Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-23 00:00:00

Представник позивача просив суд визнати недійсним з моменту укладання пункт 4.4 Договору № 000546 від 18.03.2016 року про надання інформаційно-консультативних послуг по придбанню нерухомого майна, укладеного між [PERSON] та ФОП [PERSON] В своїй заяві від 03.11.2017 року про збільшення розміру позовних вимог представник позивача уточнив свої вимоги і просить суд в цілому визнати недійсним зазначений вище договір, а не окремий його пункт. Свої вимоги представник позивача і позивач обґрунтовують тим, що 18.03.2016 року між позивачем та відповідачем був укладений Договір № 000546 про надання інформаційно-консультативних послуг по придбанню нерухомого майна. Згідно п. 4.4 розділу 4 вказаного Договору між сторонами існує третейська угода. Представник позивача вважає, що вказаний пункт обмежує права позивача як споживача, порушує принцип рівності сторін за договором, не відповідає вимогам законодавства, оскільки відповідно до п.14 ст.6 Закону України «Про третейські суди», третейські суди не можуть розглядати справи у спорах щодо захисту прав споживачів. Представник позивача і позивач в судовому засіданні позовну заяву підтримали. Представник відповідача проти позову заперечує посилаючись на те, що даний спір не стосується захисту прав [PERSON], як споживача послуг, оскільки предметом спору є стягнення з позивача боргу, штрафу та неустойки, передбачених зазначеним вище договором. Також посилається на те, що вказаний договір не суперечить законодавству України, вимогам ст.203 ЦК України. Судом встановлено, що 18.03.2016 року між Фізичною особою підприємцем [PERSON] в особі [PERSON], яка діяла на підставі договору-доручення № 198 від 14.12.2015 року, і позивачем [PERSON] було укладено договір №000546 на надання інформаційно-консультаційних послуг по придбанню нерухомого майна (а.с.6-7). У відповідності до розділу 1 вказаного договору (а.с.6-7) ФОП [PERSON] прийняв на себе зобовязання надати замовнику інформаційно-консультативні платні послуги по придбанню обєкта нерухомості, а саме 2-3 кімнатної кварти в районі Павлівки, Соснової гірки, [PERSON] вартістю до 34000 доларів США. Відповідно до п. 4.4 вказаного договору (а.с.6-7), всі спори, розбіжності, вимоги або претензії, які виникають із цього договору чи у звязку з ним, чи випливають з нього, в тому числі, ті, які стосуються його виконання, порушення, припинення чи недійсності та які були не вирішені шляхом переговорів, підлягають остаточному вирішенню у Постійно діючому третейському суді при Асоціації «Український правоконсалтинговий союз» у складі одного третейського судді, обрання якого Сторони довіряють Асоціації «Український правоконсалтинговий союз», що знаходиться за адресою: 61002, м.Харків, вул.Іванова, 32. Відповідно до ч.1, 2 ст.17 ЦПК України, сторони мають право передати спір на розгляд третейського суду, крім випадків, встановлених законом. Рішення третейського суду може бути оскаржено в порядку, передбаченому цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст.5 Закону України «Про третейські суди», юридичні та/або фізичні особи мають право передати на розгляд третейського суду будь-який спір, який виникає з цивільних чи господарських правовідносин, крім випадків, передбачених законом. Спір може бути переданий на розгляд третейського суду за наявності між сторонами третейської угоди, яка відповідає вимогам цього Закону. Відповідно до п.14 ст.6 Закону України «Про третейські суди», третейські суди в порядку, передбаченому цим Законом, можуть розглядати будь-які справи, що виникають із цивільних та господарських правовідносин, за винятком справ у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки). Відповідно до ст.1-1 Закону України «Про захист прав споживачів», цей Закон регулює відносини між споживачами товарів (крім харчових продуктів, якщо інше прямо не встановлено цим Законом), робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг. Законом України «Про захист прав споживачів» терміни вживаються в такому значенні: -виконавець суб'єкт господарювання, який виконує роботи або надає послуги; -послуга діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб; -споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов'язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов'язків найманого працівника. Приймаючи до уваги викладене, суд приходить до висновку, що договір про надання інформаційно-консультативних послуг по придбанню нерухомого майна укладений між позивачем [PERSON], який є споживачем послуги, та фізичною особою підприємцем [PERSON], який є виконавцем послуги, підпадає під дію Закону України «Про захист прав споживачів», правовідносини в рамках вказаного договору мають регулюватися Законом України «Про захист прав споживачів», а спори щодо захисту прав споживачів не підвідомчі третейському суду. Враховуючи викладене, що відповідно до п.14 ст.6 Закону України «Про третейські суди», третейські суди не можуть розглядати справи у спорах щодо захисту прав споживачів, суд задовольняє позов частково і визнає недійсним з моменту укладання пункт 4.4 Договору № 000546 від 18.03.2016 року про надання інформаційно-консультативних послуг по придбанню нерухомого майна, укладеного між [PERSON] та Фізичною особою-підприємцем [PERSON]. При цьому суд не бере до уваги заперечення на позов представника відповідача щодо того, що даний спір не стосується захисту прав [PERSON], як споживача послуг, оскільки предметом даного спору не є стягнення з позивача боргу, штрафу та неустойки, а предметом даного позову є вимога про визнання пункту 4.4 Договору № 000546 від 18.03.2016 року недійсним. Підстав для визнання недійсним Договору № 000546 від 18.03.2016 року в цілому, а не його окремого пункту - 4.4, не має, так як відповідно до ст.217 ЦК України недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини. Тобто, наявність в договорі в п.4.4 третейського застереження, не може бути підставою для визнання недійсним вказаного договору в цілому, так як можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини. Відмовляючи в позові про визнання вказаного договору недійсним в цілому суд враховує і те, що посилаючись на вимоги ст.ст.203, 215, 216 ЦК України позивач і його представник не зазначили конкретно на інші підстави визнання договору недійсним крім третейського застереження, не надали суду належні і допустимі докази, які б підтверджували конкретні обставини, передбачені ст.ст.203, 215 ЦК України. Третейське застереження в договорі не може бути підставою для визнання недійсним всього договору в цілому, а не його окремого пункту. В відповідності до вимог ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача суд стягує судовий збір по справі в розмірі 640 грн.

Outcome: partial