Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-05 00:00:00

Представник позивача звернувся з вказаним позовом до відповідачів, в обґрунтування якого покликався на те, що 19.12.2008р. між АТ «Індустріально-експортний банк», повним правонаступником якого є ПАТ «Креді [PERSON]», та юридичною особою [PERSON] «Одіс [PERSON]» укладено кредитний договір № 058/08 з наступними змінами та доповненнями від 19.12.2008р. та від 26.02.2010р., відповідно до якого кредитор відкрив позичальнику не відновлювальну кредитну лінію у розмірі 500000грн. строком функціонування - з 19.12.2008р. по 25.02.2013р. із щомісячною сплатою процентної винагороди за користування кредитом у розмірі 27% річних. Кредитним договором також передбачено, що позичальник зобовязується повертати кредит частинами щомісячно згідно з графіком погашення, зазначеним в кредитному договорі. Кредитні кошти призначені на поповнення обігових коштів. В забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором між АТ «Індустріально-експортний банк», повним правонаступником якого є ПАТ «Креді [PERSON]», а також [PERSON] та [PERSON] 25.12.2008р. укладено Договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Івано-Франківського МНО [PERSON] за № 6383, згідно з яким з метою забезпечення виконання зобовязань боржника в іпотеку банку було передано нерухоме майно належне іпотекодавцям майновим поручителям, а саме: горищне приміщення площею 95,2кв.м. по вул. Бульвар Південний, 24 «б» в м. Івано-Франківськ, належне на праві власності [PERSON]; горищне приміщення площею 98,9кв.м. по вул. Бульвар Південний, 24 «б» в м. Івано-Франківськ, належне на праві власності [PERSON]; нежитлова будівля-склад загальною площею 2930,2кв.м. за адресою: Івано-Франківська область, Галицький район, с. Задністрянське, вул. С. Бандери, 1 «й», належна на праві власності [PERSON] та [PERSON] в рівних долях (1/2 кожному). Ухвалою Господарського суду Івано-Франківської області від 06.05.2015р. визнано грошові вимоги банку в сумі 995578,81грн., в тому числі: 496000грн. заборгованість за кредитом; 412860,59грн. заборгованість за процентами; 83379,22грн. пені згідно рішення суду від 11.02.2013р.; 3339грн. судові витрати. На даний час заборгованість боржника у розмірі 908860,59грн., з яких: 496000грн. заборгованість за кредитом; 412860,59грн. заборгованість за процентами, не погашена, тому підлягає стягненню за рахунок предмету іпотеки. Просив визначити спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом продажу з прилюдних (публічних) торгів (аукціону) в порядку, встановленому чинним законодавством України з початковою ціною: горищне приміщення площею 95,2кв.м. по вул. Бульвар Південний, 24 «б» в м. Івано-Франківськ, належне на праві власності [PERSON] 210017грн.; горищне приміщення площею 98,9кв.м. по вул. Бульвар Південний, 24 «б» в м. Івано-Франківськ, належне на праві власності [PERSON] 218179грн.; нежитлова будівля-склад загальною площею 2930,2кв.м. за адресою: Івано-Франківська область, Галицький район, с. Задністрянське, вул. С. Бандери, 1 «й», належна на праві власності [PERSON] та [PERSON] в рівних долях (1/2 кожному) 1644491грн., а також стягнути з відповідачів судові витрати по справі. 21.01.2016р. представник позивача подав заяву (а.с.159), в якій просив визначити спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом продажу з прилюдних (публічних) торгів (аукціону) в порядку, встановленому чинним законодавством України з початковою ціною на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій. В судовому засіданні представник позивача - [PERSON] позов підтримав, покликаючись на викладені в заяві обставини, просив позов задоволити. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги заперечив в повному обсязі, просив в задоволенні позову відмовити та застосувати строк позовної давності, який на його думку сплив ще 06.06.2013р. Відповідач [PERSON] та представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідачів - [PERSON] «Одіс [PERSON]» в судове засідання не зявилися, хоча належним чином були повідомлені про час та місце розгляду справи, про причини неявки суду не повідомили, заяв про розгляд справи за їх відсутності не подали. Заслухавши представника позивача та представника відповідача, суд розглянув справу за відсутності відповідача [PERSON], представника третьої особи та ухвалив рішення на підставі наявних у справі доказів, дослідивши які вважає наступне. Згідно з ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. 19.12.2008р. між АТ «Індустріально-експортний банк» та [PERSON] «Одіс [PERSON]» укладено кредитний договір №058/08, з наступними змінами та доповненнями від 19.12.2008р., відповідно до якого кредитор відкрив позичальнику не відновлювальну кредитну лінію у розмірі 500000грн. строком функціонування - з 19.12.2008р. по 25.02.2013р. із щомісячною сплатою процентної винагороди за користування кредитом у розмірі 27% річних (а.с.7-12,13-14). Відповідно до статуту ПАТ «Креді [PERSON]» є правонаступником АТ «Індустріально-експортний банк» (а.с.64-66). Ухвалою господарського суду Івано-Франківської області від 06.05.2015р. визнано грошові вимоги ПАТ «Креді [PERSON]» до боржника [PERSON] «Одіс [PERSON]» на загальну суму 995578,81грн. та включено їх до реєстру вимог кредиторів боржника, з яких: 1218,20грн. як вимоги першої черги задоволення; 995578,81грн. як вимоги шостої черги задоволення (а.с.42-45). Крім цього, ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03.02.2016р. (а.с.187-190) скасовано рішення Апеляційного суду Івано-Франківської області від 22.07.2015р. (а.с.31-41), яким в свою чергу в частині скасовано рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 11.02.2013р. (а.с.27-30) про солідарне стягнення заборгованості за зазначеним вище кредитним договором, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. Згідно з ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. В ст. 530 ЦК України вказано, що якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) зобовязання його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Як вбачається з розрахунку заборгованості (а.с.6) [PERSON] «Одіс [PERSON]» станом на 05.12.2015р. має заборгованість по кредиту перед позивачем у розмірі 908860,59грн., з яких: 496000грн. заборгованість за кредитом; 412860,59грн. заборгованість за процентами. В той же час встановлено, що з метою забезпечення виконання грошових зобовязань за вказаним кредитним договором, 25.12.2008р. між АТ «Індустріально-експортний банк» з наступними змінами та доповненнями від 25.12.2008р., укладено Договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Івано-Франківського МНО [PERSON] за № 6383 (а.с.15-20,21-22) з [PERSON] та [PERSON], відповідно до умов якого в іпотеку банку було передано нерухоме майно належне іпотекодавцям майновим поручителям, а саме: горищне приміщення площею 95,2кв.м. по вул. Бульвар Південний, 24 «б» в м. Івано-Франківськ, належне на праві власності [PERSON]; нежитлова будівля, склад, загальною площею 2930,2кв.м. за адресою: Івано-Франківська область, Галицький район, с. Задністрянське, вул. С. Бандери, 1 «й», належна на праві власності [PERSON] та [PERSON] в рівних долях; горищне приміщення площею 98,9кв.м. по вул. Бульвар Південний, 24 «б» в м. Івано-Франківськ, належне на праві власності [PERSON] Так, згідно з ст. 33 Закону України «Про іпотеку», якою визначено підстави для звернення стягнення на предмет іпотеки, у разі невиконання або неналежного виконання боржником зобовязання забезпеченого іпотекою, іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. За рахунок предмета іпотеки він має право задоволити в повному обсязі свої вимоги з урахуванням сплати відсотків, неустойки, збитків та іншого. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Відповідно до ст. 589 ЦК України у разі невиконання зобовязання забезпеченого заставою, заставодержатель (іпотекодержатель) набуває право звернення стягнення на предмет застави (іпотеки). За рахунок предмета застави, іпотеки він має право задоволити в повному обсязі свої вимоги з урахуванням сплати відсотків, неустойки, збитків та іншого. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом - ст. 590 ЦК України. Згідно з ст.ст. 10, 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.ст. 58, 60 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Доказування не може ґрунтується на припущеннях. Кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі, щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Будь-яких доказів, які б спростовували проведений позивачем розрахунок заборгованості [PERSON] «Одіс [PERSON]» станом на 05.12.2015р. за вказаним вище кредитним договором відповідачами (їх представниками) суду не подано. При цьому, представник відповідача [PERSON] [PERSON] в судовому засіданні не заперечив наявність заборгованості за кредитом у сумі 496000грн., однак заперечив заборгованість за процентами. Отже, оцінюючи зібрані у справі докази за внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України, суд вважає позовні вимоги ПАТ «Креді [PERSON]» обґрунтованими і такими, що підлягають до задоволення. Щодо заяви представника відповідача [PERSON] [PERSON] (а.с.213-215) про застосування спливу позовної давності, то суд вважає наступне. Відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, а згідно до ст. 257 цього Кодексу, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно з ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила, а відповідно до вимог ст. 262 ЦК України заміна сторін у зобовязанні не змінює порядку обчислення та перебігу позовної давності. Відповідно до ст. 267 ЦК України заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. З матеріалів справи вбачається, що 25.05.2010р. позивач звернувся (а.с.191), а 31.05.2010р. [PERSON] «Одіс [PERSON]» отримано (а.с.192) вимогу про погашення заборгованості, у якій позичальнику запропоновано добровільно в пятиденний строк з часу її отримання погасити заборгованість по кредиту у повному обсязі та повідомлено про право банку звернути стягнення на предмет іпотеки у випадку не повернення кредиту у строки, встановлені у кредитному договорі. Вказівки про дострокове виконання зобовязань за кредитним договором на підставі ч. 2 ст. 1050 ЦК України, який договором встановлено до 18.12.2011р., а з урахуванням внесених змін до нього до 25.02.2013р., не було. З урахуванням викладеного суд вважає, що підстав для задоволення заяви представника відповідача про застосування спливу позовної давності не має. Судові витрати суд розподілив відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України.

Outcome: approved