Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-17 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду з позовом, мотивуючи свої вимоги наступним.26.08.2014 р. о 16 год. 44 хв. відповідач, керуючи автомобілем «Шкода» д.н.з. [NUMBER], який належить позивача, рухаючись в м. Києві по проспекту Перемоги здійснив зіткнення з автомобілем «Ланос» д.н.з. [NUMBER], що призвело до пошкодження автомобілів. Постановою Святошинського районного суду м. Києва [PERSON] було визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.. 124 КУпАП. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди позивачу завдано матеріальну шкоду у розмірі 16 777,75 грн. відповідно до Звіту про оцінку майна від 10.09.2014 року. Для добровільного відшкодування матеріальної шкоди відповідачу 23.10.2014 року направлено претензію, але виплати не були здійснені. В діях відповідача вбачається порушення трудових обов»язів, а тому працівник відповідно до приписів ст.. 130 КЗпП України має нести матеріальну відповідальність. За таких обставин, відповідно до положень КЗпП України представник позивача просить суд стягнути на користь товариства з [PERSON] матеріальну шкоду у розмірі 16 777,75 грн. та покласти на нього судові витрати. В судовому засіданні представник ПАТ «Київенерго» підтримав заявлені вимоги, просив задовольнити з підстав зазначених в позові. Відповідач, його представник заперечували щодо задоволення позову. Пояснили, що між позивачем та відповідачем не було укладено договору про повну матеріальну відповідальність, розмір збитків є необґрунтований. Крім того, автомобіль» Шкода» д.н.з. [NUMBER] не належить позивачеві - структурному відокремленому підрозділу «Автотранспорт» ПАТ «Київенерго», а іншому власнику, а отже позивач не має права вимоги. Вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає, виходячи з наступного. Встановлено, що [PERSON] працював водієм автотранспортних засобів у структурному підрозділі «Автотранспорт» Публічного акціонерного товариства «Київенерго». 01.09.20114 р. відповідача було звільнено з з посади водія за власним бажанням відповідно до ст. 38 КЗпП України. Як свідчать матеріали справи, і не заперечується відповідачем, 26.08.2014 р. в м. Києві по проспекту Перемоги сталась дорожньо-транспортна пригода за участі автомобіля «Шкода» д.н.з. [NUMBER] під керуванням [PERSON] та автомобіля . «Ланос» д.н.з. [NUMBER]. Автомобіль «Шкода» д.н.з. [NUMBER] належить на праві власності «ЕНЕРГОАВТОТРАНС» АЕК «Київенерго», про що свідчить копія свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу. Не заперечувалась відповідачем, його представником, що під час ДТП [PERSON] виконував трудові обов»язки, що також підтверджується подорожнім листом № 026372 від 26.08.2014 р. 25.09.2014 р. [PERSON] було визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, про що свідчить постанова Святошинського районного суду м. Києва та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу. Як свідчить звіт про оцінку майна - легкового автомобіля «Шкода» д.н.з. 55132КА, що належить ПАТ «Київенерго», матеріальний збиток спричинений позивачу становить 16 77775 грн. Представник позивача зазначає, що відповідач має повною мірою відшкодувати спричинені збитки, оскільки останні спричинені порушенням покладених на нього трудових обов»язків. За приписами ст. 130 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов»язків. При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством і за умови, що така шкода заподіяна підприємству, установі. Організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника. В свою чергу положеннями ст. 132 КЗпП України встановлено, що за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації при виконанні трудових обов»язків, працівники, з вини яких заподіяно шкоду, несуть матеріальну відповідальність у розмірі прямої дійсної шкоди, але не більше свого середнього місячного заробітку. Випадки повної матеріальної відповідальності працівників за шкоду, передбачені ст. 134 КЗпП України. Працівники несуть повну матеріальну відповідальність: коли між працівником і підприємством, установою, організацією відповідно до статті 135-1 цього Кодексу укладено письмовий договір про взяття на себе працівником повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей, переданих йому для зберігання або для інших цілей; майно та інші цінності були одержані працівником під звіт за разовою довіреністю або за іншими разовими документами; шкоди завдано діями працівника, які мають ознаки діянь, переслідуваних у кримінальному порядку; шкоди завдано працівником, який був у нетверезому стані; шкоди завдано недостачею, умисним знищенням або умисним зіпсуттям матеріалів, напівфабрикатів, виробів (продукції), в тому числі при їх виготовленні, а також інструментів, вимірювальних приладів, спеціального одягу та інших предметів, виданих підприємством, установою, організацією працівникові в користування; відповідно до законодавства на працівника покладено повну матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації при виконанні трудових обов'язків; шкоди завдано не при виконанні трудових обов'язків; службова особа, винна в незаконному звільненні або переведенні працівника на іншу роботу; керівник підприємства, установи, організації всіх форм власності, винний у несвоєчасній виплаті заробітної плати понад один місяць, що призвело до виплати компенсацій за порушення строків її виплати, і за умови, що Державний бюджет України та місцеві бюджети, юридичні особи державної форми власності не мають заборгованості перед цим підприємством. При цьому, відповідно до ст. 136 КЗпП України покриття шкоди працівниками в розмірі, що не перевищує середнього місячного заробітку, провадиться за розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, керівниками підприємств, установ, організацій та їх заступниками - за розпорядженням вищестоящого в порядку підлеглості органу шляхом відрахування із заробітної плати працівника. Розпорядження власника або уповноваженого ним органу, або вищестоящого в порядку підлеглості органу має бути зроблено не пізніше двох тижнів з дня виявлення заподіяної працівником шкоди і звернено до виконання не раніше семи днів з дня повідомлення про це працівникові. Якщо працівник не згоден з відрахуванням або його розміром, трудовий спір за його заявою розглядається в порядку, передбаченому законодавством. У решті випадків покриття шкоди провадиться шляхом подання власником або уповноваженим ним органом позову до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду. Стягнення з керівників підприємств, установ, організацій та їх заступників матеріальної шкоди в судовому порядку провадиться за позовом вищестоящого в порядку підлеглості органу або за заявою прокурора. Приписами ст. 60 ЦПК України встановлено обов»язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Зважаючи на те, що в судовому засіданні доказів про наявність укладеного з відповідачем договору про повну матеріальну відповідальність представником позивача надано не було, як і не було надано доказів про наявність інших підстав для стягнення з відповідача шкоди в повному обсязі, передбачених ст. 134 КЗпП України, суд вважає за можливе відмовити у задоволенні позову. Розподіляючи судові витрати, суд керується положеннями ст.. 88 ЦПК України. Виходячи з наведеного,

Outcome: dismissed