Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-05 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду з позовом до Кілійської міської ради Кілійського району Одеської області та [PERSON] про встановлення факту належності та визнання права власності. З позовної заяви, вбачається, що [INFO] померла [PERSON] , яка на день смерті проживала в [ADDRESS] ( на теперішній час [ADDRESS] ). Після смерті [PERSON] серед іншого залишилося спадкове майно, яке складалось з 1/4 частини житлового будинку, розташованого в [ADDRESS] ( на теперішній час [ADDRESS] ). Вищевказаний житловий будинок відносився до колгоспних дворів, до складу якого входили [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] - члени колгоспного двору. Відповідно до свідоцтва про право власності [NUMBER] від 26.03.1982 року житловий будинок, розташований в [ADDRESS] належав колгоспному двору, головою якого є [PERSON] . Частки членів колгоспного двору визначені не були. Оскільки в колгоспному дворі були зареєстровані та проживали чотири особи на 16.04.1991 року, то кожен з них мав право на 1/4 частину майна колгоспного двору. Після смерті [PERSON] , належна їй 1/4 частина житлового будинку була успадкована позивачем, як спадкоємцем першої черги, оскільки вона є донькою спадкодавця відповідно, вона проживала разом зі спадкодавцем на момент її смерті та фактично прийняла спадщину. Позивачем була успадкована земельна ділянка. В подальшому на підставі вказаного свідоцтва про право на спадщину позивачем було отримано Державний акт на право приватної власності на землю серії [NUMBER] від 18.10.2001 року. Тобто позивач єдина прийняла спадщину після смерті [PERSON] , а її батько [PERSON] і сестра [PERSON] спадщину відповідно не прийняли. Таким чином позивачу стало належати 1/2 частина вказаного житлового будинку (1/4 частина як власнику і 1/4 частина за спадщиною після смерті [PERSON] ). На теперішній час [PERSON] вважає, що є спадкоємцем [PERSON] [INFO] помер [PERSON] , який на день смерті проживав в [ADDRESS] ( на теперішній час [ADDRESS] ). Після смерті [PERSON] залишилося спадкове майно, яке складалось з 1/4 частини житлового будинку, розташованого в [ADDRESS] ( на теперішній час [ADDRESS] ) як члена колгоспного двору. Після смерті [PERSON] , належні йому 1/4 частина житлового будинку була фактично успадкована мною як спадкоємцєм першої черги, оскільки я є донькою спадкодавця, проживала разом зі спадкодавцем на момент його смерті та фактично прийняла спадщину. [PERSON] спадкоємцем [PERSON] не є. З заявами про прийняття спадщини до нотаріуса ніхто не звертався. [PERSON] спадщину не приймала, оскільки не є спадкоємцем [PERSON] Тобто позивач стала володіти 3/4 частинами житлового будинку (1/4 частиною будинку як учасник колгоспного двору, 1/4 частиною згідно спадкування після смерті [PERSON] і 1/4 частиною згідно спадкування після смерті [PERSON] ). [PERSON] стала володіти тільки 1/4 частиною житлового будинку як учасник колгоспного двору, але отримати Свідоцтво про право на спадщину позивач не має можливості, оскільки відсутні належні правовстановлюючі документи на будинок (не визначені частки членів колгоспного двору) та є спір щодо спадкового майна з [PERSON] . Оформити право власності на вищевказаний житловий будинок на теперішній час не має можливості, оскільки два члени колгоспного двору померли. У зв`язку з неможливістю оформлення майна померлого члена колгоспного двору, питання приналежності цього майна повинні вирішуватися в судовому порядку. Жодного спору стосовно спадкового майна з фізичними особами, окрім [PERSON] , у позивача не має. В зв`язку з зазначеним, представник позивача просив суд: - встановити факт належності житлового будинку, розташованого в [ADDRESS] ( на теперішній час [ADDRESS] ) [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] як учасникам колгоспного двору по 1/4 частині кожному, а після смерті [PERSON] і [PERSON] їх частки [PERSON] ; - визнати право власності [PERSON] , [INFO] (РНОКПП [NUMBER] ) на 3/4 частини житлового будинку, розташованого в [ADDRESS] , який складається з: літ. А - житловий будинок (загальною площею 40,5 кв. метра, житловою площею 25,1 кв. метра), літ. Б - літня кухня, літ. В - сарай, літ. Г - літня кухня, літ. Д - сарай, літ. Е- сарай, літ. Ж - убиральня, № 1-4;I- надвірні споруди, в тому числі на 1/4 частину будинку як учасника колгоспного двору, 1/4 частину згідно спадкування після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] і на 1/4 частини будинку згідно спадкування після смерті [PERSON] , який помер [INFO] ; - стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] судовий збір в сумі 1536,8 грн. Представником позивача було надано заяву, відповідно до якої просив розглянути та задовольнити справу без його участі та участі позивача, вимоги щодо стягнення судового збору з відповідача просив залишити без розгляду. Представник відповідача - Кілійської міської ради Кілійського району Одеської області, в судове засідання не прибув, надав заяву, в якій просив суд розглянути справу за його відсутності, заперечень, щодо задоволення позову міська рада не має. Відповідач [PERSON] , в судове засідання не прибула, надала заяву, в якій просила суд розглянути справу за її відсутності, проти позовних вимог не заперечує. На підставі письмових заяв усіх учасників справи, суд за відсутності сторін ухвалює рішення про задоволення позову за наявності для того законних підстав в підготовчому судовому засіданні, на підставі наявних в матеріалах справи письмових доказів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, в порядку, передбаченому ст.ст. 223, 247 ЦПК України. Дослідивши позовну заяву, в процесі встановлення обставин справи та перевірки їх доказами, судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до свідоцтва про народження [NUMBER] , зареєстрованого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Кілійського районного управління юстиції в Одеській області, актовий запис № 284, - [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] . Шлюб між рос. « [PERSON] » та рос. « [PERSON] » був укладений 19.12.1981 року, що підтверджується виданим свідоцтвом про укладення шлюбу, серії [NUMBER] від 19.12.1981 року, актовий запис № 244. Після реєстрації шлюбу дружині було присвоєне прізвище рос. « [PERSON] ». Шлюб між [PERSON] та [PERSON] був укладений 12.02.2004 року, що підтверджується виданим свідоцтвом про одруження, серії [NUMBER] від 12.02.2004 року, актовий запис № 01. Після реєстрації шлюбу дружині було присвоєне прізвище [PERSON] . Як вказано в свідоцтві про смерть серії [NUMBER] , виданого відділом реєстрації актів громадянського стану Кілійського району Одеської області, актовий запис № 203, [PERSON] , померла [INFO] . Як вказано в свідоцтві про смерть серії [NUMBER] , виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Кілійського районного управління юстиції Одеської області, актовий запис № 210, [PERSON] , помер [INFO] . Відповідно до довідки Кілійської міської ради № 4 від 04.02.2019 року житловий будинок [ADDRESS] відносився до колгоспних дворів, до складу якого входили [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] - члени колгоспного двору. Згідно розпорядження виконавчого комітету Кілійської міської ради № 34/А-2016 від 03.02.2016 р. вулицю [ADDRESS] . Відповідно до технічного паспорта на житловий будинок від 27.03.2009 року житловий будинок, розташований в [ADDRESS] складається з: літ. А - житловий будинок (загальною площею 40,5 кв. метра, житловою площею 25,1 кв. метра), літ. Б - літня кухня, літ. В - сарай, літ. Г - літня кухня, літ. Д - сарай, літ. Е - сарай, літ. Ж - убиральня, № 1-4; I - надвірні споруди. З інформаційної довідки зі спадкового реєстру відносно спадкових справ та виданих на їх підставі свідоцтв про право на спадщину № 56815327 від 11.07.2019 р. сформованої приватним нотаріусом Юрченко М.Є., вбачається, що інформація відносно [PERSON] відсутня. Відповідно до інформаційної довідки зі спадкового реєстру відносно заповітів/спадкових договорів № 56815338 від 11.07.2019 р. сформованої приватним нотаріусом Юрченко М.Є., вбачається, що інформація відносно [PERSON] відсутня. При розгляді і вирішенні справи судом застосовано наступні норми права: У відповідності зі ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Згідно статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Статтями 15 та 16 ЦК України передбачено право особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту права, встановлених цивільним законодавством, є, зокрема, його визнання. У відповідності до п. 4 прикінцевих та перехідних положень Цивільного Кодексу України від 16 січня 2003 року N 435-IV, який набрав чинності з 1 січня 2004 року, даний Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Відповідно до ст. 120 ЦК УРСР (в ред. 1963 року, що діяла до 15.04.1991 року) майно колгоспного двору належить його членам на праві спільної власності. Відповідно до ч. 1-2 ст. 123 ЦК УРСР доля члена колгоспного двору в майні двору визначається при виході його зі складу двору без утворення нового двору (виділ). Розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток всіх членів двору включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону Української РСР «Про власність» майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім`ї, є їх спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено письмовою угодою між ними. Норма, що передбачала можливість членів сім`ї та інших осіб, які спільно ведуть трудове господарство, мати у власності, зокрема, жилі будинки і господарські споруди, також містилася у ст. 8 Закону СРСР «Про власність в СРСР» 1990 року. Відповідно до роз`яснення Міністерства юстиції України № 19-32/319 від 21.02.2005 року, у випадку смерті власника нерухомого майна, реєстрацію якого належним чином проведено не було і правовстановлюючий документ відсутній, питання про визначення цього майна померлому та спадкоємцю повинно вирішуватись в судовому порядку. Як вказано в листі Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 23.03.2009 року № 12/5-126, по об`єктах нерухомого майна, що збудовані до 5 серпня 1992 року, тобто до прийняття Урядом України документу, яким встановлено порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, при їх реєстрації для оформлення права власності одним з документів є висновок про технічний стан будівлі, що складається бюро технічної інвентаризації. Згідно п.5 ч. 2 ст. 293, ст. 315 ЦПК України, встановлення фактів, що мають юридичне значення віднесено до компетенції суду. Виходячи з наведеного суд вважає обґрунтованими вимоги представника позивача, щодо встановлення факту належності житлового будинку [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] як учасникам колгоспного двору по 1/4 частині кожному, а після смерті [PERSON] і [PERSON] їх частки [PERSON] ,оскільки правовстановлюючий документ на даний будинок відсутній і вказані особи дійсно входили до складу відповідного колгоспного двору. Згідно ст. 1216, 1217 ЦК України - спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу. Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до п.п. 4.15 п. 4 гл. 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 року за № 296/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22.02.2012 року за № 282/20595, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно, крім випадків, передбачених пунктом 3 глави 7 розділу I цього Порядку, та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Як зазначено в п.п 4.18 п. 4 гл. 10 розділу ІІ зазначеного Порядку за відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судом також встановлено, що в зв`язку з тим, що позивач не має можливості отримати свідоцтво про право на спадщину, позбавлений можливості інакше ніж у судовому порядку оформити свої спадкові права, в зв`язку з чим його право на спадщину підлягає судовому захисту шляхом його визнання на підставі ст. 16 ЦК України, а позовні вимоги підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved