Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-16 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду із позовною заявою, в якій просив стягнути з відповідача суму заборгованості за спожиті житлово-комунальні послуги. В обґрунтування своїх вимог зазначив наступне. ТОВ «МЖЦ» є виконавцем послуг із управління групою будинків і споруд, утримання будинків і споруд та прибудинкових територій на території Обухівської міської ради. Між позивачем та відповідачем договір про надання житлово-комунальних послуг не укладався. В свою чергу відповідач користується в повній мірі житлово-комунальними послугами, які надає позивач, жодних претензій щодо якості та кількості послуг не надавав. Споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги, якщо він фактично користувався ними, а відсутність договору про надання такої послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг. Відповідач отримує послуги з управління багатоквартирними будинком в повному обсязі, при цьому з листопада 2011 року не виконує зобов`язання по їх оплаті, що призводить до порушення права Позивача на своєчасне та повне отримання плати за надані послуги. Відповідачу неодноразово направлялись претензії-попередження з пропозицією оплати борг в повному обсязі або укласти договір про реструктуризацію боргу та попередження про звернення позивача до суду для захисту своїх порушених прав. 05.09.2019 року між сторонами було укладено Договір про реструктуризацію боргу, в якому відповідачем було визнано борг за весь період. Згідно умов даного договору відповідачем у вересні, жовтні, листопаді 2019 року здійснені оплати по 1000 грн. в рахунок погашення заборгованості. Надалі умови Договору не виконувались, оплати за надані послуги не проводились. У зв`язку із цим, з урахуванням уточнених позовних вимог, позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за спожиті житлово-комунальні послуги у розмірі 11451,22грн., 3% річних від вказаної суми 3208,00 грн., інфляційні нарахування від вказаної суми 20534,83 грн., а всього 35194,05 коп. Ухвалою судді Обухівського районного суду Київської області від 11.01.2021 року відкрито провадження у справі та призначено розгляду у порядку спрощеного провадження. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала з підстав, наведених у позові та просила задовольнити у повному обсязі. Представник відповідача у своєму відзиві та в судовому засіданні зазначив, що позовна заява не підлягає до задоволення з наступних підстав. 20.03.2009 року рішення Обухівського районного суду Київської області встановлено порядок користування між двома співвласниками, а тому комунальні витрати по даній квартирі повинні розподілятись між останніми. Позовна заява містить в собі суперечливі вимоги у визначенні розміру заборгованості та нарахуванні інших витрат. Зазначив, що спливла позовна давність. Позивач звернувся до суду 08.12.2020 року, а тому має право на вимогу про стягнення заборгованості з 01.11.2017 року по 01.11.2020 року. Також заперечив проти стягнення з відповідача 3% річних та інфляційних витрат так як вони виходять за межі строку позовної давності. Суд, вислухавши представників сторін, дослідивши наявні у матеріалах справи письмові докази, встановив наступні обставини. Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Стаття 12 ЦПК України передбачає, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд на підставі ст. ст.12,13,43,81 ЦПК України розглядає справу у межах заявлених позовних вимог та на підставі доказів, наданих сторонами. Особа, яка бере участь у справі, зобов`язана надати усі наявні у неї докази та довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, що мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких виник спір. Судом встановлено, що відповідно до рішення Виконавчого комітету Обухівської міської ради Київської області від 06.11.20212 року № 1166 «Про визначення виконавця послуг з управління групою будинків і споруд та утримання будинків і споруд та прибудинкових територій на території Обухівської міської ради» виконавцем таких послуг є ТОВ «Міський житловий центр». Пунктом 2 рішення Виконавчого комітету Обухівської міської ради Київської області від 05.02.2013 року № 134 «Про погодження тарифів на послуги з управління групою будинків і споруд, утримання будинків і споруд та прибудинкових територій на території Обухівської міської ради» погоджено перелік основних послуг та робіт з утримання будинків і споруд та прибудинкових території. Як вбачається з копії Свідоцтва про право власності на нерухоме майно серії [NUMBER] та копії Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно серії [NUMBER] [PERSON] належить 1/2 частини квартири за адресою [ADDRESS] . Згідно довідки про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні /будинку осіб Відділу реєстрації фізичних осіб та ведення реєстру територіальної громади виконавчого комітету Обухівської міської ради від 21.08.2020 № 4330 за адресою [ADDRESS] зареєстровано двоє осіб: [PERSON] , [PERSON] . Як вбачається з позовної заяви та встановлено у судовому засіданні договір про надання житлово-комунальних послуг не укладався між сторонами. В свою чергу, Відповідач житлово-комунальними послугами по утриманню будинків і споруд, прибудинкових територій та послугами з управління багатоквартирним будинком користується в повній мірі, жодних претензій, щодо, якості та кількості наданих послуг не надавав. Пунктом 1 частини 1 статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений пунктом 2 частини 2 статті 7 цього Закону обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Згідно абзацу 2 частини 1 статті 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Відповідно до статті 11 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» від 14 травня 2015 року № 417-VI1I передбачено, що управління багатоквартирним будинком здійснюється на підставі договору про надання послуг з управління багатоквартирним будинком. Згідно пункту 10 статті 7 Закону співвласники багатоквартирного будинку зобов`язані своєчасно сплачувати за спожиті житлово-комунальні послуги. Аналіз вищенаведених положень свідчить про те, що споживач (Боржник) зобов`язаний оплатити житлово-комунальні послуги, якщо він фактично користувався ними, а відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг. Обов`язок щодо оплати власниками квартир та споживачами житлово-комунальних послуг, крім вищенаведених положень законодавства, закріплений також у статті 162 Житлового кодексу Української PCP від 30 червня 1983 року № 5464-Х. Такого ж висновку дійшов Верховний Суд України у постановах по справах № 638/11034/15-ц від 10 грудня 2018 року, № 464/2736/15-Ц від 22 листопада 2019 року. Відповідно до частини 1 статті 316, частини 1,2 статті 317 ЦК України, право власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать право володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Згідно ч. 1, 2 ст. 319 Цивільного кодексу України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Згідно ч. 1, 2 ст. 355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Згідно ч. 1 ст. 356 ЦК України, власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Статтею 358 ЦК України передбачено, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. Стаття 360 ЦК України передбачає, що співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном. Згідно оборотної відомості по особовому рахунку [NUMBER] за [PERSON] наявна заборгованість перед позивачем за надані ним послуги в розмірі 11451 грн. 70 коп. за період з 01.11.2011 року по 28.02.2021 року. Позивачем неодноразово направлялись відповідачу претензії-попередження щодо сплати заборгованості за надані житлово-комунальні послуги, що підтверджується відповідними копіями останніх. Ухвалою Обухівського районного суду від 16.04.2020 року судовий наказ №372786/20 від 09.04.2020 року виданий за заявою ТОВ «Міський житловий центр» про стягнення з відповідача заборгованості скасовано за заявою боржника. Ухвалою суду від 03.06.2020 року позивачу відмовлено у видачі судового наказу про стягнення заборгованості за послуги по утриманню будинків і споруд, прибудинкових територій та послуги з управління багатоквартирним будинком з [PERSON] . У матеріалах справи наявна копія Договору № 172 від 05.09.2019 року про реструктуризацію заборгованості за житлово-комунальні послуги укладеного між сторонами. Вказаним договором Відповідачем фактично було визнано борг за весь вказаний період. Згідно умов даного договору Відповідачем в вересні, жовтні, листопаді місяці 2019 року здійснені оплати по 1000 (одна тисяча грн.) 00 коп. в рахунок погашення заборгованості. Як встановлено в судовому засіданні надалі умови Договору не виконувались, оплати за надані послуги не проводились. Суд вважає, що підписання відповідачем договору про реструктуризацію заборгованості за житлово-комунальні послуги від 05 вересня 2019 року 172 та вчинення оплати згідно умов договору свідчить про визнання [PERSON] боргу за послуги в повному обсязі, тому приходить до висновку про задоволення вимоги про стягнення суми заборгованості в розмірі 11451 грн. 70 коп. Що стосується вимог щодо стягнення 3% річних та інфляційних нарахувань за період з 01 листопада 2011 року по 28.02.2021 року та суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України). Позивачем вимоги про стягнення 3% річних та інфляційних нарахувань заявлено за період з 01 листопада 2011 року, що виходить за межі позовних вимог, визначених ст.257 ЦК України. При цьому позивачем не зазначено поважності пропуску строку позовної давності та не заявлено про його поновлення. За таких підстав суд вважає доцільним задовольнити вимоги в цій частині в межах строку позовної давності з 01.03.2018 року по 01.03.2021 року. За вказаний період сума 3 % річних складає 1031 грн. 60 коп., а розмір інфляційних витрат становить 2187 грн. 27 коп. Згідно ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial