Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-20 00:00:00

Представник позивача звернувся до Херсонського міського суду Херсонської області з позовом про визнання [PERSON] та [PERSON] , такими, що втратили право користування житловим приміщенням а саме: квартирою [ADDRESS] . В обґрунтування позову посилається на те, що [PERSON] є власником зазначеної квартири яку придбав за договором купівлі-продажу від 21.07.2009 року. На прохання [PERSON] позивач здійснив реєстрацію відповідачів в належній йому квартирі 12.02.2014р. Вони не є його родичами та членами сім`ї , і повинні були через три місяці знятися з реєстрації в добровільному порядку. На теперішній час вони не виконали обіцянку та є зареєстрованими в його квартирі. Відповідачі ніколи в зазначеній квартирі реально не проживали та не проживають. В в`язку з викладеним звернувся до суду з даним позовом. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 30.03.2020 року позовна заява була залишена буз руху. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 13.04.2020 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження, призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження. Копія ухвали була направлена позивачу та відповідачу. У зазначений в ухвалі термін від сторін не надійшло заперечень щодо розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження. В судове засідання позивач не з`явився, представник позивача надав заяву про розгляд справи за його відсутністю, позовні вимоги підтримав, просив задовольнити за наявними в справі доказами. Надав заяву про залишення частини позовних вимог щодо визнання [PERSON] такою, що втратила право користування без розгляду. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 21.05.2020 року залишено без розгляду частину позовних вимог щодо визнання [PERSON] такою, що втратила право користування квартирою. Відповідач в судове засідання повторно не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, причини не явки суду не відомі, відзив до суду не надходив. Представник Органу опіки та піклування виконавчого комітету Корабельної районної у м.Херсоні ради та представник виконавчого комітету Херсонської міської ради в особі відділу реєстрації місця проживання фізичних осіб Херсонської міської ради в судове засідання не з`явилися, надійшли заяви про розгляд справи за відсутністю представників , при винесенні рішення покладалися на розсуд суду. Відповідно до ст. 280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про час і місце судового засідання і від якого не надійшло повідомлення про поважність причин неявки, відповідач не подав відзив, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до ч.4 ст.223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Ухвалою від 21.05.2020 року постановлено провести заочний розгляд справи. Судом встановлені наступні факти та відповідні ним правовідносини. Статтею 41 Конституції України закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ст.150 ЖК України, ст.ст.319, 383 ЦК України, громадяни, що мають у приватній власності будинок, користуються ним для власного проживання і проживання членів сім`ї, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд, користуватися і володіти нею. Судом встановлено, що 21.07.2009р. [PERSON] купив у [PERSON] квартиру [ADDRESS] , що підтверджується договором купівлі-продажу серії ВМ № 575650 посвідченим приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Йосипенко В.В. за реєстровим номером № 1316 право власності на яку 26.04.2012р. було зареєстровано в Херсонському державному бюро технічної інвентаризації номер запису 81968 в книзі № 211 ( а.с.15-16) З актів складених 16.04.2014р., 19.11.2015р., 10.08.2016р., 10.06.2017р., 19.06.2018р., 27.06.2018р. комісією ТОВ КК «Шумен» вбачається, що відповідач за адресою [ADDRESS] з дня прописки 12.02.2014р. не проживає, речей в приміщенні не має, оплату за комунальні послуги не проводила. ( а.с.20-25) За положеннями ч. 1 ст. 317 та ч. 1 ст. 319 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном і він реалізовує їх на власний розсуд. Згідно із ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Частиною 1 ст. 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до положень ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в права власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Судом встановлено, що відповідач не була та не є членом сім`ї власника - позивача у справі, тому правовідносини між ними не регулюються ст. 156 ЖК України. Відповідно до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Приймаючи до уваги викладене, оцінивши достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності , аналізуючи письмові докази, суд вважає, що позов є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню. Тому суд вважає можливим усунути перешкоди у здійсненні позивачем права користування та розпорядження належним йому на праві власності майном шляхом визнання відповідача [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Згідно ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права користування житловим приміщенням. На підставі викладеного,

Outcome: approved