового рішення. В обґрунтування позову зазначив, що [PERSON] та її дочка, [PERSON] , 15.06.2019 року уклали договір позики, за яким [PERSON] взяла в борг у позивача суму грошей у розмірі 7000,00 доларів США. В свою чергу відповідач зобов`язалась повернути борг у повному обсязі у строк до 15.06.2020 року. 15.06.2019 року позивач передала грошову суму в розмірі 7000,00 доларів США готівкою. Однак обов`язки по поверненню коштів відповідач не виконала та у визначений договорами строк кошти не повернула, у зв`язку із чим позивач звернулась до суду за захистом своїх порушених прав. Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 01.12.2020 року було відкрито спрощене позовне провадження та призначено підготовче засідання. 22.01.2021 року суд, видалившись до нарадчої кімнати, поновив судовий розгляд цивільної справи з метою встановлення факту не порушення прав третіх осіб визнанням відповідачкою позову, шляхом з`ясування інформації про перебування [PERSON] у шлюбі на момент укладання договору позики. В судове засідання з`явився представник позивача, позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити у повному обсязі. У судовому засіданні відповідач позовні вимоги визнала у повному обсязі та не заперечувала проти задоволення позовних вимог. Суд, заслухавши думку представника позивача та відповідача, з`ясувавши обставини справи, безпосередньо дослідивши наявні в матеріалах справи докази, оцінивши їх кожний окремо та у сукупності й взаємозв`язку, дійшов висновку, що вимоги позивача обґрунтовані, не суперечать законодавству та підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до\~ст. 629 ЦК України\~договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно\~ст.526 ЦК України\~зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог-відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Положеннями\~ст.1046 ЦК України\~передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. При цьому, відповідно до\~ст.1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа,- незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Статтею 202 ЦК України\~визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до частин першої та другої\~статті 207 ЦК України\~правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Крім того, частиною першою\~статті 1049 ЦК України\~встановлено, що за договором позики на позичальникові лежить зобов`язання повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором. Судом встановлено, що між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір позики у формі розписки, згідно якої [PERSON] , [INFO] зобов`язується повернути [PERSON] , [INFO] суму боргу у повному обсязі, а саме в розмірі 7000,00 доларів США або еквівалентну суму за офіційним курсом НБУ у гривнях на кожен відповідний календарний місяць сплати в обумовлений строк до 15.06.2020 року. Вищевикладене підтверджується оригіналом боргової розписки, долученої до матеріалів справи. Всупереч встановленим строкам виконання обов`язку з повернення коштів, відповідачем станом на подання позову до суду, коштів не повернуто. Вищевикладені обставини також визнаються [PERSON] у повному обсязі, про що свідчить відповідна заява, яка міститься в матеріалах справи. У відповідності до чю1 ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Відповідно до ч.4 ст. 206 ЦПК України,\~ суд перевіряє чи визнання позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Так, на виконання ухвали суду від 22.01.2021 року відповідачем надано копію рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 04.02.2019 року, яке набрало законної сили 07.03.2019 року, згідно якого шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Вищевикладене свідчить про те, що відповідач уклала договір позики (15.06.2019 року) не перебуваючи у зареєстрованому шлюбі, що в свою чергу не порушує прав третіх осіб у зв`язку із ухваленням судового рішення. Отже, суд прийняв заяву відповідача про визнання позову, встановив, що визнання позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб та вважає що необхідно ухвалити рішення про задоволення позову. Крім того, при ухваленні судового рішення та перерахуванні 7000,00 доларів США в суму еквіваленту у гривнях, суд керувався офіційним курсом НБУ станом на 01.02.2021 року (роздруківка з офіційного сайту Національного банку України долучена до матеріалів справи). Відповідно до вимог ч. 1 ст. 142 ЦПК України та ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Outcome: approved