Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-10 00:00:00

Прокурор звернувся до суду з позовом в інтересах неповнолітнього [PERSON], в якому просив стягнути з відповідача на його користь недоотриману стипендію за період з вересня 2012 р. по грудень 2014 р. в сумі 14751 грн. Прокурор та позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримали, надали пояснення, аналогічні викладеним у позові. Представники відповідача у судовому засіданні позов не визнали, у задоволенні позовних вимог просили відмовити за відсутності врегулювання спірного питання законодавством. У судовому засіданні досліджені наступні докази: копія свідоцтва про народження; копія заяви; копія наказу №69 від 10.08.2012 р. із додатками; копія довідки з вугледобувного підприємства; копія трудової книжки; копії довідок про доходи; розрахунок заборгованості по сплаті стипендії. Суд, заслухавши прокурора, пояснення позивача та представників відповідача, дослідивши докази у справі, вважає позов таким, що підлягає задоволенню. В судовому засіданні встановлено, що неповнолітній [PERSON] навчається у Лисичанському ордена Трудового Червоного Прапора гірничому технікуму на третьому курсі за державним замовленням на денній формі навчання з 01.09.2012 до теперішнього часу. [PERSON] був зарахований на навчання до зазначеного вищого навчального закладу поза конкурсом на підставі ч.1 ст.5 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці» від 02.09.2008 №345-VI, що підтверджується копією відповідного наказу директора технікуму та додатку до нього (а.с.8). Відповідно до ст.5 п.1 Закону України «Про вищу Освіту» від 01.07.2014 №1556-VII Лисичанський ордена Трудового Червоного Прапора гірничий технікум є вищим навчальним закладом 1 рівня вищої освіти. Згідно п.8 ч.3 ст.3 Закону держава гарантує надання особам, які навчаються у вищих навчальних закладах, пільг та соціальних гарантій у порядку, встановленому законодавством. Крім того, ч.2 ст.62 Закону передбачено, що особи, які навчаються у вищих навчальних закладах за денною формою навчання за рахунок коштів державного або місцевого бюджетів, мають право на отримання стипендій у встановленому законодавством порядку. Частиною 1 ст. 5 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці» від 02.09.2008 №345-VI передбачено, що дітям, батьки яких мають стаж підземної роботи не менш як 15 років, дітям шахтарів, які загинули внаслідок нещасного випадку на виробництві, шахтарів-інвалідів I та II групи, гарантується виплата стипендії за рахунок коштів державного бюджету в розмірі прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб. З документів наданих позивачем, встановлено що батько неповнолітнього [PERSON] - [PERSON] на момент вступу сина до учбового закладу мав стаж роботи під землею тривалістю 24 роки 1 місяць 4 дні, що підтверджується довідкою з вугледобувного підприємства та копією трудової книжки, яка додавалась до позову. Таким чином [PERSON] має на право на отримання стипендії у розмірі прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб. Крім того у відповідності до п.1.6; 1.7 Статуту Лисичанського ордена Трудового Червоного Прапора гірничого технікуму, вказаний заклад є юридичною особою яке має самостійний баланс, рахунки в органах Державного казначейства та організовує матеріальне забезпечення учнів. Більш того, ч.3 п.3.7.1 Статуту Лисичанського ордена Трудового Червоного Прапора гірничого технікуму зазначено, що студенти технікуму мають право на отримання стипендій, призначених юридичним і фізичним особам, які направили їх на навчання, а також інших стипендій відповідно до законодавства. Всупереч зазначеним нормативно-правовим актам, з 01.09.2012 р. до теперішнього часу позивачу стипендія нараховувалася на загальних підставах та була нижчою за рівень прожиткового мінімуму. Зазначені дії призвели до утворення заборгованості по виплаті стипендії у сумі 14 751 грн.: за вересень 2012 р. - 453 грн., за жовтень 2012 р. - 469 грн., за листопад 2012 р. - 469 грн., за грудень 2012 р. - 485 грн., за січень 2013 р. - 498 грн., за лютий 2013 р. - 498 грн., за березень 2013 р. - 498 грн., за квітень 2013 р. - 498 грн., за травень 2013 р. - 498 грн., за червень 2013 р.- 498 грн., за липень 2013 р.- 498 грн., за серпень 2013 р. 498 грн., за вересень 2013 р.- 498 грн., за жовтень 2013 р. - 498 грн., за листопад 2013 р.- 498 грн., за грудень 2013 р.- 569 грн., за січень 2014 р.- 569 грн., за лютий 2014 р. - 569 грн., за березень 2014 р. - 569 грн., за квітень 2014 р.- 569 грн., за травень 2014 р. - 569 грн., за червень 2014 р. - 569 грн., за липень 2014 - 569 грн., за серпень 2014 р. - 569 грн., за вересень 2014 - 569 грн., за жовтень 2014 р. - 569 грн., за листопад 2014 р. - 569 грн., за грудень 2014 р. - 569 грн., що підтверджується довідками про доходи (а.с.14-15). Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЗУ «Про підвищення престижності шахтарської праці» закони України та інші нормативно-правові акти, прийняті до набрання чинності цим законом, до приведення їх у відповідність із цим законом діють у частині, що не суперечать цьому закону. Діючим порядком призначення і виплати стипендії, затвердженим постановою КМУ від 12.07.2004 р. №882 «Питання стипендіального забезпечення» дійсно окремо не передбачена виплата стипендій соціальних чи академічних особам, батьки яких є шахтарями та мають стаж підземної роботи не менш як 15 років, у тому числі і у підвищеному розмірі. До цього нормативного акту також неодноразово вносились зміни та доповнення, але у відповідність до ЗУ «Про підвищення престижності шахтарської праці» він не приведений. Задовольняючи позов, суд виходить з того, що Закони України мають вищу юридичну силу, і саме Закон має застосовуватись в тому випадку, коли йому суперечить підзаконний нормативно-правовий акт. Відсутність бюджетного фінансування на ці видатки не може бути підставою для відмови у позові. Законами України «Про державний бюджет» на 2012-2014 рр. зупинялась дія ряду інших законів або зазначалось, що видатки на виконання деяких законів визначаються КМУ, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного бюджету України, але ЗУ «Про підвищення престижності шахтарської праці» до цих переліків, передбачених прикінцевими положеннями законів про державний бюджет на відповідний рік, не входив, тобто його дія не зупинялась і КМУ не делегувалось право визначати розміри передбачених ним видатків. Суд вважає надані докази достатніми та переконливими. Судові витрати, а саме судовий збір у розмірі 243,6 грн. на підставі ст. 88 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved