Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-11 00:00:00

Приватне акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група» звернулося до суду з позовною заявою до [PERSON] про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Свої вимоги позивач обґрунтовує наступним. 17 липня 2015 року між ПАТ «СК «Українська страхова група» та ТОВ «Арлоджик» був укладений Договір добровільного страхування наземних транспортних засобів № 28-1509-00117/00002, предметом якого є страхування транспортних засобів. 26 серпня 2015 року відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу «Рено», державний № [NUMBER] під керуванням [PERSON] та транспортного засобу «Форд», державний № [NUMBER] під керуванням [PERSON]. Згідно постанови Михайлівського районного суду, вищевказана дорожньо-транспортна пригода відбулась внаслідок порушення відповідачем ПДР України. До позивача звернувся страхувальник із заявою про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування і надав при цьому усі необхідні документи. Позивачем було складено страхові акти та розрахунки до них. На підставі вищевказаних документів позивач здійснив виплату страхового відшкодування в розмірі 111 677 грн. 99 коп. Цивільна відповідальність власника транспортного засобу винної сторони «Форд», державний № [NUMBER], застраховано у СК «Княжа», за полісом обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АІ/4380423. СК «Княжа» було сплачено на рахунки позивача 48 114 грн. 99 коп. Отже сума залишку становить 63 563 грн. 00 коп. За вказаних обставин просить суд стягнуть з відповідача на користь позивача вказану суму, як шкоду, завдану внаслідок дорожньо транспортної пригод, а також стягнути сплачений позивачем судовий збір в розмірі 1600 грн. В судове засідання представник позивача [PERSON] не зявився, проте надав суду заяву з клопотанням, про розгляд справи за його відсутності, наполягає на задоволенні позовних вимог. Крім того, у відповідності до наданих письмових пояснень, останній вказав, що фактичні витрати підтверджуються страховим актом, розрахунком страхового відшкодування та платіжними дорученнями. Після того як СК «Княжа» сплатила, відповідно до умов полісу № АІ/4380423, за заподіяну шкоду майну в розмірі 48 114, 99 грн., ПАТ «Страхова компанія « Українська страхова група» отримала залишок, який не покривається дією поліса, в розмірі: 63 563, 00 грн. Відповідно до ст. 1192 та 1166 ЦК України, особа відповідальна за завдані збитки, в даному випадку винуватець ДТП, повинна відшкодувати витрати, саме, на відновлювальний ремонт автомобіля. Відповідач [PERSON] в судовому засідання позов не визнав, надав суду письмові заперечення у відповідності до яких, на думку відповідача загальна сума страхового відшкодування визначена без урахування вимог закону. Відсутні докази перерахування ПрАТ СК «Княжа» суми страхового відшкодування в розмірі 48114 гривень на користь ПАТ «СК «УСГ». З огляду на вищевикладене просить суд відмовити в задоволенні позову. Заслухавши пояснення відповідача, дослідивши матеріали справи, всебічно та повно зясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, обєктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про необхідність задовольнити позов, враховуючи таке: Відповідно до ст. 33 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», учасники дорожньо-транспортної пригоди зобов'язані вжити заходів для невідкладного, але не пізніше трьох робочих днів, повідомлення страховика, з яким було укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, або, у випадках, передбачених цим Законом, МТСБУ про настання дорожньо-транспортної пригоди. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про страхування», страховий випадок подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася, і з настанням якої виникає обов'язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування). Згідно ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Відповідно до ст. 990 ЦК України, страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката). [PERSON] акт (аварійний сертифікат) складається страховиком або уповноваженою ним особою у формі, що встановлюється страховиком. Аналогічні положення містяться і у ст. 25 Закону України «Про страхування». В судовому засіданні було встановлено, що 26 серпня 2015 року відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу «Рено», державний № [NUMBER] під керуванням [PERSON] та транспортного засобу «Форд», державний № [NUMBER] під керуванням [PERSON]. Постановою Михайлівського районного суду Запорізької області від 20 жовтня 2015 року [PERSON]було притягнуто до адміністративної відповідальності за порушення ст. ст. 124 КУпАП застосовано адміністративне стягнення у вигляді штрафу в дохід держави в розмірі 340,00 грн. Постанова набрала законної сили. (а.с. 14) Згідно з ч.4 ст. 61 ЦПК України, вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. 27 серпня 2015 року до [PERSON] акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група» звернувся страхувальник із заявою про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування і надав при цьому усі необхідні документи (а.с. 16). Позивачем було складено страхові акти та розрахунки до них на підставі видаткової накладної № 421 від 08 вересня 2015 року, заказ - наряду № 128, рахунку - фактури № 170 від 28 серпня 2015 року, видаткової накладної № 422 від 08 вересня 2015 року та платіжних доручень № 1387, № 1386, № 1385 ( а.с. 25 29) На підставі вищевказаних документів Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Українська страхова група» здійснила на рахунок ТОВ «Арлоджик» виплату страхового відшкодування в розмірі111 677 грн. 99 коп., що підтверджується платіжними дорученнями № 17609 та № 17863 ( а.с. 34-35) Цивільна відповідальність власника транспортного засобу винної сторони «Форд», державний № [NUMBER] [PERSON] застраховано у СК «Княжа», за полісом обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АІ/4380423. У відповідності до платіжного доручення № ЗP 014107 від 15 березня 2016 року СК «Княжа» було сплачено на рахунок [PERSON] акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група» 48 114 грн. 99 коп.(а.с. 68). Сума залишку становить: 111 677 грн. 99 коп. - 48 114 грн. 99 коп. = 63 563 грн. 00 коп. Таким чином, позивач повністю виконав покладені на нього зобов'язання щодо виплати страхового відшкодування потерпілій особі. Отже, після виплати страхового відшкодування у позивача [PERSON] акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група» виникло право зворотної вимоги до відповідача [PERSON] Згідно ст. 993 ЦК України, до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Вимоги даної статті також зазначені у ст. 27 Закону України «Про страхування». Згідно ч. 1 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Відповідно до ст. 1191 ЦК України, особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу), до винної особи у розмірі визначеного відшкодування. Згідно до ст. 1194 ЦК України та позиції Верховного Суду України зазначеній у постанові № 6-2878цс15 від 10 лютого 2016 року до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, переходить право вимоги до особи, відповідальної за завдані збитки у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди в межах різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Згідно п. 6 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» №4 від 01 березня 2013 року, особою, яка зобов'язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до п. 4 вказаної постанови, розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК України, шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Відповідно до п. 14 Постанови № 4 Пленуму Вищого спеціалізованого суду Україна з розгляду цивільних і кримінальних справ 14, при визначенні розміру та способу відшкодування шкоди, завданої майну потерпілого, судам слід враховувати положення статті 1192 ЦК. Згідно ст. 1192 та 1166 ЦК України, особа відповідальна за завдані збитки повинна відшкодувати витрати, саме, на відновлювальний ремонт автомобіля. Тобто посилання відповідача на ст. 29 ЗУ «Про обовязкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» є безпідставними, оскільки вказаним законом регулюються інші правовідносини, які виникають на підставі полісу цивільної відповідальності. В даному випадку страхова компанія після виплати страхового відшкодування за договором добровільного страхування має право на відшкодування понесених збитків в розмірі фактичних витрат. Фактичні витрати підтверджуються страховим актом, розрахунком страхового відшкодування та платіжними дорученнями. Відповідно до платіжних доручень № 17609 від 22 вересня 2015 року та № 17863 від 25 вересня 2015 року, позивачем було виплачено 111 677, 99 грн., тобто дана сума є розміром фактично понесених витрат позивачем. Вказана позиція викладена також в постанові Верховного Суду України від 15 квітня 2015 року по справі №3-50 гс15. До страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, переходить право вимоги до особи, відповідальної за завдані збитки у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди в межах різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).Тобто, після того як СК «Княжа» сплатила, відповідно до умов полісу № АІ/4380423, за заподіяну шкоду майну в розмірі 48 114, 99 грн., Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Українська страхова група» отримала залишок, який не покривається дією поліса, в розмірі: 63 563, 00 грн. Вказане вбачається з постанови Верховного Суду України від 10 лютого 2016 року по справі №6-2878 цс15. Відтак, в судовому засіданні було достовірно встановлено, що [PERSON] є винним у скоєнні ДТП, між його діями та завданою шкодою, є безпосередній зв'язок, а шкода була відшкодована [PERSON] акціонерним товариством «Страхова компанія «Українська страхова група». Отже, суд приходить до висновку, що Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Українська страхова група» має право зворотної вимоги до [PERSON] Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група» обґрунтовані та підлягають задоволенню в повному обсязі. Частиною 1 ст. 88 ЦПК України встановлено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Так, з відповідача підлягає стягненню судовий збір, який було сплачено позивачем при подачі позовної заяви у розмірі 1600 грн., що підтверджується відповідним платіжним дорученням (а.с. 4). Враховуючи викладене,

Outcome: approved