Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-23 00:00:00

Прокурор міста Луцька в інтересах держави та територіальної громади міста Луцька в особі Луцької міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача - [PERSON], звернулися в суд з позовом до [PERSON] про витребування майна у добросовісного набувача. Свій позов мотивує тим, що рішенням Господарського суду Волинської області від 23.04.2008 року, яке набрало законної сили визнано неправомірною приватизацію Волинського обласного підрядного спеціалізованого ремонтно-будівельного тресту в частині включення до акту оцінки вартості цілісного майнового комплексу, затвердженого 25.10.1993 року, будівлі по [ADDRESS] вартістю, на момент приватизації 7515,50 крб., зобов'язано ВАТ «Волиньрембуд» виключити із статуного фонду товариства будівлю вказаного гуртожитку та зменшити розмір статутного фонду на суму його вартості, а також визнано будівлю гуртожитку по [ADDRESS] об'єктом комунальної власності. Крім того, рішенням Луцького міськрайонного суду від 24.12.2010 року встановлено юридичний факт, що [PERSON] є добросовісним набувачем квартири [ADDRESS], визнано за [PERSON] право власності на квартиру [ADDRESS], у якої спірне майно не може бути витребувано. Вказує, що з вищевказаних рішень власником будівлі гуртожитку по [ADDRESS] є Луцька міська рада. Враховуючи це, ВАТ «Волиньрембуд», [PERSON], ЗАТ «Лізинг нерухомість» є особами, які не мали права відчужувати це майно. Зокрема, в 2002 році вони не мали права продавати [PERSON] секцію [ADDRESS]. Вважає, що Луцька міська рада, як власник спірної секції в гуртожитку, має право витребувати її у добросовісного набувача [PERSON], у зв'язку з тим, що вказане нерухоме майно вибуло з володіння територіальної громади міста Луцька без її волі. Старший прокурор прокуратури міста Луцька Климюк Н.В. та представник позивача Луцької міської ради - Лабінська Л.О. в судовому засіданні підтримали позов з підстав, зазначених у ньому, просили позов задовольнити. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позов не визнала, просила в задоволенні позову відмовити і суду пояснила, що [PERSON] є добросовісним набувачем спірного житла і підстав, передбачених ч.1 ст.388 ЦК України, для задоволення позовних вимог не має. Крім того, позивач пропустив строк позовної давності. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - [PERSON] в судовому засіданні не заперечувала проти задоволення позову. Заслухавши пояснення представників сторін, третьої особи, дослідивши письмові докази, суд прийшов до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] є власником спірного жилого приміщення [ADDRESS], що підтверджується договором про реалізацію арештованого майна на прилюдних торгах від 21.05.2002 року (а.с. 21), актом про проведення прилюдних торгів від 17.06.2002 року (а.с. 22), свідоцтвом про право власності від 05.07.2002 року (а.с. 23). Відповідно до ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. Згідно ст. 330 ЦК України, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього. Частиною 2 ст. 388 ЦК України передбачено, що майно не може бути витребувано від добросовісного набувача, якщо воно було продане у порядку, установленому для виконання судових рішень. З договору про реалізацію арештованого майна на прилюдних торгах від 21.05.2002 року та акту проведення прилюдних торгів від 17.06.2002 року вбачається, що спірне житло було продане [PERSON] у порядку, установленому для примусового виконання судового рішення - наказу Господарського суду Волинської області від 16.06.1999 року, а саме на погашення заборгованості ТзОВ «Лізінг-Нерухомість» перед третьою особою - ДАЕК «Волиньобленерго». При цьому, ТзОВ (ЗАТ) «Лізінг- Нерухомість» не було продавцем спірного майна, не було стороною договору відчуження, оскільки спірне житло було реалізовано примусово. Рішенням Луцького міськрайонного суду у цивільній справі №2-253/2005 від 31.03.2005 року в позові до відділу державної виконавчої служби Луцького міського управління юстиції, [PERSON], ЗАТ «ЛН», спеціалізованого державного підприємства «Укрспец»юст» в особі Волинської обласної філії про визнання прилюдних торгів недійсними, відмовлено. Ухвалою апеляційного суду Волинської області від 18.12.2007 року вказане рішення, залишено в силі. Відповідно до даного рішення прилюдні торги по реалізації нерухомого майна від 17.06.2002 року визнано дійсними. Дану обставину визнали та не заперечували старший прокурор прокуратури міста Луцька та представник Луцької міської ради. Виходячи з аналізу правової природи процедури реалізації майна на прилюдних торгах, яка полягає в продажу майна, тобто в забезпеченні переходу права власності на майно боржника, на яке звернено стягнення, до покупця - учасника прилюдних торгів, та ураховуючи особливості, передбачені законодавством щодо проведення прилюдних торгів, складання за результатами їх проведення акта про проведення прилюдних торгів є оформленням договірних відносин купівлі-продажу майна на прилюдних торгах, а отже, є правочином (постанова Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 13 лютого 2013 р. у справі № 6-174цс12). Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що [PERSON] є добросовісним набувачем майна, яке було продане їй з прилюдних торгів у порядку, встановленому для виконання судового рішення. Крім того, при вирішенні спорів про витребування майна з чужого володіння відповідно до статей 387, 388 ЦК необхідно встановити, чи вибуло спірне майно з володіння власника або особи, якій він передав його у володіння, за наявності на це згоди законного розпорядника зазначеного майна. Будівля по [ADDRESS] має статус гуртожитку і є об'єктом комунальної власності місті Луцька. Дана обставина підтверджується рішенням Господарського суду Волинської області від 23.04.2008 року (а.с. 6-9), постановою Львівського апеляційного господарського суду від 23.04.2009 року в справі за позовом першого заступника прокурора Волинської області в інтересах держави в особі Луцької міської ради до ВАТ «Волиньрембуд», Волинської обласної ради та Волинської обласної державної адміністрації про визнання недійсним акту оцінки вартості цілісного майнового комплексу та зобов'язання зменшити розмір статутного фонду товариства (а.с. 10-12), ухвалою Вищого господарського суду від 07.10.2010 року в цій же справі (а.с. 13-15). Вищезазначеними рішеннями судів встановлено, що ВАТ «Волиньрембуд» було створено шляхом корпоратизації Волинського обласного підрядного спеціалізованого ремонтно-будівельного тресту згідно наказу Комітету інвестицій, будівництва, архітектури і містобудування №26 від 06.12.1993 року. Згідно довідки регіонального відділення ФДМУ по Волинській області №4 від 30.05.1996 року до складу приватизованого в процесі корпоратизації майна АТ «Волиньрембуд» увійшов гуртожиток на 216 місць за адресою: [ADDRESS]. Представник Регіонального відділення Фонду Держмайна України по Волинській області у наданому суду поясненні зазначав, що спірний гуртожиток як об'єкт державного фонду, помилково був включений в процесі корпоратизації Волинського обласного ремонтно-будівельного тресту до статутного фонду ВАТ «Волиньрембуд» у зв'язку з відсутністю чітких актів законодавства щодо обов'язкової передачі гуртожитків, інших об'єктів державного житлового фонду, що належали державним підприємства, у комунальну власність.

Outcome: dismissed