Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-26 00:00:00

Прокурор звернувся до суду з дійсною позовною заявою, в якій, з урахуванням уточнених позовних вимог, прийнятих судом, просив суд визнати незаконними та скасувати п. 17, 17.1, 17.2 рішення Боївської сільської ради Володарського району Донецької області від 19.05.2015 року № 6/59-519 «Про розгляд та затвердження землевпорядної документації», визнати недійсним договір оренди земельної ділянки загальною площею 2,0000 га кадастровий номер 1421781100:05:000:0254, б/н від 06.07.2016, укладений між Боївською сільською радою Нікольського району Донецької області та [PERSON], зареєстрований в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 01.12.2016, з внесенням запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про скасування даного права оренди та зобовязати [PERSON] повернути у власність Територіальної громади Боївської сільської ради Нікольського району Донецької області земельну ділянку, площею 2.0000 га із кадастровим номером1421781100:05:000:0254. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що Волноваською місцевою прокуратурою, під час вивчення матеріалів адміністративного провадження відносно [PERSON] у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1,2 ст. 172-7 КУпАП встановлено, що [PERSON], будучи депутатом Боївської сільської ради, порушуючи вимоги ст. 28 Закону України «Про запобігання корупції», будучи депутатом Боївської сільської ради, згідно пп. «б» п.1 ч. І ст. З Закону України «Про запобігання корупції» субєктом відповідальності за правопорушення, повязані з корупцією, 19.05.2015 року, приблизно о 14-00 год., перебуваючи в приміщенні Боївської сільської ради за адресою: Донецька область, Нікольський район, с. Бойове, вул. Сенатосенко, 74 «г», публічно не повідомив про наявний конфлікт інтересів колегіальний орган Боївську сільську раду о наявності конфлікту інтересів під час вирішення питання щодо надання дозволу на розробку проекту землеустрою для передачі земельної ділянки в оренду для себе та вчинив дії в умовах реального конфлікту інтересів проголосував «за» шляхом підняття руки на пятдесят девятій сесії Боївської сільської ради під час вирішення питання щодо надання дозволу на розробку проекту землеустрою для передачі земельної ділянки в оренду [PERSON], тобто собі, при цьому публічно не повідомив колегіальний орган, в якому працює сесію Боївської сільської ради про наявний конфлікт інтересів. Рішенням Боївської сільської ради Володарського району Донецької області від 19.05.2015 року № 6/59-519 «Про розгляд та затвердження землевпорядної документації» [PERSON] було затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду строком на 10 років для городництва та передано земельну ділянку площею 2,000га із земель сільськогосподарського призначення в межах населеного пункту с. Малинівка, Володарського району, Донецької області в оренду [PERSON] Відповідно до інформації Боївської сільської ради від 01.11.2016 на підставі зазначеного рішення між Боївською сільською радою та [PERSON] 06.07.2016 року укладено договір оренди земельної ділянки загальною площею 2,0000 га, який відповідно до Інформаційної довідки з Державного на нерухоме майно 01.12.2016 (реєстраційний № 1053978114217) реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження обєктів нерухомого майна зареєстровано у Державному реєстрі речових прав. Постановою Володарського районного суду від 08.09.2016 [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 172-7 та ч. 2 ст. 172-7 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 3400 грн. Постанова набула чинності 19.09.2016 року. Статтею ст.26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» визначено, що питання щодо регулювання земельних відносин, передачі земельних ділянок комунальної власності у власність громадян вирішується виключно на пленарних засіданнях ради. Тобто, органи місцевого самоврядування наділені повноваженнями у сфері земельних відносин на відповідній території, тому в силу цих норм Закону уповноважені приймати рішення, повязані із надання громадянам земельних ділянок у користування із земель комунальної власності та вирішення інших питань у галузі земельних відносин. Положеннями ч. 1 ст.74 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» (з наступними змінами та доповненнями) передбачено, що органи та посадові особи місцевого самоврядування несуть відповідальність за свою діяльність перед територіальною громадою, державою, юридичними і фізичними особами. Підстави, види і порядок відповідальності органів та посадових осіб місцевого самоврядування визначаються Конституцією України, цим та іншими законами. Відповідно до ч.1 ст. 67 Закону України «Про запобігання корупції» № 1700-VII від 14.10.2014 (в редакції станом на 05.01.2017) нормативно-правові акти, рішення, видані (прийняті) з порушенням вимог Закону «Про місцеве самоврядування» підлягають скасуванню органом або посадовою особою, уповноваженою на прийняття чи скасування відповідних актів, рішень, або можуть бути визнані незаконними в судовому порядку за заявою заінтересованої фізичної особи, обєднання громадян, юридичної особи, прокурора, органу державної влади, зокрема Національного агентства, органу місцевого самоврядування. Тому, просить суд п.17,17.1,17.2 рішення Боївської сільської ради Володарського району Донецької області від 19.05.2015 року № 6/59-519 «Про розгляд та затвердження землевпорядної документації» в частині затвердження проекту землеустрою щодо відведення [PERSON] земельної ділянки в оренду строком на 10 років для городництва та передання йому земельної ділянки площею 2,000 га із земель сільськогосподарського призначення в межах населеного пункту с. Малинівка, Нікольського району, Донецької області визнати незаконним та скасувати, договір, укладений на підставі цього рішення визнати недійсним, запис в Державному реєстрі речових прав щодо даного права оренди скасувати, а земельна ділянку повернути до Боївської сільської ради Нікольської сільської ради Донецької області. Також просить стягнути з відповідачів понесені судові витрати. Прокурор в судовому засіданні підтримала заявлені вимоги, просить суд їх задовольнити в межах уточнених позовних вимог. Представник Боївської сільської ради Нікольського району Донецької області в судове засідання не зявився, однак надав суду заяву в якій зазначив, що Боївська сільська рада проти задоволення позовних вимог не заперечує та просить розглядати без участі їх представника. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, однак надав суду заяву в якій зазначив,що не заперечує проти задоволення позовних вимог та просить розглядати справу у його відсутність. Дослідивши матеріали справи, вислухавши прокурора, суд встановив наступне. [PERSON] відповідно до рішення Боївської сільської ради від 01.12.2010 року № 6/1-2 «Про підсумки виборів депутатів та селищного голови та визнання їх повноважень» п., визнано його повноваження, як депутата Боївської сільської ради шостого скликання, і відповідно до пп «б» п.1 ч.І ст. З Закону України «Про запобігання корупції», є субєктом відповідальності за корупційні правопорушення. Відповідно до ст. ст. 6,7,8 Закону України «Про статус депутатів місцевих рад», з часу обрання депутатом селищної ради, на [PERSON] поширюються вимоги про обмеження, повязані з набуттям статусу депутата місцевої ради, в тому числі встановленими із змінами та доповненнями Законом України «Про запобігання корупції». Постановою Володарського районного суду від 08.09.2016 [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 172-7 та ч. 2 ст. 172-7 КУпАП, за те, що він, порушуючи вимоги ст. 28 Закону України «Про запобігання корупції», будучи депутатом Боївської сільської ради, згідно пп. «б» п.1 ч.І ст. З Закону України «Про запобігання корупції» будучи субєктом відповідальності за правопорушення, повязані з корупцією, 19.05.2015 року, приблизно о 14-00 год., перебуваючи в приміщенні Боївської сільської ради за адресою: Донецька область, Нікольський район, с. Бойове, вул. Сенатосенко, 74 «г», публічно не повідомив про наявний конфлікт інтересів колегіальний орган Боївську сільську раду о наявності конфлікту інтересів під час вирішення питання щодо надання дозволу на розробку проекту землеустрою для передачі земельної ділянки в оренду для себе та не вчинив дії в умовах реального конфлікту інтересів проголосував «за» шляхом підняття руки на пятдесят девятій сесії Боївської сільської ради під час вирішення питання щодо надання дозволу на розробку проекту землеустрою для передачі земельної ділянки в оренду ОСОБА1, тобто собі, при цьому публічно не повідомив колегіальний орган, я якому працює сесію Боївської сільської ради про наявний конфлікт інтересів. На нього було накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 3400 грн. Постанова набула чинності 19.09.2016 року. Пунктом № 17 рішенням Боївської сільської ради Володарського району Донецької області від 19.05.2015 року № 6/59-519 «Про розгляд та затвердження землевпорядної документації» [PERSON] було затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду строком на 10 років для городництва та п. 17.1 цього рішення [PERSON] передано в оренду земельну ділянку площею 2,0000 га із земель сільськогосподарського призначення в межах населеного пункту с. Малинівка, Володарського району, Донецької області. Відповідно до інформації Боївської сільської ради від 01.11.2016 на підставі зазначеного рішення між Боївською сільською радою та [PERSON] 06.07.2016 року укладено договір оренди земельної ділянки загальною площею 2,0000 га, який відповідно до Інформаційної довідки з Державного на нерухоме майно 01.12.2016 (реєстраційний № 1053978114217) реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження обєктів нерухомого майна зареєстровано у Державному реєстрі речових прав. Відповідно до ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України. Органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обовязковими до виконання на відповідній території (ч. 1 ст.144 Конституції України). Відповідно до ст.25 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» від 21 травня 1997 року (з наступними змінами та доповненнями) сільські ради правомочні розглядати і вирішувати питання, віднесені Конституцією України, цим та іншими законами до їх відання. Згідно із ст.12 Земельного Кодексу України та відповідно до ст.26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», до повноважень сільських рад у галузі земельних відносин на території населених пунктів належить, зокрема, розпорядження землями територіальних громад, передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу, надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу та вирішення інших питань у галузі земельних відносин відповідно до закону. В силу ч.1 ст. 116 Земельного Кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Водночас, ст.26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» визначено, що питання щодо регулювання земельних відносин, передачі земельних ділянок комунальної власності у власність громадян вирішується виключно на пленарних засіданнях ради. Таким чином, органи місцевого самоврядування наділені повноваженнями у сфері земельних відносин на відповідній території, тому в силу цих норм Закону уповноважені приймати рішення, повязані із надання громадянам земельних ділянок у користування із земель комунальної власності та вирішення інших питань у галузі земельних відносин. Положеннями ч. 1 ст.74 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» (з наступними змінами та доповненнями) передбачено, що органи та посадові особи місцевого самоврядування несуть відповідальність за свою діяльність перед територіальною громадою, державою, юридичними і фізичними особами. Підстави, види і порядок відповідальності органів та посадових осіб місцевого самоврядування визначаються Конституцією України, цим та іншими законами. Відповідно до ч. 1 ст. 67 Закону України «Про запобігання корупції» № 1700-VII від 14.10.2014 (в редакції станом на 05.01.2017) нормативно-правові акти, рішення, видані (прийняті) з порушенням вимог цього Закону, підлягають скасуванню органом або посадовою особою, уповноваженою на прийняття чи скасування відповідних актів, рішень, або можуть бути визнані незаконними в судовому порядку за заявою заінтересованої фізичної особи, обєднання громадян, юридичної особи, прокурора, органу державної влади, зокрема Національного агентства, органу місцевого самоврядування. Згідно до ч.1 ст.215 Цивільного Кодексу України № 161-XIV від 16.01.2003 (редакція від 18.02.2016 - надалі ЦК України) підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені чч.1-3, 5 та 6 ст.203 цього Кодексу. Частиною 1 ст.203 ЦК України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Відповідно до частини першої статті 632 ЦК України ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. У випадках, визначених законом, застосовуються ціни (тарифи, ставки тощо), які встановлюються або регулюються уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування. Згідно ч.1 ст. 15 Закону України «Про оренду землі» № 161 ХІУ (в редакції Закону від 24.11.2015 № 818-VIII) однією з істотних умов договору оренди землі є орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату. Відсутність у договорі оренди землі однієї з істотних умов, передбачених цією статтею, а також порушення вимог статей 4- 6, 11, 17, 19 цього Закону є підставою для відмови в державній реєстрації договору оренди, а також для визнання договору недійсним відповідно до закону. Орендна плата відповідно до статті 21 Закону України «Про оренду землі» № 161-ХЩв редакції Закону від 24.11.2015 № 818-VIII) - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою. Річна орендна плата за земельні ділянки, які перебувають у державній або комунальній власності, не може бути меншою за розмір земельного податку, що встановлюється Законом України «Про оплату за землю», та перевищувати 10% їх нормативної грошової оцінки. Частиною першою пункту 289.1 статті 289 Податкового Кодексу України № 2755-VI від 02.12.2010 (в редакції від 01.02.2016) і частиною першою статті 13 Закону України «Про оцінку земель» передбачено, що для визначення розміру орендної плати для земель державної та комунальної власності обов'язково проводиться та використовується нормативна грошова оцінка земельних ділянок, яка являє собою капіталізований рентний дохід (дохід, який можна отримати із землі як фактора виробництва залежно від якості та місця розташування земельної ділянки), визначений за встановленими та затвердженими нормативами (стаття 1 Закону України «Про оцінку земель»). Таким чином, обов'язок зі сплати орендної плати є нормативно врегульованим і не може визначатися чи змінюватися та припинятися сторонами договору за власним волевиявленням. Крім того, при укладенні договору оренди земельної ділянки між Боївською сільською радою Нікольського району Донецької області та [PERSON]ПІ. від 06.07.2016 нормативна грошова оцінка земельної ділянки, яка є основою для визначення розміру орендної плати для земель державної та комунальної власності, проведена не була, тому договір оренди в цій частині суперечить приписам чинного законодавства. Окрім того, відповідно до інформації Відділу Держземкадастру у Володарському районі від 17.01.2017 стосовно розроблення нормативної грошової оцінки земельної ділянки, нормативна грошова оцінка земельної ділянки за кадастровим номером 1421781122:05:000:0254 не проводилась. Враховуючи те, що дотримання належного економічного регулювання земельних правовідносин, забезпечення надходжень платежів з орендної плати до місцевих бюджетів у законодавчо визначених межах шляхом їх вірного правового врегулювання безпосередньо належить до інтересів держави, факт не проведення нормативної грошової оцінки, у порядку встановленим законодавством, є підставою для визнання договору оренди недійсним. Згідно положеннями ч. 3 ст.152 Земельного Кодексу України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом, зокрема, визнання угоди недійсною. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту субєктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. Це може бути реституція, віндикація чи кондиція. Реституція як спосіб захисту цивільного права (ч.1 ст.216 ЦК України) застосовується лише в разі наявності між сторонами укладеного договору, який є нікчемним чи який визнано недійсним. У звязку із цим вимога про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, за правилами реституції, може бути предявлена тільки стороні недійсного правочину. Норма ч.1 ст.216 ЦК України не може застосовуватись як підстава позову про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, яке було відчужене третій особі. Не підлягають задоволенню позови власників майна про визнання недійсними наступних правочинів щодо відчуження цього майна, які були вчинені після недійсного правочину. Разом із тим, відповідно до закріпленого в ст.387 ЦК України загального правила власник має необмежене право витребувати майно із чужого незаконного володіння. Витребування майна шляхом віндикації застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема, якщо між власником і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору. У цьому разі майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача, з підстав, передбачених ч. 1 ст.388 ЦК України. Крім того, права особи, яка вважає себе власником майна, підлягають захисту шляхом задоволення позову до володільця, з використанням правового механізму, установленого ст. 1212 ЦК України у разі наявності правових відносин речово-правового характеру безпосередньо між власником та володільцем майна. Такий спосіб захисту можливий шляхом застосування кондиційного позову, якщо для цього існують підстави, передбачені ст. 1212 ЦК України, які дають право витребувати в набувача це майно. У випадках, коли в позовах заявляються вимоги про віндикацію та реституцію, суд повинен самостійно визначати, яку вимогу по суті (а не за формою) предявляє позивач, і, відповідно, застосувати належні норми законодавства,

Outcome: approved