Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-21 00:00:00

\~ \~\~\~ \~Представник\~позивача звернувся\~до суду\~із позовом\~до [PERSON] \~про стягнення\~страхового відшкодування\~в порядку\~регресу,\~в обґрунтування\~якого вказав,\~що 13.02.2016\~року близько\~21\~год.\~45\~хв.\~ [PERSON] \~знаходячись за\~кермом транспортного\~засобу «ЗАЗ»,\~державний номерний\~знак [NUMBER] ,\~рухався по\~пр.-ту\~Героїв Сталінграду\~в м.\~Києві.\~Біля будинку\~№ 10\~на зазначеній\~адресі,\~не дотримавшись\~безпечної швидкості\~руху,\~не слідкуючи\~за зміною\~дорожньої обстановки\~та не\~дотримавшись безпечної\~дистанції допущено\~зіткнення з\~автомобілем «Ford\~Transit»,\~державний номерний\~знак [NUMBER] ,\~в результаті\~чого автомобілі\~отримали механічні\~пошкодження.\~01.07.2016\~року постановою\~Оболонського районного\~суду м.\~Києва відповідача\~визнано винним\~у порушенні\~вимог правил\~дорожнього руху\~України,\~що призвело\~до завдання\~шкоди іншому\~учаснику дорожнього\~руху та\~встановлено,\~що відповідач\~в момент\~вчинення ДТП\~перебував за\~кермом автомобіля\~«ЗАЗ»,\~державний номерний\~знак [NUMBER] ,\~у стані\~алкогольного сп`яніння,\~однак,\~беручи до\~уваги,\~що на\~момент вирішення\~справи в\~суді,\~сплив передбачений\~законом строк\~для притягнення\~відповідача до\~адміністративної відповідальності,\~судом вирішено\~закрити провадження\~за ознаками\~порушення ст.ст.\~124\~та 130\~КУпАП на\~підставі ст.\~38\~КУпАП.\~16.02.2016\~року відповідач\~звернувся до\~Приватного акціонерного\~товариства «Київський\~страховий дім»\~із повідомленням\~про подію,\~що може\~бути визнана\~страховою,\~оскільки саме\~в останнього\~була застрахована\~цивільно-правова\~відповідальність відповідача,\~на підставі\~договору про\~обов`язкове страхування\~цивільно-правової\~відповідальності власників\~наземних транспортних\~засобів №\~АЕ -\~5689861\~від 15.09.2015\~року,\~на момент\~допущення ДТП.\~08.08.2016\~року страховик\~отримав на\~свою адресу\~претензію №\~2638/А\~на суму\~57\~380,\~50\~грн.\~від Приватного\~акціонерного товариства\~«Українська пожежна\~страхова компанія»,\~згідно якої\~ПрАТ «УПСК» здійснило виплату страхового відшкодування, у розмірі еквівалентній заявленій в претензії, на користь власника автомобіля «Ford Transit», державний номерний знак [NUMBER] , тим самим належно виконавши умови договору добровільного страхування наземного транспорту. 14.11.2016 року ПрАТ «Київський страховий дім», на підставі складеного страхового акту, видано наказ № 712 - 4965/1/1 про виплату страхового відшкодування у розмірі 49 000,00 грн. на користь ПрАТ «УПСК» та перераховані на користь ПрАТ «УПСК» у повному обсязі згідно наказу. Представник позивача зазначив, що вина відповідача встановлена постановою суду, а закриття провадження у справі судом у зв`язку із закінченням строку накладення адміністративного стягнення не є реабілітуючою обставиною, а тому відповідач повинен відшкодувати шкоду, завдану внаслідок ДТП. 09.08.2018 року між ПрАТ «Київський страховий дім» та ТОВ «Фінансова компанія «Груп Фактор» було укладено договір відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги, за яким ПрАТ «Київський страховий дім» 09 серпня 2018 року відступив шляхом продажу позивачу права вимоги, зокрема на отримання відшкодування шкоди, в порядку регресу, по зазначеній дорожньо-транспортній пригоді. На підставі викладеного ТОВ «Фінансова компанія «Груп Фактор» звернувся до суду та просив стягнути з відповідача на їх користь страхове відшкодування в порядку регресу у розмірі 49\~000, 00 гривень та витрати по сплаті судового збору. \~ \~ \~ \~21.12.2019 року ухвалою Вишгородського районного суду Київської області позовну заяву було прийнято до розгляду та відкрито провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження. \~ \~ \~ \~Представник позивача в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву, в якій просив розгляд справи проводити за відсутності їх представника, позовні вимоги підтримують та просять про їх задоволення. Відповідач до суду не з`явився, подав до суду відзив на позовну заяву, згідно якого у задоволенні позовних вимог просив відмовити із викладених у ньому підстав. Вивчивши письмові докази, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. У ст.12 ЦПК України, говориться, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Судом встановлено що, 13.02.2016 року близько 21 год. 45 хв. [PERSON] знаходячись за кермом транспортного засобу «ЗАЗ», державний номерний знак [NUMBER] , рухався по пр.-ту Героїв Сталінграду в м. Києві. Біля будинку № 10 на зазначеній адресі, не дотримавшись безпечної швидкості руху, не слідкуючи за зміною дорожньої обстановки та не дотримавшись безпечної дистанції допущено зіткнення з автомобілем «Ford Transit», державний номерний знак [NUMBER] , в результаті чого автомобілі отримали механічні пошкодження. 01.07.2016 року постановою Оболонського районного суду м. Києва провадження по справі про адміністративне правопорушення стосовно [PERSON] за ознаками правопорушень, передбачених ст.ст. 124, 130 КУпАП, закрито у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків передбачених ст. 38 КУпАП. Транспортний засіб марки «ЗАЗ», державний номерний знак [NUMBER] на момент вчинення ДТП був застрахований у ПрАТ «Київський страховий дім», згідно полісу № АЕ - 5689861 від 15.09.2015 року. 16.02.2016 року відповідач звернувся до ПрАТ «Київський страховий дім» із повідомленням про подію, що може бути визнана страховою. 08.08.2016 року ПрАТ «Київський страховий дім» отримав на свою адресу претензію № 2638/А на суму 57 380, 50 грн. від ПрАТ «Українська пожежна страхова компанія», згідно якої ПрАТ «УПСК» здійснило виплату страхового відшкодування, у розмірі еквівалентній заявленій в претензії, на користь власника автомобіля «Ford Transit», державний номерний знак [NUMBER] , тим самим належно виконавши умови договору добровільного страхування наземного транспорту. 14.11.2016 року ПрАТ «Київський страховий дім», на підставі складеного страхового акту, видано наказ № 712 - 4965/1/1 про виплату страхового відшкодування у розмірі 49 000,00 грн. на користь ПрАТ «УПСК» та перераховані на користь ПрАТ «УПСК» у повному обсязі згідно наказу. 09.08.2018 року між ПрАТ «Київський страховий дім» та ТОВ «Фінансова компанія «Груп Фактор» було укладено договір відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги, за яким ПрАТ «Київський страховий дім» 09 серпня 2018 року відступив шляхом продажу позивачу права вимоги, зокрема на отримання відшкодування шкоди, в порядку регресу, по зазначеній дорожньо-транспортній пригоді. Представник позивача зазначив, що вина відповідача встановлена постановою суду, а закриття провадження у справі судом у зв`язку із закінченням строку накладення адміністративного стягнення не є реабілітуючою обставиною, а тому відповідач повинен відшкодувати шкоду, завдану внаслідок ДТП. Згідно ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. За змістом частин першої та другої статті 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Згідно з частиною другою статті 1187 Цивільного кодексу України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до частини першої статті 1188 Цивільного кодексу України шкода завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: - шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; - за наявності вини лише особи, якій завдано шкоду, вона їй не відшкодовується; - за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення. Таким чином, спір про відшкодування шкоди, завданої внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, самим джерелам підвищеної небезпеки кожним із їх володільців перед іншим із них, вирішується за правилами статті 1188 Цивільного кодексу України, а саме: шкода, завдана одному з володільців із вини іншого, відшкодовується винним; не відшкодовується шкода, завдана володільцю лише з його вини; за наявності вини всіх володільців розмір відшкодування визначається судом у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення (тобто залежно від ступеня вини кожного); у разі відсутності вини володільців у взаємному завданні шкоди жоден із них не має права на відшкодування. Згідно зі статтею 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Пунктом 6 Постанови ВССУ № 4 від 01.03.2013р. «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» зазначено, що особою, яка зобов`язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Пунктом 4 вищезазначеної постанови, передбачено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. У разі прийняття судом постанови про закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення, наприклад, через закінчення строків накладення адміністративного стягнення (стаття 38 Кодексу України про адміністративні правопорушення), суд повинен звернути увагу на те, чи містить така постанова суду відповіді на питання про те, чи мала місце дорожньо-транспортна пригода та чи сталася вона з вини відповідача. Відповідно до ч. 1 ст. 1191 ЦК України та п. 38.2.1 ст. 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Згідно ст. 38.1.1 даного Закону страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо він керував транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції. В обґрунтування позову позивач посилається на те, що вина відповідача встановлена постановою суду, а закриття провадження у справі у зв`язку із закінченням строку накладення адміністративного стягнення не є реабілітуючою обставиною, а тому відповідач повинен відшкодувати шкоду, завдану внаслідок ДТП. Суд погоджується з тим, що не притягнення водіїв до адміністративної відповідальності за порушення правил дорожнього руху не може бути підставою для звільнення володільця джерела підвищеної небезпеки від цивільно-правової відповідальності за завдану шкоду, оскільки вину особи в ДТП може бути підтверджено чи спростовано іншими належними доказами, зокрема, висновком судової експертизи тощо. Відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених статтею 38 цього Кодексу. Так, з постанови Оболонського районного суду м. Києва від 01.07.2016 року, вбачається, що судом не дана правова оцінка доказам по справі зокрема й протоколам про адміністративні правопорушення передбачені ст.ст. 124,130 КУпАП. Тобто фактично судом не встановлено наявності вини відповідача у вчиненні правопорушень. Встановити вину відповідача з інших джерел також неможливо. Належним доказом у даній справі, який би підтвердив чи спростував наявність вини відповідача у заподіянні шкоди, може бути висновок автотехнічної експертизи. Відповідно до статті 12 ЦПК України суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або не вчинення процесуальної дії, сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом. Отже, суд зобов`язаний забезпечити (організувати) дійсно змагальний процес, тобто створити особам, які беруть участь у справі, всі умови для реалізації ними своїх процесуальних прав і виконання покладених на них процесуальних обов`язків. Зокрема, суд повинен роз`яснити сторонам їх право заявити клопотання про призначення експертизи для з`ясування обставин, що мають значення для справи і потребують спеціальних знань. Клопотання про призначення автотехнічної експертизи позивачем не заявлялися. Відповідно до ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким чином, у судовому засіданні не встановлено безпосередній причинний зв`язок між діями відповідача та спричиненням шкоди. Відтак, суд не погоджується з доводами позивача про доведеність вини відповідача у вчиненні адміністративних правопорушень. Враховуючи наведене, суд вважає, що в задоволені позову слід відмовити.

Outcome: dismissed