Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-01 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому просить: визнати дійсною угоду купівлі-продажу житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , готовністю 45 відсотків, укладену 25 червня 1999 року між покупцем [PERSON] , [INFO] , та продавцем [PERSON] , останнє відоме місце проживання: [ADDRESS] , на Мелітопольській міській біржі нерухомості, згідно якої продавець продав, а покупець купив житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , готовністю 45 відсотків, що складається: з двоповерхового житлового будинку А-2 з терасою а1-1, загальною площею: 189,6 кв.м., житлова площа 52,9 кв.м., допоміжна площа 136,7 кв.м., огорожа, хвіртка, яма вигрібна. В обґрунтування позову зазначив, що відповідно до договору купівлі-продажу від 25 червня 1999 року, укладеного на Мелітопольській товарній біржі нерухомості [PERSON] придбав у відповідача [PERSON] житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , готовністю 45 відсотків, розташований на земельній ділянці площею 1000 кв.м.. Право власності було зареєстровано Мелітопольським міжміським бюро технічної інвентаризації 26 червня 1999 року. Вказані обставини підтверджуються копією договору купівлі-продажу з відміткою про реєстрацію. В державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відомості щодо зазначеного житлового будинку відсутні, що підтверджується Інформаційною довідкою. Крім того, в угоді помилкового вказано, що житловий будинок розташований за адресою [ADDRESS] , але в дійсності житловий будинок розташований по [ADDRESS] . Внести відомості до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та здійснювати інші дії з житловим будинком позивач не може, так як угода купівлі-продажу нотаріально не посвідчена, а укладена на біржі. Так, відповідно до технічного паспорту від 08 серпня 2015 року придбане незавершене будівництво складеться з двоповерхового житлового будинку А-2 з терасою а1-1, загальною площею: 189,6 кв.м., житлова площа 52,9 кв.м., допоміжна площа 136,7 кв.м., огорожа, хвіртка, яма вигрібна. Відповідачу [PERSON] земельну ділянку площею 1000 кв.м., на якій розташовано житловий будинок було виділено на підставі рішення Виконкому Мелітопольської міської ради №280/15 від 28 жовтня 1992 року. Таким чином, позивач не може реалізувати свої права власника нерухомого майна. Сторони в судове засідання не з`явилися. Від представника позивача адвоката Діденка В.Є. до суду надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. Відповідачка в судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялася шляхом направлення судової повістки про виклик до суду за зареєстрованим місцем її проживання, до суду повернувся конверт з відміткою пошти: «за закінченням терміну зберігання», що відповідно до ч. 4 ст. 130 ЦПК України, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене належним чином. Третя особа - представник ТОВ «Мелітопольська міська біржа нерухомості» у судове засідання не з`явився з невідомої суду причини, про час, дату та місце розгляду справи повідомлений належним чином, до суду повернувся конверт з відміткою пошти: «за закінченням терміну зберігання», що відповідно до ч. 4 ст. 130 ЦПК України, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене належним чином. Суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасним існуванням умов, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України, відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Згідно ст. 282 ЦПК України, за формою і змістом заочне рішення повинно відповідати вимогам, встановленим статтями 263 і 265 цього Кодексу, і, крім цього, у ньому має бути зазначено строк і порядок подання заяви про його перегляд. Відповідно до ст. 283 ЦПК України, відповідачам, які не з`явилися в судове засідання, направляється копія заочного рішення в порядку, передбаченому статтею 272 цього Кодексу. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 25 червня 1999 року між [PERSON] та [PERSON] укладений договір купівлі-продажу житлового будинку готовністю 45 відсотків, розташований за адресою: [ADDRESS] , посвідчений Мелітопольською міською біржею нерухомості, що підтверджується копією договору купівлі-продажу від 25 червня 1999 року, реєстраційний № 0176/2098/а.с.6,7/. Право власності на житловий будинок готовністю 45 відсотків, розташований за адресою: [ADDRESS] , було зареєстровано на Мелітопольській міській товарній біржі, реєстраційний номер 0176/2098 та у встановленому законом порядку через КП «ММБТІ» 26 червня 1999 року, реєстраційний номер 8351, про що свідчить штамп реєстрації права власності на зворотній стороні копії договору купівлі-продажу/а.с.6,7/. Технічний паспорт на житловий будинок [ADDRESS] , виготовленої КП «ММБТІ» 08 серпня 2015 року на замовлення [PERSON] , є додатком до правовстановлюючого документа/а.с.9-15/. Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 02 травня 2021 року будь-які відомості щодо права власності, іншого речового права, іпотеки та обтяження за адресою: [ADDRESS] відсутні/а.с.8/. Згідно\~ст. 55 Конституції України\~права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Відповідно до\~ст. 16 ЦК України\~кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема визнання права. Згідно ч.1\~ст.317 ЦПК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ч.1, 2\~ст.319 ЦПК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. На даний час позивач не має можливості розпоряджатись своєю власністю, оскільки біржовий договір купівлі-продажу будинку не був нотаріально посвідчений. Згідно ч.1ст.321 ЦПК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ч.1ст.328 ЦПК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Так\~ст.5 ЦК України\~та п. 4\~Прикінцевих та Перехідних Положень ЦК\~передбачено, що правовий статус майна, а також права та обов`язки суб`єктів цивільних правовідносин щодо цього майна визначаються нормами матеріального права, які були чинними на час його створення або набуття. Положеннями\~ст. 42 ЦК\~(в редакції 1963 року), які мають застосовуватися до спірних правовідносин, дозволялося укладення цивільно-правових угод у вигляді усної та письмової форми (простої або нотаріальної). Згідно з вимогами\~ст. 227 ЦК України\~(в редакції 1963 року) договір купівлі-продажу житлового будинку, повинен бути укладений у письмовій формі з обов`язковим нотаріальним посвідченням. Невиконання цих вимог тягне недійсність такої угоди із застосуванням наслідків реституції, передбачених ч. 2\~ст. 48 ЦК\~(в редакції 1963 року). Відповідно до\~ст. 15 Закону України «Про товарну біржу» від 10 грудня 1991 року\~членами біржі є прийняті до її складу вітчизняні та іноземні юридичні і фізичні особи. Член товарної біржі має право здійснювати біржові операції на біржі. Біржовою операцією визнається угода, якщо вона являє собою купівлю-продаж товарів, допущених до обігу на товарній біржі, якщо її учасники - члени біржі, якщо вона зареєстрована на біржі не пізніше наступного за здійсненням угоди дня. Угода вважається укладеною з моменту її реєстрації на біржі. Згідно з п. 49 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої\~наказом Мінюсту від 14 червня 1994 року № 18/5, яка діяла на час спірних правовідносин, правовстановлюючим документом на житловий будинок міг бути договір купівлі-продажу, зареєстрований на біржі. Відповідно до\~ст. 224 ЦК УРСР, що діяв на момент укладання договору і підлягає застосуванню до правовідносин, що виникли між сторонами, за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. Згідно\~ст. 227 ЦК УРСР\~договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (ч.1ст.47\~ЦК УРСР). Договір купівлі-продажу жилого будинку підлягає реєстрації у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів. Ст. 153 ЦК УРСР\~передбачено, що договір вважається укладеним, коли між сторонами в повній у належних випадках формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах. Істотними є ті умови договору, які визнані такими за законом або необхідні для договорів даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою однієї з сторін повинно бути досягнуто згоди. Відповідно до п. 2\~Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06.11.2009 року №9, відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину. Цивільний кодекс УРСР\~в редакції 1963 року не передбачав поняття нікчемний правочин. Даний термін з`явився у\~ЦК України від 16 січня 2003 року, який набрав чинності 01 січня 2004 року. Договір купівлі-продажу житлового будинку від 25 червня 1999 року не може бути визнаний нікчемним, оскільки станом на день його укладання не існувало такого поняття. Зазначений договір є оспорюваним і може бути визнаний недійсним при наявності для цього підстав, передбачених\~ЦК УРСР. Відповідно до\~ст. 47 ЦК УРСР 1963 року, якщо одна із сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В такому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. Пунктом 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про визнання угод недійсними» №3 від 28.04.1978 визначено, що суд на підставі ч. 2\~ст. 47 ЦК УРСР\~1963 року за вимогою сторони, яка виконала угоду, вправі визнати угоду дійсною. Це правило не може бути застосовано, якщо сторонами не було досягнуто згоди з усіх істотних умов договору або для його укладення були наявні передбачені законом обмеження. Крім того, суд перевіряє, чи підлягала виконана угода нотаріальному посвідченню, чому вона не була нотаріально посвідчена і чи не містить вона протизаконних умов. Згідно\~ст.9 Житлового Кодексу України, громадяни України мають право на придбання будинків і квартир на біржових торгах. Таким чином вищевказане свідчить про те, що при укладанні договору купівлі-продажу від 10.04.1997 року сторони керувались ч.2\~ст. 15 Закону України «Про товарну біржу», відповідно до якої угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. Саме тому вони вважали, що договір купівлі-продажу укладено згідно вимог чинного на той час законодавства. Відповідно до п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду УРСР від 28.04.1978 року № 3 «Про судову практику в справах про визнання угод недійсними» (із змінами згідно з постановою Пленуму Верховного Суду від 25.05.98 року № 15), яка діяла на час виникнення спірних правовідносин, з підстав недодержання нотаріальної форми визнаються недійсними тільки угоди, які відповідно до чинного законодавства підлягають обов`язковому нотаріальному посвідченню, зокрема, договори довічного утримання; застави, купівлі-продажу, в тому числі при придбанні на біржових торгах) міни або дарування жилого будинку (квартири) чи його (її) частини; дарування іншого майна на суму понад 500 крб. і валютних цінностей на суму понад 50 крб. Якщо така угода виконана повністю або частково однією з сторін, а друга сторона ухиляється від її нотаріального оформлення, суд на підставі ч. 2 ст. 47 ЦК за вимогою сторони, яка виконала угоду, її правонаступників або прокурора вправі визнати угоду дійсною. Однак це правило не може бути застосовано, якщо сторонами не було досягнуто згоди з істотних умов угоди або для укладення її були в наявності передбачені законом обмеження (наприклад,\~ст.ст. 105,114 ЦК). Щоб не допустити неправильного визнання дійсними угод на підставі ч. 2ст. 47\~ЦК України\~суд повинен перевірити, чи підлягала виконана угода нотаріальному посвідченню, чому вона не була нотаріально посвідчена і чи не містить вона протизаконних умов. Згідно\~ст.392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його прав власності, якщо це право не визнається або оспорюється іншою особою. Враховуючи викладене,

Outcome: approved