Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-05 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду із позовом, у якому просить стягнути з відповідачки на користь позивача суму відшкодування у розмірі 2500,00 грн. та 1921,00 грн. сплаченого судового збору. Свої вимоги мотивує тим, що ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 10.05.2012 у справі № 2-2-956/10р. визнано незаконною бездіяльність державного виконавця Залізничного відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції [PERSON] під час виконання судового рішення Залізничного районного суду м. Львова від 05.08.2010 року та зобов`язано її надіслати стягнуті із [PERSON] грошові суми за рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 05.08.2010 року на адресу стягувана [PERSON] поштовим переказом та перераховувати стягнуті кошти таким чином надалі. Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 14.09.2012 у справі № 1309/3413/12 визнано неправомірною бездіяльність державного виконавця Залізничного відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції [PERSON] стосовно виконання виконавчого листа 2-956/2010 р. від 05 серпня 2010 року. Зобов`язано державного виконавця Залізничного відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції [PERSON] здійснити виплату стягувачу [PERSON] стягнені аліменти за період березня 2012 року, в сумі 250 грн. шляхом надіслання поштовим переказом і належним чином надсилати стягувані суми в подальшому. Заочним рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 03.11.2016 у справі № 462/3471/15-ц позовні вимоги [PERSON] задоволено частково. Стягнено з Державної казначейської служби України на користь [PERSON] в рахунок відшкодування моральної шкоди 4 000 грн. та витрати на правову допомогу у розмірі 2 500 грн. На виконання зазначених судових рішень кошти в сумі 4 000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди та витрати на правову допомогу в розмірі 2 500 грн. перераховані [PERSON] [PERSON] звільнено з посади старшого державного виконавця Залізничного відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції 26.10.2015 року (наказ № 829/К від 16.10.2015). Оскільки, як зазначає представник позивача, звільнення працівника не припиняє його обов`язку відшкодувати заподіяну підприємству, установі, організації шкоду, внаслідок неправомірної бездіяльності [PERSON] було витрачено бюджетні кошти для виплати [PERSON] сум на відшкодування моральної шкоди та витрат на правову допомогу, стягнення коштів з державного бюджету підтверджується листом Державної казначейської служби України від 10.05.2019 № 5-06-06/8161 та платіжним дорученням від 15 червня 2018 року № 925, то вважає, що сума витрат на правову допомогу в розмірі 2.500 грн. підлягає стягненню з відповідачки. У зв`язку із наведеним, представник позивача змушений був звернутись до суду із позовом, який просить задовольнити. У судовому засіданні представник позивача позовну заяву підтримав, покликаючись на підставність заявлених вимог, просив такі задовольнити в повному обсязі. Відповідчка позовні вимоги заперечила, додатково пояснивши, що заявлені вимоги є безпідставними, жодним чином не доведеними. Крім того наголосили, що підтримує свою позицію, викладену у відзиві на позовну заяву, подану 27.12.2019 року. Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити за безпідставністю, виходячи з наступних підстав. Згідно із ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. В силу вимог ст.ст. 15, 16 ЦК України, ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів в порядку, встановленому законом. Згідно з п. 8 ч. 2 ст. 16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди. Відповідно до ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Стаття 56 Конституції України встановлює, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Судом встановлено, що ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 10.05.2012 у справі № 2-2-956/10р. визнано незаконною бездіяльність державного виконавця Залізничного відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції [PERSON] під час виконання судового рішення Залізничного районного суду м. Львова від 05.08.2010 та зобов`язано її надіслати стягнуті із [PERSON] грошові суми за рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 05.08.2010 на адресу стягувана [PERSON] поштовим переказом та перераховувати стягнуті кошти таким чином надалі./а.с.9-10/. Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 14.09.2012 у справі № 1309/3413/12 визнано неправомірною бездіяльність державного виконавця Залізничного відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції [PERSON] стосовно виконання виконавчого листа 2-956/2010 р. від 05 серпня 2010 року. Зобов`язано державного виконавця Залізничного відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції [PERSON] здійснити виплату стягувачу [PERSON] стягнені аліменти за період березня 2012 року, в сумі 250 грн. шляхом надіслання поштовим переказом і належним чином надсилати стягувані суми в подальшому./а.с.8 - 8 зворот/ Заочним рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 03.11.2016 у справі № 462/3471/15-ц за позовом [PERSON] до ГТУЮ у Львівській області та Державної казначейської служби України про стягнення матеріальної та моральної служби, позовні вимоги [PERSON] задоволено частково. Стягнено з Державної казначейської служби України на користь [PERSON] в рахунок відшкодування моральної шкоди 4 000 грн. та витрати на правову допомогу у розмірі 2 500 грн./а.с.11-13/. В данній справі ГТУЮ у Львівській області (позивач у справі, що розглядається) на свій розсуд не приймав участі в судовому розгляді, не заперечував проти винесенного рішення, не оскаржував його. Однією з обставин встановленими, вказаним рішенням суду вбачається, що виконавче провадження № 40114740 знаходилось в провадженні відповідача в період 11.10.13-18.03.14, після чого передано в провадження ст. державного виконавця Драмбяна А.С. [PERSON] звільнено з посади старшого державного виконавця Залізничного відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції 26.10.2015 року, що стверджується наказом № 829/К від 16.10.2015 року./а.с.14/ Відповідно до копії платіжного доручення № 925 від 15.06.2018 року Державною казначейською службою України на користь [PERSON] перераховано 6500 грн. за рішенням суду по справі № 462/3471/15-ц /а.с.7/ Згідно свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] віл 21.10.2019 року, [PERSON] уклала шлюб, та змінила прізвище на « [PERSON] »./а.с.39/ За загальним правилом, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка їїзавдала (ч.1ст.1166 ЦК України); моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті (ч. 1 ст. 1167 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 1174 ЦК України, шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою,Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно відвини цієї особи. Відповідно до частин другої, третьої статті 11 Закону України від 24 березня 1998 р. у № 202/98-ВР «Про державну виконавчу службу» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) у разі вчинення державним виконавцем під час виконання службових обов`язків діяння, що має ознаки злочину чи адміністративного правопорушення, він підлягає кримінальній чи адміністративній відповідальності у порядку, встановленому законом. Шкода, заподіяна державним виконавцем фізичним чи юридичним особам під час виконання рішення, підлягає відшкодуванню у порядку, передбаченому законом, за рахунок держави. Статтю 1191 ЦК України, яка передбачає право зворотної вимоги до винної особи, доповнено четвертою частиною Законом України від 8 липня 2010 р. № 2457-УІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у зв`язку з прийняттям Бюджетного кодексу України» (далі Закон № 2457-УІ), що набрав чинності 1 січня 2011 р, в якій йдетьсяпро те, щодержава, Автономна Республіка Крим, територіальні громади, відшкодувавши шкоду, завдану посадовою, службовою особою внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності відповідно органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування, мають право зворотної вимоги до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування (крім відшкодування виплат, пов`язаних із трудовими відносинами та відшкодуванням моральної шкоди). Відповідно до цієї норми права держава, відшкодувавши шкоду, отримує право зворотної вимоги (регресу) до особи, винної за завдану шкоду. Регрес - право відповідальної особи, яка здійснила відшкодування шкоди, заподіяної не її діями, звернутися з вимогою про повернення виплаченого до боржника, з вини якого заподіяно шкоду. Регрес характеризується тим, що правовідношення, за яким відповідальна особа здійснила відшкодування, припинилося, у звязку з чим і виникло нове повязане саме з регресною вимогою. Регрес регулюється загальними нормами цивільного права. Тобто у разі регресу виконання первісного зобовязання має характер правоприпиняючого та одночасно правоутворюючого юридичного факту. Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 80 Закону України «Про державну службу» держава в особі суб`єкта призначення має право зворотної вимоги (регресу) у розмірі та порядку, визначених законом, до державного службовця, який заподіяв шкоду. Глава IX Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) встановлює гарантії при покладенні на працівників матеріальної відповідальності за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації. Підпунктом 9 п.9 розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексуУкраїни передбачено, відшкодовані державою з державного бюджету (Автономною Республікою Крим, органами місцевого самоврядування з місцевих бюджетів) згідно з цим пунктом, вважаються збитками державного бюджету (місцевих бюджетів). За поданням Казначейства України органи прокуратури звертаються в інтересах держави до суду з позовами про відшкодування збитків, завданих державному бюджету (місцевим бюджетам); Відповідно до п.п. 10 п.9 розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України посадові та службові особи органів державної влади (органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування), дії яких завдали шкоди, що відшкодована з бюджету, несуть цивільну, адміністративну та кримінальну відповідальність згідно з законом... Органи державної влади (органи влади Автономної Республіки Крим, органи місцевого самоврядування) після виконання рішень суду про стягнення коштів з рахунків, на яких обліковуються кошти державного бюджету (місцевих бюджетів), у випадках, визначених цим пунктом, проводять службове розслідування щодо причетних посадових, службових осіб цих органів, якщо рішенням суду не встановлено в діях посадових, службових осіб складу злочину. За результатами службового розслідування органи державної влади (органи влади Автономної Республіки Крим, органи місцевого самоврядування) та органи прокуратури за поданням відповідних матеріалів органами Державної казначейської служби України у місячний строк можуть звернутися до суду з позовною заявою про відшкодування збитків,завданих державному бюджету (місцевим бюджетам), з пред`явленням зворотної вимоги(регресу) у розмірі виплаченого відшкодування до посадових, службових осіб цих органів,винних у завданні збитків(крім відшкодування виплат, пов`язаних із трудовими відносинами та відшкодуванням моральної шкоди). Також згідно із ст. 6 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» державні органи після виконання рішень суду про стягнення коштів з рахунків, на яких обліковуються кошти державного бюджету, у випадках, визначених цим Законом, проводять службове розслідування щодо причетних посадових, службових осібтаких органів, якщо рішенням суду не встановлено складу кримінального правопорушенняв діях зазначених осіб. Таким чином, якщо рішенням суду не встановлено складу кримінального правопорушення в діях посадової, службової особи державного органу, дії якої призвели до збитків державного бюджету, проведення службового розслідування щодопричетних посадових, службових осіб таких органів є обов`язковим. Суд переконаний, що лише зазначеним службовим розслідуванням можливо встановити чи у діях відповідачки був умисел на здійснення нею службової бездіяльності, і якщо такий мав місце, якими саме діями чи бездіяльністю така була вчинена. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Згідно до ч.ч. 4, 5, 7 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені... Правова оцінка, надана судом певному факту при розгляді іншої справи, не є обов`язковою для суду. Підставою застосування такої міри відповідальності, як відшкодування збитків є наявність повного складу цивільного правопорушення: 1) протиправна поведінка, дія чи бездіяльність особи; 2) шкідливий результат такої поведінки (збитки); 3) причинний зв`язок між протиправною поведінкою та збитками; 4) вина правопорушника. В той час, коли позивачем не надано суду жодних висновків службового розслідування щодо причетності державного виконавця до завдання збитків, відтак не доведено перебування дій відповідачки у причинно-наслідковому зв`язку із спричиненням майнової шкоди. Разом з тим, Позивачем не надано суду жодних належних, допустимих доказів у встановленому закноном порядку на підтвердження визнання вини саме Відповідача у заподіянні шкоди, а не інших співробітників служби ДВС, в тому числі і співробітників позивача, що мають контролюючі функції. Матеріали справи не містять доказів щодо наявності всіх складових цивільно-правової відповідальності саме Відповідача у завданні шкоди. Вказане вище також не заперечувались сторонами у судовому засіданні, де було встановлено, що службове розслідування по факту службової недбалості не проводилось, а від так жодних висновків щодо вчинення [PERSON] службової недбалості, наслідків такої та причинового зв`язку встановлено не було. З таких підстав, суд приходить до переконань про безпідставність заявлених позовних вимог, у зв`язку із чим, у задоволенні позову слід відмовити. Відповідно до ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України обов`язок по оплаті судових витрат слід покласти на позивача.

Outcome: dismissed