Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-28 00:00:00

Представник позивача звернувся до Токмацького районного суду Запорізької області з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за вимогами кредитора до спадкоємців боржника, в якій просить стягнути із [PERSON] на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість у розмірі 7 590,00 грн. за кредитним договором № б/н від 05 березня 2012 року та судові витрати у розмірі 2102,00 грн. В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначає, що [PERSON] звернувся до АТ КБ «Приватбанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав заяву № б/н від 05 березня 2012 року, згідно якої отримав кредит у розмірі 7 600,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. [PERSON] підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами банку, які викладені на банківському сайті www.ргіvаtbаnk.uа, складає між ним та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. [PERSON] ознайомлений із Умовами та правилами надання банківських послуг, що діяли станом на момент підписання анкети-заяви, що підтверджується його підписом у анкеті-заяві, де є відповідні запевнення щодо ознайомлення та надання документів у письмовому виді, а також наказом банка про їх затвердження. Відносини між банком та клієнтом, які регулюються договором можуть вирішуватися як шляхом підписання окремих договорів або додаткових угод до цього договору, так і шляхом погодження, тобто обміну інформацією по питанням банківського обслуговування з клієнтом через веб-сайт банку. АТ КБ «Приватбанк» свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, а саме надав [PERSON] можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту. [PERSON] зобов`язався повернути витрачену частину кредитного ліміту відповідно до умов договору. [PERSON] свої зобов`язання за договором не виконав, у зв`язку з чим, станом на 11 листопада 2019 року має заборгованість у сумі 7 590 грн. 00 коп., з яких: заборгованість за простроченим тілом кредиту 7 590 грн. 00 коп., заборгованість за нарахованими відсотками 0,00 грн., заборгованість за простроченими відсотками 0,00 грн., заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України 0,00 грн., нарахована пеня 0,00 грн., нараховано комісії 0,00 грн., а також штрафи відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: штраф (фіксована частина) 0,00 грн., штраф (процентна складова) 0,00 грн. [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть. Спадкоємцем [PERSON] є відповідач, [PERSON] , яка постійно проживала разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. 01 лютого 2019 позивачем направлена претензія кредитора до Токмацької державної нотаріальної контори Запорізької області. 03 травня 2019 року позивачем отримана інформація з Токмацької державної нотаріальної контори Запорізької області про те, що спадкоємці померлого [PERSON] із заявами про прийняття чи відмову від спадщини до нотаріальної контори не звертались. Спадкова справа була заведена на підставі претензії АТ КБ «Приватбанк». 03 жовтня 2019 року позивач направив відповідачу, [PERSON] , претензію, відповідно до якої позивач пред`явив свої вимоги спадкоємцю, але ніяких дій не було виконано. Частиною 1 статті 1282 ЦК України встановлено, що спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен зі спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Враховуючи, що спадкоємці не вчинили жодних дій щодо сплати боргу спадкодавця, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав. Ухвалою Токмацького районного суду Запорізької області від 06 травня 2020 року позовну заяву Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» в особі представника Савіхіної Анастасії Миколаївни до [PERSON] про стягнення заборгованості залишено без руху та надано строк десять днів, з дня отримання копії ухвали для усунення недоліків. Представником позивача недоліки позовної заяви, зазначені в ухвалі усунуті у встановлений строк. Разом з позовною заявою представником позивача було подано клопотання про витребування доказів, в якому просять витребувати докази від територіального органу, до повноважень якого входять питання реєстрації місця проживання фізичних осіб (Центру надання адміністративних послуг у місті та/або сільської ради), компетенція якого територіально поширюється на адресу останнього місця реєстрації проживання померлого [INFO] позичальника [PERSON] : довідку про склад сім`ї та реєстрацію осіб за адресою: [ADDRESS] станом на дату смерті померлого [INFO] та витребувати докази від Токмацької державної нотаріальної контори: копію спадкової справи, заведеної після померлого [INFO] [PERSON] , [INFO] : ідентифікаційний номер: [NUMBER] . Ухвалою Токмацького районного суду Запорізької області від 29 травня 2020 року клопотання представника акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» Савіхіної Анастасії Миколаївни про витребування доказів повернуто заявнику. 29 травня 2020 року Токмацьким районним судом Запорізької області було направлено запит до Відділу надання адміністративних послуг та реєстрації виконавчого комітету Токмацької міської ради щодо отримання інформації про зареєстроване місце проживання відповідача [PERSON] 01 червня 2020 року до суду від Відділу надання адміністративних послуг та реєстрації виконавчого комітету Токмацької міської ради надійшла відповідь на запит щодо отримання інформації про зареєстроване місце проживання відповідача, в якій зазначено, що [PERSON] , [INFO] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою Токмацького районного суду Запорізької області від 02 червня 2020 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі. В задоволенні клопотання представника позивача про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження відмовлено. Призначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання з повідомленням учасників справи. Роз`яснено відповідачу право на подання відзиву на позовну заяву, та право на пред`явлення зустрічного позову. 21 серпня 2020 року представником позивача подано клопотання про долучення письмових доказів та докази направлення відповідачу (а.п. 87-113). 01 вересня 2020 року від відповідача, [PERSON] , надійшли письмові пояснення та докази направлення позивачу (а.п. 114-116). В письмових поясненнях відповідач проти задоволення позову заперечує з наступних підстав. Відповідно до статей 608, 1218, 1219, 1282 ЦК України у разі смерті фізичної особи, боржника за зобов`язаннями за правовідносинами, що допускають правонаступництво в порядку спадкування, обов`язки померлої особи (боржника) за загальним правилом переходять до іншої особи її спадкоємців, таким чином відбувається передбачена законом заміна боржника у зобов`язанні. Вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. Відповідно до положень статті 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен зі спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі. 01 лютого 2019 позивачем направлена претензія кредитора до Токмацької державної нотаріальної контори. 03 травня 2019 року позивачем отримано відповідь, в якій зазначалось, що спадкоємці померлого [PERSON] із заявами про прийняття чи відмову від спадщини до нотаріальної контори не звертались та спадкова справа після смерті спадкодавця була заведена на підставі претензії АТ КБ «Приватбанк». За життя [PERSON] належного йому на праві власності будь-якого рухомого чи нерухомого майна не було, а отже у відповідача не було підстав для прийняття або відмови від спадщини. Даний факт підтверджено інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта № 221177322 від 21.08.2020 року. Вважає, що оскільки вона після смерті спадкодавця, [PERSON] , спадщину не прийняла, у зв`язку з відсутністю у спадкодавця будь-якого рухомого і нерухомого майна, підстав для покладення на неї обов`язку задовольняти вимоги кредитора відсутні. Така позиція узгоджується з правовим висновком, який викладений у постанові Другої судової палати Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 07 листопада 2019 року № 199/11105/13-ц та правових висновків Верховного Суду у постанові від 06 червня 2018 року по справі № 533/370/16-ц. Також відповідач в поясненнях зазначає, що за змістом статті 1281 ЦК України кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він не має право пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги. З позовної заяви вбачається, що [INFO] позичальник, [PERSON] помер; 01.02.2019 року позивачем була направлена претензія кредитора до Токмацької державної нотаріальної контори; 03.10.2019 року до неї як спадкоємця, позивачем було направлено лист-претензію, згідно якого останній пред`явив свої вимоги, але ніяких дій не було виконано. Станом на 01.02.2019 року позивачу було відомо про смерть боржника, що підтверджується претензією кредитора до Токмацької державної нотаріальної контори, та відповідно до положень ч. 2 ст. 1281 ЦК України у строк до 01.08.2019 року позивач мав право пред`явити свої вимоги до спадкоємців, проте із претензією кредитора позивач звернувся лише 03.10.2019 року, що підтверджується реєстром відправлення претензій спадкоємця, а з позовом до суду звернувся тільки 29.05.2020 року, тобто із пропуском визначеного у ч. 2 ст. 1281 ЦК України присічного строку такого звернення. З викладених в поясненнях обставин відповідач просить в задоволенні позовних вимог відмовити. Розгляд справи здійснювати за відсутності відповідача. Ухвалою Токмацького районного суду Запорізької області від 08 вересня 2020 року клопотання представника позивача про витребування доказів, задоволено. Витребувано з Центру надання адміністративних послуг виконавчого комітету Токмацької міської ради інформацію про останнє місце реєстрації [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] в м. Токмак, Запорізької області. Витребувано з Токмацької державної нотаріальної контори спадкову справу на померлого [INFO] [PERSON] , місце смерті м.Токмак, Запорізької області. У разі наявності спадкової справи, надати належним чином завірену копію спадкової справи до Токмацького районного суду Запорізької області. У зв`язку з витребування доказів у підготовчому судовому засіданні по даній справі оголошено перерву. 10 вересня 2020 року на адресу Токмацького районного суду Запорізької області від Центру надання адміністративних послуг виконавчого комітету Токмацької міської ради надійшла довідка, в якій зазначено, що [PERSON] , [INFO] , в м.Токмак не зареєстровано. Був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Знятий з реєстраційного обліку у зв`язку зі смертю, а/з № 539 від 25.11.2015 року, помер [INFO] . З реєстрації знятий 08.12.2015 року (а.п 134). 17 вересня 2020 року на адресу Токмацького районного суду Запорізької області від Токмацької державної нотаріальної контори надійшла копія спадкової справи на померлого [INFO] [PERSON] , в якій зазначено, що спадкову справу № 44/16 відкрито на підставі претензії ПАТ «ПриватБанк» та зареєстровано в Спадковому реєстрі, спадкоємці після смерті [PERSON] до нотаріальної контори не звертались (а.п.146-159). 16 вересня 2020 року на електронну скриньку суду, та 18 вересня 2020 року через канцелярію суду, від позивача надійшла відповідь на пояснення з доказами направлення відповідачу (а.п. 135-145, 161-171). Представник позивача у відповіді на пояснення зазначає, що [PERSON] звернувся до АТ КБ «Приватбанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав заяву № б/н від 05 березня 2012 року, згідно якої отримав кредит у розмірі 7 600,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. [INFO] [PERSON] помер. Спадкоємці, [PERSON] мали право подавати заяву про прийняття або про відмову від спадщини у строк з 25.11.2015 року по 25.05.2016 року. В даному випадку спадкоємцем, який постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини є [PERSON] . Вказана обставина підтверджується копіями паспортів позичальника та відповідача, де в якості адреси реєстрації зазначена [ADDRESS] . Верховний суд у свої постанові від 16.05.2018 року у справі № 336/3968/16-ц про стягнення заборгованості за кредитним договором висловив правову позицію: «місце реєстрації особи за однією адресою із спадкодавцем дає підстави для висновку про належність спадщини спадкоємцеві з часу її відкриття. Щодо спадкоємців, які на час відкриття спадщини постійно проживали спільно зі спадкодавцем, встановлюється презумпція прийняття спадщини, яка може бути спростована лише шляхом подання ними заяви про відмову від спадщини до нотаріальної контори. 02.12.2015 року АТ КБ «Приватбанк» стало відомо про смерть позичальника, в підтвердження чого надано знімок екрану із Банківського комплексу Єдина клієнтська База. Із змінку вбачається, що 02.12.2015 року о 13:43:32 годині було прикріплено свідоцтво про смерть [PERSON] . У зв`язку з чим додаються копія першої претензії кредитора від 07.02.2016 року та докази направлення такої претензії до Токмацької державної нотаріальної контори, але відповіді від Токмацької державної нотаріальної контори на зазначену претензію кредитора - банк не отримав. 01 лютого 2019 позивачем повторно направлена претензія кредитора до Токмацької державної нотаріальної контори. 03 травня 2019 року позивачем отримано відповідь, в якій зазначалось, що спадкоємці померлого [PERSON] із заявами про прийняття чи відмову від спадщини до нотаріальної контори не звертались та спадкова справа після смерті спадкодавця була заведена на підставі претензії АТ КБ «Приватбанк». У встановлений ст. 1281 ЦК України строк банк заявив претензійну вимогу до спадкоємців боржника, шляхом направлення у лютому 2016 року на адресу Токмацької державної нотаріальної контори претензії кредитора, за текстом якої кредитор просив: 1. повідомити ПАТ КБ «Приватбанк» чи заводилась спадкова справа після померлого боржника; 2. включити кредиторські вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» в спадкову масу, про що зробити запис в книзі обліку спадкових справ; 3. повідомити спадкоємців померлого про наявність заборгованості перед банком у розмірі 7\~590,00 грн.; 4. надіслати на адресу банку інформацію стосовно: - звернення з заявою про прийняття або відмову від прийняття спадщини, видачу свідоцтва про право на спадщину спадкоємцям померлого боржника; - відомості про осіб, які подали заяву про прийняття або відмову від прийняття спадщини після смерті боржника, а також які вже прийняли спадщину. Зазначена норма не встановлює певного порядку пред`явлення таких вимог і має на меті у передбачений законом строк інформувати спадкоємців про зобов`язання спадкодавця перед кредитором, а частина перша цієї норми зобов`язує спадкоємців повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борг. Вимога може бути заявлена кредитором безпосередньо спадкоємцю, а також через нотаріуса за місцем відкриття спадщини, який у строк встановлений ст. 1281 ЦК України приймає претензії кредиторів від спадкодавця. У зв`язку з наведеним позивач просить задовольнити позовні вимоги банку в повному обсязі. 08 вересня 2020 року о 10.23 годині від представника АТ КБ «ПриватБанк» на поштову скриньку суду надійшло клопотання про витребування доказів по справі №328/856/20, а саме просить суд: направити запит до нотаріальної контори за місцем реєстрації спадкодавця для витребування інформації зі Спадкового реєстру, направити запит до житлово-експлуатаційної організації з метою отримання довідки про склад сім`ї та виявлення правонаступників (фактичних спадкоємців), направити запит до Департаменту державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна з метою виявлення нерухомого майна, яке належало померлому та входить до спадкової справи, направити запит до органів державного земельного кадастру з метою отримання витягу з реєстру та об 11.10 годині клопотання про відкладення підготовчого судового засідання. Вказані клопотання були передані судді в кінці дня разом з реєстром передачі, а тому вказане клопотання представника позивача не розглядалося. Згідно з поясненнями головного спеціаліста Іванько Н.Г., у зв`язку із зайнятістю, після реєстрації в КП «Д-3», та у зв`язку з тим, що в клопотанні не було зазначено дату та час розгляду справи, вона поклала його до інших документів для проставляння резолюції та передачі судді в кінці дня разом з реєстром передачі (а.п. 129). 29 вересня 2020 року представник позивача в підготовче засідання не з`явився, про час та місце підготовчого судового засідання належним чином повідомлений. На поштову скриньку суду від представника АТ КБ «ПриватБанк» надійшло клопотання, в якому просять суд направити запит до Токмацької нотаріальної контори за адресою: 71701, Запорізька область, м.Токмак, вул. Шевченка, буд. 14/101 за місцем реєстрації спадкодавця для витребування інформації зі Спадкового реєстру; клопотання від 08 вересня 2020 року залишити без розгляду. Суд, розглянувши клопотання представника позивача про витребування доказів від 08 вересня 2020 року та 29 вересня 2020 року, в їх задоволенні відмовив, про що постановлено ухвалу від 29 вересня 2020 року. Підготовче судове засідання по справі відкладено. Ухвалою Токмацького районного суду Запорізької області від 17 листопада 2020 року клопотання представника позивача про витребування доказів, - задоволено. Витребувано з КП «Абрис» Токмацької міської ради інформацію щодо наявності або відсутності у померлого [INFO] [PERSON] , нерухомого майна. Витребувано з Територіального сервісного центру МВС України № 2347 інформацію щодо наявності або відсутності у померлого [INFO] [PERSON] , рухомого майна (а.п. 192-194). 25 листопада 2020 року на адресу суду від КП «Абрис» Токмацької міської ради надійшла відповідь, відповідно до якої згідно паперових носіїв інвентаризаційної справи, що зберігається в архіві КП «Абрис» Токмацької міської ради, станом на 01.01.2013 року, нерухоме майно, за [PERSON] не обліковується (а.п. 197). 30 листопада 2020 року на адресу суду від Територіального сервісного центру МВС України № 2347 надійшла відповідь, відповідно до якої, станом на 24.11.2020 року, згідно наявних відомостей з Єдиного державного реєстру транспортних засобів, за громадянином [PERSON] , який був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , транспорті засоби не зареєстровані (а.п. 198-199). Ухвалою Токмацького районного суду Запорізької області від 03 грудня 2020 року закрито підготовче судове засіданні та призначено розгляд справи по суті (а.п. 206-210). Представник позивача в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. В матеріалах справи міститься клопотання про розгляд справи за відсутності представника позивача, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити, не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідач, [PERSON] , в судове засідання не з`явилася, про день, час та місце слухання справи повідомлялася шляхом направлення кореспонденції за адресою її місця проживання, зареєстрованою у встановленому законом порядку, згідно зі ст.128 ЦПК України, вважається повідомленою належним чином. [PERSON] до суду надала письмові пояснення, в яких просила розгляд справи проводити за її відсутності. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини, дійшов наступного висновку. Відповідно до положень ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частиною 3 статті 12 ЦПК України та частиною 1 статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Відповідно до положень ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Судом встановлено, що 05 березня 2012 року між Публічним акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк», правонаступником якого в свою чергу є Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» укладено кредитний договір із [PERSON] , згідно з умовами якого останній отримав кредит шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в Приватбанку, отримавши платіжну картку (а.п. 11). У анкеті-заяві зазначено, що [PERSON] згоден з тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг, а також, що він ознайомився та погодився з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді. В анкеті-заяві також зазначено про сімейний стан [PERSON] , який має двох дітей та дружину, [PERSON] , [INFO] . Згідно підписаного кредитного договору № б/н від 05 березня 2012 року [PERSON] було надано наступні кредитні картки: номер картки [NUMBER] дата відкриття 05.03.2012 терміном дії 10/15; номер картки [NUMBER] дата відкриття 14.02.2015 терміном дії 09/18, що підтверджується відповідною довідкою (а.п. 92). 05 березня 2012 року [PERSON] видано кредитну картку номер картки [NUMBER] та встановлено кредитний ліміт у розмірі 300 грн.; 05 березня 2012 року змінено кредитний ліміт, збільшено кредитний ліміт до 1800,00 грн.; 14 лютого 2015 року змінено кредитний ліміт, збільшено кредитний ліміт до 7\~600,00 грн.; 21 вересня 2016 року змінено кредитний ліміт, знижено кредитний ліміт до 0,00 грн., що підтверджується довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки оформленої на [PERSON] (а.п. 91). Відповідно до виписки по картковому рахунку [PERSON] , останній користувався вказаною карткою, про що відображено відповідні операції, а саме: зняття готівкових коштів в банкоматі, поповнення картки в терміналах самообслуговування, тощо (а.п. 88-90). До кредитного договору банк додав витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» (далі - Тарифи) (а.п. 12) та два різних витяги з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку (далі - Умови) (а.п. 13-29, 95-108). Згідно з наданим банком розрахунком, заборгованість [PERSON] за вказаним кредитним договором станом на 11 листопада 2019 року, становить в розмірі 7 590 грн. 00 коп., з яких: заборгованість за простроченим тілом кредиту 7 590 грн. 00 коп., заборгованість за нарахованими відсотками 0,00 грн., заборгованість за простроченими відсотками 0,00 грн., заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України 0,00 грн., нарахована пеня 0,00 грн., нарахована комісія 0,00 грн., а також штрафи відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: штраф (фіксована частина) 0,00 грн., штраф (процентна складова) 0,00 грн., про що надано відповідний розрахунок (а.п. 7-10) та виписку по картковому рахунку [PERSON] (а.п. 88-90). Надаючи правову оцінку встановленим фактам і правовідносинам, суд зазначає наступне. Відповідно до частин першої, другої статті 207\~ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628\~ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638\~ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526\~ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054\~ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054\~ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно із частиною першою статті 633\~ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634\~цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «Приватбанк»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634\~ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. За змістом статті 1056-1\~ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до частини першої статті 1048\~ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За змістом статті 549\~ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Частинами першою, другою статті 551\~ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Згідно із частиною першою статті 1050\~ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Таким чином, в разі укладення договору кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). У анкеті-заяві від 05 березня 2012 року процентна ставка не зазначена (а.п. 11). Крім того, у цій заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру. Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив стягнути заборгованість, яка складається з тіла кредиту. Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором, посилався на Тарифи та Умови. Тарифами та Умовами, що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, в тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування, а також містяться додаткові положення, в яких зокрема визначено можливість зміни тарифів та інших невід`ємних частин договору (пунктами 1.1.1.67, 1.1.5.1, 1.1.5.2. Умов), дію договору - 12 місяців з моменту підписання (пункт 1.1.6.1 Умов), позовну давність щодо вимог банку - 15 років (пункт 1.1.6.4 Умов), та інші умови. При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Тарифи та Умови розумів [PERSON] та ознайомився і погодився з ними, підписуючи анкету-заяву про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку від 05 березня 2012 року, а також те, що вказані документи на момент отримання [PERSON] кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування. Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи. В матеріалах справи містяться два різних витяги з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку одні подані разом з позовною заявою (а.п. 13-29) інші додані до клопотання про доручення письмових доказів до матеріалів справи (а.п. 95-108). У даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634\~ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Тарифи та Умови у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком витяг з Тарифів та витяги з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. При цьому, згідно з частиною шостою статті 81\~ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6\~Конвенції про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом. Надані позивачем Тарифи банку та Умови та правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останньою і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зауважив, що одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який, між іншим, вимагає, щоб при остаточному вирішенні справи судами їх рішення не викликали сумнівів (рішення від 28 жовтня 1999 року у справі «Брумареску проти Румунії», заява № 28342/95, § 61,). Якщо конфліктна практика розвивається в межах одного з найвищих судових органів країни, цей суд сам стає джерелом правової невизначеності, тим самим підриває принцип правової визначеності та послаблює довіру громадськості до судової системи (рішення від 29 листопада 2016 року у справі «Парафія греко-католицької церкви в м. Люпені та інші проти Румунії», заява № 76943/11, § 123). ЄСПЛ неодноразово зазначав, що формулювання законів не завжди чіткі. Тому їх тлумачення та застосування залежить від практики. І роль розгляду справ у судах полягає саме у тому, щоб позбутися таких інтерпретаційних сумнівів з урахуванням змін у повсякденній практиці (рішення від 11 листопада 1996 року у справі «Кантоні проти Франції», заява № 17862/91, § 31-32; від 11 квітня 2013 року у справі «Вєренцов проти України», заява № 20372/11, § 65). Судові рішення повинні бути розумно передбачуваними (рішення від 22 листопада 1995 року у справі «S. W. проти Сполученого Королівства», заява №20166/92, § 36). Тарифи та Умови, які містяться в матеріалах даної справи не містять підпису [PERSON] , тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами шляхом підписання заяви-анкети. Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань. В Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу; закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй, що прямо передбачено у статті 8 Конституції України. Відповідно до частини четвертої статті 42\~Конституції України держава захищає права споживачів. Згідно з частиною першою статті 1\~ЦК України цивільні відносини засновані на засадах юридичної рівності, вільного волевиявлення та майнової самостійності їх учасників. Основні засади цивільного законодавства визначені у статті 3 ЦК України. Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої статті 3 ЦК України. Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України. Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору. У частинах першій, третій статті 509\~ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. У даному випадку договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг (частина перша статті 11\~Закону України\~від 12\~травня 1991\~року №1023-XII\~«Про захист\~прав споживачів» (далі - Закон №1023-XII). Згідно з пунктом 22 частини першої статті 1\~Закону №\~1023-XII споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. У пункті 19 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів», прийняті 09 квітня 1985 року №39/248 на 106-му пленарному засіданні Генеральної Асамблеї ООН зазначено, що споживачі повинні бути захищені від таких контрактних зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав в контрактах і незаконні умови кредитування продавцями. Конституційний Суд України у рішенні від 11 липня 2013 року у справі №1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42\~Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту. З урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, суд зауважує, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору. Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору із [PERSON] АТ КБ «Приватбанк» дотримав вимог, передбачених частиною другою статті 11\~Закону №1023-XII про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк. Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону - споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору. Висновки суду узгоджуються з правовою позицією, викладеною у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 у справі №342/180/17 (провадження №14-131цс19), в постанові Верховного Суду від 23 січня 2020 року у справі № 646/11485/16-ц (провадження № 61-33646св18), яка відповідно до ч. 4 ст.\~263\~ЦПК України має бути врахована судом при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин. Боржник [PERSON] помер [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть (а.п. 33). Відповідно до частини 1, 2, 3 статті 25 ЦК України здатність мати цивільні права та обов`язки (цивільну правоздатність) мають усі фізичні особи. Цивільна правоздатність фізичної особи виникає у момент її народження. У випадках, встановлених законом, здатність мати окремі цивільні права та обов`язки може пов`язуватися з досягненням фізичною особою відповідного віку. Відповідно до абзацу 2 частини 1 статті 30 ЦК України цивільною дієздатністю фізичної особи є її здатність своїми діями набувати для себе цивільних прав і самостійно їх здійснювати, а також здатність своїми діями створювати для себе цивільні обов`язки, самостійно їх виконувати та нести відповідальність у разі їх невиконання. Відповідно до частини 4 статті 25 ЦК України цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті. Згідно з наданими банком розрахунками заборгованість [PERSON] за кредитним договором становила 7590,00 грн., яка складається із тіла кредиту. Відповідно до розрахунку заборгованості до складу заборгованості також входили відсотки погашені за рахунок кредиту у сумі 250,31 грн. (стовбець 4 розрахунку). Оскільки умовами кредитного договору не обумовлений розмір процентів за користування кредитом, проценти, погашені за рахунок кредиту, у сумі 250,31 грн. необхідно відняти від суми заборгованості. Крім цього, з 25 листопада 2015 року були внесені платежі на погашення кредиту у сумі 262,10 грн. (стовбець 21 розрахунку), які також необхідно відняти від суми заборгованості. Таким чином, заборгованість за кредитним договором становить 7077,59 грн. (7\~590, 00 грн. 250,31 грн. 262,10 грн.) Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно зі статтею 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Статтею 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Частинами першою, другою статті 1220 ЦК України визначено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу). Зі смертю позичальника зобов`язання з повернення кредиту включаються до складу спадщини, строки пред`явлення кредитодавцем вимог до спадкоємців позичальника, а також порядок задоволення цих вимог регламентуються статтями 1281 і 1282 ЦК України. Згідно зі статтею 1282 ЦК України в редакції, чинній станом на час відкриття спадщини після смерті боржника [PERSON] ( [INFO] ), спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі. У разі смерті фізичної особи, боржника за зобов`язанням у правовідносинах, що допускають правонаступництво у порядку спадкування, обов`язки померлої особи (боржника) за загальним правилом переходять до іншої особи її спадкоємця, тобто відбувається передбачена законом заміна боржника у зобов`язанні, який несе відповідальність у межах вартості майна, одержаного у спадщину. Таким чином, правовідносини, що виникли між банком та боржником (який помер), після його смерті трансформуються у зобов`язальні правовідносини, що виникли між кредитодавцем та спадкоємцями боржника і вирішуються у порядку визначеному статтею 1282 ЦК України. Положення зазначеної норми застосовуються у випадку дотримання кредитором норм статті 1281 ЦК України щодо строків пред`явлення ним вимог до спадкоємців. Недотримання цих строків, які є присічними (преклюзивними), позбавляє кредитора права вимоги до спадкоємців. Статтею 1281 ЦК України передбачено, що спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги. Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред`явити вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від дня настання строку вимоги. Кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги. Отже, встановлені статтею 1281 ЦК України строки - це строки, у межах яких кредитор, здійснюючи власні активні дії, може реалізувати своє суб`єктивне право. Сплив визначених статтею 1281 ЦК України строків пред`явлення кредитором вимоги до спадкоємців має наслідком позбавлення кредитора права вимоги за зобов`язанням, а також припинення такого зобов`язання. Зазначений правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 522/407/15-ц (провадження N 14-53цс18). Відповідно до пункту 3.11. глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року №296/5, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 р. за N 282/20595, у редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, нотаріус приймає претензії від кредиторів спадкодавця та реєструє їх у Книзі обліку і реєстрації спадкових справ під самостійними номерами та в хронологічному порядку. На всіх заявах зазначаються дата і час їх надходження та номер спадкової справи. Відповідно до пункту 1 розділу 2 частини ІІ Методичних рекомендацій щодо вчинення нотаріальних дій, пов`язаних із вжиттям заходів щодо охорони спадкового майна, видачею свідоцтв про право на спадщину та свідоцтв про право власності на частку в спільному майні подружжя, схвалених рішенням Науково-експертної ради з питань нотаріату при Міністерстві юстиції України від 29 січня 2009 року (далі - Методичні рекомендації), з метою фіксації документальної інформації, необхідної для посвідчення нотаріусом переходу прав спадкодавця до спадкоємців, нотаріус заводить спадкову справу. Спадкова справа на майно та майнові права померлого на території України спадкодавця може бути заведена тільки одна. Спадкова справа заводиться за місцем відкриття спадщини. При встановленні факту одночасного відкриття декількох спадкових справ (наприклад, за місцем проживання спадкодавця і за місцем знаходження спадкового майна), спадкові справи, відкриті з порушенням вимог статті 1221 ЦК України, повинні бути передані за належністю нотаріусу, до компетенції якого належать ведення конкретної спадкової справи. Відповідно до пункту 6 (п.п. 6.1-6.3) розділу 3 частини ІІІ Методичних рекомендацій, який встановлює особливості спадкування майна, обтяженого боргом зазначено, що статтею 1282 ЦК на спадкоємців покладено обов`язок задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Нотаріус за місцем відкриття спадщини приймає вимоги кредиторів спадкодавця. Вимоги мають бути заявлені у письмовій формі і прийняті незалежно від строку настання права вимоги. Про заявлені вимоги нотаріус доводить до відома спадкоємців, які прийняли спадщину. До спадкоємців переходять не тільки права, що належали спадкодавцю, але і його обов`язки. Винятком з цього правила є лише зобов`язання боржника, які припиняються зі смертю фізичної особи. Відповідно до частини першої статті 608 ЦК зобов`язання, нерозривно пов`язані з особою боржника, не можуть бути виконані іншою особою. У всіх інших випадках до спадкоємців переходять відповідні боргові зобов`язання спадкодавця. Борги спадкодавця - це майнові зобов`язання, які прийняв на себе спадкодавець перед фізичними або юридичними особами - кредиторами, але смерть позбавила його можливості виконати їх. Кредитор, який звернувся до спадкоємців, зобов`язаний надати документи, що підтверджують його вимоги. З метою забезпечення інтересів кредиторів та запобігання випадкам ухилення спадкоємців від виконання цивільно-правових обов`язків, що виникли з боргових зобов`язань спадкодавця, частина перша статті 1281 ЦК встановлює прямий обов`язок для спадкоємців повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини. Нотаріус повинен роз`яснити спадкоємцям, що єдиний спадкоємець у межах вартості спадкового майна повинен виконати всі боргові зобов`язання, що входять до складу спадщини. За наявності кількох спадкоємців кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Кредитор має право вимагати виконання зобов`язання як від усіх спадкоємців одночасно, так і від кожного з них окремо, відповідно до його частки у спадковому майні. При вирішенні спорів про стягнення заборгованості за вимогами кредитора до спадкоємців боржника, судам для правильного вирішення справи необхідно встановлювати такі обставини: 1) коло спадкоємців, які прийняли спадщину; 2) чи пред`явлено вимогу кредитором спадкодавця до спадкоємців боржника у строки, визначені частинами другою та третьою статті 1282 ЦК України; 3) при дотриманні кредитором строків, визначених статтею 1282 ЦК України, та правильному визначенні кола спадкоємців, які залучені до участі у справі як відповідачі, суд встановлює дійсний розмір вимог кредитора (перевіряє розрахунок заборгованості станом на день смерті боржника, який є днем відкриття спадщини); 4) при доведеності та обґрунтованості вимог кредитора боржника, суду належить встановити обсяг спадкового майна та його вартість, визначивши тим самим межі відповідальності спадкоємця (спадкоємців) за боргами спадкодавця відповідно до частини першої статті 1282 ЦК України. Обставини, які підлягають встановленню при вирішені спорів про стягнення заборгованості за вимогами кредитора до спадкоємців боржника, наведені в постанові Верховного Суду від 20 лютого 2019 року у справі № 755/7730/16-ц (провадження № 61-2935св18). Судом встановлено, що спадкодавець, [PERSON] був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Знятий з реєстраційного обліку у зв`язку зі смертю, а/з № 539 від 25 листопада 2015 року. Помер [INFO] , з реєстрації знятий 08 грудня 2015 року, що підтверджується довідкою про реєстрацію місця проживання особи (а.п. 134). Крім того, згідно відмітки в паспорті [PERSON] мав зареєстроване місце проживання за адресою: [ADDRESS] , з 09 січня 2001 року, що підтверджується копією паспорта (а.п. 30). Відповідно до статті 1221 ЦК України місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Відповідно до запису в паспорті [PERSON] , [INFO] , має зареєстроване місце проживання за адресою: [ADDRESS] , з 09 січня 2001 року, що підтверджується копією паспорта (а.п. 31-32). На час смерті спадкодавця [PERSON] разом з ним за адресою: [ADDRESS] , проживала відповідач [PERSON] , [INFO] , яка зареєстрована за вказаною адресою з 09 січня 2001 року і по теперішній час, що підтверджується довідкою про реєстрацію місця проживання особи (а.п. 67). [PERSON] та [PERSON] , були чоловіком та дружиною, їх шлюб зареєстровано 23 серпня 1975 року, про що в їх паспортах містяться відповідні відмітки в графі сімейний стан (а.п. 30 зворотна сторінка, а.п. 32). Доказів які б спростовували дані факти відповідачем, [PERSON] не надано. Відповідно до частини 1 статті 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Так, відповідач [PERSON] є спадкоємцем першої черги за законом після смерті спадкодавця [PERSON] . Відповідно до частини 1, 2, 3, 5 статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Частинами першою, другою статті 1220 ЦК України визначено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу). Згідно з копією Спадкової справи № 44/2016, відповідач, [PERSON] не заявила про відмову від спадщини, а отже є такою, що прийняли спадщину, відкриту після смерті [PERSON] [PERSON] помер [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть, копію якого посвідчила [PERSON] 30.11.2015 р. про що міститься відповідний запис (а.п. 33). 02.12.2015 року АТ КБ «Приватбанк» стало відомо про смерть позичальника, що підтверджується знімком екрану із Банківського комплексу Єдина клієнтська База. Із знімку вбачається, що 02.12.2015 року о 13:43:32 годині було прикріплено свідоцтво про смерть [PERSON] (а.п. 140, 165). На виконання\~вимог частини\~другої статті\~1281\~ЦК України\~ПАТ КБ\~«ПриватБанк» направило\~претензію кредитора\~за вих.\~№ SAMDN50000059200344\~від 07.02.2016\~року до\~Токмацької міської\~державної нотаріальної\~контори,\~що підтверджується\~відповідною претензією\~кредитора (а.п.\~141,\~166).Кредитор просив: 1) повідомити ПАТ КБ «Приватбанк» чи заводилась спадкова справа після померлого боржника; 2) включити кредиторські вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» в спадкову масу, про що зробити запис в книзі обліку спадкових справ; 3) повідомити спадкоємців померлого про наявність заборгованості перед банком у розмірі 7 590,00 грн.; 4) надіслати на адресу банку інформацію стосовно: - звернення з заявою про прийняття або відмову від прийняття спадщини, видачу свідоцтва про право на спадщину спадкоємцям померлого боржника; - відомості про осіб, які подали заяву про прийняття або відмову від прийняття спадщини після смерті боржника, а також які вже прийняли спадщину. Вказана претензія направлена до Токмацької міської державної нотаріальної контори 18 лютого 2016 року, що підтверджується Реєстром згуртованих поштових відправлень-рекомендованих листів Претензії кредитора до ДНК із відбитком поштового штемпелю 18.02.2016 року про відправку (в реєстрі в строчці 43 зазначені відповідні відомості) та копією на самому реєстрі поштового чеку про відправку 18.02.2016 року (а.п. 142-143, 167-168). 23 лютого 2016 року Токмацькою державною нотаріальною конторою після померлого 25 листопада 2016 року [PERSON] відкрито спадкову справу № 44/2016 на підставі претензії ПАТ «ПриватБанк» та зареєстровано в Спадковому реєстрі, що підтверджується матеріалами спадкової справи (а.п. 147-159). Токмацька державна нотаріальна контора на зазначену претензію кредитора відповіді не надавала. АТ КБ «ПриватБанк» повторно направило претензію кредитора за вих. № SAMDN50000059200344 від 09.01.2019 року до Токмацької державної нотаріальної контори, що підтверджується відповідною претензією кредитора (а.п. 35). Вказана претензія направлена до Токмацької державної нотаріальної контори 01 лютого 2019 року, що підтверджується Реєстром згуртованих поштових відправлень-рекомендованих листів Претензії кредитора до ДНК із відбитком поштового штемпелю 01.02.2019 року про відправку (в реєстрі в строчці 28 зазначені відповідні відомості) та копією на самому реєстрі поштового чеку про відправку 01.02.2019 року (а.п. 34). Вказана претензія також міститься в матеріалах спадкової справи (а.п. 147-159). 03 травня 2019 року позивачем отримана інформація з Токмацької державної нотаріальної контори про те, що претензія кредитора про заборгованість - [PERSON] , який помер [INFO] , прийнята, зареєстрована 23 лютого 2016 року. Спадкову справу № 44/16 відкрито на підставі претензії АТ КБ «Приватбанк» та зареєстровано в Спадковому реєстрі. В разі звернення до нотаріальної контори спадкоємців, які прийняли спадщину, їх буде повідомлено про наявність боргу та обов`язок його сплатити (а.п. 36, 148). 03 жовтня 2019 року позивач направив відповідачу лист-претензію, в якому запропонував відповідачу сплатити заборгованість спадкодавця, що підтверджується листом-претензією за вих. № SAMDN50000059200344 від 18.09.2019, реєстром згрупованих поштових відправлень рекомендованих листів №UB_011019_01 ф. 103 (а.п. 37-40). Доказів того, що відповідач отримав лист-претензію від 18.09.2019 суду не надані. Таким чином, суд дійшов висновку про те, що позивач дотримався строків, встановлених ч.2 ст. 1281 ЦК України, направивши 18 лютого 2016 року (протягом шести місяців від дня коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини) нотаріусу вимогу кредитора до спадкоємців [PERSON] , за якою була заведена Спадкова справа. Враховуючи принцип змагальності цивільного процесу, який закріплений у статті 12 ЦПК України, та передбачає, що кожна сторона повинна довести обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, доводити обсяг спадкового майна та його вартість повинен спадкоємець, який заперечує проти вимог кредитора спадкодавця, оскільки відповідальність спадкоємця за зобов`язаннями спадкодавця обмежена вартістю успадкованого майна. Зазначений правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 вересня 2019 року у справі №640/6274/16-ц (провадження № 61-25487св18). Відповідач надав до суду пояснення в яких зазначено, що за життя [PERSON] належного йому на праві власності будь-якого рухомого чи нерухомого майна не було, а отже у відповідача не було підстав для прийняття або відмови від спадщини. Даний факт підтверджено інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта № 221177322 від 21.08.2020 року (а.п. 116). Ухвалою Токмацького районного суду Запорізької області від 17 листопада 2020 року клопотання представника позивача про витребування доказів, - задоволено. Витребувано з КП «Абрис» Токмацької міської ради інформацію щодо наявності або відсутності у померлого [INFO] [PERSON] , нерухомого майна. Витребувано з Територіального сервісного центру МВС України № 2347 інформацію щодо наявності або відсутності у померлого [INFO] [PERSON] , рухомого майна (а.п. 192-194). 25 листопада 2020 року на адресу суду від КП «Абрис» Токмацької міської ради надійшла відповідь, відповідно до якої згідно паперових носіїв інвентаризаційної справи, що зберігається в архіві КП «Абрис» Токмацької міської ради, станом на 01.01.2013 року, нерухоме майно, за [PERSON] не обліковується (а.п. 197). 30 листопада 2020 року на адресу суду від Територіального сервісного центру МВС України № 2347 надійшла відповідь, відповідно до якої, станом на 24.11.2020 року, згідно наявних відомостей з Єдиного державного реєстру транспортних засобів, за громадянином [PERSON] , який був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , транспорті засоби не зареєстровані (а.п. 198-199). Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, за [PERSON] , відомості про нерухоме майно відсутні (а.п. 73-74). Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, нерухоме майно за адресою: [ADDRESS] , відомості відсутні (а.п. 75,77). Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, за [PERSON] відомості про нерухоме майно відсутні (а.п. 76). За правилами статті 1282\~ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі. До спадкоємців боржника обов`язок перед позикодавцями (кредиторами) спадкодавця виникає лише у межах, передбачених статтею 1282 ЦК України, тобто в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Суду належить встановити обсяг спадкового майна та його вартість, визначивши тим самим межі відповідальності спадкоємця (спадкоємців) за боргами спадкодавця відповідно до частини першої статті 1282 ЦК України. У ЦК України серед положень про порядок задоволення вимог кредитора спадкодавця в імперативному порядку визначений справедливий баланс між законними інтересами та правомірними очікуваннями кредитора спадкодавця та відповідними, зустрічними їм, інтересами спадкоємців. Дотримання цього балансу полягає в тому, щоб забезпечити задоволення вимог кредитора спадкодавця за рахунок спадкового майна, не порушивши майнових прав та інтересів спадкоємців такої особи. Визначення цього балансу законодавцем сформульовано таким чином, що спадкоємці боржника повинні відповідати за його зобов`язаннями в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Судом встановлено, що за спадкодавцем, [PERSON] будь-якого рухомого чи нерухомого майна, належного йому за життя на праві власності, не зареєстровано. Відповідач, [PERSON] рухомого чи нерухомого майна, після смерті [PERSON] не отримувала, у зв`язку з відсутністю такого майна. У разі смерті боржника за кредитним договором спадкоємець несе відповідальність лише у межах вартості майна, одержаного у спадщину, враховуючи, що відповідач - [PERSON] рухомого чи нерухомого майна, після смерті [PERSON] не отримувала, у зв`язку з відсутністю такого майна, суд дійшов висновку про неможливість задоволення позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» до спадкоємця [PERSON] . Щодо розподілу судових витрат Згідно з ч. 1, 2 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. Позивач при подачі позову сплатив судовий збір в розмірі 2102,00 грн. Відповідно до частин 1-3 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Сплачений позивачем при зверненні до суду з позовною заявою судовий збір поверненню не підлягає відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України.

Outcome: dismissed