Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-14 00:00:00

Представник позивачки адвокат Коробко С.Є. в інтересах позивачки [PERSON] звернулась до суду з позовом, в якому просить розірвати шлюб, укладений між сторонами у справі, зареєстрований 11.12.2009, визначити місце проживання неповнолітньої [PERSON] , [INFO] , разом з матір`ю [PERSON] , [INFO] . Позов мотивовано тим, що 11.12.2009 між сторонами зареєстровано шлюб. Після укладення шлюбу у сторін у справі народилась спільна дитина [PERSON] , [INFO] . З січня 2014 року спільні відносини між сторонами фактично припинились у зв`язку із протилежними поглядами на шлюб і сім`ю, відсутність піклування з боку відповідача про спільне життя. Позивачка зазначає також, що збереження сім`ї неможливе та суперечить інтересам подружжя, зокрема, особистим інтересам кожного. Майновий спір між сторонами відсутній. Донька позивачки [PERSON] навчається у 2-Б класі Бердянської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів №7 Бердянської міської ради Запорізької області, з часу припинення фактичного проживання сторін мешкає із матір`ю, перебуває на її повному утриманні. Для проживання дитини створені належні побутові умови з метою забезпечення розвитку та гармонійного зростання. Відповідач має намір змінити місце проживання доньки, постійно змінює своє фактичне місце проживання, не бажає врегулювати спір в позасудовому порядку за допомогою органу опіки та піклування, з урахуванням побажань дитини, що й стало підставою для звернення до суду, оскільки зміна місця проживання суперечить його інтересам. Ухвалою судді від 08.12.2020 відкрито провадження у справі, постановлено розглядати справу в порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Позивачка в судове засідання не з`явилась, до суду надійшла заява про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить задовольнити позовну заяву. Відповідач в судове засідання не з`явився, про причини не повідомив. Представник відповідача адвокат Демидко І.В. подала заяву про розгляд справи за відсутності відповідача та представника відповідача, відповідно до ч.4 ст.206 ЦПК України повідомила про визнання позовних вимог в повному обсязі, просила задовольнити позов. Третя особа через представника Калініченко Ю.В., яка діє на підставі довіреності від 04.01.2021 скерувала до суду заяву, в якій просить розглянути справу за її відсутності. За змістом ч.ч.1,4 ст.206 ЦПК України відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Оскільки визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд, розглянувши позовну заяву та матеріали цивільної справи, дійшов висновку про те, що заявлений позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що 11.12.2009 між сторонами укладено шлюб, який зареєстрований міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції, актовий запис №1278, згідно з копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції (а.с.9). Сторони мають спільну дитину [PERSON] , [INFO] (а.с.10). Малолітня [PERSON] проживає разом із матір`ю за адресою: [ADDRESS] , навчається у Бердянській загальноосвітній школі І-ІІІ ступенів №7 Бердянської міської ради Запорізької області, знаходиться на її утриманні. Мати опікується розвитком та станом здоров`я дитини, для проживання якої за вказаною адресою створені належні побутові умови (а.с.11-13). Вказані обставин визнаються сторонами у справі та відповідно до ч.1 ст.82 ЦПК України не підлягають доказуванню. Задовольняючи позов в повному обсязі, суд, крім наявності беззаперечної згоди відповідача, виходить з таких норм чинного законодавства. Згідно з ч.3 ст.56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. За змістом ч.1 ст.104, ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст.110 цього Кодексу. Згідно з ч.2 ст.112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. За наявності законних підстав, судом встановлено, що позов підлягає задоволенню, оскільки збереження сім`ї суперечить інтересам сторін, вжиття заходів щодо примирення подружжя відповідно до ст.111 СК України суд не вважає за потрібне. Відповідно до положень ч.1 ст. 3, ч.1 ст. 9 Конвенції про права дитини від 20.11.1989, ратифікованої ВРУ 27.02.1991, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками в супереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. При вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати особливу увагу на її вік та з`ясовувати, з ким із батьків вона бажає проживати. Вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо, про те, з ким із них дитина залишається, суд, виходячи із рівності прав та обов`язків батька й матері щодо своїх дітей, повинен ухвалити рішення, яке відповідало б якнайкращим інтересам дитини. При цьому суд враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дітей і турботу про них, їхній вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дітей. Згідно з ч.3 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом. Крім того, відповідно до ч.ч.2,3 ст.160 СК України місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. За положеннями ч.1 ст.161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. За нормою ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. При цьому, як передбачено ч.1, ч.2 ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Враховуючи наявність процесуальних підстав для задоволення позову стосовно вимог про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини разом із матір`ю, зокрема, визнання позову відповідачем, думку третьої особи, участь якої є обов`язковою за нормою ч.4 ст.19 СК України під час здійснення судового провадження у справах даної категорії, суд за результатами розгляду справи дійшов висновку про наявність підстав для ухвалення зазначеного рішення у визначений позивачкою спосіб. Суд, задовольняючи позов, наголошує, що визначення місця проживання дитини з матір`ю не є перешкодою для подальшого спілкування батька та доньки, що сприятиме повноцінному розвитку дитини та відповідає якнайкращим її інтересам. Статтею 113 СК України визначено, що особа, яка змінила прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Відповідних клопотань позивачкою у справі не заявлено. За змістом ч.1 ст.142 ЦПК України поверненню з державного бюджету на користь позивачки підлягає судовий збір у розмірі 50 відсотків від сплаченого нею при поданні позову, тобто, у сумі 840,80 гривень.

Outcome: approved