Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-23 00:00:00

Прокурор Черкаського району звернувся до суду з даним позовом, обґрунтовуючи його тим, що відповідно до розпорядження голови Черкаської районної державної адміністрації від 20.12.2007р. №428 «Про передачу земельних ділянок у власність громадян для будівництва та обслуговування житлових будинків, господарських будівель і споруд в адміністративних межах Свидівоцької сільської ради», затверджено проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність для будівництва і обслуговування житлових будинків, господарських будівель і споруд загальною площею 0,7986 га за рахунок лісів 1-ї групи ДП «Черкаське лісове господарство» в адміністративних межах Свидівоцької сільської ради Черкаського району Черкаської області за межами населеного пункту та передано земельні ділянки у власність 8-ми громадянам, в т.ч. і [PERSON] На підставі розпорядження голови Черкаської РДА №428 від 20.12.2007р. [PERSON] отримав державний акт серії ЯЕ №633892 від 24.12.2007 на право власності на земельну ділянку, площею 0,0995 га. Проведеною перевіркою органами прокуратури Черкаської області встановлено, що передача земельних ділянок загальною площею 0,7986 га 8-ми громадянам, в тому числі і [PERSON] проведена незаконно. Позивач вказує, що земельну ділянку передано [PERSON] для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що не є лісогосподарською потребою. Водночас, вказані земельні ділянки на момент здійснення передачі відносились до категорії земель лісогосподарського призначення та перебували у постійному користуванні ДП «Черкаське лісове господарство». Тобто, Черкаська РДА порушила вимоги п.3 ч.1 ст.32 Лісового кодексу України. Станом на момент прийняття оспорюваного розпорядження повноваження щодо розпорядження земельними лісовими ділянками площею до 1 га, що перебувають у державній власності, на відповідній території за межами населених пунктів, було надано обласним державним адміністраціям, що передбачено п. 5 ч. 1 ст. 31 Лісового кодексу України. Прокурор вказує, що перед передачею у власність земельної лісової ділянки, що перебуває у державній власності, має проводитись її вилучення у постійного користувача, яким на момент видання розпорядження являлось ДП «Черкаське лісове господарство», чого здійснено не було. Тому, Черкаська РДА не мала повноважень і щодо вилучення вказаної земельної ділянки, оскільки остання знаходиться за межами населеного пункту і надавалась у власність не для цілей, встановлених п.п.а), б), в) ч. 5 ст. 149 ЗК України. Прокурор зазначає, що зі змісту висновку ДП «Черкаське лісове господарство» №1303-03 від 2007р. вбачається, що висновок не є добровільною відмовою від права постійного користування, а є згодою на вилучення земельної ділянки для суспільних та інших потреб в розумінні ст.149 ЗК України. Згідно ст.142 ЗК України відмова від права користування може бути лише на користь держави чи органу місцевого самоврядування, а не на користь будь-якої юридичної чи фізичної особи. Тому, у разі добровільної відмови ДП «Черкаське лісове господарство» від земельної ділянки на користь [PERSON] це є порушенням ст.142 ЗК України. Оспорюваним розпорядженням РДА порушено п.ґ) ч. 4 ст.84 ЗК України щодо неможливості передання земель лісогосподарського призначення у приватну власність із земель державної власності. Повноваження з передачі у власність земельних ділянок у власність для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд за межами населеного пункту районним державним адміністраціям не надано. Вказівки в земельному законодавстві щодо можливості розпорядження земельними ділянками житлової та громадської забудови за межами населеного пункту саме районними державними адміністраціями відсутні. Оспорюваним розпорядженням РДА фактично змінено цільове призначення спірної земельної ділянки, однак у місцевої державної адміністрації відсутні повноваження щодо вилучення земель лісогосподарського призначення державної форми власності, що розташовані за межами населеного пункту для нелісогосподарських потреб. А тому, виконання вимог ст. 20 ЗК України щодо зміни цільового призначення земель саме органами виконавчої влади, які приймають рішення про передачу цих земель у власність або надання у користування, в даному випадку є неможливим. Також, був порушений порядок зміни цільового призначення земельної ділянки, зокрема вимоги ст. 57 ЛК України. В судовому засіданні прокурор Савченко С.В. та Пітюренко М.В. підтримали вимоги позову, просили позов задовольнити: визнати незаконним та скасувати розпорядження Черкаської РДА №428 від 20.12.2007р. в частині надання у власність [PERSON] земельної ділянки; визнати недійсним державний акт на землю, що виданий на підставі вказаного розпорядження. В судовому засіданні представник відповідача [PERSON] заперечив щодо позовних вимог прокурора, просив в задоволенні позову відмовити повністю, подавши письмове заперечення, мотивуючи тим, що позивачем не надано належних та допустимих доказів в обґрунтування позову; позов є безпідставним, позовні вимоги повністю недоведені позивачем; посилання позивача на відсутність у Черкаської РДА повноважень на розпорядження спірною земельною ділянкою є необґрунтованими і надуманими. Відповідач ніяких порушень закону щодо отримання у власність спірної земельної ділянки не вчиняв, а правомірно набув право власності на спірну земельну ділянку з дотриманням встановленого порядку. Також вказав, що прокурор пропустив строки позовної давності, тому він наполягає на їх застосуванні. Відповідач Черкаська РДА в судове засідання жодного разу не з'явився, надіслав до суду письмове заперечення проти позову прокурора, в якому просив відмовити в задоволенні позову повністю у зв'язку з безпідставністю позовних вимог. Представник третьої особи ДП «Черкаське лісове господарство» у судове засідання не прибув, проте на адресу суду надіслав письмові заперечення проти позову прокурора та просив відмовити у його задоволенні. Заслухавши пояснення учасників процесу, вивчивши матеріали справи, суд встановив наступні фактичні обставини справи. Відповідно до розпорядження голови Черкаської районної державної адміністрації від 20.12.2007р. №428 «Про передачу земельних ділянок у власність громадян для будівництва та обслуговування житлових будинків, господарських будівель і споруд в адміністративних межах Свидівоцької сільської ради», затверджено проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність для будівництва і обслуговування житлових будинків, господарських будівель і споруд загальною площею 0,7986 га за рахунок лісів 1-ї групи ДП «Черкаське лісове господарство» в адміністративних межах Свидівоцької сільської ради Черкаського району Черкаської області за межами населеного пункту та передано земельну ділянку у власність 8-ми громадянам, в т.ч. і [PERSON] На підставі розпорядження голови Черкаської РДА №428 від 20.12.2007 р. [PERSON] отримав державний акт серії ЯЕ №633892 від 24.12.2007р. на право власності на земельну ділянку, площею 0,0995 га. Проведеною перевіркою органами прокуратури Черкаської області встановлено, що передача земельних ділянок загальною площею 0,7986 га 8-ми громадянам, в тому числі і [PERSON] проведена незаконно. При вирішенні даного спору суд вважає необхідним керуватись наступним. Згідно ч. 1 ст. 149 ЗК України земельні ділянки, надані у постійне користування із земель державної та комунальної власності, можуть вилучатися для суспільних та інших потреб за рішенням органів державної влади та органів місцевого самоврядування. Згідно ч. 2 ст. 149 ЗК України вилучення земельних ділянок провадиться за згодою землекористувачів на підставі рішень Кабінету Міністрів України, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій, сільських, селищних, міських рад відповідно до їх повноважень. Проект відведення земельної ділянки погоджується з органом по земельних ресурсах, природоохоронним і санітарно-епідеміологічним органами, органами архітектури і охорони культурної спадщини та подається на розгляд відповідних місцевої державної адміністрації або органу місцевого самоврядування, що передбачено частинами 7, 8, 9 ст.118 ЗК України. Судом встановлено, що спірна земельна ділянка передана [PERSON] для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що не є лісогосподарською потребою. Водночас, вказані земельні ділянки на момент здійснення передачі відносились до категорії земель лісогосподарського призначення та перебували у постійному користуванні ДП «Черкаське лісове господарство». Тобто, Черкаська РДА порушила вимоги п. 3 ч. 1 ст. 32 Лісового кодексу України, які на той момент були чинними. Станом на момент прийняття оспорюваного розпорядження повноваження щодо розпорядження земельними лісовими ділянками площею до 1га, що перебувають у державній власності, на відповідній території за межами населених пунктів, було надано обласним державним адміністраціям, що передбачено п. 5 ч. 1 ст. 31 Лісового кодексу України. Відповідно до ч. 5 ст. 149 ЗК України районні державні адміністрації на їх території вилучають земельні ділянки державної власності, які перебувають у постійному користуванні, в межах сіл, селищ, міст районного значення для всіх потреб та за межами населених пунктів для: а) сільськогосподарського використання; б) ведення водного господарства, крім випадків, визначених частиною дев'ятою цієї статті; в) будівництва об'єктів, пов'язаних з обслуговуванням жителів територіальної громади району (шкіл, лікарень, підприємств торгівлі тощо), крім випадків, визначених частиною дев'ятою цієї статті. Тому, Черкаська РДА не мала повноважень і щодо вилучення вказаних земельних ділянок, оскільки останні знаходяться за межами населеного пункту і надавались у власність не для цілей, встановлених п.п.а), б), в) ч. 5 ст. 149 ЗК України. Зі змісту висновку ДП «Черкаське лісове господарство» №1303-03 від 2007р., що наявний в матеріалах справи, вбачається, що даний висновок не є добровільною відмовою від права постійного користування, а є згодою на вилучення земельної ділянки для суспільних та інших потреб в розумінні ст.149 ЗК України. Згідно ст.142 ЗК України відмова від права користування може бути лише на користь держави чи органу місцевого самоврядування, а не на користь будь-якої юридичної чи фізичної особи. Судом встановлено, що оспорюваним розпорядженням РДА порушено п.ґ) ч. 4 ст. 84 ЗК України щодо неможливості передання земель лісогосподарського призначення у приватну власність із земель державної власності. Повноваження з передачі у власність земельних ділянок у власність для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд за межами населеного пункту районним державним адміністраціям не надано. Вказівки в Земельному законодавстві щодо можливості розпорядження земельними ділянками житлової та громадської забудови за межами населеного пункту саме РДА відсутні. Оспорюваним розпорядженням РДА фактично змінено цільове призначення спірної земельної ділянки, однак у місцевої державної адміністрації відсутні повноваження щодо вилучення земель лісогосподарського призначення державної форми власності, що розташовані за межами населеного пункту для нелісогосподарських потреб. А тому, виконання вимог ст. 20 ЗК України щодо зміни цільового призначення земель саме органами виконавчої влади, які приймають рішення про передачу цих земель у власність або надання у користування, в даному випадку є неможливим. Вимоги щодо зміни цільового призначення земельної лісової ділянки передбачені нормами статті 57 Лісового кодексу України (у чинній на час виникнення спірних правовідносин редакції). Зокрема, ч. 3 ст. 57 ЛК України встановлює, що зміна цільового призначення земельних лісових ділянок здійснюється за погодженням з органами виконавчої влади з питань лісового господарства та з питань охорони навколишнього природного середовища Автономної Республіки Крим, територіальними органами центральних органів виконавчої влади з питань лісового господарства та охорони навколишнього природного середовища. Частина друга ст. 57 ЛК України передбачає, що зміна цільового призначення земельних лісових ділянок з метою їх використання для житлової, громадської і промислової забудови провадиться переважно за рахунок площ, зайнятих чагарниками та іншими малоцінними насадженнями. Як встановлено, Державним управлінням охорони навколишнього природного середовища в Черкаській області надано висновок №271 від 28.02.2008р. про погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, який не містить погодження щодо зміни цільового призначення земельної ділянки. ІІри цьому, спірна земельна ділянка відведена за рахунок площ, зайнятих лісами І групи. Крім цього, в проектах відведення земельних ділянок відсутній висновок територіального органу центрального органу виконавчої влади з питань лісового господарства щодо погодження зміни цільового призначення земельної ділянки. З викладеного вбачається, що був порушений порядок зміни цільового призначення земельної ділянки, зокрема вимоги ст. 57 ЛК України. Крім цього, згідно ст. 39 ЗК України використання земель житлової та громадської забудови здійснюється відповідно до генерального плану населеного пункту, іншої містобудівної документації, плану земельно-господарського устрою з дотриманням будівельних норм, державних стандартів і норм. Проте, в порушення вказаної норми закону генеральним планом населеного пункту не передбачено забудову спірних земельних ділянок, а містобудівне обґрунтування не розроблялось і не затверджувалось. Згідно ч. 10 ст. 59 ЗУ «Про місцеве самоврядування в Україні» акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку. З огляду на викладене вище, суд дійшов до висновку про обґрунтованість позовних вимог прокурора, разом з тим суд вважає, що прокурором пропущено строки звернення до суду і відповідачі наполягають на застосуванні наслідків пропущення строків звернення до суду. Судом встановлено, що на виконання завдання прокуратури Черкаської області щодо законності виділення земельних ділянок 15.07.2008 року прокурором Черкаського району витребувано з Черкаської райдержадміністрації розпорядження райдержадміністрації за друге півріччя 2007 року та поточний 2008 рік, якими проводилось виділення земельних ділянок. Супровідним листом за №01-19/1889 від 27.10.2008 року Черкаською райдержадміністрацією направлено копії розпоряджень, якими проводилось виділення земельних ділянок в 2007 та 2008 роках, в тому числі і розпорядження №428 від 20.12.2007 року, яке є предметом оскарження у даній справі. Тобто, в жовтні-листопаді 2008 року розпорядження Черкаської районної державної адміністрації №428 від 20.12.2007 було предметом дослідження прокуратури Черкаського району. Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності у такому разі починається від дня, коли прокурор довідався або міг довідатися про порушення інтересів держави. Прокурору Черкаського району стало відомо про порушення в жовтні-листопаді 2008 року, коли Черкаською райдержадміністрацією направлена копія розпорядження №428 від 20.12.2007 року, яке є предметом спору у даній справі. До суду з позовом прокурор Черкаського району звернувся лише 31 січня 2014 року, або ж через п'ять років та два місяці з часу дослідження оспорюваного розпорядження. Відповідно до положення п. 4 ч. 1 ст. 268 ЦК України, який діяв на момент прийняття розпорядження №428 від 20.12.2007 року, в якому зазначено, що позовна давність не поширюється на вимоги власника або іншої особи про визнання незаконним правового акта органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, яким порушено його право власності або інше речове право. Відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо вдосконалення порядку здійснення судочинства» від 20 грудня 2011 року, яким виключено п. 4 з ч. 1 ст. 268 ЦК України, та згідно з п. 5 Прикінцевих та Перехідних положень даного закону, відповідно до якого протягом трьох років дня набрання ним чинності (тобто до 15 січня 2015 року) особа має право звернутися до суду з позовом про визнання незаконним правового акта органу місцевого самоврядування, яким порушено право власності або інше речове право особи. При цьому особа може звернутися до суду з такими вимогами лише за умови, якщо строк їх пред'явлення, встановлений положеннями Цивільного кодексу України, що діяли до набрання чинності цим Законом, не сплив на момент набрання чинності цим Законом. Про наявність оспорюваного розпорядження №428 від 20.12.2007 року прокуратурі Черкаського району стало відомо в жовтні-листопаді 2008 року, коли за завданням прокуратури Черкаської області ними проводилась відповідна перевірка і на запит прокуратури Черкаського району районною державною адміністрацією Черкаського району за супровідним листом за №01-19/1889 від 27.10.2008 року було направлено прокуратурі розпорядження №428 від 20.12.2007 року. Таким чином, на момент набрання чинності Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо вдосконалення порядку здійснення судочинства» від 20 грудня 2011 року прокуратура Черкаського району вже пропустила трирічний строк (загальний строк позовної давності який розпочинається з листопада 2008 року коли прокуратура Черкаського району витребувала та дослідила розпорядження №428 від 20.12.2007 року), а тому прокурор Черкаського району втратив право звернутися до суду з позовом про визнання незаконним правового акта органу місцевого самоврядування, яким порушено право власності або інше речове право особи за пропуском строку позовної давності. Про застосування строку позовної давності письмово заявили відповідачі у справі до постановлення судового рішення. Суд встановив, що Черкаська райдержадміністрація прийняла розпорядження №428 від 20.12.2007 року з порушенням чинного законодавства, але прокурор Черкаського району пропустив строк звернення до суду за захистом інтересів держави, тому це є самостійною підставою для відмови у задоволенні позову.

Outcome: dismissed