Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-13 00:00:00

Представник позивачів [PERSON], [PERSON] [PERSON] звернувся в суд з позовом до відповідача [PERSON] про визнання недійсним свідоцтва про частку в спільному майні подружжя, свідоцтва про право на спадщину, визнання права власності на спадкове майно. Вимоги позову мотивовані тим, що 28 серпня 2016 року помер [PERSON], [INFO] Спадкоємцями після його смерті є: його дружина [PERSON], син [PERSON] та дочка [PERSON], які подали до нотаріальної контори заяви при прийняття спадщини. Постановою нотаріуса Першої Луцької державної нотаріальної контори, в.о. завідувача Другої Луцької державної нотаріальної контори [PERSON] від 18.05.2017 відмовлено [PERSON] та [PERSON] у видачі свідоцтв про право на спадщину за законом на незавершене будівництво критого торгового центру із стоянкою автомобілів з готовністю 24% за адресою: м. Луцьк, Волинської області проспект Молоді 6-Б (реєстраційний номер обєкта нерухомого майна: 497497207101) у звязку з відсутністю правовстановлюючих документів на зазначене нерухоме майно. Разом з тим, 06.04.2017 нотаріусом було видано [PERSON] свідоцтво про право власності на частку в спільному майні подружжя № 4-241, за яким за [PERSON] зареєстровано право власності на 1/2 частки у праві власності на незавершене будівництво критого торгового центру із стоянкою автомобілів з готовністю 24% за адресою: м. Луцьк, Волинської області проспект Молоді 6-Б. Крім того, 06.04.2017 [PERSON] видано свідоцтво про право на спадщину за законом № 4-243, за яким за [PERSON] зареєстровано право власності на 1/6 частки у праві власності на вищевказане майно. Вважають, що вказані свідоцтва слід визнати недійсними, оскільки земельна ділянка для будівництва та обслуговування торгового центру за адресою: Волинська обл., м. Луцьк, проспект Молоді, 6-Б була передана Луцькою міською радою в оренду підприємцю [PERSON], а майно фізичної особи підприємця не є обєктом спільної сумісної власності подружжя. Незавершене будівництво критого торгового центру із стоянкою автомобілів з готовністю 24% за адресою: м. Луцьк, Волинської області проспект Молоді 6-Б, будувалося для подальшого використання в господарській діяльності не за спільні кошти подружжя, а отже критерії визначення правового режиму спільного сумісного майна подружжя відсутні, а тому воно не є обєктом спільної сумісної власності подружжя, Враховуючи наявність трьох спадкоємців за законом першої черги, які прийняли спадщину, та їх рівних долей у спадщині, кожному з них належить по 1/3 частини спадкового майна -- незавершеного будівництва критого торгового центру із стоянкою автомобілів з готовністю 24% за адресою: м. Луцьк, Волинської області проспект Молоді 6-Б. А тому, просили: - визнати недійсними свідоцтво про право власності на частку в спільному майні подружжя №4-241, видане 06.04.2017 [PERSON] державним нотаріусом Першої Луцької державної нотаріальної контори, в.о. завідувача Другої Луцької державної нотаріальної контори [PERSON], та зареєстроване в державному реєстрі 06.04.2017 на 1/2 частки у праві власності на незавершений будівництвом критий торговий центр із стоянкою автомобілів з готовністю 24% за адресою: м. Луцьк, Волинської області проспект Молоді 6-Б (реєстраційний номер обєкта нерухомого майна: 497497207101), та свідоцтво про право власності на спадщину за законом № 4-243, видане 06.04.2017 [PERSON] державним нотаріусом Першої Луцької державної нотаріальної контори, в.о. завідувача Другої Луцької державної нотаріальної контори [PERSON], та зареєстроване в державному реєстрі від 06.04.2017 на 1/6 частки у праві власності на це ж майно; - визнати за [PERSON] та [PERSON] як співзабудовниками, за кожним право власності на 1/3 частки незавершеного будівництвом критого торгового центру із стоянкою автомобілів з готовністю 24% за адресою: м. Луцьк, Волинської області проспект Молоді 6-Б. Ухвалою суду від 20.09.2017 до участі в справі в якості третьої особи на стороні позивачів, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, було залучено Луцьку міську раду. В судовому засіданні представники позивачів [PERSON], [PERSON] вимоги позову підтримали з викладених у позовній заяві підстав. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні вимоги позову не визнав. Вказував на те, що приміщення торгового центру [PERSON] та [PERSON] будували спільно. Є договір про спільну діяльність. Спільність набутого в шлюбі майна не залежить від призначення майна. Право власності [PERSON] виникло на підставі договору про спільну діяльність. Визнав за позивачами право на спадкове майно, але по 1/6 частині майна в цілому. Представник третьої особи Луцької міської ради в судовому засіданні покладався на розсуд суду. Разом з тим, підтвердив, що земельна ділянка за договором оренди надавалася в користування підприємцю [PERSON] Заслухавши доводи сторони позивача, заперечення сторони відповідача, дослідивши письмові докази в справі, суд дійшов висновку, що позов підставний та підлягає до задоволення. Судом встановлено, що [PERSON] з 13.09.1995 був зареєстрований як фізична особа-підприємець, види діяльності: 96.09 Надання інших індивідуальних послуг, н. в. і. у., 52.21 Допоміжне обслуговування наземного транспорту, 68.20 Надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна, що підтверджується Витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань №1002759010 від 03.07.2017 (а.с. 13-14). 03.02.2005 між Луцькою міською радою як орендодавцем та підприємцем [PERSON] як орендарем, на підставі рішення сесії №14/27 від 29.12.2003, було укладено договір оренди землі, відповідно до якого в оренду підприємцю [PERSON] була передана земельна ділянка 0,175 га, що розташована за адресою: Волинська обл., м. Луцьк, проспект Молоді, 6-Б, кадастровий номер земельної ділянки 0710100000:22:051:0037 на строк 10 років для будівництва та обслуговування торгового центру (а.с. 26-28, 83). Договір був поновлений Додатковою угодою від 12.06.2015 на підставі рішення Луцької міської ради від 25.03.2015 №72/52. В Додатковій угоді зазначено, що на земельній ділянці, яка є об'єктом оренди, знаходиться незавершений будівництвом критий торговий центр із стоянкою автомобілів (а.с. 32-34, 85-86). На вказаній земельній ділянці розпочато будівництво критого торгового центру із стоянкою автомобілів, з готовністю станом на день розгляду справи 24%. 16.12.2008 за №2338 підприємцю [PERSON] було видано дозвіл на виконання будівельних робіт з будівництва критого торгового центру із стоянкою автомобілів. [PERSON] помер 28 серпня 2016 року. З матеріалів спадкової справи №89/216, заведеної після смерті [PERSON] вбачається, що з заявами про прийняття спадщини за законом до нотаріуса звернулися його дружина [PERSON], син [PERSON] та дочка [PERSON] 06.04.2017 державним нотаріусом Першої Луцької державної нотаріальної контори, в.о. завідувача Другої Луцької державної нотаріальної контори [PERSON] [PERSON], як пережившій дружині [PERSON], було видане свідоцтво про право власності на 1/2 частку в праві спільної сумісної власності на майно, набуте подружжям за час шлюбу, а саме: на 1/2 частку незавершеного будівництвом критого торгового центру зі стоянкою автомобілів з готовністю 24% за адресою: м. Луцьк Волинської області, пр. Молоді, 6-Б (реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 497497207101), зареєстроване в державному реєстрі за №4-241 (а.с. 106 зворот). В той же день, 06.04.2017 державним нотаріусом Першої Луцької державної нотаріальної контори, в.о. завідувача Другої Луцької державної нотаріальної контори [PERSON] [PERSON] було видане свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/6 частку незавершеного будівництвом критого торгового центру зі стоянкою автомобілів з готовністю 24% за адресою: м. Луцьк Волинської області, пр. Молоді, 6-Б (реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 497497207101), зареєстроване в державному реєстрі за №4-243 (а.с. 106). Постановою державного нотаріуса Першої Луцької державної нотаріальної контори, в.о. завідувача Другої Луцької державної нотаріальної контори [PERSON] відмовлено [PERSON] та [PERSON] у видачі свідоцтв про право на спадщину за законом на незавершене будівництво критого торгового центру зі стоянкою автомобілів з готовністю 24% за адресою: м. Луцьк Волинської області, пр. Молоді, 6-Б у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів на зазначене нерухоме майно (а.с. 12). В матеріалах нотаріальної справи міститься витяг з державного реєстру речових прав на нерухоме майно №29262749 від 10.11.2014 та Інформаційна довідка з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна №84438243 від 06.04.2017 (а.с. 103 зворот-105), з яких вбачається, що за [PERSON] на час смерті було зареєстровано право власності на незавершений будівництвом критий торговий центр зі стоянкою автомобілів готовністю 24% за адресою: м. Луцьк Волинської області, пр. Молоді, 6-Б, реєстрація права здійснена 10.11.2014. Крім того, в матеріалах справи міститься нотаріально посвідчена копія Договору про спільну діяльність від 01.01.2008, укладеного між підприємцем [PERSON] та підприємцем [PERSON], з метою здійснення підприємницької діяльності, одержання прибутку та ефективного використання земельної ділянки за адресою: м. Луцьк Волинської області, пр. Молоді, 6-Б (а.с. 77-79). При чому, фотокопія договору посвідчена приватним нотаріусом Луцького районного нотаріального округу [PERSON] 24.12.2007 за №13692, що підтверджується витягом з журналу реєстрації нотаріальних дій (а.с. 79 зворот, 145-146). Розбіжність в датах укладення та посвідчення фотокопії договору сторона відповідача пояснити не змогла. Вирішуючи питання про правовий режим спірного спадкового майна, суд враховує наступне. Зі змісту нормативних положень глав 7 та 8 СК України, власність у сімї існує у двох правових режимах: спільна сумісна власність подружжя та особиста приватна власність кожного з подружжя, залежно від якого регулюється питання розпорядження таким майном. Підстави набуття права спільної сумісної власності подружжя (тобто перелік юридичних фактів, які складають підстави виникнення права спільної сумісної власності на майно подружжя) визначені в ст. 60 СК України. За змістом цієї норми майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловіку на праві спільної сумісної власності. Таким чином, належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але і спільністю участі подружжя коштами або працею в набутті майна. Порядок здійснення подружжям права спільної сумісної власності та право подружжя на розпорядження спільним сумісним майном визначено у ст. ст. 63, 65 СК України. Відносини стосовно майна фізичної особи-підприємця регулюються нормами ЦК України, Господарського кодексу України та Закону України «Про підприємництво». Окремою формою підприємницької діяльності є підприємницька діяльність фізичних осіб. Жодних спеціальних умов чи обмежень використання фізичною особою, яка перебуває у шлюбі, свого майна для здійснення підприємницької діяльності законом не встановлено. Як зазначається у ч. 2 ст. 52 ЦК України, фізична особа підприємець, яка перебуває у шлюбі, відповідає за зобовязаннями, повязаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм особистим майном і часткою у праві спільної сумісної власності подружжя, яка належатиме їй при поділі цього майна. На підставі цього положення, а також норм ст. ст. 57, 61 СК України слід дійти висновку про те, що майно фізичної особи підприємця не є обєктом спільної сумісної власності подружжя. Інший з подружжя має право тільки на частку одержаних доходів від цієї діяльності. Такий правовий висновок зроблено ВСУ в постанові від 2 жовтня 2013 року у справі 6-79цс13. З матеріалів справи вбачається, що земельна ділянка надавалася для будівництва критого торгового центру зі стоянкою автомобілів фізичній особі-підприємцю [PERSON], йому ж як підприємцю надавався дозвіл на будівництво. Жодних доказів про те, що майно було створене за рахунок належних подружжю коштів, стороною відповідача не надано. А тому, нерухоме майно, яке будувалося на орендованій [PERSON] як підприємцем земельній ділянці, з метою подальшого використання його в підприємницькій діяльності та одержання прибутку, слід розглядати як його особисту приватну власність, відповідно до ст. 57 СК України, а не як обєкт спільної сумісної власності подружжя, який підпадає під регулювання ст. ст. 60, 61 СК України. Копію Договору про спільну діяльність від 01.01.2008, укладеного між підприємцем [PERSON] та підприємцем [PERSON] суд вважає, сумнівно достовірним, оскільки нотаріальне посвідчення його копії (24.12.2007) відбулося раніше дати укладення (01.01.2008). Крім того, в будь якому випадку, такий договір міг свідчити якраз про те, що нерухоме майно створювалося [PERSON] не як спільне майно подружжя. Крім того, в договорі не конкретизовано, що сторони вкладають кошти спільно саме в об'єкт спадкового майна. Немає жодних доказів щодо його реального виконання. Подану стороною відповідача копію договору про порядок відшкодування витрат (а.с. 149) суд вважає неналежним доказом, оскільки копія не містить дати укладення, що є обов'язковою умовою письмового договору. Вищезазначені обставини щодо правового режиму майна не були враховані нотаріусом при видачі 06.04.2017 [PERSON], як пережившій дружині, свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя № 4-241. Відтак, вказане свідоцтво слід визнати недійсним. [PERSON] на день смерті належало на праві приватної власності нерухоме майно -- незавершений будівництвом критий торговий центр зі стоянкою автомобілів готовністю 24% за адресою: м. Луцьк Волинської області, пр. Молоді, 6-Б. Право власності на об'єкт незавершеного будівництва було зареєстроване за спадкодавцем у встановленому законом порядку і право власності на нього підлягає спадкуванню. Крім того, якщо будівництво здійснювалося згідно із законом, то у разі смерті забудовника до завершення будівництва його права та обов'язки як забудовника входять до складу спадщини. Оскільки, будівництво критого торгового центру зі стоянкою автомобілів здійснювалось спадкодавцем у встановленому законом порядку, не є самочинним, спадкодавець є забудовником будівництва, яке за його життя не введено в експлуатацію, тому його права та обов'язки як забудовника входять до складу спадщини. Аналогічна права позиція, висловлена Верховним Судом України у постанові від 07.10.2015 року у справі № 6-641цс15. З матеріалів спадкової справи вбачається, що заповіт спадкодавцем не складався, а тому спадкування здійснюється за законом. Спадкоємцями першої черги за законом після смерті [PERSON] є його дружина [PERSON], син [PERSON] та дочка [PERSON], які звернулися з заявами про прийняття спадщини за законом до нотаріуса. Відповідно до ч.1 ст. 1267 ЦК України частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними. Тобто, при існуванні у спадкодавця трьох спадкоємців частка кожного із них = 1/3 спадщини. При видачі [PERSON] 06.04.2017 свідоцтва про право на спадщину за законом, на 1/6 частку незавершеного будівництвом критого торгового центру зі стоянкою автомобілів з готовністю 24% за адресою: м. Луцьк Волинської області, пр. Молоді, 6-Б, зареєстрованого в державному реєстрі за №4-243, нотаріусом було враховано попередню видачу їй свідоцтва про право власності на 1/2 частину майна, яке підлягає скасуванню, і видано свідоцтво на 1/6 частину майна. Крім того, у виданому [PERSON] свідоцтві про право на спадщину за законом нотаріус зазначила, що спадкоємцями інших 2/6 частин є [PERSON] та [PERSON], що не відповідає встановленим судом обставинам. А відтак, вказане свідоцтво про право на спадщину за законом підлягає скасуванню на підставі ч.1 ст. 1301 ЦК України. З урахуванням доведеності прав позивачів на спадкування усіх прав спадкодавця та рівності часток спадкоємців у спадщині, суд дійшов висновку, що за позивачами [PERSON], [PERSON] слід визнати право співзабудовника і право власності на спадкове майно за законом, що залишилось після смерті батька [PERSON], який помер 28 серпня 2016 року, а саме за кожним на 1/3 частку незавершеного будівництвом критого торгового центру зі стоянкою автомобілів з готовністю 24% за адресою: м. Луцьк Волинської області, пр. Молоді, 6-Б. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача в користь позивачів слід стягнути сплачений ними судовий збір.

Outcome: approved