Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-11 00:00:00

Представник Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Євроінс Україна» звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить стягнути з [PERSON] суму майнової шкоди в розмірі 16735,23 грн. та судовий збір у розмірі 2102,00 грн.. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 04.03.2018 року у м. Харкові по пр. Перемоги відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу «HONDA» д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] та транспортного засобу «RENAULT Logan» д.н.з. [NUMBER] під керуванням [PERSON] . Внаслідок ДТП вказані транспортні засобу отримали механічні пошкодження. 05.03.2018 року позивач отримав від потерпілого повідомлення №16979 про настання події, що має ознаки страхового випадку та заява на виплату страхового відшкодування за договором №021005-2101-0000005 добровільного страхування наземного транспорту «КАСКО Класичне» від 21.08.2017 року, відповідно до якого позивач застрахував майнові інтереси потерпілого, що не суперечать закону і пов`язані з володінням, використанням і розпорядженням транспортним засобом «RENAULT Logan» д.н.з. [NUMBER] . 23.03.2018 року позивач здійснив страхове відшкодування потерпілому за Договором добровільного страхування у сумі 16 735,23 грн., а тому до позивача на підставі ст. 993 ЦК України та ст. 27 ЗУ «Про страхування» перейшло право вимоги, яке потерпілий мав до відповідача як особи, яка безпосередньо завдала йому шкоди внаслідок ДТП у розмірі 16 735,23 грн.. З метою досудового врегулювання спору позивачем було надіслано відповідачу претензію вих. № 435 від 13.08.2019 року щодо відшкодування шкоди у зазначеному розмірі, однак станом на момент подання до суду позовної заяви вимогу не задоволено. Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 17.06.2020 року провадження у справі відкрито та її розгляд призначено за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) осіб. В судове засідання представник позивача не з`явився, надав до суду заяву, в якій просив справу розглянути за відсутності позивача, позовні вимоги підтримав, проти заочного розгляду справи не заперечував. Належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи відповідач, згідно вимог ч. 8 ст. 128 ЦПК України, в судове засідання не з`явився, в порушення ч.3 ст.131 ЦПК України про причини неявки суд не повідомив, відзив на позовну заяву не подав, у зв`язку з чим на підставі ухвали Дзержинського районного суду м. Харкова від 12.10.2020 року проведено заочний розгляд даної справи згідно з вимогами ст.ст. 280-282 ЦПК України на підставі наявних у справі доказів. Згідно вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу технічними засобами не здійснюється. Суд, безпосередньо дослідивши наявні в матеріалах справи докази, оцінивши їх кожний окремо та у сукупності й взаємозв`язку, оглянувши матеріали адміністративної справи № 638/3591/18 про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за ст.ст. 122-4, 124 КУпАП, дійшов висновку, що вимоги позивача обґрунтовані, не суперечать законодавству та підлягають задоволенню з наступних підстав. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. В судовому засіданні встановлено, що 04 березня 2018 року о 16 годині 00 хвилин в м. Харкові по пр. Перемоги в районі будинку 66, [PERSON] , керуючи автомобілем «HONDA» д.н.з. [NUMBER] , рухаючись заднім ходом, здійснив наїзд на транспортний засіб «RENAULT» д.н.з. [NUMBER] . Після чого [PERSON] з місця скоєння ДТП зник. Своїми діями [PERSON] порушив вимоги п.п.10.9, 2.10а Правил дорожнього руху України Вина відповідача [PERSON] в скоєнні вказаної дорожньо-транспортної пригоди підтверджується постановою Дзержинського районного суду міста Харкова від 22.05.2018 року. Зазначена постанова набрала чинності доказів її скасування суду не надано. Внаслідок вказаної ДТП винними діями відповідача було пошкоджено автомобіль «RENAULT Logan» д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] .. Згідно до вимог ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду в справі про адміністративне правопорушення обов`язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Постанова Дзержинського районного суду міста Харкова від 22.05.2018 набрала законної сили а тому є достатньо підстав для звільнення позивача від доказування даного позову в частині питань чи мали місце дії відповідача, а саме дії, що містять в собі склад порушення, наявність причинно-слідчого зв`язку між винними діями відповідача, пов`язаними з порушенням вимог Правил дорожнього руху України, і завданням шкоди позивачу. Вказаними протиправними діями відповідача потерпілій особі було завдано матеріальної шкоди. Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухово - і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Таким чином неправомірними діями відповідача, пов`язаними з використанням джерела підвищеної небезпеки (транспортного засобу) [PERSON] було завдано майнової шкоди та прямих збитків, які знаходяться в безпосередньому причинно-слідчому зв`язку зі вказаними діями відповідача і підлягають повному відшкодуванню за рахунок винної особи. Позивач звернувся з цим питанням до відповідача, але в добровільному порядку питання не вирішене, виник спір і позивач вимушений був звертатися з позовом до суду. Суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Стаття 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Стаття 16 ЦК України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. В судовому засіданні з позовної заяви та наявних документів встановлено, що між Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Євроінс Україна» та [PERSON] укладено договір добровільного страхування наземного транспорту № 021005-2101-0000005 від 21.08.2017 року, згідно якого ПрАТ СК «Євроінс Україна» взяло на себе зобов`язання компенсувати будь-яке пошкодження або знищення автомобіля марки «RENAULT Logan» д.н.з. [NUMBER] , його окремих частин чи додаткового обладнання внаслідок ДТП. 04.03.2018 року у м. Харкові по пр. Перемоги відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу «HONDA» д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] та транспортного засобу «RENAULT Logan» д.н.з. [NUMBER] під керуванням [PERSON] .. В результаті даної ДТП було пошкоджено застрахований у ПрАТ «Страхова компанія «Євроінс Україна» транспортний засіб «RENAULT Logan» д.н.з. [NUMBER] , який належить страхувальнику на праві приватної власності. 05.03.2018 року позивач отримав від потерпілого повідомлення №16979 про настання події, що має ознаки страхового випадку та заява на виплату страхового відшкодування за договором № 021005-2101-0000005 добровільного страхування наземного транспорту «КАСКО Класичне» від 21.08.2017 року За страховим випадком (ДТП) позивачем складено страховий акт по договору страхування № 16979/18 на підставі рахунку №16979/18 та було визначено суму страхового відшкодування в розмірі 16 735,23 грн., виплата якої підтверджується платіжним дорученням № 7634 від 23.03.2018 року. Відповідно до ч. 2 ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній договорі. грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Згідно ст. 25 ЗУ «Про страхування» здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком. Згідно до ст. 993 ЦК України та ст. 27 ЗУ «Про страхування» до страхової компанії, яка здійснила виплату страхового відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник мав до особи, відповідальної за заподіяні збитки. При таких обставинах суд вважає позовні вимоги законними та обґрунтованими, а тому приходить до висновку про стягнення з відповідача [PERSON] на користь ПрАТ «Страхова компанія «Євроінс Україна» майнову шкоду, завдану в результаті скоєння ДТП, в якості компенсації за виплачене страхове відшкодування в порядку субрегації в сумі 16 735,23 грн. При цьому суд наголошує, що судове доказування - це діяльність учасників процесу при визначальній ролі суду по наданню, збиранню, дослідженню і оцінці доказів з метою встановлення з їх допомогою обставин цивільної справи. При цьому, збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених ЦПК України. Доказування є єдиним шляхом судового встановлення фактичних обставин справи і передує акту застосування в судовому рішенні норм матеріального права, висновку суду про наявність прав і обов`язків у сторін. У відповідності до частини 1 статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. Згідно статті 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до статті 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Оцінюючи аргументи, викладені сторонами по справі в судовому засіданні та у заявах по суті справи, суд в тому числі керується прецедентною практикою Європейського суду з прав людини, який зазначав, що хоча п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. (рішення у справі «Руїз Торіха проти Іспанії» (Ruiz Toriya v. Spaine), рішення від 09.12.94 р., Серія A, N 303-A, параграф 29). Враховуючи викладене, приймаючи до уваги, що обставини, на які посилаються позивач як на підставу позовних вимог знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, суд ухвалює рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судовий збір у розмірі 2101,00 грн. На підставі вищевикладеного, ЗУ «Про страхування», ст.ст. 979, 993, 1166, 1187, 1188 ЦК України,

Outcome: approved