Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-10 00:00:00

Приватне акціонерне товариство «ПРОСТО-страхування» (далі - ПрАТ «ПРОСТО-страхування») звернулось до суду з позовом про стягнення з [PERSON] на користь позивача страхового відшкодування в сумі 38 794,30 грн. в порядку регресу, яке було виплачене позивачем за наслідками дорожньо-транспортної пригоди, що відбулась за участю відповідача [PERSON] , а також відшкодування витрат на правничу допомогу та судового збору, мотивуючи свої вимоги тим, що 02.09.2018 року о 19.00 год. [PERSON] на перехресті вул. Сірка та Степового, в м. Києві, керуючи транспортним засобом «Фольцваген», державний номерний знак [NUMBER] , при повороті ліворуч не надав переваги в русі автомобілю «Фольцваген», державний номер [NUMBER] , який рухався по головній дорозі, внаслідок чого здійснив з ним зіткнення. Внаслідок зазначеної ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження. Постановою Голосіївського районного суду м. Києва від 05.10.2018 року відповідача визнано винним у вчиненні ДТП від 02.09.2018 року. Автомобіль «Фольцваген», державний номер [NUMBER] , на момент вчинення дорожньо-транспортної пригоди було застраховано в ПрАТ «ПРОСТО-страхування» відповідно до Полісу № АК/8685674 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 06.04.2019 року. На підставі заяви власника автомобілю «Фольцваген», державний номер [NUMBER] , ТОВ «Мостобудівельне підприємство «Мостстрой», позивачем здійснено виплату страхового відшкодування у розмірі 38 794,30 грн. Однак, відповідно до постанови про адміністративне стягнення серії НК № 568938 від 02.09.2018 року відповідач [PERSON] керував транспортним засобом «Фольцваген», державний номерний знак [NUMBER] , без посвідчення водія, тобто не маючи права керування транспортним засобом, тому позивач звернувся з даним позовом до відповідача у порядку п. 38.1 ст. 38 Закону України «про обов`язкове страхування власників наземних транспортних засобів. 28 травня 2019 року ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за позовом Приватного акціонерного товариства «ПРОСТО-страхування» до [PERSON] про відшкодування шкоди в порядку регресу, та постановлено розгляд справи проводити у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Відповідач [PERSON] не скористався процесуальним правом подачі відзиву на позовну заяву у встановлений ухвалою суду від 28 травня 2019 року строк, та за відсутності доказів поважності причин неподання учасниками розгляду заяв по суті справи, суд вирішує справу за наявними письмовими матеріалами, що відповідає положенню частини восьмої статті 178 Цивільного процесуального кодексу України. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі письмові докази в їх сукупності, суд приходить до наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 19 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється порядку іншого судочинства. За вимог Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно частини другої ст. 1187 Цивільного кодексу України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Судом встановлено, що 02.09.2018 року о 19.00 год. [PERSON] на перехресті вул. Сірка та Степового, в м. Києві, керуючи транспортним засобом «Фольцваген», державний номерний знак [NUMBER] , при повороті ліворуч не надав переваги в русі автомобілю «Фольцваген», державний номер [NUMBER] , який рухався по головній дорозі, внаслідок чого здійснив з ним зіткнення. Внаслідок зазначеної ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження. Згідно постанови інспектора патрульної поліції УПП в м. Києві серії НК № 568938 від 02.09.2018 року відповідач [PERSON] 02.09.2018 року о 19.00 годині на вул. Сірка в м. Києві, керував транспортним засобом «Фольцваген», державний номерний знак [NUMBER] , без посвідчення водія, тобто не маючи права керування транспортним засобом. (а.с. 9) Відповідно до частини третьої ст. 82 Цивільного процесуального кодексу України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. За постановою Голосіївського районного суду м. Києва від 05.10.2018 року, [PERSON] визнано винним у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди від 02.09.2018 року та притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП, оскільки [PERSON] під час руху допустив порушення п.п. 16.11 Правил дорожнього руху. (а.с. 14) Відповідно до ст. 28 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», до шкоди, заподіяної в результаті ДТП майну потерпілого відноситься шкода, пов`язана з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; шкода, пов`язана з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого. Відповідно до ч. 1 ст. 990 Цивільного кодексу України, страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката). Згідно вимог п.п. 33.1.4 п. 33.1. ст. 33 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов`язаний: невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов`язок, він має підтвердити це документально. Як убачається з матеріалів справи, на момент вчинення дорожньо-транспортної пригоди від 15.10.2017 року автомобіль «Фольцваген», державний номер [NUMBER] , було забезпечено ПрАТ «ПРОСТО-страхування» відповідно до Полісу № АК/8685674 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 06.04.2019 року. (а.с. 6) 03.09.2018 року власником автомобіля «Фольцваген», державний номер [NUMBER] ТОВ «Мостобудівельне підприємство «Мостстрой» подано до страховика ПрАТ «ПРОСТО-страхування» заяву на виплату страхового відшкодування. (а.с. 8, 33) На підставі Акту огляду пошкодженого транспортного засобу від 04.09.2018 року, Страхового акту № 131150 від 02.10.2018 року, ПрАТ «ПРОСТО-страхування» здійснено перерахування на рахунок ТОВ «Мостобудівельне підприємство «Мостстрой» вартості ремонту транспортного засобу ««Фольцваген», державний номер [NUMBER] у розмірі 38 794,30 грн., що також підтверджено платіжним дорученням № 17612 від 02.10.2018 року. (а.с. 12, 34, 35) Згідно із частинами першою та другою статті 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Відповідно пункту 1 частини першої статті 1188 Цивільного кодексу України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Згідно з вимогами статті 1192 Цивільного кодексу України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Під час застосування наведених норм права підлягає врахуванню висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року, провадження № 14-176цс18 (пункти 68-70): стаття 1191 ЦК України та стаття 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», з одного боку, і стаття 993 ЦК України та стаття 27 Закону України «Про страхування» з іншого боку, регулюють різні за змістом правовідносини. У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у статті 38 вказаного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Згідно зі статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування» до страховика потерпілого переходить право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Після такої виплати деліктне зобов`язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому у деліктному зобов`язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування. Такий перехід права вимоги є суброгацією. Таким чином відносини між сторонами у справі регулюються правилами статтями 1191 ЦК України та 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Позивач (який є страховиком відповідача) виконав свої зобов`язання за договором обов`язкового страхування відповідно до умов, визначених у ньому, здійснивши відшкодування завданих збитків у повному обсязі. Відносини між відповідачем та його страховиком регулюються умовами, визначеними у договорі обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, та правилами 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Згідно з п. 38.1.1 ст. 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов: до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо він керував транспортним засобом без права на керування транспортним засобом відповідної категорії. За таких обставин, суд вважає, що позивачем ПрАТ «ПРОСТО-страхування» правомірно заявлено вимогу до відповідача з приводу відшкодування матеріальної шкоди в сумі 38 794,30 грн., що є сумою страхового відшкодування, сплаченою позивачем на користь потерпілої особи за наслідками дорожньо-транспортної пригоди, та яка підлягає стягненню у порядку регресу з відповідача, як особи, винної у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди, що відповідає правовій позиції, сформованій Верховним Судом у постанові від 03 вересня 2018 року Справа № 464/1937/16, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року, провадження № 14-176цс18 (пункти 68-70). В частині вимог позивача про стягнення витрат за надання правничої допомоги слід зазначити наступне. Відповідно до ч. 1. 2 ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Відповідно до ч. 1, 3 ст. 133 Цивільного процесуального кодексу України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно положень ч. 1, 2 статті 137 Цивільного процесуального кодексу України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. (ч. 3 ст. 137 Цивільного процесуального кодексу України) Відповідно до частин 4-6 ст. 137 Цивільного процесуального кодексу України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідно до статті 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Таким чином, розмір витрат на оплату правничої допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правничу допомогу. Витрати на правничу допомогу, які мають бути документально підтверджені та доведені, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правничої допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій тощо). Склад та розміри витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правничої допомоги, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Судом встановлено, що 16.04.2018 року між Приватним акціонерним товариством «ПРОСТО-страхування» та Адвокатським бюро «Синюк та партнери» укладено Договір про надання правової допомоги № 1, за умовами якого адвокат бере на себе зобов`язання надати правову допомогу в обсязі та на умовах, передбачених цим Договором, а замовник зобов`язався оплатити адвокату надані послуги на умовах цього Договору. (а.с. 42-45) Згідно детального опису робіт (наданих послуг) виконаних для надання правової допомоги від 03.01.2019 року та акту виконаних робіт від 03.01.2019 року, підписаного замовником ПрАТ «ПРОСТО-страхування» та Адвокатським бюро «Синюк та партнери», адвокат виконав, а замовник прийняв та оплатив наступну правову допомогу, а саме: консультація замовника - 600,00 грн., підготовчі дії - 1 200,00 грн., підготовка та подання позовної заяви до суду - 1 200,00 грн. (а.с. 46, 47, 49) Згідно платіжного доручення № 20022 від 06.11.2018 року, ПрАТ «ПРОСТО-страхування» сплачено на користь Адвокатського бюро «Синюк та партнери» за надані юридичні послуги 36 000,00 грн. (а.с. 48) Таким чином, надавши оцінку наданим позивачем доказам на підтвердження заявлених вимог в частині стягнення з відповідача на його користь судових витрат, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правничу допомогу у розмірі 3 000,00 грн., оскільки дата наданого позивачем платіжного доручення на підтвердження оплати послуг адвоката, а саме 06.11.2018 року, передує даті акту виконаних робіт щодо досліджуваного спору, складеного 03.01.2019 року, таким чином позивачем не надано належних доказів оплати ним послуг правничої допомоги за підготовку матеріалів даного позову. Відповідно до частини другої ст. 89 Цивільного процесуального кодексу України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що позов Приватного акціонерного товариства «ПРОСТО-страхування» до [PERSON] про відшкодування шкоди в порядку регресу підлягає до часткового задоволення. В порядку ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України, з урахуванням повного задоволення позову, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 1 921,00 грн., сплачений позивачем під час звернення з даним позовом до суду. На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial