Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-05 00:00:00

Представник позивача ПАТ «УкрСиббанк» звернувся з вказаним позовом до відповідачів, в обґрунтування якого покликався на те, що 03.08.2007р. між АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON] укладено Договір про надання споживчого кредиту № 11193544000, згідно якого банк надав позичальнику кредит в сумі 31500 швейцарських франків, а відповідач зобовязалась прийняти, належним чином використовувати і повернути банку кредит у порядку і на умовах, зазначених у даному договорі. Для виконання взятих на себе зобовязань банк перерахував зазначену суму кредитних коштів на поточний рахунок позичальника № 26200058335300. В забезпечення виконання зобовязання за кредитним договором укладено Договір іпотеки № 1929 від 03.08.2007р. з [PERSON] та Договір поруки № 11193544000-П від 03.08.2007р. з [PERSON] Відповідач порушила графік погашення кредиту. Банк надсилав листи-вимоги відповідачам, якими вимагав про повернення кредиту, однак такі були залишені без задоволення, дій спрямованих на погашення боргу не вчинено. Станом на 18.02.2011р. заборгованість становить 41823,96 швейцарських франків (347182,60грн.), з яких: 28087,50 швейцарських франків (233155,60грн.) - заборгованість за кредитом; 11293,16 швейцарських франків (93745,03грн.) - заборгованість по процентам; 2383,07 швейцарських франків (19781,97грн.) - пеня станом на 18.02.2011р.; 60,23 швейцарських франків (500грн.) - штрафні санкції. Тому просив суд стягнути солідарно з відповідачів вказану суму боргу та судові витрати. 12.03.2015р. представник позивача збільшив позовні вимоги та просив суд стягнути солідарно з відповідачів заборгованість за кредитом, яка станом на 04.03.2015р. складає 65390,54 швейцарських франків та пеню в розмірі 307860,64грн., оскільки з моменту подачі позовної заяви та протягом всього часу розгляду справи відповідачі не здійснюють платежів по погашенню кредиту і відповідно порушують взяті на себе зобовязання. Відповідач [PERSON] звернулась з зустрічним позовом до АКБ «УкрСиббанк», [PERSON], в обґрунтування якого покликалась на те, що 03.08.2007р. між нею та банком було укладено договір про надання споживчого кредиту № 11193544000 за умовами якого банк зобовязувався надати їй споживчий кредит у розмірі 31500 швейцарських франків, що еквівалентно 131797,29грн. Однак вказане вище зобовязання банк належним чином не виконав, не надав їй кредитних коштів, а натомість видав даний кредит сторонній особі, при цьому жодним чином не повідомивши її про те, що з її поточного рахунку були видані кошти іншим особам. Вона неодноразово зверталась до банку з проханням виконати умови договору, видати кредит, однак банк жодного разу не надав відповіді на її вимогу. Факт злочинного отримання кредитних коштів по вищевказаному кредитному договору відповідачем [PERSON] встановлено ухвалою Івано-Франківського міського суду по кримінальній справі № 344/9315/13-к від 24.07.2013р., відповідно до якої встановлено, що своїми злочинними діями [PERSON] заволодів її коштами, які всупереч інтересам останньої використав на власний розсуд. Таким чином [PERSON] вчинив злочин, передбачений ч. 2 ст. 192 КК України, а саме заподіяння майнової шкоди у великих розмірах шляхом обману та зловживання довірою за відсутності ознак шахрайства. Тому відшкодування зазначених коштів по даному кредиту повинен нести саме відповідач [PERSON], з якого слід стягнути завдані збитки в розмірі суми отриманого ним кредиту, який є фінансовим поручителем згідно договору поруки від 03.08.2007р. Крім цього зобовязання по кредитному договору забезпечувалось договором іпотеки від 03.08.2007р., відповідно до якого було передбачено, що іпотекою забезпечується в повному обсязі виконання грошових зобовязань іпотекодавця за договором про надання споживчого кредиту № 11193544000 від 03.08.2007р. Іпотекодавцем є вона і жодної згоди на тримання кредиту [PERSON] вона не давала. Враховуючи це, просила суд визнати договір іпотеки від 03.08.2007р. припиненим, зняти будь-які обтяження на нерухоме майно - квартиру, що знаходиться по вул. Глібова, 26/ 14 в м. Івано-Франківськ, а також виключити з Державного реєстру іпотек запис від 03.08.2007р. № 1929 ту звязку з укладенням між нею та ПАТ «УкрСиббанк» договору іпотеки від 03.08.2007р. про державну реєстрацію обтяження майнових прав на нерухоме майно, виключити з Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна запис від 03.08.2007р. за № 1929 у звязку з укладенням між нею та ПАТ «УкрСиббанк» договору іпотеки від 03.08.2007р. та відмовити ПАТ «УкрСиббанк» в задоволенні позову. В судовому засіданні представник позивача за первісним позовом ПАТ «УкрСиббанк» - [PERSON] позовні вимоги підтримав в повному обсязі, покликаючись на викладені в заявах обставини, просив позов задоволити. Відповідач за первісним позовом [PERSON], її представники [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні зустрічний позов підтримали в повному обсязі, покликаючись на викладені в ньому обставини, просили його задоволити, а в задоволенні первісного позову ПАТ «УкрСиббанк» - відмовити. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не зявився, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи, про причини неявки суду не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності не подав. Заслухавши представника позивача за первісним позовом, відповідача [PERSON] за первісним позовом та її представників, дослідивши докази у справі в їх сукупності, суд вважає наступне. Заочним рішенням Івано-Франківського міського суду від 13.02.2014р. в задоволенні первісних позовних вимог ПАТ «УкрСиббанк» відмовлено. Зустрічний позов [PERSON] задоволено, а додатковим рішенням суду від 19.03.2014р. позовні вимоги ПАТ «УкрСиббанк» до [PERSON] про стягнення коштів задоволено. Ухвалою колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області від 05.05.2014р. апеляційну скаргу начальника ПАТ «УкрСиббанк» відхилено: заочне рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 13.02.2014року залишено без змін. Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 08.10.2014р. касаційну скаргу ПАТ «УкрСиббанк» - задоволено частково, заочне рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 13.02.2014р. та ухвалу Апеляційного суду Івано-Франківської області від 05.05.2014р. скасовано, справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції. Так, підставою для скасування заочного рішення суду першої інстанції від 13.02.2014р. Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ послужило те, що вирішуючи справу, суди не надали належної оцінки рішенню апеляційного суду Івано-Франківської області від 09.12.2010р., згідно якого в позові [PERSON] до АКБ «УкрСиббанк» про визнання неукладеним договору про надання споживчого кредиту від 03.08.2007р., визнання недійсним договору іпотеки від 03.08.2007р., зняття обтяження на нерухоме майно та стягнення безпідставно сплачених коштів було відмовлено. При цьому вказаним рішенням було встановлено, що на відкритий в банку на імя [PERSON] рахунок 03.08.2007р. було зараховано кредитні кошти в сумі 31500 швейцарських франків і позивачка неодноразово отримувала із каси банку кредитні кошти, а також сплачувала кошти на погашення сум основного боргу та процентів. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24.10.2011р. касаційну скаргу [PERSON] було відхилено, рішення апеляційного суду Івано-Франківської області від 09.12.2010р. залишено без змін. Суди дійшли помилкового висновку про те, що [PERSON] грошові кошти за кредитним договором від 03.08.2007р. не отримувала та відповідно не повинна нести відповідальності перед банком за кредитним договором. Безпідставним є також висновок суду про те, що у [PERSON] не виникло обовязку перед банком забезпечувати кредитні зобовязання за рахунок свого іпотечного майна. Відповідно до ч. 4 ст. 338 ЦПК України висновки і мотиви, з яких скасовані рішення є обовязковими для суду першої чи апеляційної інстанції при новому розгляді справи, а відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини. Так, згідно вимог ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Судом встановлено, що 03.08.2007р. між АКІБ «УкрСиббанк» та відповідачем [PERSON] укладено договір про надання споживчого кредиту № 11193544000, згідно якого останній на рахунок нараховано кредитні кошти у розмірі 31500 швейцарських франків, що еквівалентно 131797,29грн. та відповідно [PERSON] зобовязалась прийняти, належним чином використовувати і повернути банку кредит у порядку і на умовах, зазначених у даному договорі, кінцевий термін погашення 02.08.2017р. (а.с.6-8,157-161,162-164 т.1). В забезпечення виконання зобовязання за кредитним договором 03.08.2007р. між банком та [PERSON] укладено договір іпотеки, який зареєстровано в реєстрі № 1929 (а.с.11-12,166-169 т.1). Відповідно до ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. В ст. 530 ЦК України вказано, що якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) зобовязання його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно ст. 611 ЦК України у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобовязання внаслідок односторонньої відмови від зобовязання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобовязання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно до ч. 1 ст. 612 цього Кодексу боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Однак, як вбачається з довідки-розрахунку заборгованості (а.с.209 т.2) [PERSON] порушувала графік погашення кредиту, внаслідок чого кредит вчасно не сплачувала, таким чином станом на 04.03.2015р. має заборгованість в розмірі 65390,54 швейцарських франків, з яких: 28087,50 - заборгованість за кредитом; 37303,04 - заборгованість за відсотками, а також пеня в розмірі 307860,64грн., з яких: 110759,94грн. - заборгованість за кредитом; 197100,70грн. - заборгованість за відсотками. Згідно з ст.ст. 10, 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.ст. 58, 60 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Доказування не може ґрунтується на припущеннях. Кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі, щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Будь-яких доказів, які б спростовували проведений позивачем розрахунок заборгованості [PERSON] за вказаним кредитним договором відповідачем та її представниками суду не подано. Суд критично оцінює посилання відповідача та її представників на те, що коштів остання не отримувала і відповідно не зобовязана їх повертати, оскільки умовою вказаного вище кредитного договору було не видача [PERSON] готівки через касу банку чи іншим чином, а саме перерахування зазначеної вище суми кредитних коштів на поточний рахунок позичальника № 26200058335300, що в свою чергу банком було зроблено, а відповідачем та її представниками не заперечено. Не заперечено і відповідачем тих обставин, які свідчать про часткову сплату останньою у лютому та березні 2008 року коштів на погашення сум основного боргу та процентів. Згідно з ч. 1 ст. 61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Рішенням апеляційного суду Івано-Франківської області від 09.12.2010р. в позові [PERSON] до АКБ «УкрСиббанк» про визнання неукладеним договору про надання споживчого кредиту від 03.08.2007р., визнання недійсним договору іпотеки від 03.08.2007р., зняття обтяження на нерухоме майно та стягнення безпідставно сплачених коштів відмовлено. Вказаним рішенням встановлено, що на відкритий в банку на імя [PERSON] рахунок 03.08.2007р. було зараховано кредитні кошти в сумі 31500 швейцарських франків і [PERSON] неодноразово отримувала із каси банку кредитні кошти, а також сплачувала кошти на погашення сум основного боргу та процентів. В той же час слід зазначити, що у випадку, якщо [PERSON] вважає, що її право на користування перерахованими банком кредитними коштами на її рахунок порушено, то остання вправі звернутися до суду з позовом до винних у вчиненні злочину осіб (які незаконно заволоділи її коштами) про відшкодування завданих ними збитків, при цьому ухвалою Івано-Франківського міського суду по кримінальній справі № 344/9315/13-к від 24.07.2013р. відповідача [PERSON] та працівників банку звільнено від кримінальної відповідальності за строками давності тобто з нереабілітуючих підстав. Крім цього, відповідно до ч. 1 ст. 543 ЦК України у разі солідарного обовязку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обовязку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Відповідно до ч. 1 ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обовязку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником, а згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 554 цього Кодексу у разі порушення боржником зобовязання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Судом встановлено, що в забезпечення виконання [PERSON] зобовязань 03.08.2007р. АКІБ «УкрСиббанк» укладено договір поруки № 11193544000-П з [PERSON] (а.с.13, 165 т. 1), який несе солідарну відповідальність у повному обсязі. Згідно з ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. З урахування викладеного вище, розміру основної суми боргу, а також виходячи з умов справедливості та розумності, суд вважає за можливе зменшити розмір неустойки (пені) до 10000грн. Відтак, враховуючи вищенаведене, та те, що відповідно до ст. 524 ЦК України зобовязання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні, суд вважає, що з відповідачів слід солідарно стягнути в користь позивача заборгованість в гривневому еквіваленті у розмірі 1480441,80грн. Наведене узгоджується із правовими позиціями, які висловлені у правовому висновку Верховного Суду України за результатами розгляду цивільної справи (Постанова № 6-79 цс 14 від 02.07.2014р.), де вказано зокрема, що «[PERSON] норм ст. 99 Конституції України, ст.ст.192, 533 ЦК України дає підстави для висновку про те, що незалежно від валюти боргу (тобто грошової одиниці, в якій визначена сума зобовязання) валютою платежу, тобто засобом погашення грошового зобовязання і його виконання є національна валюта України - гривня. Відповідно, у національній валюті України підлягають обчисленню і стягненню і інші складові грошового зобовязання (пеня, штраф, неустойка, проценти) та виплати, передбачені ст. 625 ЦК України.». Відтак, оцінюючи зібрані у справі докази за внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні, виходячи з меж заявлених первісних та зустрічних позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України, враховуючи викладені в Ухвалі колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 08.10.2014р. висновки і мотиви, з яких скасовано заочне рішення суду від 13.02.2014р. та які в свою чергу є обовязковими для суду першої інстанції, суд вважає, що первісні позовні вимоги ПАТ «УкрСиббанк» підлягають до часткового задоволення, що в свою чергу повністю виключає можливість задоволення зустрічних позовних вимог [PERSON], оскільки в неї виник обовязок перед банком забезпечувати кредитні зобовязання за рахунок її іпотечного майна. Судові витрати суд розподілив відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України.

Outcome: approved