Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-02 00:00:00

Представник позивача - Крючков Сергій Сергійович звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з [PERSON] на користь Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» заборгованість за договором про споживчий кредит від 28.12.2018 № 23890_849 в розмірі 26 761 грн. 96 коп. Також просить стягнути з відповідача на користь АТ «Державний ощадний банк України» судовий збір в розмірі 2 270,00 гривень. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 28.12.2018 між АТ «Державний ощадний банк України» в особі філії - Головного управління по м.Києву та Київській області АТ «Ощадбанк» та відповідачем [PERSON] було укладено договір про споживчий кредит № 23890_849 шляхом підписання кредитної заяви № 23414012 на укладення договору про споживчий кредит, на загальну суму 40 000 гривень на строк 60 місяців, з терміном остаточного повернення кредиту не пізніше 27.12.2023, з процентною ставкою 11 % річних з дати отримання кредиту, щомісячною комісійною винагородою за обслуговування кредиту 2000,00 грн протягом одного банківського дня з моменту підписання договору. 15.01.2019 між сторонами укладено додатковий договір № 1 до Кредитного договору, в якому змінено п.2.4.1.1 в частині визначення періоду процентної ставки, його подовжено до 31.0.12020. 28.01.2020 між сторонами укладено додатковий договір № 2 до Кредитного договору, в якому змінено п.2.4.1.1 в частині визначення періоду процентної ставки, його подовжено до 31.0.12021. З 07.11.2020 відповідно до п.п.2.4.1.2 почала діяти кредитна ставка 56 % річних у зв`язку з припиненням трудових відносин між сторонами. Відповідно до п.3.1.1.2. банк здійснює договірне списання комісійної винагороди з поточного рахунку позичальника одночасно з зарахуванням на поточний рахунок суми кредиту. Згідно з п.3.3.3. кредитного договору. Відповідач зобов`язана здійснювати повернення кредиту рівними частинами в розмірі 666,67 гривень та сплату процентів, нарахованих банком на залишок основної суми боргу за кредитом щомісячно, до 5 числа місяця наступного за звітним, починаючи з січня 2019 року. Пунктом 3.10.2.2. дострокове повернення кредиту за ініціативою банку відбувається у разі прострочення виконання зобов`язання позичальника за кредитним договором щодо погашення заборгованості на строк понад 58 календарних днів. Проте, відповідач, порушуючи умови Договору, прострочила виконання зобов`язань за цим Договором щодо погашення заборгованості (в тому числі за кредитом та процентами) за кредитним договором на строк понад 58 календарних днів, в зв`язку з чим утворилася заборгованість, яка станом на 19.01.2021 складається із: основної заборгованості - 25 333,26 гривень; заборгованості прострочених нарахованих процентів - 1327,89 гривень; 3% річних на суму простроченого кредиту - 63,10 гривень; 3% річних нарахованих та несплачених процентів - 4,49 гривень; інфляційні втрати за несвоєчасне погашення основного боргу - 20,67 гривень; інфляційні втрати від нарахованих та несплачених процентів - 12,55 грн. Загальна сума заборгованості визначена позивачем в розмірі 26 761,96 гривень. Ухвалою суду від 30.03.2021 справу прийнято до провадження та вирішено проводити її розгляд в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін за наявними у ній матеріалами; запропоновано відповідачу протягом п`ятнадцяти днів із дня вручення йому даної ухвали подати відзив на позовну заяву, а також всі письмові та електронні докази (які можливо доставити до суду), висновки експертів і заяви свідків, що підтверджують заперечення проти позову. Одночасно сторонам було роз`яснено, що за клопотанням однієї із сторін розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін, а також зазначено строки подання такого клопотання. Ухвалою суду від 14.05.2021 у зв`язку із неможливістю вручення відповідачу копії позовної заяви із додатками та ухвали суду від 30.03.2021, у справі призначено судове засідання на 03.06.2020 о 16:00 та здійснено виклик відповідача шляхом розміщення оголошення на веб-порталі Судової влади України. Представник позивача в судове засідання не з`явився. Направив суду заяву, в якій просив розглянути справу без участі представника АТ «Державний ощадний банк України», проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач в судове засідання на виклик суду не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена у встановленому законом порядку. Своїм правом на подачу відзиву на позовну заяву не скористалася. Будь-яких клопотань на адресу суду від відповідача не надходило. У зв`язку з означеним, відповідно до вимог ст.ст.280, 281 ЦПК України, судом ухвалено здійснювати заочний розгляд справи. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає за можливе вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів. За приписами ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи виникає спір. Доказування у цивільній справі, як і судове рішення, не може ґрунтуватися на припущеннях. Дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, повно, всебічно та безпосередньо з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, суд дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що 28.12.2018 між АТ «Державний ощадний банк України» в особі філії - Головного управління по м. Києву та Київській області АТ «Ощадбанк» та відповідачем [PERSON] було укладено договір про споживчий кредит № 23890_849 шляхом підписання кредитної заяви №23414012 на укладення договору про споживчий кредит, на загальну суму 40 000 гривень на строк 60 місяців, з терміном остаточного повернення кредиту не пізніше 27.12.2023, з процентною ставкою 11 % річних з дати отримання кредиту, щомісячною комісійною винагородою за обслуговування кредиту 2000,00 грн протягом одного банківського дня з моменту підписання договору. 15.01.2019 між сторонами укладено додатковий договір № 1 до Кредитного договору, в якому змінено п.2.4.1.1 в частині визначення періоду процентної ставки, його подовжено до 31.01.2020. 28.01.2020 між сторонами укладено додатковий договір № 2 до Кредитного договору, в якому змінено п.2.4.1.1 в частині визначення періоду процентної ставки, його подовжено до 31.0.12021. Згідно з випискою по рахункам [PERSON] за період з 06.10.2017 по 11.02.2021 остання отримувала кредитні кошти від позивача, а також частково проводила повернення зазначених коштів. Відповідно до наданого банком розрахунку заборгованість [PERSON] за кредитним договором № 23890_849 від 28.12.2018 станом на 19.01.2021 становить 26 761 грн 96 коп., з яких: основна заборгованість - 25 333,26 гривень; заборгованість прострочених нарахованих процентів - 1327,89 гривень; 3% річних на суму простроченого кредиту - 63,10 гривень; 3% річних нарахованих та несплачених процентів - 4,49 гривень; інфляційні втрати за несвоєчасне погашення основного боргу - 20,67 гривень; інфляційні втрати від нарахованих та несплачених процентів - 12,55 грн. До договору також додано паспорт споживчого кредиту та копію наказу №2569-к від 03.2020 про звільнення [PERSON] з посади головного економіста ТВБВ №10026/0849 філії-Головного управління по м. Києву та Київській області АТ «Ощадбанк». Надаючи оцінку зібраним по справі доказам, суд виходить з наступного. За правилами ч. 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Частиною 3 ст. 203 ЦК України визначено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Відповідно до ч. 1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. За нормами ч. 1 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Статтею 509 ЦК України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Згідно з ч. 2 ст. 638 ЦК України договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі (ч. 2 ст. 639 ЦК України). Відповідно до ч. 1, 2 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави (позика), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно з ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Статтею 1055 ЦК України визначено, що кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Згідно ч. 1 ст. 1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Статтею 1069 ЦК України передбачено, що якщо відповідно до договору банківського рахунка банк здійснює платежі з рахунка клієнта, незважаючи на відсутність на ньому грошових коштів (кредитування рахунка), банк вважається таким, що надав клієнтові кредит на відповідну суму від дня здійснення цього платежу. Права та обов`язки сторін, пов`язані з кредитуванням рахунка, визначаються положеннями про позику та кредит, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до вимог ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 13 та ч. 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд розглядає справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі доказів поданих учасниками справи або витребуваних судом, у передбачених цим кодексом випадках. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею ст. 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно вимог ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Проаналізувавши надані докази в їх сукупності, суд дійшов висновків, що позовні вимоги слід задовольнити. Між сторонами дійсно виникли правовідносини, починаючи з 28 грудня 2018 року, що підтверджується укладеним договором про споживчий кредит № 23890_849 шляхом підписання відповідачем кредитної заяви на укладення договору про споживчий кредит. З наданого позивачем розрахунку заборгованості за договором про споживчий кредит № 23890_849 від 28.12.2018, укладеного між АТ «Державний ощадний банк України» та [PERSON] вбачається, що за період з 06.10.2017 по 11.02.2021 відповідач отримувала кредитні кошти від позивача, а також частково проводила повернення зазначених коштів, що також вказує на наявність між сторонами кредитних правовідносин. Факт укладення кредитного договору та здійснення платежів по рахунку відповідача підтверджується підписаною 27.12.2018 кредитною заявою, випискою по рахунку за договором про споживчий кредит № 23890_849 від 28.12.2018 станом на 11.02.2021, укладеним з [PERSON] , копією паспорту споживчого кредиту, розрахунком заборгованості за договором про споживчий кредит № 23890_849 від 28.12.2018 за період з 28.12.2018 по 05.01.2021, що знаходяться в матеріалах справи. Таким чином, з`ясувавши обставини справи та перевіривши їх наявними доказами, суд вважає, що позовні вимоги про стягнення з відповідача заборгованості в розмірі 26 761 грн 96 коп. підлягають задоволенню. Частиною 1 статті 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: approved