Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-29 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача на користь АТ «Державний ощадний банк України» в особі філії - Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк» заборгованість за договором № 1035554 про відкриття та обслуговування рахунку та випуск платіжної картки у розмірі 12946,97 грн. та судові витрати по справі. Свої вимоги мотивує тим, що 06.07.2015 року між ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії - Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк» та відповідачем був укладений договір № 1035554 про відкриття та обслуговування рахунку та випуск та надання платіжної картки, згідно п. 1.1. якого банк відкрив відповідачу рахунок за тарифним пакетом «Зарплатний». Відповідно до п.п. 1.1.1, 1.1.2 договору, поточний рахунок № [NUMBER] у гривні України, банк надав платіжну картку типу Mastercard Debit Standard та ПІН-конверт до неї. 24.07.2015 року між ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії - Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк» та відповідачем був укладений додатковий договір № 1 до договору № 1035554 згідно п.1.1.4 якого банк встановлює клієнту Кредит у сумі 2000 грн. Строк дії кредиту встановлюється на відповідний період дії Платіжної картки. Процентна ставка за кредитом є фіксованою, сплачується щомісяця і складає 28 % процентів річних за користування кредитними коштами протягом Грейс-періоду процентна ставка за несанкціонованим овердрафтом складає 40 % річних. Проте, відповідач належним чином не виконувала свої зобов`язання за кредитним договором та станом на 19.12.2018 року виникла заборгованість у розмірі 12946,17 грн., з яких: сума простроченої заборгованості по кредиту - 7 951,27 грн, сума прострочених процентів за користування кредитом - 3665,02 грн., сума заборгованості за РКО - 10,00 грн., пеня - 751,90 грн., сума втрат від інфляції на суму простроченого кредиту - 135,17 грн., сума втрат від інфляції на суму нарахованих та несплачених процентів - 280,37 грн., розмір 3% річних на суму простроченого кредиту - 50,32 грн., розмір 3% річних на суму нарахованих та несплачених процентів - 102,92 грн. Оскільки відповідач у встановлений договором термін повернення наданого кредиту та сплати відсотків не виконала, представник позивача змушений звернуться до суду з вказаним позовом. Прохальна частина позову містить клопотання представника позивача про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Ухвалою суду було відкрито спрощене позовне провадження та викликано учасників справи, відповідачу надавалось право надати відзив до суду (а.с. 55). Представник позивача у судове засідання не з`явився, однак надав суду заяву про розгляд справи без участі представника позивача, на позовних вимогах наполягає, не заперечує про заочного розгляду справи (а.с. 58-62, 66). Відповідач [PERSON] в установлений ч. 7 ст. 178 ЦПК України строки не подала до суду відзив на позовну заяву, будучи повідомленою про наявність ухвали про відкриття провадження та необхідністю подання відзиву, шляхом надсилання ухвали та копії позовної заяви на зареєстроване місце проживання (а.с. 64), у наступне судове засідання не з`явилась про причини неявки не повідомила, а тому суд вирішує справу за наявними матеріалами, що передбачено ч. 8 ст. 178 ЦПК України. Згідно ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У зв`язку з тим, що відповідач повідомлена належним чином про час та місце слухання справи, відповідач не з`являлась в судове засідання без повідомлення причин, відповідач не подала відзив та враховуючи згоду позивача на заочний розгляд справи, суд вважає за необхідне ухвалити рішення про заочний розгляд справи. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Вивчивши матеріали справи, оцінивши надані докази, суд прийшов до наступних висновків. Судом встановлено 06.07.2015 року між ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії - Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк» та відповідачем був укладений договір № 1035554 про відкриття та обслуговування рахунку та випуск та надання платіжної картки, згідно п. 1.1. якого банк відкрив відповідачу рахунок за тарифним пакетом «Зарплатний». Відповідно до п.п. 1.1.1, 1.1.2 договору, поточний рахунок № [NUMBER] у гривні України, банк надав платіжну картку типу Mastercard Debit Standard та ПІН-конверт до неї. 24.07.2015 року між ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії - Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк» та відповідачем був укладений додатковий договір № 1 до договору № 1035554 та відповідно п.1.1.4 якого банк встановлює клієнту Кредит у сумі 2000 грн. Строк дії кредиту встановлюється на відповідний період дії Платіжної картки. Процентна ставка за кредитом є фіксованою, сплачується щомісяця і складає 28 % процентів річних за користування кредитними коштами протягом Грейс-періоду процентна ставка за несанкціонованим овердрафтом складає 40 % річних. Проте, відповідач належним чином не виконувала свої зобов`язання за кредитним договором та станом на 19.12.2018 року виникла заборгованість у розмірі 12946,17 грн. (а.с. 12-25). Частиною 1 ст. 1055 ЦК України, встановлено, що кредитний договір укладається у письмовій формі. Частинами 1, 2 ст. 207 ЦК України встановлено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписаний нею кредитний договір, разом з додатковим договором № 1 та правилами і тарифами за користування платіжною карткою складає між нею та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом в додатковому договорі № 1 та підписом в договорі № 1035554 (а.с. 12-13, 16-18). Згідно ст. 633 ЦК України - публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. При укладенні договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України, згідно якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору, а ч. 2 вказаної статті передбачено, що договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Згідно положень ч. 2 ст. 639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. У встановлений договором термін відповідач свої зобов`язання не виконала - не погасила кредит, що призвело до виникнення перед установою банку заборгованості. З розрахунку заборгованості, складеного позивачем, вбачається, що станом на 30.04.2019 року у відповідача виникла заборгованість у розмірі 12946,17 грн., з яких: сума простроченої заборгованості по кредиту - 7 951,27 грн, сума прострочених процентів за користування кредитом - 3665,02 грн., сума заборгованості за РКО - 10,00 грн., пеня - 751,90 грн., сума втрат від інфляції на суму простроченого кредиту - 135,17 грн., сума втрат від інфляції на суму нарахованих та несплачених процентів - 280,37 грн., розмір 3% річних на суму простроченого кредиту - 50,32 грн., розмір 3% річних на суму нарахованих та несплачених процентів - 102,92 грн. (а.с. 7-11). Відповідно до п.п. 1.1.6 додаткового договору № 1 до договору № 1035554 від 24.07.2015 року вбачається, що кредит стає доступним (надається) Клієнтові з дати першого зарахування заробітної плати. В матеріалах справи відсутні докази щодо моменту зарахування відповідачу заробітної плати, а отже суд не має можливості встановити момент коли відповідачу стали доступні кредитні кошти та чи взагалі вона їх отримувала. За таких обставин та без наданих підтверджень щодо надання відповідачу кредитних коштів за додатковим договором № 1 до договору № 1035554, суд вважає не доведеним факт надання відповідачу кредитних коштів у користування. Таким чином, банк не поставив суд до відома про дату початку фактичного отримання кредиту відповідачем, для розгляду справи ця обставина має суттєве значення. У даному випадку відповідач є споживачем банківських послуг. Згідно з пунктом 22 ч. 1 ст. 1 ЗУ Про захист прав споживачів - споживач є фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. У пункті 19 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів», прийняті 09 квітня 1985 року №39/248 на 106-му пленарному засіданні Генеральної Асамблеї ООН зазначено, що споживачі повинні бути захищені від таких контрактних зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав в контрактах і незаконні умови кредитування продавцями. Основними засадами (принципами) цивільного судочинства є зокрема - верховенство права. Згідно ст. 42 Конституції України - Держава захищає права споживачів, здійснює контроль за якістю і безпечністю продукції та усіх видів послуг і робіт. При цьому, згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Відповідно до ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у свої сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмету доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Наявність або відсутність обставин та фактів встановлюється на підставі доказів сторін, якими відповідно до ч. 2 ст. 76 ЦПК України є письмові, речові і електронні докази, висновки експертів, показаннями свідків. Положеннями ст. 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). З наданих позивачем доказів, суд не може дійти висновку про правильність і достовірність розрахунку заборгованості відповідача перед Банком. Окрім того, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч. 1 ст. 12 ЦПК), обов`язок доказування покладається на сторін (ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК) і збирання доказів у цивільних справах за загальним правилом не є обов`язком суду (ч. 2 ст. 12 ЦПК). Так, відповідно до ч. 3, ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно ч. 1, ч. 7 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Суд, не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. За таких обставин суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача задоволенню не підлягають.

Outcome: dismissed