Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-18 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду з позовом про стягнення з [PERSON] на користь позивача боргу у розмірі 10 000,00 доларів США, що по курсу НБУ станом на 20 жовтня 2016 року становить 256 900,00 грн., а також понесені судові витрати по оплаті судового збору. Мотивуючи вимоги тим, що 20 січня 2014 року між позивачем і відповідачем було укладено договір позики, відповідно до умов якого [PERSON] отримав під розписку від [PERSON] грошові кошти у розмірі 12 000,00 доларів США, та зобов'язався повернути борг у строк до 28 лютого 2014 року. В рахунок погашення боргу відповідачем сплачено за весь період лише 2000,00 доларів США. Станом на день звернення до суду заборгованість відповідача складає 10 000,00 доларів США, що відповідно до курсу НБУ станом на 20 жовтня 2016 року еквівалентно 256 900,00 грн. Оскільки досудове врегулювання спору виявилось не можливим, представник позивача просить суд про задоволення позову. У судовому засіданні представник позивача заявлені позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив позов задовольнити, виходячи з доводів, якими обґрунтовується позовна заява, проти ухвалення заочного рішення суду не заперечував. Відповідач у судове засідання не з'явився повторно, хоча про день, час та місце розгляду справи повідомлявся судом належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Документів, що підтверджують поважність причин його відсутності або заяв про розгляд справи за його відсутності суду не надано. Клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надійшло. Як наголошує в своїх рішеннях Європейський суд, сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов'язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов'язки. Із матеріалів справи убачається, що відповідачу відомо про перебування у провадженні суду даної цивільної справи. (а.с. 36). Володіючи інформацією про надходження позову до суду [PERSON] провадженням у справі не цікавиться, на судові виклики не з'являється. Правом на подання до суду відзиву не скористався. Згідно із ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з'явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За таких обставин, суд вважає за можливе розглядати і вирішувати справу відповідно до вимог ст.ст. 280, 281 ЦПК України. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, приходить до висновку про задоволення позовних вимог з наступних підстав. Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Судом встановлено, що позивач передав, а відповідач отримав у борг на підставі розписки від 20 січня 2014 року грошові кошти у розмірі 12 000,00 доларів США, з кінцевим терміном повернення грошового зобов'язання в строк до 28 лютого 2014 року (а.с. 4). Відсотки за користування грошовими коштами договором не передбачені. Згідно зі ст. 1047 ЦК України підтвердженням укладання договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог закону, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Під час судового розгляду представник позивача повідомила, що відповідачем, в рахунок погашення заборгованості за борговою розпискою сплачено 2000,00 доларів США. Станом на момент розгляду справи в суді заборгованість становить 10 000,00 доларів США, що еквівалентно згідно офіційного курсу НБУ станом на 19.04.2018 року 261 478,00 грн. Відповідно до ч. 2,3, ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідач належних та допустимих доказів на спростування доводів позивача що наявності перед ним боргу у розмірі 10 000,00 доларів США суду не надав. Відзиву на позов не направив, чим розпорядився наданими йому процесуальними правами на власний розсуд. Як зазначає Верховний Суд України у постановах від 18.03.2013 року № 6-63цс13 та від 11.11.2015 року справа № 6-1967цс15, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. За договором позики позичальник зобов'язаний повернути суму позики у строк та у порядку, що передбачені договором. Розписка, як документ, що підтверджує боргове зобов'язання, має містити умови отримання позичальником в борг із зобов'язанням її повернення та дати отримання коштів. Оскільки [PERSON] порушив взяті зобов'язання встановлені договором, доказів своєчасної та повної оплати заборгованості у матеріалах справи не має, суд дійшов до висновку про наявність законних підстав щодо задоволення позовних вимог позивача щодо стягнення заборгованості за розпискою від 20 січня 2014 року в розмірі - 10 000,00 грн. доларів США. Відповідно до ст. 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. За положеннями ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Оцінюючи надані сторонами докази в їх сукупності, виходячи з диспозитивності цивільного судочинства, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог і з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 10 000,00 доларів США, що за даними офіційного курсу Національного Банку України станом на дату ухвалення рішення суду, еквівалентно 261 478,00 грн. (10 000 х 26,1478). На підставі ст. 141 ЦПК України судовий збір сплачений позивачем за подання позову до суду підлягає стягненню з відповідача на її користь у розмірі 2569,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved