Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-24 00:00:00

Представник позивачів звернувся до Кілійського районного суду Одеської області з позовом до [PERSON] та [PERSON] про визнання договору купівлі - продажу дійсним та визнання права власності на нерухоме майно. На обґрунтування позовних вимог в позовній заяві представник позивачів зазначив, що 20 квітня 1999 року позивачі, [PERSON] , [PERSON] та відповідачі, [PERSON] , [PERSON] уклали між собою у представництві Одеської товарної біржі договір продажу, реєстр.№4290 житлового будинку [ADDRESS] . Договір договір-купівлі продажу житлового будинку укладений представництві Одеської товарної біржі, було зареєстровано позивачами, [PERSON] , та [PERSON] у рівних частках в Кілійському «Районному бюро технічної інвентаризації» в реєстр. кн.43 стор.95, реєстр. №42901 від 06 грудня 2000 року. Правочин обома сторонами повністю виконаний: відповідачами було звільнено житловий будинок ще за два місяці до укладання договору на товарній біржі, передані ключі. Ні заперечень, ні зауважень ніхто із сторін по правочину не заявляв. Позивачі використовують вказане приміщення для постійного проживання. Зареєстровані за вказаною адресою, регулярно оплачують комунальні платежі та утримують будинок в належному санітарно- технічному стані. На час укладення договору в квітні місяці 1999 року, ні позивачі, ні відповідачі не знали, що правочин, у відповідності до ст. 47 ЦК України (1963 року) підлягає нотаріальному посвідченню, оскільки на той час також був чинним Закон України «Про товарну біржу», відповідно до ст.15 якого, правочини зареєстровані на біржі, подальшому нотаріальному посвідченню не підлягають. Із-за протиріч правових норм, діючих на час укладення правочину в 2001 році, і в відмові компетентними органами і нотаріусами визнавати на даний час правочин дійсним, законним і виконаним, позивач змушений звернутись з позовною заявою до суду, про захист своїх прав, в зв`язку з чим представник позивача просив суд: - визнати правочин, а саме договір купівлі - продажу житлового будинку [ADDRESS] , укладеного 20 квітня 1999 року за реєстровим номером 4290 між [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , [PERSON] у представництві Одеської товарної біржі та який зареєстрований Кілійським «Районним бюро технічної інвентаризації» в реєстр. кн.43 стор.95, реєстр. №42901 від 06 грудня 2000 року - виконаним та дійсним. - визнати за позивачем, [PERSON] право власності на 1/2 частину житлового будинку в [ADDRESS] , який згідно до характеристики будинку, господарських будівель та споруд складається з: літ.А - житловий будинок, житловою площею 43,8 кв.м., загальною площею 64,6 кв.м., господарських будівель: літ.Б - гараж, літ.В - кочегарня, літ.Г - сарай, літ.Д - сарай, літ.Е - убиральня 1-4, надвірні споруди; - визнати за позивачем, [PERSON] право власності на 1/2 частину житлового будинку в [ADDRESS] , який згідно до характеристики будинку, господарських будівель та споруд складається з: літ.А - житловий будинок, житловою площею 43,8 кв.м., загальною площею 64,6 кв.м., господарських будівель: літ.Б - гараж, літ.В - кочегарня, літ.Г - сарай, літ.Д - сарай, літ.Е - убиральня 1-4, надвірні споруди. Представником позивачів було надано заяву про розгляд справи без його присутності, в якій він повністю підтримав позовні вимоги. Відповідачі повідомлені належним чином про час та місце розгляду справи відповідно до положень ст. ст. 128-130 ЦПК України, повторно в судове засідання не прибули, про причини неявки суд не повідомили, клопотання про відкладення судового засідання або проведення розгляду справи за їх відсутності суду не надали. Враховуючи, що відповідачі належним чином повідомлені про строк подання відзиву та не подали відзив, суд ухвалює заочне рішення по справі, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу в порядку, передбаченому ст. ст. 223, 247 ЦПК України. Дослідивши позовну заяву, в процесі встановлення обставин справи та перевірки їх доказами, судом встановлено наступні юридичні факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно договору купівлі - продажу № 4290 від 20.04.1999 року, зареєстрованого представництвом Одеської товарної біржі в м. Ізмаїл, [PERSON] та [PERSON] які є членами біржі зі статусом «Продавці» продали, а [PERSON] та [PERSON] , які є членами біржі зі статусом «Покупці», придбали за ціною 18 564 гривень, які отримані продавцями до підписання договору, житловий будинок [ADDRESS] . Право власності в рівних частках за кожним на зазначене нерухоме майно, придбане позивачами на підставі відповідного договору купівлі-продажу, зареєстроване 6 грудня 2000 року в Кілійському районному бюро технічної інвентаризації, про що міститься відповідний штамп на біржовому договорі купівлі-продажу. Відповідно до технічного паспорту, виготовленого Кілійським районним бюро технічної інвентаризації, житловий будинок в [ADDRESS] , згідно до характеристики будинку, господарських будівель та споруд складається з: літ. А - житловий будинок, житловою площею 43,8 кв.м., загальною площею 64,6 кв.м., господарських будівель: літ. Б - гараж, літ. В - кочегарня, літ. Г - сарай, літ. Д - сарай, літ. Е - убиральня, №1-4 - надвірні споруди. При вирішенні справи судом враховано наступні положення законодавства: У відповідності зі ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Згідно статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Статтями 15 та 16 ЦК України передбачено право особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту права, встановлених цивільним законодавством, є, зокрема, його визнання. У відповідності до п. 4 прикінцевих та перехідних положень Цивільного Кодексу України від 16 січня 2003 року N 435-IV, який набрав чинності з 1 січня 2004 року, даний Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Оскільки договір купівлі-продажу сторонами було укладено у 1999 році, суд застосовує відповідні положення Цивільного кодексу УРСР, що діяли на момент укладення договору. Положеннями ст. 47 ЦК УРСР передбачено, що нотаріальне посвідчення угод обов`язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими ч. 2 ст. 48 цього Кодексу. Якщо одна із сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконувала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. Статтею 48 ЦК УРСР передбачено, що недійсною є та угода, що не відповідає вимогам закону, в тому числі ущемлює особисті або майнові права неповнолітніх дітей. По недійсній угоді кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні все одержане за угодою, а при неможливості повернути одержане в натурі - відшкодувати його вартість у грошах. Якщо інші наслідки недійсності угоди не передбачені законом. У відповідності до вимог ст. 224 ЦК УРСР за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. Статтею 227 ЦК УРСР передбачено, що договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 27 цього Кодексу). Відповідно до ст. 15 Закону України «Про товарну біржу» від 10.12.1991 року біржовою операцією визнається угода, що відповідає сукупності зазначених умов: а) якщо вона являє собою купівлю-продаж, обмін товарів, допущених до обігу на товарній біржі; б) якщо її учасниками є члени біржі; в) якщо вона подана до реєстрації та зареєстрована на біржі не пізніше наступного за здійсненням угоди дня. Угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. Угода вважається укладеною з моменту її реєстрації на біржі. На дату укладання договору купівлі-продажу, товарні біржі в Україні реєстрували подібні договори, посилаючись на ст. ст. 3, 15, 17 Закону України «Про товарні біржі». Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до ч. 4 ст. 3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав. Як зазначено в п. 1.5 Розділу 1 Інструкції про порядок державної реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна, що перебувають у власності юридичних та фізичних осіб, затвердженої наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлового політики України від 09.06.98 № 121, яка була чинною на час укладення сторонами відповідного договору купівлі-продажу та яка визначала порядок здійснення державної реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна в Україні, - державну реєстрацію права власності на об`єкти нерухомого майна здійснюють комунальні підприємства - бюро технічної інвентаризації. Відповідно до п. 9 Додатку 1 до вказаної Інструкції, - договори купівлі-продажу, міни, зареєстровані біржею, віднесено до переліку правовстановлювальних документів, на підставі яких провадиться державна реєстрація права власності на об`єкти нерухомого майна. Оскільки на момент укладення договору сторони керувались положеннями спеціального законодавства щодо укладення договорів на товарній біржі, під час оформлення договору купівлі-продажу сторони були ознайомлені з його умовами, ніяких претензій з питання оформлення договору не виникало; договір було укладено з дотриманням вимог діючого на той час законодавства, за спільною згодою сторін та на прийнятних для сторін умовах, умови договору сторонами повністю виконано, право власності позивачів на придбане нерухоме майно зареєстроване відповідно до законодавства, що діяло на момент його виникнення, зокрема з дотриманням вимог Інструкції про порядок державної реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна, що перебувають у власності юридичних та фізичних осіб, затвердженої наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлового політики України від 09.06.98 № 121, суд приходить до висновку, що позивачі на законних підставах набули право власності на придбане майно і не взмозі розпоряджатися ним на власний розсуд з причин, що не залежать від них, в зв`язку з чим вважає, що право власності позивачів підлягає захисту відповідно до ст. 16 ЦК України, а тому задовольняє позов.

Outcome: approved