Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-27 00:00:00

Представник позивача ПАТ «КБ «Приват Банк» звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить стягнути з відповідача на користь ПАТ «КБ «Приват Банк» суму заборгованості за кредитним договором № HAXRRW01121406 від 28.09.2008 року у розмірі 31414,07 грн., яка станом на 07.04.2016 року складається з наступного: 29441,97 грн. заборгованість за пенею за несвоєчасність виконання зобовязань за договором; 500,00 грн. штраф (фіксована частина); 1472,10 грн. штраф (процентна складова) та витрати по сплаті судового збору в розмірі 1378,00 грн. В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що в порушення умов кредитного договору № HAXRRW01121406 від 28.09.2008 року укладеного між ПАТ «КБ «Приватбанк» та відповідачем [PERSON], відповідач відмовляється виконувати свої зобовязання з повернення боргу в строк та на умовах, встановлених сторонами в кредитному договорі. В позовній заяві зазначено, що відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами надання кредиту фізичним особам «Розстрочка» складає між нею та банком договір, про що свідчить підпис відповідача у заяві. Відповідно до умов договору погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати, позичальник повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно Умов. Сторони у судове засідання не зявилися, про час, дату та місце розгляду справи повідомлялися своєчасно та належним чином, в установленому законом порядку, про що свідчать поштові повідомлення, які знаходяться в матеріалах справи. Про причини неявки суду не повідомили. Клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило. Від представника позивача до суду надійшла заява про розгляд справи за його відсутності в якій він просить задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Від відповідача до суду надійшла заява про розгляд справи за її відсутності, в якій вона просить відмовити в задоволенні позову повністю та розглянути справу з урахуванням заперечень щодо застосування строків позовної давності. Суд, дослідивши позовну заяву та додані до неї матеріали, вважає позовну заяву такою, що не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до умов кредитного договору № HAXRRW01121406 від 28.09.2008 року укладеного ПАТ «КБ «Приватбанк» та [PERSON], відповідач отримала кредит у розмірі 7740,52 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0,12 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Представник позивача в позовній заяві зазначає, що відповідач порушила свої зобовязання, встановлені умовами кредитного договору, стосовно своєчасного повернення суми отриманого кредиту та процентів за користування кредитними коштами, у звязку з чим утворилась заборгованість станом на 07.04.2016 року у розмірі 31414,07 грн., яка складається з наступного: 29441,97 грн. заборгованість за пенею за несвоєчасність виконання зобовязань за договором; 500,00 грн. штраф (фіксована частина); 1472,10 грн. штраф (процентна складова). Відповідно до ст. ст. 526, 530, 610, ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України зобовязання повинні виконуватися належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Таким чином, представник позивача вважає, що відповідач не виконала взяті не себе зобовязання за кредитним договором. Під час розгляду справи відповідачем [PERSON] подано заяву про застосування строків позовної давності. В обґрунтування своїх заперечень відповідач посилається на те, що заборгованість за кредитом складається лише з неустойки (пені, штрафів). Заборгованість почалась з 05.07.2009 року та відповідно до з цього часу і була нарахована пеня за несвоєчасність виконання зобовязання. До вказаної заборгованості за неустойкою (пенею, штрафом) застосовується позовна давність в один рік, яка позивачем пропущена. Крім того, позивач зазначає, що заборгованість за тілом кредиту відсутня. Суд вважає, що клопотання відповідача про застосування позовної давності таким, що підлягає задоволенню, з наступних підстав. Відповідно до ст. 256 Цивільного кодексу України, позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ст. 257 Цивільного кодексу України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 258 Цивільного кодексу України, для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тримала порівняно із загальною позовною давністю. Позовна давність в один рік застосовується, зокрема до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до ст. 259 Цивільного кодексу України, позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі. Відповідно до ст. 207 Цивільного кодексу України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст, зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). З матеріалів справи вбачається, що в кредитному договорі, який оформлений заявкою, вказано, що позичальник, відповідач по справі, ознайомився та згоден з Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам «Розстрочка» в яких, зокрема, строк позовної давності встановлений тривалістю в пять років. Однак такі Умови не містять підпису позичальника, а в матеріалах справи, немає будь-яких доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови розумів відповідач, підписуючи заяву позичальника, і вони діяли на момент підписання заяви. В заяві позичальника від 28.09.2008 року домовленості сторін про збільшення строку позовної давності немає. Відповідно до ст. 264 Цивільного кодексу України позовна давність переривається у разі предявлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. На підставі ч. ч. 3, 4 ст. 267 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується судом тільки за заявою сторін у спорі, зробленому до ухвалення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Як зазначено вище, ПАТ «КБ «Приват Банк» звернулося з вказаним позовом 05.05.2016 року, тобто більш ніж через один рік, від часу коли відповідач повинен був виконати свій обовязок по зобовязанню. Згідно розрахунку заборгованості за договором № HAXRRW01121406 від 28.09.2008 року, станом на 07.04.2016 року, останній платіж заборгованості за наданими кредитом (тілом кредиту) сплачений відповідачем у 2011 року. В матеріалах справи відсутні будь-які докази переривання строків позовної давності, а також доказів, які б підтверджували, що відповідач ознайомлений з умовами надання споживчого кредиту фізичним особам, в яких, зокрема, строк позовної давності встановлений тривалістю в пять років, а тому застосуванню підлягає положення ст. 258 Цивільного кодексу України, якою встановлено, що спеціальну позовну давність до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) тривалістю один рік. Відповідно до ч. 1 ст. 261 Цивільного кодексу України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Відповідно до п. 31 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають з кредитних правовідносин» № 5 від 30.03.2012 року, враховуючи положення п. 7 ч. 13 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», суди мають виходити з того, що у спорах щодо споживчого кредитування кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. Як зазначено вище, позивач звернувся з вказаним позовом після закінчення строку позовної давності, тобто більш ніж через рік, від часу, коли відповідач повинен був виконати свій обовязок по зобовязанню. На підставі викладеного, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову в повному обсязі. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, якщо у задоволенні позову відмовлено повністю, то всі судові витрати у справі несе позивач.

Outcome: dismissed