Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-22 00:00:00

Представник позивачки [PERSON] адвокат [PERSON] звернувся до суду з позовом до Носковецької сільської ради Жмеринського району Вінницької області про визнання права власності на спадкове майно, мотивуючи його тим, що 07.02.2016 р. помер батько позивачки [PERSON], який за життя 17.09.2014 р. склав заповіт, відповідно до якого все своє майно заповів [PERSON] Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина до складу якої входить, належний спадкодавцю житловий будинок в с. Носківці Жмеринського району Вінницької області по вул. Першотравневій, 60. Спадкодавець [PERSON] постійно до дня своєї смерті проживав та був зареєстрований в спадковому будинку. Разом із ним на час відкриття спадщини зі спадкодавцем проживала та була зареєстрована його дружина [PERSON] 18.10.2016 р. позивачка маючи намір оформити свої спадкові права на спірний будинок звернулася до нотаріальної контори, однак постановою від 18.10.2016 р. №1506/02-31нотаріусом було відмовлено їй у вчинені нотаріальної дії, оскільки правовстановлюючі документи на спірний будинок відсутні. Відповідно до технічного паспорту на спірне майно від 15.09.2016 р. інвентаризаційна вартість його складає 130809 грн., житловий будинок побудовано в 1965 році, веранда 1965 року побудови, ганок з козирком 1965 року побудови, сарай 1965 року побудови, погріб 1965 року побудови, гараж 1965 року побудови, сарай 1965 року побудови, огорожа 1965 року побудови, хвіртка 1980 року побудови, ворота 1980 року побудови. Згідно звіту про проведення технічного обстеження будівельних конструкцій та інженерних мереж житлового будинку з господарськими будівлями по вул. Першотравневій, 60 в с. Носківці Жмеринського району Вінницької області встановлено можливість його надійної та безпечної експлуатації. У звязку із тим, що спадкодавець за свого життя не зареєстрував на себе право власності на будинок, то після його смерті це можливо лише в судовому порядку шляхом визнання за позивачкою, як спадкоємцем, права власності на спірне майно. На підставі викладеного просить визнати за позивачкою право власності на жилий будинок з господарськими спорудами по вул. Першотравневій, 60 в с. Носківці Жмеринського району Вінницької області, який рахується за померлим 07.02.2016 р. [PERSON] (а.с. 98-100) Ухвалою суду від 07.12.2016 р. до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору залучено [PERSON] (а.с. 102) Позивачка [PERSON], будучи належним чином та завчасно повідомленою про час та місце розгляду справи, в судове засідання не зявилась, її представник адвокат [PERSON] (а.с. 26, 27, 104) у судове засідання також не зявився надав письмову заяву, в якій свій позов поданий в інтересах [PERSON] підтримав за викладених в позовній заяві обставин, просить його задовольнити. Справу просить розглядати без власної участі та участі позивачки. Судові витрати віднести на рахунок позивачки. (а.с. 107) Представник відповідача Носковецької сільської ради Жмеринського району Вінницької області сільський голова [PERSON], будучи належним чином та завчасно повідомленим про час та місце проведення судового засідання (а.с.105) до суду не зявився, через канцелярію суду надав письмову заяву, в якій позов [PERSON] визнає, просить справу розглядати без його участі (а.с. 108). Третя особа без самостійних вимог на предмет спору [PERSON], будучи належним чином та завчасно повідомленою про час та місце розгляду справи (а.с.106), у судове засідання не з»явилась, надала суду заяву (а.с. 78), у якій позов визнає, просить справу розглядати у її відсутність. Враховуючи те, що сторони скористались своїм правом передбаченим ч. 2 ст. 158 ЦПК України, заявляти клопотання про розгляд справи за їх відсутності, суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи та проводить розгляд справи за відсутності позивача, представника позивача, представника відповідача, а також третьої особи [PERSON] Підстав для відкладення розгляду справи, передбачених ст. 169 ЦПК України не вбачається. Оскільки розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, оглянувши позовну заяву, заяви сторін, матеріали спадкової справи № 126/2016 відкритої до майна померлого 07.02.2016 р. [PERSON], дослідивши письмові докази, заяву представника відповідача, вважає, що визнання представником відповідача позову необхідно прийняти, оскільки це не суперечить закону і не порушує будь-чиїх прав та інтересів, а позов слід задовольнити. Судом встановлено, що 07.02.2016 року помер [PERSON] (а.с. 9) - батько позивачки [PERSON], яка після реєстрації шлюбу змінила прізвище з «Нагорна» на «Жилкіна» (а.с. 6-7, 10, 11), після смерті якого відкрилась спадщина. Відповідно до заповіту складеного [PERSON] 17.09.2014 р., що зареєстрований у реєстрі за №67 (а.с. 12), він заповів все своє майно позивачці [PERSON], який відповідно до витягу зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) №45457929 від 18.10.2016 р. не змінено та не відмінено (а.с.23-24) Згідно довідок виконавчого комітету Носковецької сільської ради Жмеринського району Вінницької області № 1106, №1105 від 09.09.2016 р. (а.с. 13, 14) житловий будинок з господарськими будівлями по вул. Першотравневій, 60 в с. Носківці Жмеринського району Вінницької області відповідно до по господарської книги №2, особового рахунку №0131 рахується за померлим 07.02.2016 р. [PERSON]; померлий 07.02.2016 р. [PERSON] постійно проживав та був зареєстрований в [INFO], на час відкриття спадщини разом із спадкодавцем проживала та була зареєстрована дружина померлого [PERSON] Позивачка [PERSON] звернулась до Жмеринської районної державної нотаріальної контори за отриманням свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок, що знаходиться в с. Носківці Жмеринського району Вінницької області по вул. Першотравнева, 608, належного [PERSON], який помер 07.02.2016 р., однак постановою державного нотаріуса № 1506/02-31 від 18.10.2016 р. їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на вказане нерухоме майно через відсутність правовстановлюючих документів на вказаний житловий будинок виданих на імя померлого [PERSON] (а.с. 15) Відповідно до копії спадкової справи № 126/2016 відкритої до майна померлого 07.02.2016 р. [PERSON] (а.с. 86-93) позивачка [PERSON] у строк передбачений ст. 1270 ЦК України звернулась до Жмеринської районної державної нотаріальної контори із письмовою заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] Окрім позивачки спадкоємцем на обовязкову часту у спадщині є дружина померлого [PERSON], яка у визначений ст. 1270 ЦК України звернулася до Жмеринської районної державної нотаріальної контори із письмовою заявою про відмову від спадщини після смерті чоловіка [PERSON] Спадкодавцю [PERSON] належать земельні ділянки, кадастровий номер 0521084200:01:005:0363 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), площею 0,25га, кадастровий номер 0521084200:01:005:0364 для ведення особистого селянського господарства, площею 0,1741 га, що розташовані по вул. Першотравневій, 60 в с. Носківці Жмеринського району Вінницької області. (а.с. 16, 18) Право власності на дані земельні ділянки [PERSON] зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно згідно витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №34301856 від 27.02.2015 р. та №34301391 від 27.02.2015 р. (а.с. 17, 19) Згідно висновку звіту про технічний стан житлового будинку з господарськими будівлями по вул. Першотравневій, 60 в с. Носківці Жмеринського району Вінницької області, встановлено їх відповідність вимогам надійності і безпечної експлуатації будівель. (а.с. 28-61) Згідно копії технічного паспорту, виготовленого 15.09.2016 р. КП «ВООБТІ», на спірне домоволодіння (а.с. 20-22), інвентаризаційної справи №357 на домоволодіння по вул. Першотравнева, 60 с. Носківці Жмеринського району Вінницької області, реєстрація прав власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по вул. Першотравневій, 60 в с. Носківці Жмеринського району Вінницької області не проводилася. Станом на 15.09.2016 р. на земельній ділянці загальною площею 3926 кв.м розташовано: житловий будинок «А» 1965 року побудови, загальною площею 60,2 кв.м, в тому числі житловою 21,5 кв.м; веранда «а» 1965 року побудови; ганок з козирком 1965 року побудови; сарай «Б» 1965 року побудови; сарай «В» 1965 року побудови; погріб «п/В» 1965 року побудови; гараж «З» 1965 року побудови; сарай «И» 1965 року побудови; огорожа №1 1965 року побудови; хвіртки №2 1980 року побудови; ворота №3 1980 року побудови. Станом на 15.09.2016 р. самочинно збудованих будівель та переобладнаних приміщень не виявлено. Відповідно до ст. 25 ЦК України - цивільна правоздатність фізичної особи виникає в момент її народження і припиняється в момент її смерті; згідно п.11 ч. 1 ст. 346 ЦК України - право власності припиняється в разі смерті власника; згідно ст. 1216 ЦК України - спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців); згідно із ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом; відповідно до ч.1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини; згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять всі права, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті; відповідно до ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу, право на спадкування виникає у день відкриття спадщини; відповідно до ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті; у ст. 1273 ЦК України закріплене безумовне та беззастережне право спадкоємця на відмову від прийняття спадщини за заповітом чи за законом. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 1268, ч.1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її; не допускається прийняття спадщини з умовою чи застереженням; спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Згідно ч.ч. 3,4,5 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Представник відповідача по справі позов визнав, не заперечував проти його задоволення і згідно ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. В даному випадку визнання позову відповідачем не суперечить закону, не порушує нічиїх прав, свобод та законних інтересів. [PERSON], у встановлений ст. 1268 ЦК строк заявила про відмову від спадщини, а тому вважається такою, що не прийняла її на підставі ст. 1268 ЦК України. У 1965 році (на час завершення будівництва) питання набуття права власності регулювались Указом Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» (далі Указ від 26 серпня 1948 року), що був визнаний таким, що втратив чинність, Указом Президії Верховної Ради СРСР від 22 лютого 1988 року № 8502-ІІ, і прийнятою відповідно до Указу від 26 серпня 1948 року постановою Ради Міністрів СРСР від 26 серпня 1948 року «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» (далі Постанова від 26 серпня 1948 року), які, зокрема, визначали умови та правові наслідки будівництва. Згідно зі статтею 1 Указу від 26 серпня 1948 року кожен громадянин і кожна громадянка мали право купити або збудувати для себе на праві особистої власності жилий будинок на один або два поверхи з числом кімнат від однієї до пяти як у місті, так і поза містом. Пункт 2 Постанови від 26 серпня 1948 року визначав, що земельні ділянки для будівництва індивідуальних жилих будинків відводяться за рахунок земель міст, селищ, держземфонду і земель держлісфонду у безстрокове користування, а збудовані на цих ділянках будинки є особистою власністю забудовника. Отже, за Указом від 26 серпня 1948 року та Постановою від 26 серпня 1948 року підставою виникнення у громадянина права власності на жилий будинок був сам факт збудування ним його з додержанням вимог цих актів законодавства. Ці правові акти не повязували виникнення права власності на житловий будинок із проведенням його реєстрації. Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР була затверджена Міністерством комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року. Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року N 56, передбачала обов'язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції). Тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. Згідно з абзацом 2 пункту 6 цієї Інструкції не підлягали реєстрації будинки і домоволодіння, що розташовані в сільських населених пунктах, які адміністративно підпорядковані містам або селищам міського типу, але до них не приєднані. Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 18 грудня 2013 року при розгляді справи № 6-137цс13, яка в силу ст. 360-7 ЦПК України є обовязковою для застосування. Таким чином судом встановлено, що [PERSON], який помер 07.02.2016 р., відповідно до запису у погосподарській книзі належав будинок №60 по вул. Першотравневій в с. Носківці Жмеринського району Вінницької області, який був успадкований позивачкою [PERSON] шляхом подачі письмової заяви до Жмеринської районної державної нотаріальної контори. Наявності інших спадкоємців, які б прийняли спадщину не встановлено. Спадковий будинок відповідає вимогам можливості експлуатації за призначенням. Нотаріусом відмовлено у видачі свідоцтва про право власності на вказаний будинок спадкоємцеві за заповітом позивачці у справі, наявності спору щодо спадкового майна не встановлено. Відповідно до принципів змагальності та диспозитивності цивільного судочинства, викладених у ст.ст.10 і 11 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Статтями 57 і 60 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.1 ст. 61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами та іншими особами, що беруть участь у справі не підлягають доказуванню. Таким чином, оцінивши докази в сукупності, суд вважає, що позов належить задовольнити, так як він обґрунтований, доведений позивачкою, відповідає матеріальному закону, визнаний відповідачем та третьою особою і це визнання не суперечить закону та не порушує прав, свобод чи інтересів інших осіб. Відповідно до ст.ст. 25, п.11 ч.1 346, 1216, 1217, 1218, ч.1 ст. 1222, 1223, 1233, ч.1 ст. 1241, 1268, ч.1 ст. 1269 ЦК України,

Outcome: approved