Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-28 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування матеріальних збитків завданих в результаті ДТП, в обґрунтування якого вказав, що 04.09.2017 року о 14 год. 30 хв. в м. Києві на вул. Кудрявський узвіз, 5 [PERSON] , керуючи автомобілем Peugot 508 державний номер [NUMBER] , не дотрималась безпечної дистанції, внаслідок чого допустила зіткнення з транспортним засобом Honda Jazz, державний номер [NUMBER] , під керуванням [PERSON] . Постановою Шевченківського районного суду м. Києва від 29.11.2017 року [PERSON] , було визнано винною у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Внаслідок зазначеної дорожньо-транспортної пригоди автомобіль марки Honda Jazz, державний номер [NUMBER] , який знаходився під керуванням [PERSON] , отримав механічні пошкодження. Цивільна відповідальність водія автомобіля Peugot 508 державний номер [NUMBER] на момент ДТП, було застраховано відповідачем в ПрАТ СК «ПЗУ Україна» за полісом АК/523906. Власник пошкодженого транспортного засобу Honda Jazz, державний номер [NUMBER] , [PERSON] 26.09.2017 року, звернулась до позивача з заявою про виплату страхового відшкодування. Відповідно до розрахунку суми матеріального збитку від 10.11.2017 року та страхового акту № UA2017090400054/L01/01 від 10.11.2017 року матеріальний збиток, що завдано автомобілю потерпілого склав 20 707, 91 грн. Позивачем було виплачено власникові пошкодженого транспортного засобу марки Honda Jazz, державний номер [NUMBER] , страхове відшкодування в розмірі 20 707, 91 грн. Посилаючись на п. п. 33.1, 33.1.4 ст. 33, підпункт «ґ» ч.1 ст.38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», яким встановлено обов`язок особи невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання ДТП, повідомити страховика про ДТП, позивач зазначав, що відповідач не виконав вказаний обов`язок та не повідомив страхову компанію у вказаний строк про ДТП з його участі, в зв`язку з чим просив стягнути з відповідача на користь позивача у порядку регресу суму виплаченого страхового відшкодування у розмірі 20 707, 91 гривень та витрати по сплаті судового збору у розмірі 1921,00 гривень. Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 20.09.2020 року по справі було відкрито провадження та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. Представник позивача в судове засідання не з`явився, про місце, день та час розгляду справи був повідомлений належним чином. Подав до суду клопотання про розгляд справи без участі представника позивача, в якому підтримав заявлені вимоги та просив їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явилася, подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, у задоволенні позовних вимог просила відмовити. Крім того, подала до суду відзив на позовну заяву, згідно якого просила відмовити у задоволенні позовних вимог, зазначивши, що факт неповідомлення страховика про ДТП є підставою для відшкодування страхувальником у порядку регресу сплаченого страховиком страхового відшкодування. Проте в разі, якщо факт настання страхового випадку зафіксований правоохоронними органами; відповідач, як особа, винна в ДТП, притягнутий до адміністративної відповідальності; страховик сплатив страхове відшкодування, то сам по собі факт неповідомлення відповідачем страховика про настання страхового випадку не може братися за основу ухвалення рішення, яке повинно ґрунтуватися на загальних положеннях про відшкодування шкоди у не договірних зобов`язаннях. Щодо досудового регулювання спору відповідач зазначив, що регресну вимогу № 1366-06/18 від 01.06.2018 не отримувала, оскільки позивач направив на адресу, за якою вона не зареєстрована та не проживає, маючи при цьому номер мобільного телефону та вірну адресу місця проживання, яка вказана в постанові Шевченківського районного суду м. Києва від 29.11.2017 року та в заяві про настання страхового випадку від 19.09.2017 року. Також зазначила, що у період з 05.09.2019 року по 12.09.2019 року перебувала на стаціонарному лікуванні у Кардіологічному відділенні Олександрівської клінічної лікарні міста Києва. Крім того, просила стягнути з позивача на її користь судові витрати у розмірі 6 000, 00 грн., які нею були понесені та які очікує понести у зв`язку із розглядом справи. Суд враховуючи вимоги ст. 210 ЦПК України, щодо строків розгляду справи, вважає за доцільне розглянути справу за відсутності сторін за наявними у матеріалах справи документами. Вивчивши письмові докази, суд вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають з наступних підстав. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. У ст.12 ЦПК України, говориться, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Судом встановлено що, 04.09.2017 року о 14 год. 30 хв. в м. Києві на вул. Кудрявський узвіз, 5 [PERSON] , керуючи автомобілем Peugot 508 державний номер [NUMBER] , не дотрималась безпечної дистанції, внаслідок чого допустила зіткнення з транспортним засобом Honda Jazz, державний номер [NUMBER] , під керуванням [PERSON] . Згідно постанови Шевченківського районного суду м. Києва від 29.11.2017 року, яка набрала законної сили, [PERSON] визнано винною у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладеного адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 340 гривень (а.с. 29). Згідно ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Власник пошкодженого транспортного засобу Honda Jazz, державний номер [NUMBER] , [PERSON] 26.09.2017 року, звернулась до Приватного акціонерного товариства «Страхова Компанія «ПЗУ Україна» з заявою про виплату страхового відшкодування (а.с. 48). Відповідно до розрахунку суми матеріального збитку по справі № UA2017090400054/L01/01 від 10.11.2017 року матеріальний збиток, що завдано автомобілю потерпілого склав 20 707, 91 грн. (а.с. 46 зворот). Згідно зі страховим актом UA2017090400054/L01/01 від 10.11.2017 року ПрАТ «Страхова Компанія «ПЗУ Україна» визнало страховим випадком дорожньо-транспортну пригоду, яка мала місце 04 вересня 2017 року та вирішено виплатити [PERSON] суму страхового відшкодування в розмірі 20 707, 91 грн. (а.с. 46). ПрАТ «Страхова Компанія «ПЗУ Україна» було виплачено власникові пошкодженого транспортного засобу марки Honda Jazz, державний номер [NUMBER] , страхове відшкодування в розмірі 20 707, 91 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 8131 від 14 листопада 2017 року.(а.с. 50). Посилаючись на п. п. 33.1, 33.1.4 ст. 33, підпункт «ґ» ч.1 ст.38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», яким встановлено обов`язок особи невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання ДТП, повідомити страховика про ДТП, позивач зазначав, що відповідач не виконав вказаний обов`язок та не повідомив страхову компанію у вказаний строк про ДТП з її участі, в зв`язку з чим просив стягнути з відповідача на користь позивача у порядку регресу суму виплаченого страхового відшкодування у розмірі 20 707, 91 гривень. Як вбачається зі свідоцтва про укладення шлюбу, [PERSON] , у зв`язку із укладення шлюб змінила прізвище на [PERSON] Згідно з частиною першою статті 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Відповідно до підпункту «ґ» підпункту 38.1.1 пункту 38.1 статті 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив ДТП, якщо він не повідомив страховика у строки і за умов, визначених у підпункті 33.1.2 пункту 33.1 статті 33 цього Закону. Із внесенням Законом України від 17 лютого 2011 року № 3045-VI «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо дорожньо-транспортних пригод та виплати страхового відшкодування» змін у статтю 33 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» було розширено перелік обов`язків учасників ДТП, у зв`язку з чим обов`язок вжиття заходів для невідкладного, але не пізніше трьох робочих днів повідомлення страховика про настання ДТП був викладений уже в підпункті 33.1.4 пункту 33.1 статті 33 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Проте вказані зміни, що стосуються нумерації зазначеного підпункту, до підпункту «ґ» підпункту 38.1.1 пункту 38.1 статті 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у якому міститься відсилання на відповідні номери пунктів та підпунктів статті 33 цього Закону щодо строків та умов обов`язкового повідомлення страховика про настання ДТП, внесені не були. Відповідно до підпункту 33.1.4 пункту 33.1 статті 33 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання ДТП, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов`язаний невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов`язок, він має підтвердити це документально. Отже, наведеними правовими нормами встановлено обов`язок особи невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання ДТП, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування, письмово повідомити страховика про настання ДТП. Такий обов`язок установлений законодавством для надання страховику можливості перевірити обставини ДТП власними силами і запобігти необґрунтованим виплатам. У даному випадку факт настання страхового випадку ніким не оспорюється. Він зафіксований правоохоронними органами; [PERSON] , як особа, винна в ДТП, притягнутий до адміністративної відповідальності. Сам позивач його визнав, добровільно сплативши страхове відшкодування. Тому сам по собі факт неповідомлення відповідачем страховику про настання страхового випадку не може бути покладений в основу ухвалення рішення, яке в своїй основі мусить базуватись на загальних положеннях про відшкодування збитків у позадоговірних зобов`язаннях, адже регресні зобов`язання входять до групи позадоговірних, тому спори з них мають вирішуватись у загальному порядку відшкодування збитків. Зазначена правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 16 вересня 2015 року у справі № 6-284цс15 та від 22 березня 2017 року в справі № 6-2011цс16. Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду погодився з викладеним у цій постанові правовим висновком і не вбачав підстав для відступлення від нього (справа № 752/9895/15-ц, провадження №61-4722 св 18, постанова від 14.02.2018 року). Пред`явивши даний позов до [PERSON] , представник ПрАТ «Страхова Компанія «ПЗУ Україна» обґрунтовував його лише тією обставиною, що відповідач не повідомила страховика про страховий випадок у строки передбачені Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Отже, установлено, що факт настання страхового випадку ніким не оспорюється; він зафіксований правоохоронними органами; [PERSON] , як особа, винна в ДТП, притягнута до адміністративної відповідальності; потерпіла особа повідомив позивача про ДТП, сама страхова компанія відповідача його визнала, добровільно сплативши страхове відшкодування, таким чином неповідомлення відповідачем страховика у триденний строк з моменту ДТП, про настання страхового випадку не є підставою для пред`явлення регресного позову. Крім того, як вбачається з довідки від 12.09.2017 року № 682/17 виданої Кардіологічним відділенням Олександрівської клінічної лікарні міста Києва, [PERSON] у період з 05.09.2019 року по 12.09.2019 року перебувала на стаціонарному лікуванні у Кардіологічному відділенні Олександрівської клінічної лікарні міста Києва. Беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову у повному обсязі. Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані із розглядом справи у разі відмови в позові покладаються на позивача. При вирішення судом питання про судові витрати по справі в частині витрат відповідача, про стягнення яких нею заявлено, судом зазначається наступне. Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, а згідно з п.1 ч.3 ст. 133 цього Кодексу - до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Частиною 8 ст. 141 ЦПК України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків, квитанцій тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Разом з тим, відповідачем жодних належних та допустимих доказів на підтвердження понесених витрат суду не надано, а тому приходить до висновку про відмову у стягненні з позивача на користь відповідача судових витрат.

Outcome: dismissed