Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-02 00:00:00

Представник позивача Судововишнянської міської ради Мостиського району Львівської області Воїнський І.В. звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення збитків, заподіяних самовільною порубкою лісу. Свої вимоги мотивує тим, що відповідач [PERSON] 12.03.2020р. в кварталі 19-20 (урочище Довгомостиська) здійснив незаконну рубку двох сухостоїв дерев дуба об`ємом 2,64куб.м, діаметром пенька 38,1-42,0см. Вказує, що за даним фактом ДП «Самбірський лісгосп» складено протокол №2-54 від 12.03.2020р., за результатом розгляду якого 12.03.2020р. було винесено постанову про накладення адміністративного стягнення на [PERSON] за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст.65 КУпАП, у вигляді штрафу в розмірі 510 гривень. Зазначає, що постанова відповідачем не оскаржувалася та виконана Мостиським районним відділом ДВС Західного міжрегіонального управління МЮУ, що підтверджується Постановою про закінчення виконавчого провадження від 25.06.2020р. Зазначає, що такою незаконною порубкою дерев дуба відповідачем [PERSON] заподіяно збитки та згідно розрахунку розмір таких становить 9332,06 грн., які останнім в добровільному порядку не відшкодовані. Враховуючи наведене, просить суд ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача [PERSON] на користь Судововишнянської міської ради Мостиського району Львівської області збитки, завдані самовільною порубкою лісу в розмірі 9332,06 грн. Крім того, просить стягнути з відповідача понесені позивачем судові витрати у виді сплати судового збору. Представник позивача Судововишнянської міської ради Мостиського району Львівської області в судове засідання не з`явився, однак подав до суду заяву про розгляд справи за їх відсутності, в якій зазначив, що підтримує позовні вимоги у повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, однак подав до суду заяву, в якій зазначив, що позов визнає у повному обсязі та просить справу слухати у його відсутності. Представник третьої особи - Державне підприємство «Самбірський лісгосп» в судове засідання не з`явився, однак від останнього надійшла телефонограма, згідно якої останній просив здійснювати розгляд справи у їх відсутності. Крім того, зазначив, що не заперечує щодо позовних вимог. Ухвалою від 17.12.2020р. відкрито провадження у даній цивільній справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін, так як згідно з вимогами ч.6 ст.19 ЦПК України поданий спір є малозначним, а тому у відповідності до ст.274 ЦПК України справа підлягає розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. Згідно з ч.4 ст.19 ЦПК України спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою технічного засобу не здійснюється. У ч.4 ст.206 ЦПК України зазначено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши надані документи і матеріали, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов до наступного висновку. Згідно ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Частиною 1 статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Кожна сторона повинна довести обставин, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, що врегульовано частиною 3 ст.12 ЦПК України. Згідно ч.6 ст.82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Судом встановлено, що постановою помічника лісничого Судововишнянського лісництва ДП «Самбірський лісгосп» Балабуха А.М. від 12.03.2020р. за результатами розгляду протоколу про адміністративне правопорушення №2-54 від 12.03.2020р. відповідача [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.65 КУпАП «Незаконна порубка, пошкодження та знищення лісових культур і молодняка» та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 510 грн. Дана постанова [PERSON] оскаржене не була та набрала законної сили 22.03.2020р. Вказаними протоколом про адміністративне правопорушення та постановою про накладення адміністративного стягнення встановлено, що 12.03.2020р. о 12:10год. [PERSON] в кварталі 19-20 (урочище Довгомостиська) здійснив незаконну рубку двох сухостоїв дерев дуба об`ємом 2,64куб.м, діаметром пенька 38,1-42,0см. З цих підстав суд вважає, що вказаною постановою у справі про адміністративне правопорушення від 12.03.2020р. доведено вину відповідача [PERSON] у вчиненні ним правопорушення, передбаченого ст.65 КУпАП, прямим результатом якого стало заподіяння позивачу матеріальної шкоди у розмірі 9332,06 грн. Як вбачається із розрахунку розміру шкоди заподіяної лісу відповідачем [PERSON] незаконним вирубуванням дерев на території Судововишнянської міської ради Мостиського району Львівської області в кварталі 19-20 (урочище Довгомостиська) Судововишнянського лісництва, проведеного помічником лісничого Судововишнянського лісництва ДП «Самбірський лісгосп» Балабухом А.М. у відповідності до Постанови КМУ від 23.07.2008р. №665 «Про затвердження такс для обчислення розміру шкоди, заподіяної лісу», загальна сума шкоди становить саме 9332,06 грн. Зазначена сума заподіяної шкоди на час розгляду справи в суді відповідачем [PERSON] в добровільному порядку не відшкодована. Статтею 66 Конституції України визначено, що кожен зобов`язаний не заподіювати шкоду природі, культурній спадщині, відшкодовувати завдані ним збитки. Відповідно до ст.13 Цивільного кодексу України, при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Згідно із ст. 40 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища», використання природних ресурсів громадянами, підприємствами, установами та організаціями здійснюється з додержанням обов`язкових екологічних вимог: здійснення заходів щодо запобігання псуванню, забрудненню, виснаженню природних ресурсів, негативному впливу на стан навколишнього природного середовища. За ст. 10 Закону України «Про рослинний світ» спеціальне використання природних рослинних ресурсів здійснюється за дозволом юридичними або фізичними особами для задоволення їх виробничих та наукових потреб, а також з метою отримання прибутку від реалізації цих ресурсів або продуктів їх переробки. Статтею 69 Лісового кодексу України передбачено, що спеціальне використання лісових ресурсів на виділеній лісовій ділянці проводиться за спеціальним дозволом - лісорубний квиток або лісовий квиток, що видається безоплатно. Статтею 40 Закону України «Про рослинний світ» передбачено, що порушення законодавства про рослинний світ тягне за собою дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно з законами України. Відповідальність за порушення законодавства про рослинний світ несуть особи, винні, зокрема, у: самовільному спеціальному використанні природних рослинних ресурсів; порушенні правил загального використання природних рослинних ресурсів; протиправному знищенні або пошкодженні об`єктів рослинного світу. Відповідно до п.1 ст.105 Лісового Кодексу України порушення лісового законодавства тягне за собою дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність відповідно до закону. Відповідальність за порушення лісового законодавства несуть особи, винні у незаконному вирубуванні та пошкодженні дерев і чагарників. Згідно ст.107 Лісового Кодексу України підприємства, установи, організації і громадяни зобов`язані відшкодувати шкоду, заподіяну ними лісу внаслідок порушення лісового законодавства, у розмірах і порядку, визначених законодавством України. Згідно ч.4 ст.68 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» підприємства, установи, організації та громадяни зобов`язані відшкодовувати шкоду, заподіяну ними внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, в порядку та розмірах, встановлених законодавством України. Статтею 69 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» передбачено, що шкода, заподіяна внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, підлягає компенсації в повному обсязі. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди. Згідно ч.ч.1, 2 ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, зокрема, є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду визначені в ч.1 ст.1166 ЦК України, де вказано, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідачем не було представлено суду жодного доказу, який би спростував обставини, на які покликається позивач, як на підстав своїх вимог. Відповідно до п. 7 ч. 3 ст. 29, п. 4 ч. 1 ст. 69-1 Бюджетного кодексу України джерелами формування спеціального фонду Державного бюджету України у частині доходів є 30 відсотків грошових стягнень за шкоду, заподіяну порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища внаслідок господарської та іншої діяльності; джерелами формування спеціального фонду місцевих бюджетів є 70 відсотків грошових стягнень за шкоду, заподіяну порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища внаслідок господарської та іншої діяльності, в тому числі: до сільських, селищних, міських бюджетів, бюджетів об`єднаних територіальних громад, що створюються згідно із законом та перспективним планом формування територій громад - 50 відсотків, обласних бюджетів та бюджету Автономної Республіки Крим - 20 відсотків, бюджетів міст Києва та Севастополя - 70 відсотків. Зазначена норма означає, що завдані природним ресурсам збитки сплачуються на єдиний розподільчий казначейський рахунок відповідної місцевої ради в користь зведеного бюджету, із якого місцевим органом Державної казначейської служби в подальшому розподіляються конкретні суми коштів до Державного, обласного та місцевого бюджетів у вищевказаному співвідношенні. Таким чином, оскільки вина відповідача [PERSON] у вчиненні незаконної порубки лісових культур встановлена постановою у справі про адміністративне правопорушення від 12.03.2020 року, яка набрала законної сили, то відповідно до вищенаведених положень чинного законодавства, останній зобов`язаний відшкодувати шкоду, заподіяну внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища в розмірі 9332,06грн., а тому суд приходить до висновку, що позовні вимоги є підставними та підлягають до задоволення. Що ж стосується розподілу судових витрат, то суд вважає за необхідне зазначити наступне. Відповідно до ч.2 ст.133 ЦПК України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. Судом встановлено, що позивачем Судововишнянською міською радою Мостиського району Львівської області при поданні позову до суду сплачено судовий збір у сумі 2102 грн., що підтверджується поданим таким платіжним дорученням №477 від 24.09.2020р. (платник: Судововишнянськаміська рада, банк платника: Держказначейська служба України, м.Київ). У відповідності до вимог ст.ст.141,\~142\~ЦПК України, оскільки відповідач [PERSON] визнав позов до початку розгляду справи по суті, тому позивачу Судововишнянській міській раді Мостиського району Львівської області слід повернути з державного бюджету 50 відсотків судового збору, що були сплачені ними при подачі позову до суду, тобто 1051 грн., а іншу частину сплаченого позивачем та документально підтвердженого судового збору в розмірі 1051 грн. необхідно стягнути з відповідача.

Outcome: approved