Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-28 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду з позовом до відповідачів про стягнення суми заборгованості за договором, посилаючись на те, що 21 грудня 2007 року між ТОВ «Український промисловий банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 1084/ад-12-07-М2, за яким банк надав позичальнику кредит на суму 36\~000 доларів США зі сплатою 9% річних на строк до 20 грудня 2014 року. 30 червня 2010 року між ТОВ «Укрпромбанк», АТ «Дельта Банк» та НБУ було укладено договір про передачу активів та кредитних зобов'язань ТОВ «Укрпромбанку» на користь АТ «Дельта Банку», відповідно до п. 4.1 якого в порядку, обсязі та на умовах, визначених договором, «Укрпромбанк» передає (відступає) «Дельта Банку» права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, що забезпечують виконання кредитних зобовязань перед НБУ, внаслідок чого «Дельта Банк» замінює «Укрпромбанк» як кредитора, тобто стає новим кредитором, у зазначених зобовязаннях. На підставі п. 4.2 внаслідок передачі «Укрпромбанком» «Дельта Банку» прав вимоги до боржників «Дельта Банку» переходить (відступається) право вимагати (замість Укрпромбанку) від боржників повного, належного та реального виконання обовязків за кредитними та забезпечувальними договорами, в тому числі за кредитним договором № 1084/ад-12-07-М2 від 21 грудня 2007 року. Відповідно до умов зазначеного кредитного договору повернення кредиту та відсотків здійснюється щомісячно частинами в розмірі не менш як 423,53 доларів США по 20 число кожного місяця шляхом безготівкового перерахування коштів з рахунку позичальника (його поручителів) на позичковий рахунок або шляхом внесення готівки до каси банку для зарахування її на позичковий рахунок. При цьому кредит повертається у тій валюті, у якій він був наданий. Проценти за користування кредитом нараховуються у валюті кредиту за період з дня його надання до дня його повернення щомісячно на фактичну заборгованість по кредиту. Виконання позичальником зобовязань за кредитним договором було забезпечено порукою, укладеною між ТОВ «Український промисловий [PERSON]» та [PERSON], а також [PERSON], за яким [PERSON] поручився перед кредитором за виконання [PERSON] зобовязань за кредитним договором № 1084/ад-12-07-М2 від 21 грудня 2007 року. Відповідальність поручителя настає у випадку невиконання боржником зобовязань за договором. Позичальник умови кредитного договору протягом тривалого часу належним чином не виконує, у звязку з чим станом на 16 лютого 2016 року відповідач заборгував банку загалом 923824,74 грн., з яких тіло кредиту - 724088,96 гри., відсотки - 184687 грн. та комісія - 15048,78 грн. Виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб було прийнято рішення від 2 жовтня 2015 року № 181, за яким за 5 жовтня 2015 року по 4 жовтня 2017 року включно проводиться процедура ліквідації ПАТ «Дельта Банк» із призначенням уповноваженою особою Фонду ліквідатора ПАТ «Дельта Банк», [PERSON] На підставі переліченого представник банку просив суд солідарно стягнути з відповідачів на користь ПАТ «Дельта Банк» борг за кредитним договором в загальній сумі 923824,74 грн. разом із судовими витратами. Представник позивача, який діє на підставі довіреності, у судове засідання не зявився, надавши суду заяву, за якою просив розглянути вказану справу за його відсутності, наполягаючи при цьому на задоволенні позовних вимог та не заперечуючи проти ухвалення заочного рішення. Відповідачі у судове засідання не зявились повторно, будучи про час та місце розгляду справи повідомленими належним чином. Від [PERSON] до суду надійшла заява з проханням вирішити вказаний спір у його відсутність, який при цьому заперечував проти задоволення позову внаслідок припинення його поруки. Представник відповідачки, [PERSON], який діє на підставі довіреності, [PERSON], в судовому засіданні вказував, що вимоги представника банку є незаконними, бо строки позовної давності до них вже скінчилися, тому в позивача відсутнє право вимоги повернення заборгованості за кредитним договором від 21 грудня 2007 року. Також вказував, що позов був поданий представниками позивача із порушенням ст. 109 ЦПК України, оскільки [PERSON] в м. Маріуполі не зареєстрована, а фактично мешкає в м. Донецьк у належній їй кв. 14 в буд. 92 по [PERSON] [PERSON]. Додавав також, що кредитний договір був укладений до 20 грудня 2014 року, а банк нараховує відсотки поза межами строку дії такого договору. Зауважував, що про заміну кредитора у зобовязанні за кредитним договором від 21 грудня 2007 року на ПАТ «Дельта Банк» [PERSON] не повідомили. На підставі переліченого просив суд відмовити у задоволенні позову. За письмовими запереченнями на поданий позов вбачається, що представник [PERSON], [PERSON], надав суду письмову заяву про необхідність застосування до спірних правовідносин строк позовної давності. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає заявлені позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав. Відповідно до ст. 514 Цивільного кодексу України (далі за текстом рішення - ЦК) до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно із ч. 1 ст. 516 ЦК заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. За ст. 526 ЦК зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно із ст. 1048 ЦК позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. На підставі ст. 1049 ЦК позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у тій самій сумі, що були передані йо\-му позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 ЦК. Згідно із ст. 1054 ЦК за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. За ст. 533 ЦК грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. На підставі ст. 610 ЦК порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Обставини, викладені представниками позивача в позовній заяві, знайшли своє підтвердження в ході розгляду вказаної справи на підставі вивчених письмових доказів. Факт укладення договору від 21 грудня 2007 року № 1084/ад-12-07-М2 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Український промисловий банк» та [PERSON] підтверджується копією згаданого договору, за яким позичальнику було банком надано кредитні кошти в сумі 36000 доларів США на 84 місяці до 20 грудня 2014 року на придбання автомобіля з розрахунку 9 % річних зі сплатою щомісячної комісії в розмірі 0,15 % від суми кредиту. Позичальник зобовязався сплачувати платежі за цим договором в розмірі, порядку та строки, встановлені цим договором та графіком проведення платежів з повернення кредиту, сплати відсотків та комісії банку на умовах викладених за кредитними договором, що підтверджується також додатковим договором від 21 грудня 2007 року (а. с. 7-12, 13-14). Так за п. п. 2.4, 2.5 вказаного кредитного договору повернення кредиту здійснюється щомісячно частинами в розмірі не менш як 423,53 доларів США по 20 число кожного місяця. Повернення кредиту здійснюється шляхом безготівкового перерахування коштів з рахунку позичальника на позичковий рахунок та/або шляхом внесення готівки до каси банку для зарахування її на позичковий рахунок. Кредит повертається лише в тій валюті, у якій він був наданий. Згідно із п. п. 2.6, 2.7 даного кредитного договору проценти за користування кредитом нараховуються у валюті кредиту з дня його надання до дня його повернення щомісячно на фактичну заборгованість по кредиту, які сплачуються позичальником у валюті кредиту по 20 число кожного наступного місяця за місяцем нарахування процентів та одночасно з остаточним поверненням кредиту шляхом внесення готівкових коштів у касу банку або шляхом безготівкового перерахування з поточного рахунку позичальника. За п. 4.2 кредитного договору позичальник зобовязався здійснювати повернення кредиту, сплати відсотків, а також комісій у передбачені цим договором строки. Натомість банк у свою чергу на підставі п. 4.3 та п. 6.2 кредитного договору має право вимагати у позичальника дострокове та повне повернення кредиту, відсотків та комісій в разі порушення позичальником строків платежів за цим договором. В забезпечення кредитного договору від 21 грудня 2007 року № 1084/ад-12-07-М2 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Український промисловий банк» та [PERSON], як поручителем, а також [PERSON], як боржником, був укладений договір поруки № № 1084/ад-12-07-М2/Р, за яким поручитель і боржник несуть перед банком солідарну відповідальність, а поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, а саме: щодо повернення у строк до 20 грудня 2014 року включно отриманий кредит в розмірі 36000 доларів США, сплати відсотків та штрафних санкцій за умовами кредитного договору від 21 грудня 2007 року. При цьому відповідальність поручителя настає у випадку невиконання (неналежного виконання) боржником зобов'язань за кредитним договором № 084/ад-12-07-М2 від 21 грудня 2007 року (а. с. 15-16). Так згідно із п. п. 4, 5 вказаного договору поруки у випадку невиконання або неналежного виконання боржником зобовязання за кредитним договором банк повідомляє поручителя про це шляхом направлення письмової вимоги за зазначенням суми заборгованості, яку поручитель зобовязаний сплатити протягом 5 днів з моменту отримання вимоги банку. При цьому за п. 10 даного договору поруки він діє до повного виконання зобовязань за кредитним договором боржником чи поручителем. Факт набуття ПАТ «Дельта Банк» права вимоги за кредитним договором від 21 грудня 2007 року № 1084/ад-12-07-М2 підтверджується копією договору від 30 червня 2010 року, укладеного між ТОВ «Український промисловий банк», ПАТ «Дельта Банк» та Національним банком України, посвідченого нотаріально, про передачу активів та кредитних зобов'язань ТОВ «Укрпромбанк» на користь АТ «Дельта Банк», відповідно до п. 4.1 якого в порядку, обсязі та на умовах, визначених договором «Укрпромбанк» передає «Дельта Банк» права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, що забезпечують виконання кредитних зобов'язань перед Національним банком України, внаслідок чого «Дельта Банк» замінює «Укрпромбанк» як кредитора, стає новим кредитором, у зазначених зобов'язаннях. Відповідно до п. 4.2 вказаного договору внаслідок передачі «Укрпромбанк» саме «Дельта Банк» прав вимоги до боржників, до «Дельта Банк» переходить право вимагати від боржників повного, належного та реального виконання обов'язків за кредитними та забезпечувальними договорами (а. с. 24-35). Серед іншого на підставі витягу з додатку № 2 до договору від 30 червня 2010 року ТОВ «Український промисловий банк» було передано ПАТ «Дельта Банк» кредитні та забезпечувальні договори до кредитного договору від 21 грудня 2007 року № 1084/ад-12-07-М2, укладені ТОВ «Укрпромбанк» з [PERSON] (а. с. 36). Довідкою про розрахунок заборгованості станом на 16 лютого 2016 року, наданою представниками ПАТ «Дельта Банк», вбачається, що за кредитним договором від 21 грудня 2007 року № 1084/ад-12-07-М2 заборгованість позичальника складає загалом 33886,69 доларів США та 15048,78 грн., з яких тіло кредиту 27000,03 долари США, відсотки 6886,66 доларів США та комісія 15048,78 грн. (а. с. 23). Факт наявності заборгованості у позичальника у вказаному за даним розрахунком розмірі підтверджується умовами кредитного договору № 1084/ад-12-07-М2 від 21 грудня 2007 року, за якими передбачено порядок сплати кредитних коштів, відсотків за їх використання та комісії. Відповідно до рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 181 від 2 жовтня 2015 року та наказу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 2 жовтня 2015 року № 328 було розпочато процедуру ліквідації ПАТ «Дельта Банк» строком з 5 жовтня 2015 року до 4 жовтня 2017 року із призначенням уповноваженою особою на ліквідацію [PERSON] (а. с. 39, 40, 41). За ст. 4 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» основним завданням Фонду гарантування вкладів фізичних осіб є забезпечення функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку. На виконання свого основного завдання Фонд у порядку, передбаченому цим Законом, здійснює процедуру виведення неплатоспроможних банків з ринку, у тому числі шляхом здійснення тимчасової адміністрації та ліквідації банків, організовує відчуження активів і зобов'язань неплатоспроможного банку, продаж неплатоспроможного банку або створення та продаж перехідного банку. Згідно із ст. 48 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Фонд гарантування вкладів фізичних осіб безпосередньо або шляхом делегування повноважень уповноваженій особі Фонду з дня початку процедури ліквідації здійснює повноваження органів управління банку та вживає у встановленому законодавством порядку заходів до повернення дебіторської заборгованості банку, заборгованості позичальників перед банком та пошуку, виявлення, повернення майна банку. Внаслідок перелічених норм уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб має усі необхідні повноваження для предявлення вимоги щодо примусового виконання зобовязання позичальником за кредитним договором від 21 грудня 2007 року № 1084/ад-12-07-М2 на користь ПАТ «Дельта Банк». Суд відхиляє при цьому посилання представника [PERSON] щодо порушення принципу територіальної підсудності при вирішенні наявного спору, оскільки банк має право предявити вимоги як до боржника або до поручителя, так й до них обох, тому, враховуючи зареєстроване місце проживання [PERSON] в [ADDRESS], судом розгляд справи був проведений відповідно до ст. 109 ЦПК України. Також суд не приймає до уваги доводи представника [PERSON] щодо незаконного нарахування відсотків та комісії [PERSON] після закінчення строку дії кредитного договору у грудні 2014 року, оскільки за довідкою про наявну заборгованість позичальника за цим договором вбачається, що відповідачці нарахування відсотків та комісій відбулись в останнє у липні 2012 року. Оскільки умови кредитного договору від 21 грудня 2007 року № 1084/ад-12-07-М2 не містять застережень щодо переходу права вимоги за ним до нового кредитора, то на підставі ст. ст. 514, 516 ЦК України до ПАТ «Дельта Банк» перейшли права первісного кредитора у такому зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, тому доводи представника [PERSON] щодо неповідомлення [PERSON] про заміну кредитора суд не приймає до уваги, бо для цього її згоди законодавство України не вимагало у цьому випадку. За ст. 553 ЦК за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Відповідно до ст. 554 ЦК у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. При цьому за ч. 4 ст. 559 ЦК порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. Натомість в разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. На підставі п. 24 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» за ч. 4 ст. 559 ЦК порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. При вирішенні таких спорів суд має враховувати, що згідно зі ст. 526 ЦК зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Отже, якщо кредитним договором не визначено інші умови виконання основного зобов'язання, то у разі неналежного виконання позичальником своїх зобов'язань за цим договором строк пред'явлення кредитором до поручителя вимоги про повернення отриманих у кредит коштів має обчислюватися з моменту настання строку погашення зобов'язання згідно з такими умовами, тобто з моменту настання строку виконання зобов'язання у повному обсязі або у зв'язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково. Пред'явленням вимоги до поручителя є як направлення/вручення йому вимоги про погашення боргу (залежно від умов договору), так і пред'явлення до нього позову. При цьому в разі пред'явлення вимоги до поручителя кредитор може звернутися до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання. При цьому сама по собі умова договору про дію поруки до повного виконання позичальником зобов'язання перед кредитодавцем або до повного виконання поручителем взятих на себе зобов'язань не може розглядатися як установлення строку дії поруки, оскільки це не відповідає ст. 252 ЦК, згідно з якою строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати. В судовому засіданні було встановлено, що доказів, які б свідчили про інформування поручителя, [PERSON], про необхідність сплатити заборгованість за зобовязаннями [PERSON] за договором кредитування від 21 грудня 2007 року, за наслідком розгляду справи суду представниками позивача не було приведено. Таким чином суд дійшов висновку, що порука між ТОВ «Укрпромбанк» та поручителем [PERSON] за договором поруки від 21 грудня 2007 року була припинена внаслідок того, що кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання, яким у договорі кредитування зазначено 20 грудня 2014 року, не пред'явив вимоги до поручителя, тобто в строк до 20 червня 2015 року. На підставі переліченого вимоги банку до [PERSON], як поручителя, є незаконними та такими, що не підлягають задоволенню внаслідок припинення такої поруки. З урахуванням наведеного у судовому засіданні було фактично встановлено, що у позичальника за кредитним договором від 21 грудня 2007 року, [PERSON], перед ПАТ «Дельта Банк», як набувача права вимоги за вказаним договором, склалась заборгованість внаслідок порушення умов договору кредиту [PERSON] станом на 16 лютого 2016 року з тіла кредиту та нарахованих відсотків в загальній сумі 33886,69 доларів США, а також з комісії в сумі 15048,78 грн. Враховуючи письмове клопотання представника [PERSON] про застосування до вказаного спору строків позовної давності суд зазначає, що згідно із ст. 256 ЦК України позовна давність є строком, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. За ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ст. 260 ЦК України позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими ст. ст. 253-255 ЦК України, за ст. 253 якого перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. При цьому Верховним Судом України у справі № 6-116цс13 було надано правовий висновок, на підставі якого відповідно до ст. 261 ЦК України початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов. Перебіг позовної давності за вимогами кредитора, які випливають з порушення боржником умов договору (графіка погашення кредиту) про погашення боргу частинами (щомісячними платежами) починається стосовно кожної окремої частини, від дня, коли відбулося це порушення. Позовна давність у таких випадках обчислюється окремо по кожному простроченому платежу. Несплачені до моменту звернення кредитора до суду платежі підлягають стягненню у межах позовної давності по кожному із платежів. З огляду на встановлені судом обставини справи за кредитним договором від 21 грудня 2007 року позичальник повинен був погашати борг по кредиту, відсоткам, комісії щомісячними платежами, визначеними умовами такого договору. Таким чином право зі зверненням до суду із позовом до позичальника у представників банку виникло з моменту ненадходження чергового платежу від відповідачки у момент, коли [PERSON] повинна була здійснити черговий платіж, внаслідок чого з відповідної дати необхідно обраховувати початок перебігу позовної давності за заявленими позовними вимогами, що стосується окремо кожної суми платежу, який повинна була здійснити [PERSON] В судовому засіданні було встановлено, що за наданими документами та розрахунком заборгованості [PERSON] перед позивачем відсутнє проведення платежів на виконання умов кредитного договору від 21 грудня 2007 року, в той час як із позовом до суду представники позивача звернулись 23 лютого 2016 року. Таким чином в судовому засіданні було встановлено відсутність будь-яких доказів щодо переривання строку позовної давності за вказаною справою. Відповідно до ч. ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення, а сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Оскільки представники позивача звернулись до суду із позовом до відповідачки в лютому 2016 року, то заявлені вимоги банком підлягають задоволенню в межах строків загальної позовної давності, тобто у межах трирічного періоду, який обраховується з лютого 2013 року по лютий 2016 року відповідно. На підставі переліченого вимоги банку підлягають частковому задоволенню, тобто в межах визначеного судом строку позовної давності, окремо щодо кожного чергового платежу, який повинен був внести позичальник за кредитним договором від 21 грудня 2007 року з погашення кредиту, відсотків та комісії. Згідно із розрахунком заборгованості за договором № 1084/ад-12-07-М2 від 21 грудня 2007 року вбачається, що за період з 1 лютого 2013 року по 1 лютого 2016 року заборгованість позичальника перед позивачем за вказаним кредитним договором складає відповідно по кредиту в іноземній валюті 9857,23 доларів США (27000,03 17142,80 = 9857,23). Натомість внаслідок відсутності за вказаний період нарахування [PERSON] відсотків за користування кредитом та комісії, то у відповідачки немає заборгованості у межах позовної давності перед банком з відсотків та комісії. Таким чином загальна сума заборгованості в межах строку позовної давності за кредитним договором від 21 грудня 2007 року у [PERSON] дорівнює 9857,23 доларам США. Доводи ж представника [PERSON], [PERSON], щодо відсутності підстав для стягнення з позичальника вказаного боргу внаслідок спливу строку позовної давності не ґрунтуються на законі, бо судом була встановлена наявна відповідальність позичальника у межах строків трирічної позовної давності. На підставі переліченого позовні вимоги ПАТ «Дельта Банк» підлягають частковому задоволенню, у межах строку позовної давності, а [PERSON] в свою чергу зобовязана сплатити на користь банку суму заборгованості, яка була доведена в ході судового розгляду справи, за кредитним договором від 21 грудня 2007 року в розмірі 9857,23 доларів США, що на підставі курсу НБУ національної валюти до долару США становить на момент ухвалення рішення суду відповідно 245182,78 грн. (9857,23 х 24,873395 = 245182,78). Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з іншої сторони понесені нею та документально підтверджені судові витрати. Згідно копії платіжного доручення представниками банку було сплачено судовий збір за подання до суду вказаного позову в сумі 13857,37 грн. (а. с. 1). На підставі п. 36 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10 від 17 жовтня 2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» вимога пропорційності присудження судових витрат при частковому задоволенні позову застосовується незалежно від того, за якою ставкою сплачено судовий збір (навіть, якщо його було сплачено за мінімальною ставкою, визначеною Законом України «Про судовий збір»). Таким чином на користь банку з [PERSON] підлягають стягненню витрати банку по сплаті судового збору відповідно до частки задоволених судом вимог в сумі 3677,74 грн. (245182,78 / 923824,74 х 13857,37 = 3677,74).

Outcome: partial