Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-04 00:00:00

Прокурор в інтересах держави в особі Харківської обласної державної адміністрації, Державного агентства лісових ресурсів України, Державного підприємства «Харківська лісова науково-дослідна станція» звернувся до суду з позовом, у якому просить визнати незаконним та скасувати рішення Солоницівської селищної ради Дергачівського району Харківської області XVIII сесії V скликання №43 від 19.10.2007 про надання [PERSON] дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд по [ADDRESS] ; визнати незаконним та скасувати рішення Солоницівської селищної ради Дергачівського району Харківської області XXXV сесії V скликання №9 від 30.09.2008 про затвердження [PERSON] проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд та складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку для будівництва, обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд площею 0,1500 га по [ADDRESS] ; визнати недійсними та скасувати державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ №463480, зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та право постійного користування землею, договорів оренди землі Управління Держкомзему у Дергачівському районі Харківської області 17.09.2009 №010969300254; зобов`язати [PERSON] повернути земельну ділянку з кадастровим номером: 6322057600:00:002:0433, яка розташована за межами населеного пункту смт. Солоницівка Дергачівського району Харківської області, у відання держави та в постійне користування ДП «Харківська лісова науково-дослідна станція»; стягнути сплачений судовий збір у розмірі 9080 грн. 00 коп. В обґрунтування позову зазначено, що Дергачівською місцевою прокуратурою 15.03.2017 внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №42017221280000016 та розпочато досудове розслідування за фактом незаконного виділення у приватну власність земельних ділянок лісогосподарського призначення на території Солоницівської селищної ради Дергачівського району Харківської області, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.364 КК України, у ході якого встановлено, що рішенням Солоницівської селищної ради Дергачівського району Харківської області ХVІІІ сесії V скликання №43 від 19.10.2007, надано [PERSON] дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку по [ADDRESS] для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд орієнтованою площею 0,1500 га. У подальшому, рішенням Солоницівської селищної ради Дергачівського району Харківської області ХХХV сесії V скликання №9 від 30.09.2008 затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд та передано [PERSON] у приватну власність земельну ділянку площею 0,1500 га по [ADDRESS] . На підставі вищевказаного рішення [PERSON] видано державний акт на право власності на вказану земельну ділянку загальною площею 0,1500 га з кадастровим номером 6322057600:00:002:0433, серії ЯЖ №463480, зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та право постійного користування землею, договорів оренди землі Управління Держкомзему у Дергачівському районі Харківської області 17.09.2009 під №010969300254. Разом з цим, вказані рішення Солоницівської селищної ради Дергачівського району Харківської області щодо надання земельної ділянки у приватну власність [PERSON] прийнято в порушення вимог ст.ст. 20, 116, 118, 122, 149 Земельного кодексу України, ст. 5 Лісового кодексу. Основною рисою земель лісогосподарського призначення є призначення цих земель саме для ведення лісового господарства, що за змістом статті 63 ЛК України полягає у здійсненні комплексу заходів з охорони, захисту, раціонального використання та розширеного відтворення лісів. Земельна ділянка, загальною площею 0,1500 га, (кадастровий номер 6322057600:00:002:0433), яка згідно спірного рішення Солоницівської селищної ради Дергачівського району Харківської області передана у власність [PERSON] відноситься до земель лісогосподарського призначення, що підтверджується ухвалою Дергачівського районного суду Харківської області від 21.11.2019 у справі №619/4345/19 за обвинуваченням [PERSON] . Ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності, яка набрала законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої її постановлено лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Крім цього, вказана земельна ділянка знаходиться на території земель держлісгоспу в межах кварталу Дергачівського лісництва, згідно планово-картографічних матеріалів базового лісовпорядкування, та будь-якої згоди ДП «Харківська лісова науково-дослідна станція» не надавала. Таким чином, спірне рішення Солоницівської селищної ради Дергачівського району Харківської області щодо надання спірної земельної ділянки у власність [PERSON] , прийняте усупереч вимогам ст.ст. 19, 20, 116, 118, 122, 149 Земельного кодексу України за відсутності відповідного рішення Харківської обласної державної адміністрації щодо вилучення із постійного користування ДП «Харківська лісова науково-дослідна станція» спірної земельної ділянки та без попередньої зміни цільового призначення земельних ділянок. Враховуючи, що спірна земельна ділянка вибули з володіння держави всупереч вимогам законодавства, волі власника та постійного користувача ділянки, тому незаконного відчужене майно підлягає поверненню його власнику. Отже, оскільки рішення Солоницівської селищної ради №9 від 30.09.2008 про передачу земельної ділянки у власність, яке слугувало і підставою для подальшого оформлення державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ №463480, є незаконним, то відповідний державний акт на право власності не відповідає закону та порушує права власника, тому його необхідно визнати недійсним. Прокурор Дергачівської окружної прокуратури Сердюк К.В. позов підтримала у повному обсязі та просила суд його задовольнити. Представник Державного агентство лісових ресурсів України та ДП «Харківська лісова науково-дослідна станція» Муха А.І. також просив позов задвольнити. Представником Харківської обласної державної адміністрації надано до суду заяву про розгляд справи за їх відсутності. Селищним головою Солоницівської селищної ради Дергачівського району Харківської області Литвиновим А. надано до суду заяву про розгляд справи за відсутності представника селищної ради, за наявними у матеріалах справи доказами. Представник відповідача, [PERSON] [PERSON] заперечував проти задоволення позову, посилаючись на його необґрунтованість. Надав до суду заяву про застосування строків позовної давності, відповідно до якої вказав, що відповідач вважає, що держава, в особі спеціально створених органів державної влади починаючи з 2009 року знала про те, що відбулась ймовірно незаконна передача у приватну власність земельної ділянки, однак уповноважені державою органи не вчинили покладених на них законом обов`язків щодо усунення ймовірних порушень протягом позовної давності. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах (частина четверта статті 56 ЦПК України). Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у статтях 252-255 ЦК України. Якщо у передбачених законом випадках у разі порушення або загрози порушення інтересів держави з позовом до суду звертається прокурор від імені органу, уповноваженого державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, позовну давність слід обчислювати з дня, коли про порушення права або про особу, яка його порушила, довідався або міг довідатися орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку про те, що позовна давність є строком пред`явлення позову як безпосередньо особою, право якої порушене, так і тими суб`єктами, які уповноважені законом звертатися до суду з позовом в інтересах іншої особи носія порушеного права (інтересу). При цьому як у випадку пред`явлення позову самою особою, право якої порушене, так і в разі пред`явлення позову в інтересах цієї особи іншою уповноваженою на це особою, відлік позовної давності обчислюється з одного й того самого моменту: коли особа довідалася або могла довідатися про порушення її права або про особу, яка його порушила. Такий правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 17.06.2020 року у справі №642/2975/17. Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній заяві самостійно визначає, в чому полягає порушення інтересів держави та обґрунтовує необхідність їх захисту, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі прокурор набуває статусу позивача (ст. 56 ЦПК України). У даній справі, ймовірне порушення земельного законодавства при передачі у власність спірної земельної ділянки відбулось в 2007 - 2009 роках. Однак ці порушення законодавства не були прихованими і такими, які не можна було виявити державі в особі своїх уповноважених органів до компетенції яких належить здійснення розпорядження земельними ділянками, а також контролю у сфері земельних відносин. Так в 2009 році на спірну земельну ділянку було видано Державний акт на право власності на земельну ділянку. Цій земельній ділянці присвоювався кадастровий номер, встановлювались межі земельних ділянок на підставі розробленої технічної документації із землеустрою. Другий примірник Державного акту на право власності на земельну ділянку на ім`я [PERSON] зберігався в Управлінні земельних ресурсів Дергачівського району. Тобто погодження технічної документації із землеустрою, реєстрація права власності на спірну земельну ділянку відбувалось за участю державних органів, які мали повноваження контролю та виявлення порушень при прийняті рішення органом місцевого самоврядування і мали змогу з 2009 року виявити порушення вимог земельного законодавства при передачі у власність земельної ділянки і в межах позовної давності поставити питання про оскарження рішення органу місцевого самоврядування. Крім того, Головне управління Держгеокадастру у Харківській області мало повноваження щодо контролю в сфері земельних відносин. В ході досудового слідства з метою виявлення і фіксації відомостей щодо обставин скоєного правопорушення виникла необхідність вилучити оригінали документів проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок для передачі у власність громадянам для будівництва та обслуговування житлових будинків та господарських споруд за межами населених пунктів на території Солоницівської селищної ради Дергачівського району Харківської області. Відповідач зауважує суду, що клопотання слідчого про надання тимчасового доступу до оригіналів документів щодо належною відповідачу на праві власності земельної ділянки з кадастровим номером 6322057600000020433, а саме: технічної документації із землеустрою (проекту землеустрою) щодо встановлення меж земельної ділянки; висновків про погодження технічної документації (проектів землеустрою) щодо встановлення меж земельної ділянки; державного акту на право власності на земельну ділянку; документів, на підставі яких був визначений кадастровий номер 6322057600000020433, відбулось за участю представника прокуратури. Разом з тим, досудове розслідування у кримінальному провадженні №42017221280000016 від 15 березня 2017 року відбувалось під процесуальним керівництвом прокуратури, а, отже, позивач ще у 2017 року знав про ймовірно незаконну передачу у приватну власність земельної ділянки з кадастровим номером 6322057600000020433, однак із позовом звернувся до суд лише у 2021 році, тобто поза межами строку позовної давності. Задоволення вимоги про витребування майна з незаконного володіння особи, за якою воно зареєстроване на праві власності, відповідає речово-правовому характеру віндикаційного позову та призводить до ефективного захисту прав власника. Статті 387 і 388 ЦК України не вказують на те, що приписи про позовну давність не застосовуються до правовідносин, врегульованих приписами вказаних статей, а стаття 268 цього Кодексу не передбачає, що вимога про витребування майна із чужого незаконного володіння належить до вимог, на які позовна давність не поширюється. Тому на віндикаційні позови держави та територіальних громад (в особі органів державної влади та місцевого самоврядування відповідно) поширюється загальна позовна давність (стаття 257 ЦК України). Таким чином, для відновлення права власності держави на незаконно вилучені землі лісового фонду ефективним способом захисту є віндикаційний позов. Враховуючи викладене, представник відповідача вважає, що вимогу про витребування земельної ділянки лісового фонду на користь держави слід розглядати як віндикаційний позов, до якого можна застосувати позовну давність. Натомість держава, в особі спеціально створених органів державної влади знала з 2009 року про те, що відбулось ймовірно незаконна передача у приватну власність земельної ділянки з кадастровим номером 6322057600000020433, однак уповноважені державою органи не вчинили покладених на них законом обов`язків щодо усунення вказаних порушень протягом позовної давності. В зв`язку з викладеним в поданій заяві представник відповідача просить застосувати до позову позовну давність та в зв`язку з цим у задоволенні позову відмовити повністю. Суд, оцінивши докази, представлені в матеріалах справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Рішенням Солоницівської селищної ради Дергачівського району Харківської області ХVІІІ сесії V скликання №43 від 19.10.2007, надано [PERSON] дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку по [ADDRESS] для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд орієнтованою площею 0,1500 га. Рішенням Солоницівської селищної ради Дергачівського району Харківської області ХХХV сесії V скликання №9 від 30.09.2008 затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд та передано [PERSON] у приватну власність земельну ділянку площею 0,1500 га по [ADDRESS] . На підставі вищевказаного рішення [PERSON] видано державний акт на право власності на вказану земельну ділянку загальною площею 0,1500 га з кадастровим номером 6322057600:00:002:0433, серії ЯЖ №463480, зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та право постійного користування землею, договорів оренди землі Управління Держкомзему у Дергачівському районі Харківської області 17.09.2009 під №010969300254. У ході розгляду Дергачівським районним судом Харківської області кримінальної справи №619/4345/19 за обвинуваченням [PERSON] , яка займала посаду заступника начальника управління начальника відділу земельних відносин Управління земельних ресурсів у Дергачівському районі Харківської області встановлено, що земельна ділянка з кадастровим номером 6322057600:00:002:0433, розташована за межами населеного пункту сел. Солоницівка Дергачівського району Харківської області, яка знаходиться в постійному користуванні ДП «Харківська лісова науково-дослідна станція» Українського ордена «Знак пошани» науково-дослідного інституту лісового господарства і агролісомеліорації ім. Г.В. Висоцького та має статус земельної ділянки лісогосподарського призначення безоплатно вибула з державної власності. Ухвала набрала законної сили. Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, відомості про право власності на земельну ділянку кадастровий номер 6322057600:00:002:0433 відсутні. Відповідно до статті 14 Конституції України земля є основним національним багатством, що знаходиться під особливою охороною держави. Право на землю набувається і реалізується громадянами і суб`єктами господарської діяльності виключно відповідно до закону. Згідно з частиною першою статті 35 ЗК України громадяни України із земель державної і комунальної власності мають право набувати безоплатно у власність або на умовах оренди земельні ділянки для ведення індивідуального або колективного садівництва. Набуття права на землю громадянами України здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або у їх користування. Відповідно до статей 125, 126 ЗК України право власності на земельну ділянку виникає після державної реєстрації цього права і посвідчується державним актом. Рішення про передачу у приватну власність земельної ділянки та заповнення державного акту на право приватної власності на землю здійснюють органи місцевого самоврядування або органи виконавчої влади в залежності від місця розташування земельної ділянки. Згідно зі статтею 12 ЗК України до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить розпорядження землями територіальних громад і передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу. Відповідно до вимог частини першої статті 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування та державних органів приватизації щодо земельних ділянок, на яких розташовані об`єкти, які підлягають приватизації, в межах їх повноважень. Положеннями статті 118 ЗК України передбачено, що громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності у межах норм безоплатної приватизації, подають заяву до відповідної районної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки. Відповідна місцева державна адміністрація або сільська, селищна, міська рада розглядає заяву і в разі згоди на передачу земельної ділянки у власність надає дозвіл на розробку проекту її відведення. Проект відведення земельної ділянки погоджується з органом по земельних ресурсах, природоохоронним і санітарно-епідеологічним органами, органами архітектури і охорони культурної спадщини та подаються на розгляд відповідних місцевої державної адміністрації або органу місцевого самоврядування. Місцеві органи самоврядування виступають у відповідності зі статтею 83 ЗК України суб`єктами права комунальної власності в межах населеного пункту. Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Отже, указаними положеннями визначено правові підстави набуття громадянами і юридичними особами права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності. Такими підставами є рішення органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Аналіз зазначених норм свідчить про те, що право власності має абсолютний характер та є непорушним. Забезпечуючи усім власникам рівні умови здійснення своїх прав, держава гарантує власнику захист від порушень його права власності з боку будь-яких осіб. Рівність умов захисту прав власності на землю випливає з норм \~ст.ст. 21, 55 Конституції України та ст. 152 ЗК України. Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Особа, права якої порушено, може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника. Згідно зі ст. 152 ЗК України, держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. \~Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними\~рішень\~органів\~виконавчої влади\~або\~органів\~місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів. Відповідно до п.12 Розділу Х Перехідних положень ЗК України (у редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин), до розмежування земель державної та комунальної власності повноваження щодо розпорядження землями (крім земель, переданих у приватну власність, та земель, зазначених в абзаці другому цього пункту) в межах населених пунктів здійснюють відповідні сільські, селищні, міські ради з урахуванням вимог абзацу третього цього пункту, а за межами населених пунктів - відповідні органи виконавчої влади. Верховний Суд\~України у\~постанові №6-93цс13 від 23 жовтня 2013 року зазначив, що державний акт на право приватної власності на землю видається на підставі рішення органу місцевого самоврядування або органу виконавчої влади, тому вирішення питання про правомірність видачі державного акту безпосередньо залежить від законності рішення, на підставі якого такий акт виданий, і дотримання вимог, передбачених земельним законодавством, зокрема статтями 116, 118 ЗК України. Так як рішення Солоницівської селищної ради ХХХV сесії V скликання №9 від 30.09.2008 про передачу у приватну власність [PERSON] зазначеної вище земельної ділянки прийнято з порушенням вимог Положення про Дергачівський районний відділ земельних ресурсів, ст.ст. 12, 17, 20, 118, 122,\~149,\~151,\~207,\~208Земельного кодексу України, п. 12 Перехідних положень Земельного кодексу України, тому є незаконним та підлягає скасуванню, а з урахуванням\~правових позицій,\~викладених у\~постанові Верховного\~Суду України\~№6-93цс13 від 23 жовтня 2013 року, суд визнає недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ №463480. Щодо вимоги про зобов`язання відповідача повернути земельну ділянку суд зазначає наступне. Пунктом 4 ч.2 ст.16 ЦК України передбачено, що одним із способів захисту цивільних прав передбачено відновлення становища, яке існувало до порушення. Відповідно до правових висновків Великої Палати Верховного Суду, які викладені у постанові від 07.11.2018 у справі №488/5027/14-ц (провадження № 14-256цс18), у спорах стосовно земель лісогосподарського призначення, прибережних захисних смуг, інших земель, які перебувають під посиленою правовою охороною держави, остання, втручаючись у право мирного володіння відповідними земельними ділянками з боку приватних осіб, може захищати загальні інтереси у безпечному довкіллі, непогіршенні екологічної ситуації, у використанні власності не на шкоду людині та суспільству (частина третя статті 13, частина сьома статті 41, стаття 50 Конституції України). Ці інтереси реалізуються, зокрема, через цільовий характер використання земельних ділянок (статті 18, 19, пункт «а» частини першої статті 91 ЗК України), які набуваються лише згідно із законом (стаття 14 Конституції України). Заволодіння приватними особами такими ділянками всупереч чинному законодавству, без належного дозволу уповноваженого на те органу може зумовлювати конфлікт між гарантованим статтею 1 Першого протоколу до Конвенції правом цих осіб мирно володіти майном і правами інших осіб та всього суспільства на безпечне довкілля. Тобто, загальний інтерес у контролі за використанням земельної ділянки за цільовим призначенням для гарантування безпечності довкілля та непогіршення екологічної ситуації переважає приватний інтерес у збереженні земельної ділянки у власності. Щож стосується посилання представника відповідача про застосовування строків позовної давності, суд зазначає наступне. У постанові Верховного Суду від 03.09.2020 у справі №911/3449/17 зазначено, що зайняття спірної земельної ділянки з порушенням положень ЗК України та ЛК України треба розглядати як не пов`язане з позбавленням володіння порушення права власності держави чи відповідної територіальної громади. У такому разі позовну вимогу про зобов`язання повернути земельну ділянку слід розглядати як негаторний позов, який можна заявити впродовж усього часу тривання порушення прав законного володільця відповідної земельної ділянки. Власник земельної ділянки лісогосподарського призначення може вимагати усунення порушення його права власності на цю ділянку, зокрема оспорюючи відповідні рішення органів державної влади чи органів місцевого самоврядування, договори або інші правочини та вимагаючи повернути таку ділянку. Більш того, слід зазначити про непоширення правил про давність до застосування наслідків витребування земельних ділянок та природних ресурсів, за якими закріплено правовий титул (правова підстава) власності на землю за Українським народом. Тобто доки зберігається правовий титул, суб`єкт права власності зберігає повноваження правової охорони та захисту свого права. Отже, позовом керівника Дергачівської місцевої прокуратури звертаючись до суду з указаним в інтересах держави в особі: Харківської обласної державної адміністрації, Державного агентство лісових ресурсів України, Державного підприємства «Харківська лісова науково-дослідна станція» строк позовної давності не пропущено. На підставі викладеного, оцінивши в сукупності докази по справі, суд дійшов висновку, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню в повному обсязі, що відповідає способам судового захисту. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При зверненні до суду Харківською обласною прокуратурою сплачено судовий збір у розмірі 9080,00 грн, які підлягають стягненню на користь позивача з відповідачів. Відповідно до ст. 259 ЦПК України суди ухвалюють рішення іменем України негайно після закінчення судового розгляду. Рішення суду приймаються, складаються і підписуються в нарадчій кімнаті складом суду, який розглянув справу.

Outcome: approved