Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-29 00:00:00

Представник позивача Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» - Сафір Ф.О., який діє на підставі довіреності, звернувся до Енергодарського міського суду Запорізької області з позовною заявою, в якій просить стягнути з відповідача - [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 14843 грн. 92 коп., а також понесені витрати за звернення до суду у вигляді судового збору в розмірі 1378 грн. 00 коп. У обґрунтування своїх позовних вимог представник позивача зазначив: Між Публічним акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк» (надалі - Банк) та відповідачем по справі 27.01.2014 року було укладено договір без номеру, відповідно до якого відповідач отримав кредит у розмірі 300 грн. 00 коп. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30.00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. При зміні кредитного ліміту Банк керується п.2.1.1.2.3, п.2.1.1.2.4 «Умов та Правил надання банківських послуг», де зазначено, що Клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням Банку і Клієнт дає право Банку у будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт. Підписання Договору є прямою і безумовною згодою Позичальника щодо прийняття будь-якого розміру Кредитного ліміту, встановленого Банком, відповідно до п.2.1.1.2.4 Умов та правил надання банківських послуг. Відповідач, своїм підписом у заяві, підтвердив свою згоду з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Правилами Користування платіжною карткою» та «Тарифами банку». Крім того, п. 1.1.3.2.3 «Умов та правил надання банківських послуг» передбачена можливість односторонньої зміни тарифів та інших невід'ємних частин Договору. Таким чином, розмір відсотків за кредитом може змінюватись Банком за умов інформування позичальника. Банк свої зобов'язання за Договором та Угодою виконав у повному обсязі, а саме надав кредит відповідачу. Відповідач повинен був слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання виникнення Овердфарту, згідно п.1.1.2.7 «Умов та правил надання банківських послуг». Відповідно до п.2.1.1.7.6 «Умов надання банківських послуг», при порушенні позичальником строків платежів по кожному з грошових зобов'язань, передбачених Договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобов'язаний сплатити Банку штраф у розмірі 500 грн. 00 коп. +5% від суми позики. Однак, відповідач не надав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за Кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов Договору, тобто порушив умови Договору та не виконав за ним своїх зобов'язань. Згідно із п.1.1.3.2.2 «Умов та правил надання банківських послуг», у разі порушення власником умов Договору та/або у разі виникнення Овердфарту, Банк має право призупинити здійснення розрахунків по карті (заблокувати карту) та/або визнати карту недійсною до моменту усунення порушень, а також вимагати дострокового виконання боргових зобов'язань в цілому або у встановленою Банком часткою у разі невиконання власником своїх боргових обов'язків та інших обов'язків за цим Договором. У зв'язку з порушеннями виконання зобов'язань за кредитним договором, за відповідачем, станом на 19.10.2016 рік виникла заборгованість у розмірі 14843 грн. 92 коп., яка складається із: -заборгованості за кредитом у розмірі 525 грн. 00 коп., - заборгованості по відсоткам за користування кредитом у розмірі 10135 грн. 88 коп., -заборгованості за пенею та комісією у розмірі 3000 грн. 00 коп., а також штрафи відповідно до п.2.1.1.7.6 «Умов та правил надання банківських послуг»: -штраф (фіксована частина) у розмірі 500 грн. 00 коп. -штраф (процентна складова) у розмірі 683 грн. 04 коп. Просить суд стягнути з відповідача на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» вищезазначену суму заборгованості за кредитним договором та суму сплаченого судового збору при зверненні до суду. У судове засідання представник позивача, який діє на підставі довіреності (а.с.55) - не з'явився, надав до суду письмове клопотання в якому просить суд розглянути справу за відсутності представника позивача на підставі наявних у справі доказів та, у разі неявки відповідача, не заперечує проти розгляду справи у порядку заочного провадження (а.с.53). У судове засідання відповідач повторно не з'явився, про причину неявки суд не повідомив, заяв або клопотань про відкладання слухання справи до суду не надав, на адресу суду повернулися поштові конверти з відміткою пошти (а.с.45,48,52), які надсилалися судом на адресу проживання відповідача зазначену представником позивача в позовній заяві, яка збігається з місцем реєстрації відповідача зазначеним в повідомленні Сектору реєстрації Енергодарської міської ради в Запорізькій області (а.с.42). Відповідно до ч.1 ст.77 ЦПК України, у разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місця знаходження, повістка надсилається на останню відому суду адресу і вважається доставленою, навіть якщо особа за цією адресою більше не проживає і не знаходиться. Відповідно до ст.ст.74-75 ЦПК України - відповідач повідомлений про час та місце слухання справи за адресою його місця проживання чи місця перебування, зареєстрованого у встановленому законом порядку. Враховуючи, що відповідач повідомлений про час та місце розгляду справи, заяв або клопотань про перенесення розгляду справи до суду від відповідача не надійшло, суд, відповідно до вимог ст.ст.169, 224-226 ЦПК України, за письмовою згодою представника позивача, ухвалив розглянути справу у відсутності відповідача в порядку заочного провадження на підставі наявних у справі доказів, оскільки неявка відповідача не перешкоджає постановленню заочного рішення. Крім того, згідно ч.2 ст.197 ЦПК України, у зв'язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Згідно ч.3 ст. 10, ч.1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги обґрунтовані, підтверджуються наданими наступними матеріалами: Анкетою-заявою відповідача (а.с.6), витягом з Умов та правил надання банківських послуг (а.с.9-32), розрахунком заборгованості станом на 19.10.2016 рік за договором №б/н від 27.01.2014 року укладеного між ПриватБанком та відповідачем (а.с.4-5), довідкою про строк дії карткового рахунку (а.с.54) та підлягають задоволенню з наступних підстав: Відповідно до норм п.2 статті 345 ЦК України, кредитні відносини здійснюються на підставі кредитного договору, що укладається між кредитором і позичальником у письмовій формі. У кредитному договорі передбачаються мета, сума і строк кредиту, умови і порядок його видачі та погашення, види забезпечення зобов'язань позичальника, відсоткові ставки, порядок плати за кредит, обов'язки, права і відповідальність сторін щодо видачі та погашення кредиту. У зв'язку із несвоєчасним виконанням відповідачем умов кредитного договору виникла заборгованість. Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно із ч.1 ст.1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Відповідно до ст.526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частин 1 та 2 ст.527 ЦК України, боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст.536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Відповідно до ст.634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до ст.629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно ст.610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ст.611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідач своїх зобов'язань вчасно не виконував, внаслідок чого у відповідача станом на 19.10.2016 рік за кредитним договором, виникла заборгованість у розмірі 14843 грн. 92 коп. У добровільному порядку відповідачем заборгованість за кредитним договором сплачена не була до теперішнього часу, отже дана сума заборгованості підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Крім того, при визначенні початку прострочення заборгованості необхідно враховувати вимоги глави 18 ЦК України, яка визначає порядок визначення термінів. У відповідності з цією главою строк виконання зобов'язання закінчується останнім днем визначеного терміну. Згідно статті 253 ЦК України, визначення терміну починається з наступного дня після відповідної календарної дати чи наступної події, з якою пов'язано його початок. При цьому, якщо останній день терміну співпадає з неробочим днем, який встановлений згідно законодавству, то строк виконання зобов'язання закінчується в ближчий робочий день після неробочого. Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Позовна давність - це термін, протягом якого сторона може звернутися до суду для захисту своїх порушених прав. Зокрема, ч.2 ст.258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Пункт 6 статті 232 ГК України встановлює, що період нарахування пені закінчується через шість місяців з дня, коли зобов'язання повинно було бути виконано, якщо інше не встановлено договором чи законом. Крім цього необхідно прийняти до уваги, позовну давність, яка приймається до вимоги щодо сплати пені. Статтею 549 ЦК України визначено, що пеня - це штрафна санкція за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань, які нараховуються в процентному відношенні від суми заборгованості за кожен день прострочки. Згідно роз'яснення Вищого арбітражного суду України від 16.04.1993 року №01-6/438, а також листу Державного комітету України з питань регуляторної політики та підприємництва від 04.12.2002 року №2-221/6439 термін позовної давності до пені необхідно вираховувати відносно кожного дня окремо. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 ст.261 ЦК України). З урахуванням особливостей конкретних правовідносин початок перебігу позовної давності пов'язаний з певними юридичними фактами та їх оцінкою управомоченою особою. Так, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч.5 ст.261 ЦК України). Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст.ст.252,255 ЦК України. При цьому, початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України). За змістом цієї норми, початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Згідно ч.1 ст.598 ЦК України, зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Згідно з умовами кредитного договору укладеного між сторонами, відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, яким встановлено як щомісячні платежі так і кінцевий строк повного погашення кредиту - термін дії картки, тобто перебіг трирічного строку позовної давності, відповідно до ст.257 ЦК України, стосовно щомісячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту у повному обсязі, відповідно до ст.261 ЦК України - після закінчення кінцевого строку повного погашення кредиту. Судом встановлено, що у відповідача перед позивачем виникли зобов'язання 27.01.2014 року, строк дії картки становить до 07/17 (а.с.54), тобто станом на дату на яку Банк просить стягнути суму наявної заборгованості - 19.10.2016 рік та на дату звернення позивача до суду - 26.10.2016 рік строк дії картки не є більшим за шестимісячний термін в який можливо застосування строк позовної давності передбачений законодавством щодо нарахування пені, а тим більш, стосовно до інших видів санкцій за порушення зобов'язань передбачених договором. Відповідач не надано суду доказів того, що ним заборгованість була сплачена. Отже, позивачем доведено наявність зазначеної у позовних вимогах заборгованості відповідача перед позивачем, а відповідачем не спростовано наявність саме такої заборгованості відповідача перед позивачем. Кім того, згідно з платіжним дорученням від 20.10.2016 р., позивачем було проведено оплату судового збору за звернення до суду у розмірі 1378 грн. 00 коп. (а.с.1). Згідно ч.1 ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Враховуючи, що суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог щодо їх основної частини - щодо стягнення суми кредитної заборгованості, стягненню з відповідача на користь позивача підлягають також й витрати понесені Банком за звернення до суду у вигляді судового збору в розмірі 1378 грн. 00 коп. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved