Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-25 00:00:00

Представник позивача звернулася до суду з позовною заявою до Токмацької міської ради Запорізької області про визнання за [PERSON] права власності на ? частку квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS], яка належить їй на підставі договору купівлі - продажу укладеного на товарній біржі «Українська» 30.08.1999 року, реєстраційний номер 58349 і зареєстрований в КП «Абріс» за реєстраційним номером 8962, про що видане реєстраційне посвідчення. В обґрунтування позову зазначено, що між позивачкою та [PERSON] був укладений 30.08.1999 року договір купівлі - продажу ? частки квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS]. Даний договір було укладено на товарній біржі «Українська» 30.08.1999 року. Позивачкою були виконані всі умови договору - купівлі продажу, вона прийняла у своє володіння ? частки квартири, сплатила обумовлену договором її вартість та зареєструвала своє право власності на ? частку квартири в Токмацькому БТІ. З боку продавця - [PERSON] теж було виконано всі умови договору купівлі - продажу, який помер [INFO] року. Спадкова справа в нотаріальній конторі не відкривалась, так як відсутні спадкоємці та спадкове майно. З моменту купівлі-продажу 1/2 частки квартири, а саме: з 30.08.1999 року по теперішній час позивачка постійно утримує квартиру, сплачує за неї комунальні послуги.В зв'язку з сімейними обставинами у неї виникла необхідність продати належну їй частку квартири. З метою оформлення договору купівлі-продажу вона звернулася до державної нотаріальної контори, де нотаріусом усно їй було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії з причин недійсності біржової угоди купівлі-продажу, так як відповідно до діючого на той час законодавства договір купівлі-продажу квартири мав бути нотаріально посвідчений. Однак, положення Закону України «Про товарну біржу», який діяв на час укладення договору купівлі-продажу не вимагали нотаріального посвідчення договорів, які укладалися та реєструвалися на товарних біржах. На сьогоднішній день позивачка не має можливості повноцінно, як власниця 1/2 частки квартири володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном, продати його, в зв'язку з чим змушена була звертатися до суду. В судове засідання позивач та його представник не з'явилися, від представника позивача надійшли заяву про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримують в повному обсязі. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, до суду надав заяву про розгляд справи за його відсутності, покладався на розсуд суду. Оскільки особи, які беруть участь у справі в судове засідання не з'явились, відповідно до вимог ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Встановлено, що 30 серпня 1999 року на товарній біржі «Українська» між [PERSON] та [PERSON] укладено договір купівлі продажу квартири [ADDRESS], який зареєстровано на товарній біржі «Українська» № 58349 і зареєстрований в КП «Абріс» за реєстраційним номером 8962, про що видане реєстраційне посвідчення. [PERSON] - продавець по договору, помер [INFO] року, відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 22 травня 2001 року. Відповідно до звіту про незалежну оцінку нерухомого майна - однокімнатної квартири за адресою: [ADDRESS], загальною внутрішньою площею - 29,50 м. кв., станом на дату оцінки - 17.01.2016 року, визначена ринкова вартість із застосуванням порівняльного методичного підходу складає без урахування ПДВ: 74000,00 грн.. Згідно ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття право власності не встановлена судом. Відповідно до ст.12 Закону України «Про власність», в редакції чинній на момент укладення договору купівлі-продажу, громадянин набуває права власності на доходи від участі в суспільному виробництві, індивідуальної праці, підприємницької діяльності, вкладення коштів у кредитні установи, акціонерні товариства, а також на майно, одержане внаслідок успадкування або укладення інших угод, не заборонених законом. Згідно ст. 1 Закону України «Про товарну біржу», в редакції Закону № 2932-12 від 26.01.93, товарна біржа є організацією, що об'єднує юридичних і фізичних осіб, які здійснюють виробничу і комерційну діяльність, і має за мету надання послуг в укладенні біржових угод, виявлення товарних цін, попиту і пропозицій на товари, вивчення, упорядкування і полегшення товарообігу і пов'язаних з ним торговельних операцій. Статтею 15 Закону України «Про товарні біржі» визначено, що угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. Угода вважається укладеною з моменту її реєстрації на біржі. Біржовий договір з моменту його реєстрації на біржі є вчиненим правочином. Водночас, відповідно до ст. 227 ЦК УРСР, який діяв на час укладення договору купівлі-продажу, договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією зі сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору. Аналогічні положення містить чинний на теперішній час Цивільний кодекс України, згідно ст. 657 якого, договір купівлі-продажу житлового будинку, квартири чи іншого нерухомого майна укладається в письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації. Згідно ст. 219 ЦК України у разі недодержання вимоги закону про нотаріальне посвідчення одностороннього правочину такий правочин є нікчемним. Суд може визнати такий правочин дійсним, якщо буде встановлено, що він відповідав справжній волі особи, яка його вчинила, а нотаріальному посвідченню правочину перешкоджала обставина, яка не залежала від її волі. Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі - продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Усі умови визначені в цій статті позивачем та відповідачем виконані, тобто останній передав їй у власність квартиру, а [PERSON] прийняла та сплатила за неї визначену грошову суму. Усі істотні умови договору купівлі - продажу були погоджені сторонами. Таким чином, суд вважає, що позивачка та [PERSON] дійшли згоди з усіх істотних умов щодо продажу квартири розташованої за адресою: [ADDRESS], про що свідчать їх особисті підписи в договорі купівлі-продажу від 30.08.1999 року, який укладено та зареєстровано на товарній біржі «Українська» за № 58349, укладення договору відповідало їх волі, а тому такий договір підлягає визнанню дійсним, на підставі якого ? частка квартири за адресою: [ADDRESS] належить на праві власності [PERSON]. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог та необхідність їх задоволення. Згідно до Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25.09.2015 року № 10 питання про повернення сплаченої суми судового збору вирішується судом за результатами розгляду справи за клопотанням особи, яка його сплатила, що відповідає принципу диспозитивності цивільного судочинства (частина перша статті 7 Закону № 3674-VI «Про судовий збір»), в зв'язку з відсутністю клопотання позивача щодо стягнення з відповідача сплаченого судового збору, судом дане питання не вирішується. На підставі ст. 12 ЗУ «Про власність», ст.ст. 1, 15 ЗУ «Про товарну біржу», ст. 227 ЦК УРСР, ст. 219 ЦК України,

Outcome: approved