Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-23 00:00:00

Представник позивача звернувся з цим позовом до суду, посилаючись на те, що 25 березня 2010 року між сторонами був укладений кредитний договір, згідно якого банк надав відповідачці у користування 4200 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну карткузі сплатою 36.00 відсотків річних за користування кредитом на суму залишку заборгованості за цим кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки, яка зобов'язалась повернути кредитні кошти та сплатити відсотки за їх користування в строки та в порядку, встановленими кредитним договором. Однак свої зобов'язання за вказаним договором остання порушує, а тому станом на 21 лютого 2018 року має заборгованість на загальну суму 114469-18 грн., яку просить стягнути на користь банка та розглядати справу за відсутності позивача. [PERSON] позов у підготовчому судовому засіданні не визнавала, але під час розгляду справи по суті з його вимогами погодилась частково, обґрунтовуючи свої доводи тим, що строк позовної давності сплив, а виплата кредитних коштів була припинена з квітня 2014 року. Заслухавши відповідача та вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Статтею 1054 ЦК України передбачається, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. За правилами ст.ст.610 і 611 ЦК України у разі порушення (невиконання, або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Встановлено, що 25 березня 2010 року між сторонами був укладений шляхом підписання анкети-заяви, яка разом з пам'яткою клієнта, умовами і правилами надання банківських послуг, а також тарифами обслуговування кредитних карт складає кредитний договір,відповідно до якого відповідачка отримала кредит у розмірі 4200 грн. зі сплатою 36 відсотків за користування кредитом на рік на суму залишку заборгованості за цим кредитом (а.с.9). Як слідує з пояснень відповідачки, вона дійсно уклала з позивачем вищевказаний кредитний договір і отримала у користування кредитну картку відповідно до умов договірних зобов'язань, однак з квітня 2014 року припинила сплачувати залишок суми боргу внаслідок скрутного матеріального становища. Згідно розрахунку заборгованості за кредитним договором загальна сума боргу становить 114469-18 грн., яка складається із заборгованості за кредитом в розмірі 3780 грн., 100168-52 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 4593-56 грн. - заборгованість за комісією і пенею, 500 грн. - штраф (фіксована частина) та 5427-10 грн. - штраф (процентна складова) (а.с.7) Відповідно до умов договору ПАТ КБ «Приватбанк» свої зобов'язання виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачцці кредит у розмірі, встановленому договором. Згідно з п.2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг, при порушенні позичальником строків платежів по якомусь з грошових зобов'язань, передбачених цим договором, більш ніж на 30 днів, позичальник зобов'язаний сплатити Банку штраф у розмірі 500 грн.+5% від суми боргу. Проте, у порушення норм закону та умов договору відповідачка за вказаним договором зобов'язань належним чином не виконувала. У відповідності до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу». Частиною 2 ст.1050 ЦК України передбачено, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів…». Факт наявності заборгованості підтверджуються наведеними вище кредитним договоом та розрахунком заборгованості за кредитним договором. Разом з цим, відповідно до ч.3 ст.549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Згідно з ч.3 ст.551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин,які мають істотне значення. В той же час суд вважає вимоги позивача в частині стягнення з відповідача заборгованості по процентам за користування кредитом такими, що підлягають частковому задоволенню, тобто зменшенню розміру цієї заборгованості зі 100168-52 грн. до 10000 грн., виходячи з наступного. Відповідно до принципу процесуальної рівності сторін і враховуючи обов'язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, судом досліджено кожний доказ, наданий сторонами, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів (п.27 постанови Пленуму Верховного суду України №2 від 12.06.2009 року «Про практику застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції»), при цьому жодна із сторін не була поставлена судом у менш сприятливе становище, порівняно з іншою стороною, на чому наголошується у практиці Європейського суду з прав людини. Так, у п.24 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Надточій проти України», в п.48 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Мала проти України» та в п.23 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гурепка проти України №2» наголошується на принципі рівності сторін одному із складників ширшої компетенції справедливого судового розгляду, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище, порівняно з опонентом. При цьому, суд звертає увагу на те, що згідно п.6 ч.1 ст.3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність. Положеннями ст.6 та ч.1 ст.627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Таким чином, вимога щодо врахування принципу розумності, як і принципу справедливості, є прямою вимогою закону до договору. При вирішенні даного спору суд враховує, що одним із проявів верховенства права є положення про те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори. Справедливість одна з основних засад права і є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Ця позиція суду ґрунтується, в тому числі, на рішенні Конституційного Суду України №15-рп/2004 від 02.11.2004 року (справа №1-33/2004), у п.4.1 якого зазначено, що відповідно до частини першої статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Верховенство права - це панування права в суспільстві. Верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність, зокрема у закони, які за своїм змістом мають бути проникнуті передусім ідеями соціальної справедливості, свободи, рівності тощо. Одним з проявів верховенства права є те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори, зокрема норми моралі, традиції, звичаї тощо, які легітимовані суспільством і зумовлені історично досягнутим культурним рівнем суспільства. Всі ці елементи права об'єднуються якістю, що відповідає ідеології справедливості, ідеї права, яка значною мірою дістала відображення в Конституції України. З огляду на вказані положення, суд вважає, що нарахування позивачем відсотків за користування кредитом у розмірі 100168-52 грн., які у десятки разів перевищують отриманий відповідачем кредит, також можуть свідчити про несправедливі умови договору та фактично є надмірним тягарем для останнього щодо сплати кредиту. При оцінці наслідків порушення зобов'язань відповідача за кредитним договором, застосовуючи принципи добросовістності, розумності і справедливості й враховуючи відсутність чіткого нормативно закріпленого механізму зменшення розміру кредитних зобов'язань, суд вважає можливим і необхідним зменшити розмір заявленої позивачем до стягнення суми нарахованих відсотків за користування кредитом з 100168-52 грн. до 10000 грн. Оцінюючи докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що загальна сума заборгованості за кредитним договором повинна бути стягнута з відповідачки в розмірі 24300-56 грн., а саме заборгованість за кредитом - 3780 грн., за відсотками - 10000 грн., 4593-56 грн. - за пенею та комісією, а також штраф (фіксована частина) - 500 грн. і штраф (процентна складова) - 5427-10 грн.), які з урахуванням наведених обставин слід вважати достатніми грошовими коштами, пов'язаними з порушенням кредитного зобов'язання.

Outcome: approved