Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-15 00:00:00

Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Арсенал страхування» (далі - ПрАТ «СК «Арсенал Страхування») звернулося до суду з позовною заявою до відповідача про стягнення заборгованості. Свої вимоги позивач мотивує тим, що 11.04.2018 року між страховою компанією та [PERSON] було укладено договір страхування наземного транспорту № 808/18-Тз/К/06, згідно якого страхова компанія взяла на себе зобов`язання компенсувати [PERSON] будь-яке пошкодження або знищення автомобіля «Mazda CX-3», д.н.з. [NUMBER] , його окремих складових частин чи додаткового обладнання внаслідок ДТП. 16.05.2018 року на пр-ті Ватутіна, 2 в м.Києві сталась ДТП за участю автомобіля «Mazda CX-3», д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , та автомобіля «KIA Rio», д.н.з. [NUMBER] , під керуванням відповідача. Дана ДТП сталась в результаті порушення ПДР України відповідачем, що підтверджується постановою Дніпровського районного суду м.Києва від 04.06.2018 року по справі № 755/7997/18. Як зазначає позивач, внаслідок ДТП застрахованому автомобілю були спричинені механічні пошкодження, а його власнику завдано матеріальний збиток. Згідно звіту про визначення вартості відновлювального ремонту № 15168/1 від 03.08.2018 року ТОВ «ЕАК «Довіра», вартість відновлювального ремонту склала 110 337,01 грн. Проте, згідно із рахунками № СКмС-0007552 від 23.05.2018 року, № СКмС-0009062 від 21.06.2018 року, № СКмС-0009937 від 11.07.2018 року ТОВ «ВіДі-Скай», вартість відновлювального ремонту склала 104 480,80 грн. В зв`язку з наведеним і відповідно до умов договору страхування, страхових актів № 006.00675318-1, № 006.00675318-2, № 006.00675318-3 страхова компанія сплатила страхове відшкодування на підставі вказаних рахунків на загальну суму 104 480,80 грн. Посилаючись на викладені обставини, а також на те, що на момент ДТП цивільно-правова відповідальність відповідача не була застрахована, з урахуванням положень ст.ст.993, 1166, 1191 ЦК України та ст.27 ЗУ «Про страхування», позивач просить задовольнити його вимоги та стягнути з відповідача 104 480,80 грн. як відшкодування витрат, а також витрати по сплаті судового збору в розмірі 2270,00 грн. Ухвалою судді Деснянського районного суду м.Києва від 09.04.2021 року по вищевказаній справі відкрито провадження, призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 06.08.2021 року до суду надійшов відзив представника відповідача [PERSON] на позовну заяву. У даному відзиві представник відповідача заперечує проти позовних вимог, вказуючи на те, що перед проведенням відновлювального ремонту на СТО проводиться дефектовка та оцінка пошкоджень, як явних, так і прихованих. Ремонт пошкодженого автомобіля було завершено 23.05.2018 року, про що свідчить рахунок ТОВ «ВіДі-Скай» від 23.05.2018 року та його оплата позивачем 08.06.2018 року. У червні 2018 року на адресу відповідача надійшла претензія позивача на суму 89 241,36 грн., що дорівнює вартості відновлювального ремонту відповідно до вказаного рахунку. Відповідно до протоколу огляду та рахунку можна дійти висновку, що ремонт здійснювався з глибоким розбиранням лівої передньої частини та істотним втручанням в конструкцію автомобіля, тобто всі приховані недоліки могли і мали бути виявлені під час цього ремонту. Натомість, позивачем до позову додано додаткові страхові акти, рахунки та протоколи огляду, складені вже після завершення ремонту та направлення претензії відповідачу. На думку представника відповідача, характер пошкоджень, зазначений у додаткових страхових актах, не дозволяє дійти однозначного висновку про те, що вони виникли саме внаслідок даної ДТП. Крім того, між складанням первинного та додаткових протоколів огляду автомобіль пересувався та міг отримати ушкодження саме в процесі пересування, що випливає з самих актів, в яких зазначено різний пробіг автомобіля (протокол від 18.05.2018 року - пробіг 2408 км, протокол від 22.06.2018 року - пробіг 2416 км, протокол від 19.07.2018 року - пробіг 3212 км). Представник відповідача зауважив на те, що ходові випробування автомобіля мали бути проведені під час первинного огляду, і у разі існування на той момент таких пошкоджень, як пошкодження амортизатора та підшипника ступиці, вони були б виявлені. Крім того, у звіті про оцінку від 03.08.2018 року не міститься висновків про причинно-наслідковий зв`язок між наявними пошкодженнями (особливо у додаткових протоколах) та ДТП. Додаткові огляди проводились вже після здійснення ремонту. В той же час, ані протоколи огляду, ані звіт не містять висновків, чим могли виявлені ушкодження існувати до настання ДТП чи виникнути в ході експлуатації після проведення ремонту. Заперечуючи проти позову, представник відповідача вказав на те, що цивільно-правова відповідальність відповідача на момент ДТП не була застрахована, а тому шкода, завдана внаслідок даної ДТП, відповідно до ст.ст.39, 41 (п.41.1) ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», має відшкодовуватись МТСБУ з фонду захисту потерпілих. Крім того, представник позивача заперечує проти заявленого розміру судових витрат, вважаючи, що розмір витрат на проведення експертизи нічим не підтверджений і не обґрунтований, а розмір витрат на правову допомогу не є співмірним складності справи та є завищеним. Посилаючись на викладені обставини, представник відповідача просив відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі. 18.08.2021 року до суду надійшла відповідь представника позивача [PERSON] на відзив представника відповідача. У даній відповіді представник позивача зауважує на те, що 23.05.2018 року СТО ТОВ «ВіДі-Скай» було складено рахунок за відновлювальний ремонт автомобіля потерпілої особи, який було сплачено позивачем 08.06.2018 року. СТО не розпочинає відновлювальний ремонт до моменту отримання коштів на свій розрахунковий рахунок, а тому дата 23.05.2018 року є датою виставлення рахунку для страхової компанії та його оплати. Відтак, твердження сторони відповідача про те, що 23.05.2018 року ремонт вже був завершений, є домислами відповідача, які нічим не підтверджуються. Крім того, позивачем було замовлено проведення незалежної експертної оцінки відновлювального ремонту та згідно звіту № 15168/1 від 03.08.2018 року ТОВ «ЕАК «Довіра» (із додатковими оглядами) вартість відновлювального ремонту склала 110 337,01 грн. Акти огляду від 18.05.2018 року, 22.06.2018 року, 19.07.2018 року складені фахівцем з відповідною кваліфікацією, експертом оцінювачем та є невід`ємними частинами вказаного звіту. Оскільки відповідач не є фахівцем у сфері оцінки майна, не має спеціальних знань, то висновки про характер виникнення пошкоджень на транспортному засобі є необґрунтованими та не можуть бути взяті до уваги. Представник позивача зауважила, що під час проведення відновлювального ремонту автомобіля на СТО були виявлені приховані пошкодження, в зв`язку з чим було здійснено доплату страхового відшкодування і загальний його розмір становить 104 480,80 грн. Заперечуючи проти відзиву, представник позивача вказала на те, що відповідно до п.п.41.1, 41.3, 43.1.2 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» за наявності договору добровільного страхування страхувальник (потерпілий) може отримати стразове відшкодування від свого страховика за договором добровільного страхування. При цьому МТСБУ відшкодовує потерпілому частину шкоди, яка не компенсована за договором добровільного страхування, у разі, якщо винуватець ДТП (власник транспортного засобу) не застрахував свою цивільно-правову відповідальність. В даному випадку автомобіль потерпілої особи застраховано в добровільному порядку, що є іншим видом страхування, та надано можливість потерпілому отримати страхове відшкодування на відновлення пошкодженого автомобіля від позивача. Потерпілий на власний розсуд обрав спосіб здійснення свого право шляхом звернення вимоги до страховика, від якого отримав страхове відшкодування на відновлення пошкодженого автомобіля. Положення п.36.4 ст.36 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» містять обмеження щодо регламентних виплат, передбачених пп. «а» п.41.1 ст.41 цього ЗУ та виключають можливість компенсації МТСБУ витрат страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором добровільного страхування за шкоду, заподіяну з вини осіб, які на дату ДТП не застрахували свою цивільно-правову відповідальність. Відтак, позивач не набув права звернення до МТСБУ з вимогами про стягнення цих коштів, оскільки в цьому разі в останніх не виникає обов`язку здійснювати відповідне відшкодування (регламентні виплати) страховикам. З урахуванням наведеного, представник позивача вважає, що позивач має право зворотної вимоги відшкодувати заподіяну шкоду безпосередньо до відповідача, а тому просить задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. В судове засіданні представник позивача ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» не з`явився, про дату та час судового засідання був повідомлений своєчасно та належним чином, надавши суду заяву, в якій просить розглядати справу в його відсутність та задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Враховуючи обставини справи, суд вважає можливим розглянути справу у відсутність представника позивача на підставі наявних доказів. Представник відповідача Андрєєв А.Г. в судовому засіданні проти позову заперечував та просив відмовити в його задоволенні, посилаючись на необґрунтованість та безпідставність позовних вимог. Заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши наявні в справі матеріали, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Як встановлено судом і вбачається з матеріалів справи, 11.04.2018 року між страховою компанією та [PERSON] було укладено договір добровільного страхування наземного транспорту № 808/18-Тз/К/06, предметом якого є майнові інтереси страхувальника, що не суперечать закону, пов`язані з володінням, користуванням і розпорядженням автомобілем «Mazda CX-3», д.н.з. [NUMBER] , згідно якого позивач взяв на себе зобов`язання компенсувати будь-яке пошкодження або знищення застрахованого транспортного засобу. 16.05.2018 року о 20.40 год. по пр-ту Соборності, 2-Т (паркінг «Скай Мол») в м.Києві відповідач [PERSON] , керуючи автомобілем «KIA Rio», д.н.з. [NUMBER] , не виконала вимогу дорожнього знаку 2.1/33 розділ ПДР та здійснила зіткнення з автомобілем «Mazda», д.н.з. [NUMBER] , який рухався по головній дорозі, що призвело до пошкодження автомобілів, заподіяння матеріальних збитків і порушення п.16.11 ПДР України. Постановою Дніпровського районного суду м.Києва від 04.06.2018 року відповідача було визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340 грн. Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України, постанова суду у справі про адміністративне правопорушення яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалено постанову суду лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчиненні вони цією особою. На момент ДТП цивільно-правова відповідальність відповідача, як водія автомобіля «KIA Rio», д.н.з. [NUMBER] , не була застрахована згідно поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів 16.05.2018 року власник застрахованого автомобіля звернулась до позивача з заявою про настання події, що має ознаки страхового випадку за договором добровільного страхування транспортного засобу. Згідно звіту про визначення вартості відновлювального ремонту № 15168/1 від 03.08.2018 року ТОВ «ЕАК «Довіра», вартість відновлювального ремонту склала 110 337,01 грн. В той же час, згідно із рахунками № СКмС-0007552 від 23.05.2018 року, № СКмС-0009062 від 21.06.2018 року, № СКмС-0009937 від 11.07.2018 року ТОВ «ВіДі-Скай», вартість відновлювального ремонту склала 104 480,80 грн. На підставі вказаних рахунків відповідно до умов договору страхування відповідно до страхових актів № 006.00675318-1, № 006.00675318-2, № 006.00675318-3 позивач сплатив потерпілій особі страхове відшкодування на підставі вказаних рахунків на загальну суму 104 480,80 грн. (платіжні доручення № 998699 від 08.06.2018 року на суму 89 241,36 грн., № 9721042 від 25.06.2018 року на суму 8296,15 грн., № 9723381 від 16.07.2021 року на суму 6943,29 грн.). Відповідно до ч. 1 ст. 25 Закону України «Про страхування», здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком. Аналогічні положення містяться в частині першій ст. 990 ЦК України. Відповідно до ст. 993 ЦК України, до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Така ж позиція викладена у ст. 27 Закону України «Про страхування». За правилами ст. 1191 ЦК України, особа яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.7 ст. 81 ЦПК України, суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Виходячи з положень вищезазначених процесуальних норм, під час розгляду справ у порядку цивільного судочинства обов?язок доказування покладається як на позивача, так і на відповідача. Оскільки ДТП, в якій було пошкоджено автомобіль потерпілої особи, сталась з вини відповідача, яка на момент завдання шкоди не мала чинного полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, то саме вона зобов`язана відшкодувати заподіяні збитки, що сталися в результаті дорожньо-транспортної пригоди, в повному обсязі. Докази того, що в даній ДТП винен також і водій автомобіля «Мазда» відсутні, а тому і відсутні підстави для зменшення розміру страхового відшкодування. Що стосується заперечень представника відповідача проти позовних вимог, то суд відхиляє їх, оскільки твердження представника відповідача в частині безпідставності проведення додаткових оглядів та донарахувань в зв`язку з цим страховим відшкодуванням, а також відсутності причинно-наслідкового зв`язку між ДТП та наявними пошкодженнями автомобіля потерпілої особи, не доведені належними та допустимими доказами, а також не спростовано надані позивачем докази щодо фактичних витрат, понесених на відновлювальний ремонт автомобіля потерпілої. З клопотанням про призначення авто товарознавчої експертизи, тощо, представник відповідача у встановленому порядку до суду не звертався. Що ж стосується тверджень представника відповідача про те, що заподіяну шкоду має відшкодувати МТСБУ, оскільки цивільно-правова відповідальність відповідача на момент ДТП не була застрахована, то суд їх також не приймає до уваги, виходячи з наступного. Так, відповідно до п. 41.1 ст. 41 Закону, МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі. В силу положень п.43.1 ст.41 Закону, МТСБУ не відшкодовує шкоду потерпілим, якщо вони можуть задовольнити вимоги на підставі договорів інших видів страхування. В таких випадках МТСБУ відшкодовується частина шкоди, яка не компенсована за договорами інших видів страхування. Тобто, за наявності договору добровільного страхування страхувальник (потерпілий) може отримати страхове відшкодування від свого страховика за договором добровільного страхування. При цьому МТСБУ, за наявності передбачених Законом підстав, відшкодовує потерпілому частину шкоди, яка не компенсована за договором добровільного страхування. З матеріалів справи вбачається, що автомобіль потерпілої був застрахований на підставі договору добровільного страхування наземного транспортного засобу, що є іншим видом страхування, який також надає можливість потерпілому [PERSON] , як страхувальнику, отримати страхове відшкодування на відновлення пошкодженого автомобіля від позивача. При цьому, заподіяння потерпілій шкоди внаслідок винних дій відповідача під час ДТП породило деліктне зобов`язання, у якому право потерпілого вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондує відповідний обов`язок особи, яка завдала шкоди, відшкодувати заподіяну шкоду. Водночас, така ДТП є підставою для виникнення зобов`язання згідно з договором добровільного страхування, в якому потерпілий має право вимоги до страховика - позивача. Вказані зобов`язання не виключали одне одного. Потерпілій належало право вимоги в обох видах зобов`язань - деліктному та договірному. Вона на власний розсуд обрала спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги до страховика (ПрАТ «СК «Арсенал Страхування»), від якого отримала страхове відшкодування на відновлення пошкодженого автомобіля. За змістом ст. 993 Цивільного кодексу України, статті 27 Закону України «Про страхування», до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Вищенаведені правові норми вказують на те, що страховик потерпілого - позивач, що виплатив страхове відшкодування за договором добровільного страхування, не набуває права звернення до МТСБУ, оскільки у такій ситуації у МТСБУ не виникає обов`язку здійснювати відповідне відшкодування (регламентні виплати) страховику. Інші доводи представника відповідача на висновки суду не впливають і підстав для відмови в задоволенні позову повністю або частково не дають. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Відтак, дослідивши та оцінивши наявні в матеріалах справи докази, повно, всебічно та об`єктивно з`ясувавши обставини справи, суд приходить до переконання про обґрунтованість позовних вимог та необхідність їх задоволення, а тому стягує з відповідача витрати позивача по сплаті страхового відшкодування. Суд вирішує питання про розподіл судових витрат відповідно до вимог ч.1 ст. 141 ЦПК України, тобто, з відповідача підлягають стягненню на користь позивача витрати по сплаті судового збору в розмірі 2270,00 грн.

Outcome: approved