Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-24 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду з позовом до [PERSON], Жовтневого відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції про звільнення майна з-під арешту. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 19.10.2007 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір, за яким відповідач отримав кредит у розмірі 80 364,88 грн. Відповідно до умов договору [PERSON] передав у заставу позивачу автомобіль марки ВАЗ, модель 21101, реєстраційний номер [NUMBER]. Рішенням Індустріального районного суду м. Харкова від 15.10.2012 року в рахунок погашення заборгованості [PERSON] було звернуто стягнення на предмет застави. 26.02.2009 року Жовтневим ВДВС ХМУЮ було накладено арешт на все рухоме майно [PERSON] в тому числі на спірний автомобіль. Представник позивача вказує, що в даному випадку право застави у ПАТ КБ «Приватбанк» виникло 19.10.2007 року, а постанова про накладення арешту та оголошення заборони на його відчуження винесена 26.02.2009 року, тобто пізніше ніж було укладено договір застави. Отже, на думку представника позивача, Жовтневий ВДВС ХМУЮ на має правових підстав для звернення стягнення на предмет застави, оскільки стягувач за виконавчим провадженням не є заставодержателем. У зв'язку з вищевикладеним представник позивача і був змушений звернутися до суду з даним позовом. Представник позивача, Вовк О.Ю. який діє на підставі довіреності від 24.05.2013 року, в судове засідання не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, заявлені вимоги підтримав в повному обсязі, просив суд їх задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про день, час та місце слухання справи повідомлений належним чином, через засоби масової інформації, про причину неявки суд не повідомив, заяву про відкладання розгляду справи суду не надавав. Представник відповідача Жовтневого ВДВС ХМУЮ в судове засідання також не з'явився, про день, час та місце слухання справи повідомлений належним чином, про причину неявки суд не повідомив, заяву про відкладання розгляду справи суду не надавав Згідно з вимогами ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку про те, що позовні вимоги обґрунтовані, а тому підлягають задоволенню, з наступних підстав. Так, у судовому засіданні достовірно встановлено, що 19.10.2007 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір №DN81AR03110300, відповідно до умов якого позивач надав [PERSON] кредитні кошти на строк з 19.10.2007 року по 17.10.2014 року включно, у вигляді не відновлювальної лінії в розмірі 80 364,88 грн. (а.с. 5-7) Відповідно до п. 7.3 договору, забезпеченням виконання позичальником зобов'язань за даним договором виступає автомобіль ВАЗ 21101, [NUMBER]. Згідно ч.1 ст. 546 ЦК України, виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Відповідно до ст. 572 ЦК України, в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). Відповідно до умов договору, кредит надавався на купівлю автомобіля вартістю 52 542,00 грн. (а.с. 7) Згідно ч.1 ст. 585 ЦК України та ч.1 ст. 16 ЗУ «Про заставу», право застави виникає з моменту укладення договору застави, а у випадках, коли договір підлягає нотаріальному посвідченню, - з моменту його нотаріального посвідчення. Так, у ПАТ КБ «Приватбанк» право застави на автомобіль ВАЗ 21101 державний номер [NUMBER] виникло 19.10.2007 року. З матеріалів справи вбачається, що постановою державного виконавця Жовтневого ВДВС ХМУЮ серії АА №000614 від 26.02.2009 року на вищевказаний автомобіль було накладено арешт та оголошено заборону його відчуження. (а.с. 9) Згідно витягу з Державного реєстру обтяжень рухомого майна №42322777 від 28.10.2013 року, арешт було накладено на автомобіль [NUMBER], державний номер [NUMBER], власником якого є [PERSON] З матеріалів справи вбачається, що постанова державного виконавця винесена в рамках виконавчого провадження про стягнення з [PERSON] заборгованості у розмірі 2250 грн. Разом з тим, заочним рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 15.10.2012 року позов ПАТ КБ «Приватбанк» до ПАТ «Акцент Банк», [PERSON] про звернення стягнення на предмет застави було задоволено частково. В рахунок погашення заборгованості [PERSON] за кредитним договором № DN81AR03110300 від 19.10.2007 року у розмірі 234 367,43 грн. звернуто стягнення на предмет застави на автомобіль: ВАЗ модель 21101, рік випуску 2007, тип ТЗ: легковий автомобіль, № кузова/шасі [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER], що належить на праві власності відповідачу [PERSON] шляхом опису та передачі зазначеного автомобіля позивачу з правом продажу автомобіля з укладанням від імені [PERSON] договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, зі зняттям вказаного автомобіля з обліку в органах ДАІ України, а також наданням ПАТ КБ «Приватбанк» всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу. (а.с. 11) Відповідно до ст. 589 ЦК України, у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. Згідно ч.1,2 ст. 590 ЦК України, звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов'язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом. Отже, ПАТ КБ «Приватбанк» у зв'язку з невиконанням [PERSON] зобов'язань за кредитним договором звернули стягнення на предмет застави. Відповідно до ст. 54 ЗУ «Про виконавче провадження», звернення стягнення на заставлене майно в порядку примусового виконання допускається за виконавчими документами для задоволення вимог стягувача-заставодержателя. Для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, стягнення на заставлене майно боржника може бути звернуто у разі: виникнення права застави після винесення судом рішення про стягнення з боржника коштів; якщо вартість предмета застави перевищує розмір заборгованості боржника заставодержателю. Відтак, законом передбачено дві обставини за якими державний виконавець мав би право звернути стягнення на предмет застави для задоволення вимог стягувача, який не є заставодержателем, це виникнення права застави після винесення судом рішення про стягнення з боржника коштів та перевищення вартості предмета застави розміру заборгованості боржника перед заставодержателем. Але, в даному випадку по-перше: право застави виникло 19.10.2007 року, тобто до ухвалення судом рішення про звернення стягнення на предмет застави від 15.10.2012 року; по-друге: розмір заборгованості [PERSON] перед ПАТ КБ «Приватбанк» складає 234 367,43 грн., що значно перевищую вартість предмета застави встановлену у розмірі 52 542,00 грн. Відповідно до ст. 14 ЗУ «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», пріоритет зареєстрованих обтяжень визначається у черговості їх реєстрації. Обтяжувач з вищим пріоритетом має переважне право на звернення стягнення на предмет обтяження. Так, у державного виконавця були відсутні підстави для звернення стягнення на предмет застави та накладання на нього арешту в рамках виконавчого провадження з примусового виконання рішення суду стягувачем за яким не є заставодержатель, оскільки спірний автомобіль перебував у заставі ПАТ КБ «Приватбанк» та саме позивач має право на першочергове звернення стягнення на предмет застави. Згідно ст.60 ЗУ «Про виконавче провадження», особа яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання право на майно і про звільнення з під арешту. Статтею 54 ЗУ «Про виконавче провадження» передбачено право заставодержателя звернутися до суду про звільнення заставленого майно з під арешту. Відповідно п.4 Постанови Пленуму Верховного суду України від 27.08.76 року № 6 «Про судову практику в справах про виключення майна з опису», за правилами, встановленими для розгляду позовів про виключення майна з опису, розглядаються вимоги громадян і організацій, що ґрунтуються на праві власності на описане майно або на праві володіння ним. На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ґрунтуються на вимогах закону, а тому підлягають задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: approved