Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-27 00:00:00

Представник позивача звернулась до суду із зазначеним позовом, в якому просить суд виселити без надання іншого житлового приміщення відповідачів, які зареєстровані та проживають в іпотечному будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , позбавити відповідачів права користування житловим приміщенням за вказаною адресою, а також зняти їх з реєстрації за вказаною адресою. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 29.05.2008 року між Акціонерним поштово-пенсійним банком «Аваль», правонаступником якого є позивач, та [PERSON] було укладено Кредитний договір №014/3651/148977/82, згідно умов якого банк надав останній кредит у сумі 37215 доларів США строком до 29.05.2018 року, а [PERSON] зобов`язалась повернути банку суму отриманого кредиту, а також сплатити відсотки за користування кредитом у розмірі 14,00% річних, комісії згідно умов договору та тарифів кредитора. Так, у зв`язку з неналежним виконанням [PERSON] своїх зобов`язань згідно умов вищевказаного Кредитного договору, банк звернувся до суду із позовом. Рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 07.12.2015 року позовні вимоги банку було задоволено, а саме звернуто стягнення на предмет іпотеки - житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , який належить [PERSON] на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль». Однак, рішення суду не виконано, у зв`язку з чим позивачем на адресу [PERSON] та зареєстрованих в іпотечному майні осіб було направлено вимоги про виконання зобов`язань за Кредитним договором та про усунення порушення основного зобов`язання. Станом на 10.01.2020 року заборгованість позичальника перед банком складає 1008098,34 доларів США, що еквівалентно 24314323 грн. 86 коп. 27.12.2018 року державним виконавцем Саксаганського ВДВС міста Кривий Ріг було винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу, згідно якої встановлено, що в будинку за адресою: [ADDRESS] на даний час зареєстровані неповнолітні, що позбавляє позивача права задовольнити свої вимоги за рахунок будинку згідно рішення суду від 07.12.2015 року. При цьому іпотекодержатель не надавав своєї згоди на реєстрацію осіб за адресою предмета іпотеки. Так, позивач вважає, що зняття зазначених осіб з реєстраційного обліку у вказаному будинку є захистом прав позивача як іпотекодержателя. Представник позивача у судове засідання надала письмову заяву, в якій позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила розглянути справу за її відсутності, у разі неявки відповідачів у судове засідання не заперечувала проти ухвалення заочного рішення. Відповідачі, будучи повідомленими про час і місце розгляду справи належним чином, в судове засідання не з`явились, про причини неявки не повідомили, відзив на позов чи заяву про розгляд справи за їх відсутності до суду не надали. Представник третьої особи також про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся, до суду не з`явився, заяв не надав. На підставі наявних у справі доказів та зі згоди представника позивача суд уважає за можливе ухвалити рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного. 29.05.2008 року між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та [PERSON] було укладено Кредитний договір №014/3651/148977/82, згідно умов якого остання отримала кредит у розмірі 37215,00 доларів США на споживчі цілі, строком до 29.05.2018 року зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 14,00% річних (а.с.9-12). Факт отримання кредитних коштів [PERSON] підтверджується випискою по рахунку (а.с.13). Також, 29.05.2008 року між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та [PERSON] було укладено Договір іпотеки №014/08/04-01/055/08, за яким, з метою забезпечення виконання [PERSON] зобов`язань згідно умов Кредитного договору №014/3651/148977/82, останній надав в іпотеку житловий будинок з господарчими побудовами, розташований за адресою: [ADDRESS] , належний йому на підставі дублікату (бланк АВІ №480382), виданого Сьомою Криворізькою державною нотаріальною конторою за р. №2-505, замість втраченого договору купівлі-продажу, 14.01.1994 року посвідченого Сьомою Криворізькою державною нотаріальною конторою за р. №1-266 (а.с.14-17). У відповідності до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до статей 526, 527, 530, 610 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Зобов`язання вважається порушеним у випадку або повного його невиконання або неналежного виконання, тобто виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Однак, як убачається з матеріалів справи, у порушення зазначених норм закону та умов укладеного Кредитного договору [PERSON] свої зобов`язання належним чином не виконувала, у зв`язку з чим за Кредитним договором утворилась заборгованість та банк вимушений був звернутись до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки. Так, Рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 07.12.2015 року, яке 09.05.2016 року набрало законної сили, задоволено позовні вимоги ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та звернуто стягнення на предмет іпотеки, а саме житловий будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , та який належить [PERSON] (а.с.19-20). У зв`язку із неналежним виконанням [PERSON] своїх зобов`язань згідно умов Кредитного договору, станом на 10.01.2020 року заборгованість за Кредитним договором становить 1008098,34 доларів США, що за курсом НБУ еквівалентно 24314323 грн. 86 коп. та складається з: 36341,98 доларів США - заборгованість за кредитом (еквівалентно 876532 грн. 22 коп.); 57118,44 доларів США - заборгованість за відсотками (еквівалентно 1377639 грн. 65 коп.); 22060151 грн. 99 коп. - пеня (а.с.7- 8). Згідно інформації з відділу реєстрації місця проживання громадян Виконавчого комітету Саксаганської районної у місті ради, за адресою: Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул. Таганрозька, 8 зареєстровані: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] (а.с.18). 24.12.2019 року позивачем, на адресу відповідача [PERSON] було надіслано вимогу про виконання грошових зобов`язань та про усунення порушення основного зобов`язання за Кредитним договором №014/3651/148977/82 від 29.05.2008 року (а.с.21), а також на адресу відповідачів [PERSON] , [PERSON] (та як представнику [PERSON] та [PERSON] ) та [PERSON] було надіслано вимоги про усунення перешкод у користуванні власністю банку, однак такі вимоги були залишені відповідачами поза увагою (а.с.22-27,28). Відповідно до ст. 40 Закону України «Про іпотеку», ст. 109 ЖК УРСР звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом. Після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення всі мешканці зобов`язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Так, нормою, яка встановлює порядок виселення із займаного жилого приміщення, є ст. 109 ЖК УРСР, у частині першій якої передбачені підстави виселення. Відповідно до ч. 2 ст. 109 ЖК УРСР громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинне бути зазначене в рішенні суду. Таким чином, ч. 2 ст. 109 ЖК УРСР установлює загальне правило про неможливість виселення громадян із жилих приміщень, придбаних не за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, забезпеченого іпотекою цього приміщення, без одночасного надання іншого постійного жилого приміщення. Як виняток, допускається виселення громадян без надання іншого постійного жилого приміщення при зверненні стягнення на жиле приміщення, що було придбане громадянином за рахунок кредиту, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що в разі звернення стягнення на іпотечне майно в судовому порядку та ухвалення судового рішення про виселення мешканців з іпотечного майна, яке не придбане за рахунок кредитних коштів, підлягають застосуванню як положення ч. 2 ст. 39 та/або ч. 1 ст. 40 Закону країни «Про іпотеку», так і ч. 2 ст. 109 ЖК УРСР. Отже, за змістом зазначених норм особам, яких виселяють із жилого будинку (жилого приміщення), який є предметом іпотеки і придбаний не за рахунок кредиту, забезпеченого іпотекою цього житла, при зверненні стягнення на предмет іпотеки в судовому порядку одночасно надається інше постійне житло. При цьому за положенням ч. 2 ст. 109 ЖК УРСР постійне житло вказується в рішенні суду. При виселенні з іпотечного майна, придбаного не за рахунок кредиту і забезпеченого іпотекою цього житла в судовому порядку, відсутність постійного жилого приміщення, яке має бути надане особі одночасно з виселенням, є підставою для відмови в задоволенні позову про виселення. Зазначене узгоджується з правовими висновками судової палати у цивільних справах Верховного Суду України, викладеними у постанові від 18.03.2015 року (справа №6-39цс15) та підтвердженими висновками Великої Палати Верховного Суду у постанові від 31.10.2018 року у справі №753/12729/15-ц. Так, згідно п. 1.2 Договору іпотеки №014/08/04-01/055/08 від 29.05.2008 року, відповідач [PERSON] у якості забезпечення виконання [PERSON] зобов`язань відповідно до умов Кредитного договору №014/3651/148977/82 від 29.05.2008 року, надав в іпотеку житловий будинок з господарчими побудовами, розташований за адресою: [ADDRESS] , який належить йому на підставі дублікату (бланк АВІ №480382), виданого Сьомою Криворізькою державною нотаріальною конторою за р. №2-505, замість втраченого договору купівлі-продажу, 14.01.1994 року посвідченого Сьомою Криворізькою державною нотаріальною конторою за р. №1-266. Крім того, у п. 1.1.2.1 Кредитного договору №014/3651/148977/82 від 29.05.2008 року зазначено, що кредитні кошти надано на споживчі цілі під заставу нерухомості - житлового будинку з господарчими побудовами, розташованого за адресою: [ADDRESS] . Таким чином, судом установлено, що спірний житловий будинок не було придбано за кредитні кошти та він належав іпотекодавцю ще до укладення кредитного та іпотечних договорів. При цьому, згідно позовних вимог позивач просить виселити відповідачів зі спірного житлового будинку без надання іншого приміщення та згідно положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог, а також не має повноважень визначати на власний розсуд до якого іншого житлового приміщення має бути виселений мешканець будинку, що є предметом іпотеки, на який звернуто стягнення. Тому, на підставі викладеного, суд приходить до висновку, що у задоволенні позовних вимог в частині виселення відповідачів з житлового будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS] без надання іншого житлового приміщення слід відмовити. Щодо позовної вимоги про позбавлення відповідачів права користування житловим приміщенням, суд зазначає наступне. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частина 3 ст. 12 та ч. 1 ст. 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Так, обгрунтовуючи заявлені в цій частині позовні вимоги, позивач посилався на положення ст. 156 ЖК та 405 ЦК. Між тим, суд, дослідивши доводи позовної заяви, а також письмові докази додані до матеріалів справи, дійшов висновку, що дана позовна вимога в супереч положенням ч. 3 ст. 12 та ч. 1 ст. 81 ЦПК України необґрунтована, не доведена жодним належним, достатнім та допустимим доказом щодо відсутності відповідачів у спірному житловому приміщенні понад встановлений законом строк, відтак у її задоволенні належить також відмовити. Щодо вимог про зняття відповідачів з реєстрації, суд зазначає наступне. Згідно із ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація - це внесення інформації до Єдиного державного демографічного реєстру та до паспортного документа про місце проживання або місце перебування особи із зазначенням адреси житла. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Тому суд вважає, що вимога про зняття з реєстрації є похідною від вимог про виселення та позбавлення права користування житловим приміщенням, в задоволенні яких суд прийшов до висновку слід відмовити, у зв`язку з чим вимога про зняття з реєстрації також задоволенню не підлягає. Отже, враховуючи вищевикладене, у задоволенні позовних вимог слід відмовити. У зв`язку із відмовою у задоволенні позовних вимог, відповідно до ст. 141 ЦПК України, витрати зі сплати судового збору, суд залишає за позивачем. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed