Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-21 00:00:00

Представник позивача звернулася до суду з позовною заявою про позбавлення батьківських прав відповідача. В обґрунтування своїх позовних вимог зазначає, що [PERSON] є матір`ю малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Батьком [PERSON] є [PERSON] , який мешкає разом із донькою в с. Кохівка Павлоградського району Дніпропетровської області та займається її вихованням. Щодо батька малолітнього [PERSON] , то його відомості в свідоцтві про народження записані за вказівкою матері відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України. Малолітній [PERSON] з 20 лютого 2019 року знаходиться під опікою [PERSON] , у зв`язку з тим, що його матір - [PERSON] на підставі ухвали Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 23 жовтня 2018 року була взята під варту у зв`язку з оголошенням їй підозри у вчиненні кримінального правопорушення, а в подальшому за вироком цього ж суду від 16 жовтня 2019 року - визнана винною у скоєнні злочину та позбавлена волі. 28 вересня 2020 року [PERSON] звільнилася з місць позбавлення волі. У зв`язку з цим громадянка в службі у справах дітей виконавчого комітету Тернівської міської ради порушила питання щодо повернення їй на виховання малолітнього [PERSON] . З даного приводу їй було надано консультацію та роз`яснені підстави, за яких можливо забрати сина. 10 грудня 2020 року на засіданні комісії з питань захисту прав дитини в присутності опікуна малолітнього [PERSON] та його матері [PERSON] , було розглянуто справу про можливість передачі їй хлопця для подальшого його виховання. Остання розповіла членам комісії про свої наміри жити в м. Дніпро, забрати на виховання [PERSON] від її батька, а [PERSON] - від опікуна. Доньку влаштувати до школи, а сина - до дитячого садочку, що знаходяться неподалік будинку, де вона на сьогоднішній день мешкає. В подальшому працевлаштуватися на роботу, аби мати можливість забезпечувати потреби дітей. За таких обставин вона попрохала не порушувати питання по позбавлення її батьківських прав та надала документи, з яких вбачалося наступне: громадянка зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , але фактично мешкає в будинку [ADDRESS] . Згідно акту обстеження умов проживання, будинок обладнаний водо- та електропостачанням, опалюється електрообігрівачами. Для дітей виділено окрему кімнату, яка устаткована ліжками, письмовим столом та шафою. Зі слів громадянки дане домоволодіння належить її знайомому чоловіку, який знаходиться в місцях позбавлення волі. Договір оренди житла з ним не укладала, тож підтвердити законність перебування за вказаною адресою у неї не має можливості. На запитання чому вона не мешкає в квартирі, де зареєстрована, повідомила, що житло знаходиться в непридатному для проживання стані, до того ж відносно нього в Тернівському міському суді триває судовий процес за її позовом про визначення додаткового строку на прийняття спадщини. Щодо доходів [PERSON] , то вона повідомила, що живе за рахунок коштів, які їй дає батько [PERSON] та брат [PERSON] . До того ж вона з 27 жовтня 2020 року перебуває на обліку як безробітна в Дніпропетровському міському центрі зайнятості, працівники якого надають їй допомогу в пошуку роботи. Але дана інформація одразу ж була спростована директором Тернівської міської філії Дніпропетровського обласного центру зайнятості. Посадова особа надала довідку від 10 грудня 2020 року, в якій зазначено, що [PERSON] знято з обліку по безробіттю 25 листопада 20-20 року у зв`язку з її відмовою від надання їй послуг служби зайнятості. Зі слів [PERSON] , хлопчик за увесь час знаходження його під опікою ніколи не згадував матір, а дівчинка - хоча і знає про існування, але майже нічого про неї не пам`ятає. У жовтні місяці 2020 року, коли [PERSON] звільнилася з місць позбавлення волі та приїхала їх навідати, діти не впізнали свою матір. Поспілкуватися з нею не змогли, оскільки жінка некоректно себе поводила та нецензурно висловлювалася на адресу бабусі. Після цього випадку [PERSON] довго плакала, а [PERSON] кілька днів поводився замкнуто та майже не розмовляв. На розмови [PERSON] з дітьми щодо необхідності їх проживання з матір`ю дівчинка реагувала зміною настрою у негативний бік. За таких обставин члени комісії з захисту прав дитини при виконавчому комітеті Тернівської міської ради вирішили надати [PERSON] строк до березня 2021 року для усунення нею причин, за яких неможливо повернути їй дітей на виховання. Її попереджено про порушення органом опіки та піклування питання про позбавлення батьківських прав у разі, якщо вона не працевлаштується, не матиме доходу, не вирішить житлове питання, не налагодить з дітьми контакт та не надасть документи щодо можливого їх влаштування до навчальних закладів за місцем перебування матері. При підготовці службою у справах дітей документів по даній справі на чергове засідання у квітні місяці 2021 року вищезазначеної комісії стало відомо, що [PERSON] так і не вирішила житлове питання й не працевлаштувалася. Окрім того, вона не спромоглася жодного разу з грудня 2020 року побачитися з дітьми, налагодити з ними контакт, надати матеріальної допомоги. У ході з`ясування думки [PERSON] та [PERSON] щодо повернення їх на виховання матері, діти категорично заперечили проти проживання з нею. У зв`язку з вищезазначеним, комісія з захисту прав дитини дійшла висновку що [PERSON] не спроможна на даний час виховувати та утримувати малолітніх сина та доньку. Вона свідомо ухиляється від виконання батьківських обов`язків, оскільки має реальну можливість виконувати їх, бо є дієздатною особою, яка може працювати й утримувати дітей, але не вчиняє відповідних дій. [PERSON] , маючи достатньо часу, ні телефоном, ні очно не прагне спілкуватися з ними, не має бажання проявляти до них щонайменшої турботи. А її слова щодо намірів усунути причин, за яких вона не може забрати [PERSON] та [PERSON] до себе, є нікчемними, оскільки не містять реального підґрунтя. В зв`язку з чим просить суд позбавити громадянку [PERSON] , [INFO] , батьківських прав відносно малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Ухвалою суду від 12 травня 2021 року прийнято справу до розгляду та відкрито провадження у справі, призначено підготовче судове засідання. 24 червня 2021 року ухвалою Тернівського міського суду Дніпропетровської області закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду в судовому засіданні Представник позивача в судовому засідання пояснила, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та пояснила, що [PERSON] матеріально не забезпечувала своїх дітей, не цікавилась їх здоров`ям, не спілкувалася з ними, діти не пам`ятають мати. Просить суд задовольнити позовні вимоги та позбавити [PERSON] батьківських прав відносно її малолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] . Відповідач у судовому засідання заперечувала проти задоволення позову та зазначила, що на період коли була взята під варту та відбувала покарання у місцях позбавлення волі, її донька - [PERSON] мешкала з батьком, а відносно сина - [PERSON] , було призначено опікуна - його бабусю [PERSON] . Під вартою перебувала 2,6 років. Після звільнення з місць позбавлення волі звернулась до служби у справах дітей щодо повернення їй дітей, так як хоче жити з ними та піклуватися про них. Їй було надано можливість зібрати відповідні документи, однак в стислі строки документи зібрати не встигла. На даний час вона працевлаштувалась офіційно, отримує заробітну плату, мешкає у Дніпрі в будинку, який запропонував її знайомий, який відбуває покарання в місцях позбавлення волі. Представниками служби у справах дітей було складено відповідний акт про умови проживання за цією адресою. Коли вона приїхала до [PERSON] , яка є опікуном [PERSON] , то дітей їй не віддали. З батьком доньки [PERSON] у неї неприязні відносини, а тому уникає з ним спілкування, щоб не було конфліктної ситуації, так як за вироком суду була засуджена до позбавлення волі по справі, де [PERSON] був потерпілим. В зв`язку з чим просить відмовити в задоволенні позовних вимог. Представник третьої особи - Служби у справах дітей виконавчого комітету Тернівської міської ради - Салій І.В. в судовому засіданні пояснила, що позовні вимоги визнає в повному обсязі, зазначила, що хлопець забув матір, так як коли [PERSON] взяли під варту, йому було півтора - два роки. Мати не може налагодити контакт з дітьми та родичами, це викликає занепокоєння та сумніви щодо можливості їй повернути малолітніх дітей. В квартирі, в якій мешкає на даний час відповідачка, договір оренди не укладався, копія договору купівлі-продажу, яка надана відповідачем, не завірена належним чином, після того, як [PERSON] була звільнена з місць позбавлення волі, контакт з дітьми вона не встановила та матеріальної допомоги їм не надає, станом здоров`я не цікавиться. В зв`язку з чим просила суд задовольнити позовні вимоги. Представник третьої особи [PERSON] - адвокат Тарковська Т.В. в судовому засідання підтримала позовні вимоги повністю, та зазначила, що відповідачка [PERSON] грошової допомоги на утримання дітей не надавала та не надає, не намагається встановити контакт з дітьми після звільнення з місць позбавлення волі та всі необхідні та належні умови для дітей не створила. Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини справи та відповідні правовідносини. Судом встановлено, що [PERSON] є матір`ю малолітньої [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданого повторно Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Тернівського міського управління юстиції у Дніпропетровській області від 09 жовтня 2014 року та малолітнього [PERSON] , [INFO] , про що свідчить свідоцтво про народження серії [NUMBER] , виданого повторно Тернівським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області від 25 липня 2018 року (а.с. 6, 7). Батьком [PERSON] є [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с. 6). Щодо батька малолітнього [PERSON] , то його відомості в свідоцтві про народження записані за вказівкою матері відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України (а.с. 7-8). Згідно довідки про склад сім`ї від 12 квітня 2021 року [PERSON] разом з дітьми - [PERSON] та [PERSON] , зареєстровані за адресою: [ADDRESS] (а.с. 10). Ухвалою Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 23 жовтня 2018 року, [PERSON] було продовжено строк тримання під вартою в умовах Дніпропетровської установи виконання покарань № 4 строком по 20 грудня 2018 року включно (а.с. 11). У відповідності до рішення виконавчого комітету Тернівської міської ради Дніпропетровської області № 270 від 21 листопада 2018 року, надано малолітньому [PERSON] , [INFO] , статус дитини, позбавленої батьківського піклування (а.с. 12). Рішенням виконавчого комітету Тернівської міської ради Дніпропетровської області № 34/015-19 від 20 лютого 2019 року про встановлення опіки над малолітнім [PERSON] , [INFO] , призначено [PERSON] , [INFO] , опікуном над малолітнім [PERSON] , [INFO] . Визначено місце проживання малолітнього [PERSON] за місцем проживання опікуна [PERSON] , а саме: [ADDRESS] . Закріплено за малолітнім [PERSON] право користування житловою площею за адресою: [ADDRESS] (а.с. 13). Вироком Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 16 жовтня 2019 року [PERSON] визнано винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України та призначено покарання із застосуванням ст. 69 КК України у вигляді позбавлення волі строком на 2 роки 6 місяців (а.с. 14-17). 01 червня 2020 року ухвалою Дніпровського апеляційного суду вирок Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 16 жовтня 2019 року щодо [PERSON] залишено без змін (а.с. 18-20). Як убачається з довідки про звільнення серії ДНП № 08418, [PERSON] 28 вересня 2020 року звільнилася з місць позбавлення волі (а.с. 21). 03 грудня 2020 року [PERSON] звернулася до служби у справах дітей виконавчого комітету Тернівської міської ради із заявою щодо повернення їй на виховання малолітнього [PERSON] (а.с. 22), в якій зазначає, що нею створені всі умови для нормального проживання дитини. Вона перебуває на обліку в Дніпровському центрі зайнятості. Поки не працевлаштувалась на роботу, матеріальну допомогу їй надає її батько [PERSON] та її брат [PERSON] . Відповідно до акту обстеження умов проживання № 03/4224 від 06 листопада 2020 року складеного головним спеціалістом Управління-служби у справах дітей Амур-Нижньодніпровської районної у м. Дніпрі ради Мещеряковою Ю.В. та провідним спеціалістом Синиця О.О., на підставі заяви з метою обстеження умов проживання дітей [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , видно, що умови проживання задовільні. В будинку дотримуються санітарно-гігієнічних норм. Будинок облаштований всіма необхідними меблями, відсутнє газопостачання, опалення будинку здійснюється електрообігрівачами, в наявності водопостачання. Для дітей виділена окрема кімната, є ліжка для сну, стіл для навчання, шафа для одягу. [PERSON] проживає за даною адресою без реєстрації (а.с. 23). Згідно довідок № 1364 від 04 листопада 2020 року та № 486 від 10 грудня 2020 року, [PERSON] була зареєстрована як безробітна в Дніпровському міському центрі зайнятості з 27 жовтня 2020 року без виплат допомоги по безробіттю та була знята з 25 листопада 2020 року по заяві про відмову від послуг служби зайнятості (а.с. 24, 25). З довідки № 21 від 25 лютого 2021 року видно, що [PERSON] , [INFO] дійсно навчається у 1 класі КЗ «Новодачинська загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів», заняття відвідує регулярно, забезпечена шкільним приладдям. Бабуся дівчинки завжди присутня на батьківських зборах, не байдужа до її успіхів у навчанні. Дівчинка завжди охайна і доглянута (а.с. 26). [PERSON] , [INFO] , відвідує КЗДО «Пролісок» з 13 червня 2018 року і на даний момент зарахований до різновікової групи «Сонечко». Опікуном Саші з 20 лютого 2019 року є його бабуся - [PERSON] , яка приводить і забирає дитину. Дитячий садочок дитина відвідує регулярно, завжди охайний та доглянутий. На протязі навчального року був відсутній по хворобі. За час відвідування садка, мати - [PERSON] , жодного разу не з`являлася до дошкільного закладу, що підтверджується довідкою № 5 від 01 березня 2021 року (а.с. 27). З акту обстеження умов проживання дитини [PERSON] від 26 лютого 2021 року, складеного начальником відділу у справах захисту дітей та соціального захисту населення виконавчого комітету Богданівської сільської ради Павлоградського району Дніпропетровської області Корощук Л.М., старостою сіл [PERSON] , інспектором з соціальної роботи [PERSON] на підставі щорічної перевірки з метою перевірки умов проживання дитини під опікою проведено обстеження умов проживання за адресою: [ADDRESS] , з якого убачається, що дитина мешкає в будинку з пічним опаленням, в будинок проведено водопровід, каналізація, гаряче водопостачання, в наявності є дрова, вугілля. Санітарний стан будинку добрий. Кімната для дитини облаштована необхідними меблями: ліжко, стіл, шафа, стілець. В наявності одяг для дитини, постільна білизна, іграшки, книги, продукти харчування (а.с. 28). В листі управління-служба у справах дітей адміністрації Амур-Нижньодніпровського району Дніпровської міської ради № 04/1185 від 15 березня 2021 року зазначено, що було запрошено [PERSON] з метою надання роз`яснення щодо порядку поновлення її батьківських прав відносно дитини [PERSON] , [INFO] , необхідності підготовки документів (а.с. 29). З акту з`ясування думки дитини [PERSON] , [INFO] , який складено начальником служби у справах дітей [PERSON] , головним спеціалістом служби у справах дітей Перервою В.Л., в присутності батька дитини [PERSON] , видно, що дитина [PERSON] знає про існування матері, але нічого про неї не пам`ятає, бажає жити з батьком та бабусею (а.с. 31). В акті з`ясування думки дитини [PERSON] , [INFO] , убачається, що дитина свою матір не пам`ятає, жити з нею не бажає (а.с. 32). Також надано висновок про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно двох малолітніх дітей (а.с. 33-35). Частиною 4 статті 155 Сімейного кодексу України визначено, що ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладання на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. У Принципі 6 Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року зазначено, що дитина для повного та гармонічного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона повинна зростати у піклуванні та під відповідальністю своїх батьків, в атмосфері любові, моральної та матеріальної забезпеченості. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини, що була ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27 лютого 1991 року, Держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. З роз`яснення Пленуму Верховного Суду України в п.15, в абзаці 2 п. 16 постанови № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» встановлено, що розглядаючи справи даної категорії, судам слід мати на увазі, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування вирішується лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи та характеру ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Згідно з абз. 2 п. 18 вищезгаданої постанови Пленуму Верховного Суду України, зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач вказує на те, що відповідач по справі після звільнення з місць позбавлення волі не приймала участі у вихованні дітей, матеріальної допомоги на їх утримання не надає, не піклується про їх фізичний і духовний розвиток, проте належних та достатніх доказів на підтвердження вказаних доводів не надає. Позивачем не доведено, що поведінка відповідача відносно дітей є свідомим нехтуванням нею своїми батьківськими обов`язками та наявність в її діях вини. Проте, суд приймає докази відповідачки, що [PERSON] на даний час працює по трудовій угоді з 01 лютого 2021 року на ДП «Север» ТОВ «МФМ и К на посаді комірника, що підтверджується довідкою № 09 від 16 квітня 2021 року (а.с. 81), та отримує заробітну плату, яка складає 6500 грн. щомісячно (а.с. 93). Як убачається з характеристики від 24 червня 2021 року, [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , охарактеризована посередньо, громадський порядок не порушує (а.с. 82). З листів директору КЗО «СЗШ № 26» ДМР та директору КЗО «СЗШ № 86» ДМР видно, що відповідачка [PERSON] намагається влаштувати дитину [PERSON] до дитячого закладу (а.с. 83-84). Крім того, відповідачка в судовому засіданні зазначила, що на даний час мешкає у [ADDRESS] , договір оренди не укладала, оскільки власник будинку перебуває в місцях позбавлення волі. Однак на підтвердження цього, на адресу суду надійшла письмова заява [PERSON] , який є власником частки цього будинку, в якій зазначено, що він надає згоду на мешкання в цьому будинку [PERSON] з її маленькими дітьми [PERSON] , 2016 року народження та [PERSON] , 2013 року народження (а.с. 56). Також надано до суду копію договору купівлі-продажу домоволодіння за адресою: [ADDRESS] , та копію паспорта [PERSON] (а.с. 103-106). В подальшому обов`язково оформить орендні правоідносини. Враховуючи вищевикладені докази, суд вважає, що відповідач в міру своїх об`єктивних можливостей намагається забезпечити необхідний добробут дітей та виявляє інтерес до них. Зазначені фактори в сукупності, на думку суду, можна розцінювати як такі, що доводять відсутність факту ухилення відповідачки від виховання дітей, а також доводять відсутність факту свідомого нехтування відповідачкою своїми батьківськими обов`язками. За таких обставин, суд прийшов до висновку, що позбавлення батьківських прав відносно малолітньої дитини не забезпечуватиме інтересів самої дитини. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Доведення обставин свідомого, умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, які можуть бути підставою позбавлення останньої батьківських прав, покладено на позивача. При розгляді даної справи судом встановлено, що [PERSON] самостійно звернулась до служби у справах дітей щодо повернення їй на виховання малолітніх дітей, офіційно працевлаштована, отримує заробітну плату, відповідач має бажання спілкуватися з дітьми і утримувати їх. Небажання спілкуватися з батьком дитини - [PERSON] , суд розцінює як уникнення від конфліктів з ним, так як відповідач була засуджена вироком Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 16 жовтня 2019 року до 2 років 6 місяців позбавлення волі за ч. 1 ст. 121 КК України - як умисне тяжке тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння. Потерпілим по даній справі був саме батько дитини - [PERSON] , якому були спричинені тілесні ушкодження на фоні конфліктів. Таким чином, [PERSON] свідомо уникає будь-яких суперечок з [PERSON] , а представник позивача не надала належних та допустимих доказів винної поведінки або свідомого нехтування батьківськими обов`язками відповідача щодо дітей, а також доказів вжиття щодо відповідача заходів реагування з приводу неналежного виконання батьківських обов`язків. У справі «Мамчур проти України» від 16 липня 2015 року (заява № 10383/09) ЄСПЛ зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (§ 100). У § 54 рішення Європейського суду з прав людини «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року, заява № 31111/04, зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини. Отже, враховуючи те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, необхідність застосування якого за обставин цієї справи не доведено; належних та допустимих доказів ухилення [PERSON] від виконання своїх батьківських обов`язків, які б були законною підставою для позбавлення її батьківських прав позивачем не надано. За обставин недоведеності свідомого нехтування відповідачкою своїми батьківськими обов`язками, а також наявності конфлікту між колишнім подружжям, які не можуть дійти порозуміння у питаннях виховання спільних дітей, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для позбавлення [PERSON] батьківських прав. Верховний Суд у справі № 243/13192/19ц від 15 квітня 2021 року зауважив, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Попередивши [PERSON] про необхідність належного виконання нею батьківських обов`язків та поклавши на орган опіки та піклування контроль за виконанням [PERSON] батьківських обов`язків, суд не виходить за межі позовних вимог, а вживає дій щодо зміни поведінки матері у кращу сторону з метою забезпечення дотримання найкращих інтересів дітей, що не може розцінюватися як вихід за межі позовних вимог про позбавлення батьківських прав. Наведене відповідає усталеній судовій практиці (пункт 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав»), а також позиції, висловленої у постанові Верховного Суду по справі № 216/2914/14-ц від 19 квітня 2021 року. З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що позбавлення батьківських прав у даному випадку є не доцільним, оскільки позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, який за обставин, що склались, застосовувати не можна, а тому вважає за необхідне у позові відмовити, попередити [PERSON] про необхідність змінити ставлення до виховання та утриманню малолітніх дітей та покласти на орган опіки та піклування за місцем перебування дітей контроль за виконанням [PERSON] батьківських обов`язків. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed