Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-06 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Свої вимоги представник позивача мотивує тим, що 17 листопада 2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] укладено кредитний договір б/н, згідно з яким відповідач отримав кредит в розмірі 3 000 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку із сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 24 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. В порушення умов договору відповідач зобов'язання належним чином не виконує у зв'язку з чим у нього перед банком утворилася заборгованість, яка становить 21 851,16 гривень. В судове засідання представник позивача не з'явився, однак надіслав до суду клопотання, в якому зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсяці та просить розглянути справу без його участі (а. с. № 33). Відповідач в судовому також не з'явився, але надав суду заяву, в якій просить суд застосовувати до позовних вимог позивача позовну давність та відмовити у задоволенні позову (а. с. № 38). Вивчивши матеріали справи, враховуючи позиції сторін суд вважає, що позов не підлягає задоволенню на підставі наступного. Під час розгляду справи встановлено, що 11 листопада 2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] укладено кредитний договір б/н, який представляє собою заяву відповідача та Умови і правила надання банківських послуг. Згідно даного кредитного договору [PERSON] отримав від ПАТ КБ «ПриватБанк» кредит в розмірі 3000 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку із сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 24 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. ПАТ КБ «Приватбанк» свої зобов'язання за вказаним кредитним договором стосовно надання [PERSON] кредиту виконало, встановивши кредитний ліміт на платіжну карту. В свою чергу [PERSON] в порушення умов договору зобов'язання належним чином не виконував у зв'язку з чим у нього перед банком утворилася заборгованість. Як зазначив в позовній заяві представник позивача, відповідач не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками та іншими витратами відповідно до умов договору, що має відображення у розрахунку заборгованості за договором. За розрахунком банку заборгованість [PERSON] на 20.03.2014 р. становить 24 204,89 гривень та складається з наступного: - заборгованість за кредитом - 3000 гривень; - заборгованість по процентам за користування кредитом - 13 119,89 гривень; - заборгованість по комісії за користування кредитом - 8 085 гривень (а.с. № 12-15). Частина цієї суми - 3 870,45 гривень була стягнута судовим наказом Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 14 серпня 2008 року (а. с. № 3). Отже, заборгованість [PERSON] перед банком становить 21 851,16 гривень, яка включає: 20 334,44 гривень - різниця між нарахованою заборгованістю та стягнутою за судовим наказом, 500 гривень - штрафу (фіксована частина), 1 016,72 гривень - штрафу (процентна складова). Згідно ст. ст. 256, 257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимоги про стягнення неустойки (штрафу, пені) (п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України). Згідно ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Відповідно до ст. 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність сплила і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставне майно тощо). Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України). Згідно розрахунку заборгованості відповідача за кредитним договором, наданого представником позивача, [PERSON]. навіть після стягнення з нього заборгованості за судовим наказом від 14.08.2008 р., не надавав банку своєчасно грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом (а. с. № 4-8). Слід зазначити, що початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у позивача права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Таким чином, у разі неналежного виконання [PERSON] зобов'язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися, на думку суду, з моменту настання строку погашення чергового платежу після стягнення з нього заборгованості судовим наказом. Черговий платіж по погашенню кредиту відповідач повинен був здійснити у вересні 2008 року, однак не здійснив. Оскільки судом не встановлено точної дати внесення щомісячних платежів відповідачем, то, на думку суду, доцільним буде вважати днем, коли позивач довідався або міг довідатися про порушення свого права - 01 вересня 2008 року, тобто з 01.09.2008 р. почався перебіг позовної давності. Таким чином, строк позовної давності щодо звернення банку до суду із позовом про стягнення заборгованості за вищевказаним кредитним договором закінчився 01 вересня 2011 року включно. Як вбачається з матеріалів справи позивач звернувся до суду з даним позовом 10 квітня 2014 року, тобто після пропущення строку позовної давності, що є підставою відповідно до вимог ст. 267 ЦК України для відмови у позові.

Outcome: dismissed