Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-11 00:00:00

Прокурор звернувся до суду із вищевказаним позовом, в обґрунтуванні якого зазначає, що рішенням Крутогорбівської сільської ради Таращанського району Київської області від 28.04.2014 року № 199-44VI надано дозвіл на передачу в оренду земельної ділянки площею 20,8358 га [PERSON] для ведення особистого селянського господарства на території Крутогорбівської сільської ради. На підставі вказаного рішення відповідачі 01.03.2014 року уклали договір оренди земельної ділянки з кадастровим номером 3224482801:01:001:0047. Вважає, що зазначене рішення прийнято всупереч вимогам ч. 1 ст. 5 Закону України «Про особисте селянське господарство», просить його визнати недійсним та скасувати, а також скасувати недійсним договір оренди земельної ділянки, зобовязати [PERSON] повернути Крутогорбівській сільській раді Таращанського району Київської області спірну земельну ділянку, стягнути на користь прокуратури області з відповідачів судовий збір. Прокурор в судовому засіданні позов підтримав та просив його задовольнити. Представник Крутогорбівської сільської ради Таращанського району Київської області в судовому засіданні позов не визнав в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні проти задоволення позову заперечував. Судом встановлено, що рішенням Крутогорбівської сільської ради Таращанського району Київської області від 28.02.2014 року № 199-44VI надано дозвіл на передачу в оренду земельної ділянки площею 20,8358 га [PERSON] для ведення особистого селянського господарства на території Крутогорбівської сільської ради Таращанського району Київської області. На підставі вказаного рішення, 01.03.2014 року між Крутогорбівською сільською радою Таращанського району Київської області, в особі сільського голови [PERSON] та [PERSON] укладено договір оренди земельної ділянки площею 20,8358 га для ведення особистого селянського господарства на території Крутогорбівської сільської ради Таращанського району Київської області, кадастровий номер: 3224482801:01:001:0047, рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 11760011 від 19.03.2014 року. Згідно витягу з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки виданого відділом Держземагенства у Таращанському районі Київської області 11.02.2014 року № 529 на земельну ділянку кадастровий номер 3224482801:01:001:0047 загальною площею 20,8358 га, вартість вказаної земельної ділянки становить 166\~879,96 грн. Вказані обставини встановлено з матеріалів справи, досліджених в судовому засіданні. Статтею 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до п.а ч.3 ст. 22 Земельного кодексу України, землі сільськогосподарського призначення передаються у власність та надаються у користування, в тому числі громадянам - для ведення особистого селянського господарства, садівництва, городництва, сінокосіння та випасання худоби, ведення товарного сільськогосподарського виробництва, фермерського господарства. Згідно зі ст. 93 ЗК України, право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. Відповідно до ст. 3 Закону України «Про особисте селянське господарство» дія цього Закону поширюється на фізичних осіб, яким у встановленому законом порядку передано у власність або оренду земельні ділянки для ведення особистого селянського господарства. Ст.5 Закону України «Про особисте селянське господарство» передбачено, що для ведення особистого селянського господарства використовують земельні ділянки розміром не більше 2,0 га, передані фізичним особам у власність або оренду в порядку, встановленому законом. Розмір земельної ділянки особистого селянського господарства може бути збільшений у разі отримання в натурі (на місцевості) земельної частки (паю) та її спадкування членами особистого селянського господарства відповідно до закону. Проте, всупереч вищезазначеним вимогам відповідач [PERSON] отримав земельну ділянку в оренду для ведення особистого селянського господарства понад встановлений законом граничний розмір. Відповідно до ч. 1 ст. 122 ЗК України сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб. Крім того, відповідно до ст. 123 ЗК України особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності за проектом землеустрою щодо її відведення, звертається з клопотанням про надання дозволу на його розробку до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування. У клопотанні зазначаються орієнтовний розмір земельної ділянки та її цільове призначення. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування та розмір земельної ділянки, письмова згода землекористувача, засвідчена нотаріально (у разі вилучення земельної ділянки). Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування в межах їх повноважень у місячний строк розглядає клопотання і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні.\~ Відповідно до ч. 1 ст. 124 ЗК України передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними\~статтею 122\~цього Кодексу, чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки (у разі продажу права оренди) шляхом укладення договору оренди земельної ділянки чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки. Ч. 1 ст. 6 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що орендарі набувають права оренди земельної ділянки на підставах і в порядку, передбачених Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим та іншими законами України і договором оренди землі. Однак, як вбачається з листа відділу Держгеокадастру в Таращанському районі Таращанського району Київської області №869/0/2 від 12.08.2016 року [PERSON] документація із землеустрою на земельну ділянку площею 20,8358 га для ведення особистого селянського господарства на території Крутогорбівської сільської ради з кадастровим номером 3224482801:01:001:0047 не розроблялася та відділом не погоджувалася. Таким чином, відповідачем [PERSON] сільською радою Таращанського району Київської області порушено порядок надання вказаної земельної ділянки в оренду. Порушені права землекористувачів підлягають захисту способами, передбаченими ст. 152 ЗК України, відповідно до якої захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів. Статтею 215 ЦК України визначено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені\~частинами першою - третьою,\~п'ятою\~та\~шостою статті 203\~цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Згідно зі ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до положень ст. 216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. У звязку з тим, що укладенню спірного договору оренди землі передувало прийняття незаконного рішення Крутогорбівською сільською радою Таращанського району Київської області, у звязку з визнанням незаконними та скасування рішення сільської ради, укладений на його підставі договір оренди земельних ділянок теж є незаконним та підлягає визнанню недійсним на підставі ст. ст.203 ч. 1, 215 ЦК України. Аналогічна позиція висвітлена в постанові Пленуму Верховного Суду України від 16.04.2004року № 7. Відповідно до ст.ст. 10, 11, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд розглядає справу в межах заявлених вимог на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у цих сторін виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. За таких обставин, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги заступника керівника Кагарлицької місцевої прокуратури в інтересах держави про визнання недійсним та скасування рішення Крутогорбівської сільської ради Таращанського району Київської області та визнання недійсним договору оренди земельної ділянки. Згідно із ч.1 ст. 88 ЦПК України, з відповідачів на користь позивача підлягають стягненню понесені останнім і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved