Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-30 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду з позовом, у якому зазначив, що 11 жовтня 2013 року між АТ КБ «ПриватБанк» (далі Банк) та [PERSON] укладено договір про надання банківських послуг, шляхом підписання відповідної анкети-заяви № б/н про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, згідно якого отримала кредит у розмірі 4 600 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. За умов вказаного договору позичальник взяла на себе зобов`язання щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою Банку. Своїм підписом у заяві відповідач підтвердила, що підписана нею заява разом з Умо-вами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку складає договір про надан-ня банківських послуг. [PERSON] взяті на себе зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконувала, на вимоги про погашення заборгованості не реагувала, взв`язку з чим станом на 05 липня 2018 року за нею утворилася заборгованість у загальному розмірі 12059.87грн., з яких 318.21 грн.-тіло кредиту; 2857.38 грн. -нараховано відсотків за користування кредитом; 7833.81 грн.-нараховано пені, а також штрафи відповідно до п.2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500.00 грн.-штраф (фіксована частина); 550.47 грн.- штраф (про-центна складова). Просив стягнути з відповідача на користь Банку заборгованість у розмірі 12 059.87 грн. за кредитним договором №б/н від 11 жовтня 2013 року та судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору у розмірі 1762.00 грн. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав у повному об-сязі та надав пояснення в межах заявлених позовних вимог. Представник відповідача позовні вимоги визнала частково, а саме у розмірі 1716.12 грн., з яких 318.21 грн. складає заборгованість по кредиту, а 1397.91- заборгованість за від-сотками. Просила відмовити у задоволенні решти позовних вимог. Вислухавши пояснення представників сторін, вивчивши та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню. Так, судом встановлено, що 11 жовтня 2013 року між АТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] укладено договір про надання банківських послуг, шляхом підписання відповідної анкети-заяви № б/н про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, згідно якого отримала кредит у розмірі 4600 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок (а.с. ) У заяві вказано, що відповідач згодна з тим, що ця заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між нею та бан-ком договір про надання банківських послуг, а також, що вона ознайомилась та погодилась з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані їй для ознайомлення у письмовому вигляді (а.с. ) До кредитного договору банк додав Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Виятг з Умов та правил на-дання банківських послуг в Банку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг (а.с. ) Згідно з наданим банком розрахунком, заборгованість [PERSON] за вказаним кре-дитним договором станом на 05 липня 2018 року за нею утворилася заборгованість у загаль-ному розмірі 12059.87грн., з яких 318.21 грн.-тіло кредиту; 2857.38 грн. -нараховано відсот-ків за користування кредитом; 7833.81 грн.-нараховано пені, а також штрафи відповідно до п.2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500.00 грн.-штраф (фіксована ча-стина); 550.47 грн.- штраф (процентна складова). Згідно ч.ч.1,2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у пись-мовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, теле-грамах, якими обмінялися сторони. Правостатті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умовичин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох і більше сто-рін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами дого-вору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхід-ними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Стаття 526 ЦК України передбачає, що зобов`язання має виконуватись належним чи-ном відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законо-давства, а за відсутності таких умов та вигом-відповідно до звичаїв ділового обороту або ін-ших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець)зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язу-ється повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст. 1048 ЦК України). Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона -підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транс-портом загального користування, послуги зв`язку. медичне, готельне, банківське обслугову-вання тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Оскільки умови договорів приєднання розроблюються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено дого-вором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової став-ки НБУ. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві по-зику (грошові кошти у такій саме сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій саме кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту пе-редання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або майно, які боржник повинен передати кредиторові у різ порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоє-часно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Частиною першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом не-устойки може бути грошова сума , рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. У заяві [PERSON] від 11 жовтня 2013 року процентна ставка не вказана. Крім того, у цій заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми її визначеного розміру. Банк, пред`являючи вимоги щодо погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримала у борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за відсотками за користування кредитом, а також пеню і штрафи сплату кредиту і процентів за користування кредитними коштами. Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 11 жовтня 2013 року , посилався на Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс:Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті :hhps://privatbank.ua/terms/як невід`ємні частини спірного договору. Витягом з тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в При-ватБанку ресурс:Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті :hhps ://privatbank.ua/terms/, які наданя позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, в тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника)і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне пога-шення кредиту та /або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із гро-шових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування, а також містяться додаткові поло-ження, в яких зокрема визначено дію договору (12 місяців з моменту підписання), позовну давність щодо вимог банку-50 років (п.1.1.7.31 згаданих Умов), та інші умови. При цьому матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розуміла відповідач та ознайомлювалася і погоджувалася з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядку нарахування. Крім того, роздруківка з сайту позивача не може бути належним доказом , оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (Банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року і не спро-стовано позивачем при розгляді вказаної справи. Суд вважає, що в даному випадку також неможливо застосувати до вказаних пра-вовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої договором приєд-нання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стан-дартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до за-пропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача неодноразово змінювалися самим Банком в пе-ріод- з часу виникнення спірних правовідносин (11 жовтня 2013 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (04 вересня 2019 року), тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з тарифів та Витяг з Умов у будь-якій редакції, що найбільш сприятлива для за-доволення позову. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відпо-відачці Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Виятг з тарифів та Виятг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова форма), що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного до-говору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. При цьому згідно ч.6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на при-пущеннях. Крім того, обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних,допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати вста-новленому статтею 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом Надані позивачем Правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких ін-ших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додат-кових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві пози-чальника, яка безпосередньо підписана останньою і лише цей факт може свідчити про прий-няття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запро-понованого договору. Аналогічна правова позиція про неможливість вважати складовою частиною укла-деного між сторонами кредитного договору, однак щодо Умов надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт) та, зокрема пункту 5.5 цих Умов, яким установ-лено позовну давність тривалістю в п`ять років, оскільки такі не містять підпису позичаль-ника, а також через те, що у заяві останнього домовленості сторін щодо збільшення строку позовної давності немає, викладена у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15). Велика Палата Верховного Суду зазначає, що наявність в указаних справах неодна-кових редакцій та положень умов і правил банківських послуг не мають правового значення, оскільки в обох випадках вид банківського кредиту, з огляду на їхній характер, цільове спря-мування та об`єкт кредитування є тотожним - споживче кредитування, а визначальним є не безпосередньо вид чи характеристика умов щодо яких сторони досягли згоди та уклали до-говір, а саме встановлення обставин про додержання письмової форми для цих умов, після чого їх можна буде розцінювати як невід`ємну складову змісту договору. У постанові від 24 вересня 2014 року у справі № 6-144цс14 Верховний Суд України зазначив, що сторони досягли згоди та уклали договір, в якому передбачили, що позовна дав-ність, установлена законом, збільшена за домовленістю сторін до п`яти років відповідно до п. 5.5 Умов надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (стандарт). У постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) посилання на відступлення від правової позиції, викладеної раніше у постанові від 24 вересня 2014 року (провадження № 6-144цс14), що було обов`язковим згідно з частиною першою статті 360-7 ЦПК України (у редакції, чинній на момент прийняття постанови) від-сутнє. Велика Палата Верховного Суду вказала (Постанова Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року № 14-131цс19), що Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківсь-ких послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/, які містяться в матеріалах даної справи не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами шляхом підписання заяви-анкети. Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користуван-ня кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за по-рушення термінів виконання договірних зобов`язань. Вимог про стягнення процентів за користування позиченими коштами та інших сум за прострочення виконання грошового зобов`язання, з підстав та у розмірах встановлених ак тами законодавства, зокрема статтями 625, 1048 ЦК України позивач не пред`явив. В Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу; закони та інші нормативно-правові акти приймаються на осно-ві Конституції України і повинні відповідати їй, що прямо передбачено у статті 8 Конституції України. Відповідно до частини четвертої статті 42 Конституції України держава захищає права споживачів. Згідно з частиною першою статті 1 ЦК України цивільні відносини засновані на за-садах юридичної рівності, вольного волевиявлення та майнової самостійності їх учасників. Основні засади цивільного законодавства визначені у статті 3 ЦК України. Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передба-чено у пункті 3 частини першої статті 3 ЦК України. Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, доб-росовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України. Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору. У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є право-відношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовіс-ності, розумності та справедливості. У даному випадку договірні правовідносини виникли між банком та фізичною осо-бою - споживачем банківських послуг (частина перша статті 11 Закону України від 12 травня 1991 року № 1023-XII«Про захист прав споживачів» (далі - Закон №1023-XII). Згідно з пунктом 22 частини першої статті 1 Закону № 1023-XIIспоживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продук-цію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. У пункті 19 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту ін-тересів споживачів», прийняті 09 квітня 1985 року №39/248 на 106-му пленарному засіданні Генеральної Асамблеї ООН зазначено, що споживачі повинні бути захищені від таких кон-трактних зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав в кон-трактах і незаконні умови кредитування продавцями. З урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, Велика Палата Верховного Суду зауважи-ла (Постанова Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року № 14-131цс19) , що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кре-дитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору. Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні даного договору АТ КБ «Приват Банк» дотримав вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону № 1023-XII про по-відомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк. Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та ро-зумності та уможливив покладання на слабшу сторону - споживача невиправданий тягар з`я-сування змісту кредитного договору. Також Велика Палата Верховного Суду (Постанова Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року № 14-131цс19) зауважила, що безпосередньо укладений між сторонами кредитний договір у вигляді заяви-анкети, підписаної сторонами, не містить і строку повернення кредиту (користування ним). Однак, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, а також вимоги частини дру-гої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обо-в`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його вико-нання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, тому суд приходить до виснов-ку, що позивач вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконан-ня боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів. Відповідно до ст.13 ЦПК України, суд розглядає справу в межах позовних вимог та на підставі доказів, наданих сторонами. Згідно ст. ст.134,142 ЦПК України суд стягує відповідно до частини задовлених вимог на користь позивача сплачений судовий збір з відповідача в розмірі 52.86 грн. Враховуючи викладене та

Outcome: partial