Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-23 00:00:00

\~ \~ \~ \~Представник позивача звернувся до суду з позовом, в обґрунтування якого вказав, що 02.01.2008 року відповідач [PERSON] був прийнятий на роботу до ТОВ «Комплекс Агромарс» на посаду водія експедитора кормовозу SKANIA P340 LA № [NUMBER] автоколони № 1 автотранспортного парку. Згідно наказу № 522 к-п та за згодою відповідача йому було доручено виконувати додаткові обовязки в порядку суміщення посади експедитора. Тобто, позивач не вчиняв будь-яких дій, які б спонукали або зобовязували відповідача на укладення трудового договору. Згідно наказу № 166 КА/к-п-д від 11.04.2016 року відповідач на підставі заяви, добровільно був переведений на роботу до Філії «Гаврилівський птахівничий комплекс» ТОВ «Комплекс Агромарс» на посаду водія автофургону та рефрижератора DAF FА LF 55/220 № [NUMBER] автоколони № 2 відділу експлуатації транспорту автотранспортного парку Філії «Гаврилівський птахівничий комплекс» Товариства з обмеженою відповідальністю «Комплекс Агромарс». Даним наказом відповідачу було доручено за його згодою виконувати додаткові обовязки в порядку суміщення посади експедитора. Робота відповідача полягала у прийманні для доставки, доставці, перевезенні та передачі переданих йому матеріальних цінностей (мясо продукції), згідно видаткових (товарнотранспорних накладних та актів прийому передачі. 01.10.2015 року між позивачем та [PERSON] був укладений Договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність за № 502-Е. Відповідно до зазначеного договору [PERSON] прийняв на себе повну матеріальну відповідальність за незабезпечення збереження ввірених йому підприємством матеріальних цінностей. Протягом всієї роботи [PERSON] на посаді водія експедитора автоколони № 2 транспортного департаменту, неодноразово приймав під особисту матеріальну відповідальність мясо продукцію, для доставки її в пункт призначення, але під час передачі продукції контрагентам позивача, виявилася її нестача, сам факт і розмір якої був підтверджений складеними відповідно до кожної нестачі актами прийому передачі. На кожному акті прийому передачі продукції є підпис відповідача, який засвідчує факт згоди останнього про недовезення ним мясопродукції контрагентам позивача. Отже, оскільки [PERSON] не виконав належним чином покладені на нього обовязки, внаслідок чого позивач зазнав значних матеріальних збитків. Наказом від 04.10.2017 року за № 601 КА/к-з [PERSON] був звільнений за власним бажанням. Добровільно [PERSON] відшкодовувати шкоду не погоджується, за цих підстав позивач був змушений звернутись до суду про стягнення з [PERSON] суми завданої майнової шкоди у розмірі 9 216 грн. 96 коп., а також витрат по сплаті судового збору у розмірі 1762 гривень. \~ \~ \~ \~У судове засідання представник позивача не зявився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав. \~ \~ \~ \~Відповідач та його представник у судове засідання не зявилися, представник надав заяву про розгляд справи за його відсутності. Крім того, представником було подано до суду відзив на позовну заяву, згідно якого, представник зазначив, що позивачем не надано доказів якими винними діями відповідача завдано шкоду підприємству, не надано доказів порушення працівником обов'язків за трудовим договором і наявність причинного зв'язку між його протиправною поведінкою і шкодою, яка наступила (пояснень працівника, актів і доповідних записок службових осіб, матеріалів службових перевірок, наказу за результатами перевірки даного випадку, висновків компетентних органів або експертизи про допущені порушення і причини шкоди). Позивачем не вживалося жодних заходів для зясування причин нестачі продукції, не надано доказів створення ним умов для забезпечення повного збереження ввірених працівнику матеріальних цінностей, що передбачено п. 2 договору про повну матеріальну відповідальність, а тому зазначені фактичні дані в повному обсязі спростовують позовну заяву про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної підприємству працівником. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. У ст.12 ЦПК України, говориться, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. Судом встановлено, що наказом від 02.01.2008 року відповідач [PERSON] був прийнятий на роботу до ТОВ «Комплекс Агромарс» на посаду водія експедитора кормовозу SKANIA P340 LA № [NUMBER] автоколони № 1 автотранспортного парку (а.с. 20-21). Згідно наказу № 166 КА/к-п-д від 11.04.2016 року [PERSON] водія автофургону та рефрижератора DAF FА LF 55/220 № [NUMBER] автоколони № 2 відділу експлуатації транспорту автотранспортного парку було переведено водієм автофургону та рефрижератора DAF FА LF 55/220 С № [NUMBER] автоколони № 2 відділу експлуатації транспорту автотранспортного парку Філії «Гаврилівський птахівничий комплекс» Товариства з обмеженою відповідальністю «Комплекс Агромарс» та доручено з 11.04.2016 року за його згодою виконувати додаткові обовязки в порядку суміщення посади експедитора в межах установленої тривалості робочого дня із доплатою 0,25 посадового окладу експедитора (а.с. 22). 01.10.2015 року між позивачем та [PERSON] був укладений Договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність за № 502-Е, відповідно до умов якого [PERSON] прийняв на себе повну матеріальну відповідальність за незабезпечення збереження ввірених йому підприємством матеріальних цінностей (а.с. 23). \~ \~ \~ \~Згідно п. 3 договору про повну індивідуальну відповідальність передбачено, що у випадку незабезпечення з вини працівника збереження ввірених йому матеріальних цінностей, визначення розміру збитків, завданих підприємству, та їх відшкодування відбувається у відповідності до чинного законодавства. Пунктом 4 цього ж договору передбачено, що працівник не несе матеріальної відповідальності, якщо збитки завдані не з його вини. \~ \~ \~ \~При виконанні своїх трудових обовязків відповідачем в період з січня 2017 року по вересень 2017 року, отримано матеріальні цінності на зберігання відповідно до актів прийому-передачі продукції та Видаткових накладних. \~ \~ \~ \~У звязку із бажанням працівника звільнитися із займаної посади, було видано наказ від 04.10.2017 № 601 КА/к-з про звільнення [PERSON] за власним бажанням (а.с. 25). Згідно зі ст. 135-1 КЗпП встановлено, що письмові договори про повну матеріальну відповідальність може бути укладено підприємством, установою, організацією з працівниками, які займають посади або виконують роботи, безпосередньо повязані із зберіганням, обробкою, продажем, перевезенням або застосуванням у процесі виробництва переданих їм цінностей. У переліку посад і робіт, що заміщаються або виконуються працівниками, з якими підприємством, установою, організацією можуть укладатися письмові договори про повну матеріальну відповідальність за незабезпечення збереження цінностей, переданих їм для зберігання, обробки, продажу (відпуску), перевезення або застосування у процесі виробництва,що є Додатком № 1 до постанови Держкомпраці СРСР та Секретаріату ВЦРПС від 28 грудня 1977 р. №447/24 (зі змінами та доповненнями, внесеними постановою Держкомпраці СРСР та Секретаріату ВЦРПС від 14 вересня 1981 року №259/16-59) міститься посада експедитора з перевезення вантажів. Статтею 3\~Закону України\~«Про бухгалтерський\~облік і\~фінансову звітність\~в Україні» встановлено, що метою ведення бухгалтерського обліку і складання фінансової звітності є надання користувачам для прийняття рішень повної, правдивої та неупередженої інформації про фінансове становище, результати діяльності та рух грошових коштів підприємства. Бухгалтерський облік є обов'язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку. Водночас згідно ст. 4 «Про бухгалтерський облік і фінансову звітність в Україні» передбачено основі принципи на яких ґрунтується бухгалтерський облік та фінансова звітність, серед яких зокрема: повне висвітлення, послідовність, безперервність, превалювання сутності над формою. Згідно ч. 2 ст.\~9\~Закону України\~«Про бухгалтерський\~облік і\~фінансову звітність\~в Україні» первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис, аналог власноручного підпису або підпис, прирівняний до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис». Відповідно до «Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку», затвердженого Наказом Мінфіну України № 88 від 24.05.1995 року: п. 1.2. Господарські операції відображаються у бухгалтерському обліку методом їх суцільного і безперервного документування. Записи в облікових регістрах провадяться на підставі первинних документів, створених відповідно до вимог цього Положення. п. 2.4. Первинні документи повинні мати такі обов'язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата і місце складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий чи електронний підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. У той же час ст. 1 КЗпП України, визначено, що цей Кодекс регулює трудові відносини всіх працівників, сприяючи зростанню продуктивності праці, поліпшенню якості роботи, підвищенню ефективності суспільного виробництва. Законодавство про працю встановлює високий рівень умов праці, всемірну охорону трудових прав працівників. Згідно ст.\~130\~КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов'язків. При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника. Ця відповідальність, як правило, обмежується певною частиною заробітку працівника і не повинна перевищувати повного розміру заподіяної шкоди, за винятком випадків, передбачених законодавством. Статтею 131\~КЗпП України передбачено, що власник або уповноважений ним орган зобов'язаний створити працівникам умови, необхідні для нормальної роботи і забезпечення повного збереження дорученого їм майна. Працівники зобов'язані бережливо ставитися до майна підприємства, установи, організації і вживати заходів до запобігання шкоді. Згідно п. 1 ст.\~134\~КЗпП України відповідно до законодавства працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, коли: між працівником і підприємством, установою, організацією відповідно до статті 135-1\~цього Кодексу укладено письмовий договір про взяття на себе працівником повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей, переданих йому для зберігання або для інших цілей. Відповідно до вимог ч. 1 ст.\~135-3\~КЗпП України розмір заподіяної підприємству, установі, організації шкоди визначається за фактичними втратами, на підставі даних бухгалтерського обліку, виходячи з балансової вартості (собівартості) матеріальних цінностей за вирахуванням зносу згідно з установленими нормами. Згідно ч. 1 ст.\~137\~КЗпП України суд при визначенні розміру шкоди, що підлягає покриттю, крім прямої дійсної шкоди, враховує ступінь вини працівника і ту конкретну обстановку, за якої шкоду було заподіяно. Коли шкода стала наслідком не лише винної поведінки працівника, але й відсутності умов, що забезпечують збереження матеріальних цінностей, розмір покриття повинен бути відповідно зменшений. Обов'язок доказування наявності умов для покладення матеріальної відповідальності на працівника за завдану шкоду згідно ст.\~138\~КЗпП України покладається на власника або уповноважений ним орган, який для цього повинен довести наявність умов, передбачених статтею 130 цього Кодексу. Відтак згідно вимог Закону обовязковому зясуванню і доведенню стороною позивача підлягають такі обставини: наявність прямої дійсної шкоди та її розмір; якими неправомірними діями її заподіяно і чи входили до функцій працівника обовязки, неналежне виконання яких призвело до шкоди; в чому полягала його вина; в якій конкретно обстановці заподіяно шкоду; чи були створені умови, які забезпечували б схоронність матеріальних цінностей і нормальну роботу з ними; який майновий стан працівника. Сама по собі повна матеріальна відповідальність працівника (ст. 134 КЗпП України) і факт виявлення нестачі матеріальних цінностей, за умови неналежного врахування норм їх природного убутку, не можуть підмінювати собою підстави і умови для такої відповідальності працівника передбачені ст.ст.130, 137, 138\~КЗпП України та не визначають його винних і протиправних дій. Норми ст.\~134\~КЗпП України лише визначають випадки повної матеріальної відповідальності працівника, тобто коли його відповідальність не обмежується середнім місячним заробітком (ст. 132 КЗпП України). Отже з викладених вище підстав суд вважає, що як розмір нестачі, так і винні, протиправні дії відповідача, що мали до цього призвести, як обовязкові умови покладання на працівника матеріальної відповідальності в суді представником позивача не доведені. \~ \~ \~ \~

Outcome: dismissed