Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-14 00:00:00

Публічне акціонерне товариство «[PERSON] Аваль» звернулось в березні 2016 року в суд з позовом до [PERSON], про звернення стягнення на предмет іпотеки - двохкімнатну квартиру, що знаходиться за адресою [ADDRESS], та земельну ділянку з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку господарських будівель і споруд, площею 0,0229 га, що знаходиться за адресою м.Івано-Франківськ, вул.. Височана 8, шляхом продажу даного майна з публічних торгів в процедурі виконавчого провадження за ціною визначеною незалежним експертом на рівні цін не нижчих за даний вид майна та задовольнити за рахунок реалізації даного майна вимоги ПАТ «[PERSON] Аваль» в сумі 1059362,44 грн. заборгованості за Генеральним договором на здійснення кредитних операцій №30 (зі змінами викладеними у Додаткових договорах №1 від 28.05.2014 року, №2 від 29.08.2014 року), в межах якого було укладено кредитний договір № 010/01-05-1-0/08/091 від 29.08.2014 року та договір овердрафту № 015/01-05-1-0/08/054 від 05.06.2014 року (зі змінами викладеними у Додатковій угоді №1 від 29.08.2014 року). Ухвалою Івано-Франківського міського суду від 18.04.2016 року було залучено до участі в справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, ТзОВ «Торговий дім Мегатрейд». Представник позивача позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити в повному обсязі. Відповідач 18.04.2016р., 30.05.2016р. (клопотання про відкладення без долучення доказів неможливості участі), 03.08.2016р. (клопотання про відкладення з долученням медичної довідки амбулаторного лікування), 13.10.2016р., 15.11.2016р. не зявилася в судові засідання, належним чином повідомлена про розгляд справи. Представник відповідача, який брав участь, надавши пояснення суду в судовому засіданні 31.08.2016 року, в подальшому в судові засідання не зявився. що сприймається як неповага до суду сторони відповідача та зумисне затягування своєчасного, всебічного та повного розгляду справи. А тому, зловживання процесуальними правами суд трактує як небажання участі в судових засіданнях та надання належних доказів у разі заперечення вимог. Заслухавши пояснення представника позивача, представника відповідача в одному судовому засіданні, дослідивши матеріали справи, встановивши фактичні обставини справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що 05.06.2012 року між ПАТ «[PERSON] Аваль» та ТзОВ «Торговий дім Мегатрейд» (в особі директора [PERSON]Ф.) було укладено Генеральний договір на здійснення кредитних операцій №30 (зі змінами викладеними у Додаткових договорах №1 від 28.05.2014 року, №2 від 29.08.2014 року) (а.с.20-36), в межах якого було укладено кредитний договір № 010/01-05-1-0/08/091 від 29.08.2014 року та договір овердрафту № 015/01-05-1-0/08/054 від 05.06.2014 року (зі змінами викладеними у Додатковій угоді №1 від 29.08.2014 року), за умовами яких надано кредит: у розмірі 430 000грн., зі сплатою 21% річних, з кінцевим терміном повернення 04.06.2015 року за кредитним договором № 010/01-05-1-0/08/091 від 29.08.2014 року (а.с.52-54); у розмірі 270 000грн., зі сплатою 24% річних, а у разі перевищення 45% річних, з кінцевим терміном повернення 29.05.2015 року за договором овердрафту № 015/01-05-1-0/08/054 від 05.06.2014 року (зі змінами викладеними у Додатковій угоді №1 від 29.08.2014 року)(а.с.37-51). Згідно ст..14 ЦК України цивільні обовязки виконуються в межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Згідно ст. 526 Цивільного кодексу України зобовязання повинні виконуватися належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору. Станом на 04.02.2016 року заборгованість позичальника перед кредитором за кредитним договором № 010/01-05-1-0/08/091 від 29.08.2014 року становить 678 407.84грн., з яких заборгованість по кредиту 430000грн., по відсотках 69 495.65грн., пеня 178 912.19грн., та за договором овердрафту № 015/01-05-1-0/08/054 від 05.06.2014 року (зі змінами) становить 380 954.6 грн., а разом складає 1 059 362,44 грн., з яких заборгованість по кредиту 269 887.9грн., по відсотках 94799.56грн., пеня 16 267.14грн. (а.с.6-9), на спростування чого інших доказів не надано. Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Господарського суду Івано-Франківської області від 10.05.2016 року за позовом кредитора ПАТ «[PERSON] Аваль» було стягнуто з позичальника ТзОВ «Торговий дім Мегатрейд» заборгованість 1059362,44 грн. за Генеральним договором на здійснення кредитних операцій №30 (зі змінами викладеними у Додаткових договорах №1 від 28.05.2014 року, №2 від 29.08.2014 року), в межах якого було укладено кредитний договір № 010/01-05-1-0/08/091 від 29.08.2014 року та договір овердрафту № 015/01-05-1-0/08/054 від 05.06.2014 року (зі змінами викладеними у Додатковій угоді №1 від 29.08.2014 року) (а.с.121-126). Наказ суду від 27.05.2016р., предявлений до примусового виконання, добровільно не був виконаний боржником, як і не виконаний станом на день ухвалення даного рішення суду з твердження представника позивача, яке не спростоване належними доказами. З метою забезпечення виконання кредитного зобовязання, що виникло на підставі вищевказаних договорів між ПАТ «[PERSON] Аваль» та [PERSON] було укладено договір іпотеки від 07.06.2012року, зі змінами 28.05.2014р., посвідченого приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу [PERSON] за №2359 та 1741 (а.с.57-72). Предметом іпотеки є нерухоме майно двохкімнатна квартира, житловою площею 44,4 кв.м., загальною площею 81,3 кв.м., що знаходиться за адресою [ADDRESS], та земельна ділянка з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку господарських будівель і споруд, кадастровий номер 2610100000200020137, площею 0,0229 га, що знаходиться за адресою м.Івано-Франківськ, вул.. Височана 8, які належить [PERSON], жительці [ADDRESS], вартістю квартири - 416 486грн. та земельної ділянки 68 700грн., а разом 570 137грн.. Згідно зі ст..611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ст..33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Відповідно ч. 3 даної статті звернення стягнення на предмет іпотеки може здійснюватися, зокрема, на підставі рішення суду. Ч.1 ст.35 цього Закону передбачено, що у разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Аналогічні положення містяться й у ст. 6 договору іпотеки від 07.06.2012року. У звязку з порушенням строків сплати кредиту та відсотків користування ним, ПАТ «[PERSON] Аваль» надіслав відповідачу 16.11.2015р. вимогу повернення достроково суми кредиту та всіх платежів в 30-денний термін з дня отримання вимоги (а.с.73-74), і в разі невиконання вимоги іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Оцінюючи обставини справи у їх сукупності, суд приходить до висновку про те, що внаслідок невиконання своїх зобов'язань позичальником щодо сплати кредиту, позивач має право на звернення стягнення на предмет іпотеки, з врахуванням наявності рішення суду про стягнення заборгованості, однак яке не виконується боржником. Так, згідно з п.9 постанови пленуму ВССУ № 5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» право вибору способу судового захисту, передбаченого законом або договором (дострокове стягнення кредиту, стягнення заборгованості, у тому числі шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки/застави, одночасне заявлення відповідних вимог у разі, якщо позичальник є відмінною від особи іпотекодавця (майновий поручитель), одночасне заявлення вимог про стягнення заборгованості з позичальника з вимогами про стягнення заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет застави/іпотеки, належні іпотекодавцю, який не є позичальником, розірвання кредитного договору, набуття права власності на предмет іпотеки тощо) належить виключно позивачеві (частина перша статті 20 ЦК, статті 3 і 4 ЦПК). Задоволення позову кредитора про стягнення заборгованості з поручителя не є перешкодою для предявлення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки/застави з метою погашення заборгованості за тим самим договором кредиту у разі, якщо на час розгляду спору заборгованість за кредитом не погашена. Відповідно до ст..39 Закону України «Про іпотеку» у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки в рішенні суду повинен бути зазначений спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення публічних торгів або із застосуванням процедури продажу, встановленої ч. 1 ст.38 цього Закону. Позивач просив суд звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом продажу даного майна з публічних торгів в процедурі виконавчого провадження за ціною визначеною незалежним експертом на рівні цін не нижчих за даний вид майна, такий порядок звернення стягнення нерухомого майна закону не суперечить як і не суперечить ст..6 договору іпотеки. Пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки, позивачем не надано суду. Згідно з розясненням Верховного Суду України (узагальнення судової практики розгляду цивільних справ, які виникають з кредитних правовідносин (2009-2010 рр.), вирішуючи питання одночасного задоволення таких позовних вимог, правильним є зазначення в резолютивній частині рішення лише про звернення стягнення на предмет іпотеки з посиланням на суму заборгованості за кредитним договором, а розрахунок суми заборгованості повинен бути наведений у мотивувальній частині рішення. Аналогічне розяснення міститься в п. 42 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України № 5. Разом із тим відповідно до третього речення абз. 2 цього пункту винятком, коли суд може одночасно звернути стягнення на предмет іпотеки та стягнути суму заборгованості за основним зобовязанням, є ситуація, коли особа позичальника є відмінною від особи іпотекодавця з урахуванням положень ст. 11 Закону № 898-ІV (або ст. 589 ЦК щодо заставодавця). Це положення узгоджується із п. 9 зазначеної постанови, відповідно до якого передбачене одночасне заявлення вимог про стягнення заборгованості з позичальника з вимогами про стягнення заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет застави/іпотеки, належні іпотекодавцю, який не є позичальником.Хоча в даному спорі не є одночасне стягнення, однак є вже рішення суду про стягнення боргу з особи, що відмінна від відповідача-іпотекодавця. Суди повинні мати на увазі, що наявність судового рішення про стягнення з боржника на користь кредитора заборгованості за кредитним договором не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобовязання та не позбавляє кредитора права на отримання сум шляхом звернення стягнення на передане боржником в іпотеку нерухоме майно (постанова Верховного Суду України від 4 вересня 2013 р. у справі № 6-73цс13). При цьому, звернення стягнення на предмет іпотеки не призводить до заміни основного зобовязання на забезпечувальне. Тому задоволення вимог за дійсним основним зобовязанням одночасно зі зверненням стягнення на предмет іпотеки не зумовлює подвійного стягнення за основним зобовязанням, оскільки домовленість сторін про його заміну забезпечувальним зобовязанням відсутня (правова позиція ВСУ у справі № 6-1080цс15). Ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом та ст.61 цього Кодексу. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до ст..212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності. За таких обставин та доказів, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення. Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Тому з відповідачів також слід стягнути на користь позивача понесені ним судові витрати. На підставі наведеного, відповідно до ст. 11, 14, 15, 16, 526, 530, 589-592, 610-612, 1049-1054 ЦК України, ст..33-39 Закону України «Про іпотеку»,

Outcome: approved