Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-13 00:00:00

Представник позивача звернулася до суду з позовною заявою, в якій зазначає, що [INFO] померла її мати [PERSON] . Остання, за життя, [INFO] склала заповіт, яким заповіла усе своє майно, зокрема домоволодіння по [ADDRESS] , позивачу. 06 листопада 2019 року [PERSON] звернулася до Енергодарської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Постановою завідуючої нотаріальною конторою Жебелюк [PERSON] від 03.03.2020 року їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок та земельну ділянку у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на домоволодіння. Крім того, за паспортом позивач записана як [PERSON] , а у свідоцтві про народження [PERSON] , а відтак існує різниця в написанні по-батькові позивача, у зв`язку з чим не можливо оформити спадщину без встановлення юридичного факту перебування у родинних відносинах зі спадкодавцем. На підставі викладеного позивач просить суд встановити факт родинних відносин, а саме, що [PERSON] , [INFO] , є рідною донькою [PERSON] , яка померла [INFO] , та визнати за нею право власності на житловий будинок, що розташований за адресою: [ADDRESS] і земельну ділянку загальною площею 0,57 га за вказаною адресою. У судове засідання позивач не з`явилася, надала заяву про проведення судового засідання без її участі, просила суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Представник позивача адвокат Сухенко Юлія Миколаївна у судове засідання також не з`явилася, надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала. Представник відповідача Великобілозерської сільської ради Великобілозерського району Запорізької області у судове засідання не з`явилася, звернулася до суду із клопотання про розгляд справи за відсутності представника відповідача. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. За ч.3 ст.211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Дослідивши матеріали справи, встановивши фактичні обставини та відповідні їм правовідносини, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] народилася [INFO] , її батьками є [PERSON] та [PERSON] (а.с.8). 20.12.1986 року [PERSON] уклала шлюб з [PERSON] , який було розірвано [INFO] . Після розірвання шлюбу позивач залишила прізвище, обране при укладенні шлюбу - [PERSON] (а.с.25, 26). 8 лютого 1990 року [PERSON] уклала шлюб з [PERSON] , який було розірвано [INFO] . Після розірвання шлюбу позивач залишила прізвище, обране при укладенні шлюбу - [PERSON] (а.с.27, 28). Згідно із свідоцтвом про розірвання шлюбу [NUMBER] , виданим 01 березня 2003 року, [PERSON] розірвала шлюб з [PERSON] , і після розірвання шлюбу залишила прізвище, обране при укладенні шлюбу [PERSON] (а.с.29). Відповідно до ст.293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Відповідно до ст.315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту, у тому числі про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами. Відповідно до п. 7 Постанови Пленуму ВСУ від 31.03.1995 року №5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину, для оформлення права на пенсію в зв`язку із втратою годувальника. Згідно зі ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч.2 цієї статті, ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Аналізуючи матеріали справи, суд вважає, що у судовому засіданні знайшов підтвердження факт родинних відносин [PERSON] та [PERSON] , судом встановлено, що [PERSON] є рідною донькою [PERSON] . Також судом встановлено, що мати позивача [PERSON] померла [INFO] (а.с.9). За життя [PERSON] [INFO] заповіт, яким заповіла усе своє майно доньці\~ [PERSON] (а.с.11). Відповідно до вимог ст.\~1216\~ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини (смерті спадкодавця) і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України). Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. До спадкоємця переходять лише визначені майнові права, які належали спадкодавцеві на час відкриття спадщини. Відповідно до ч. 1ст.\~1223\~Цивільного кодексу\~України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Як вбачається з копії спадкової справи № 65006333, вказана справа відкрита нотаріусом Енергодарської міської державної нотаріальної контори за заявою [PERSON] (а.с.43-51). Позивач звернулася у встановлений законом строк з заявою про прийняття спадщини за заповітом - [INFO] (а.с.44). Разом з тим, відповідно до постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії державного нотаріуса Енергодарської міської державної нотаріальної контори від 03.03.2020 року позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок та земельну ділянку за адресою: [ADDRESS] , після померлої [PERSON] , у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів, як того вимагає п.п. 4.15 п.4 глави 10 розділу 11 Порядку вчинення нотаріальний дій нотаріусами України (а.с.12). Так, умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку Згідно з ч.1\~ст.27 Закону України від 01.07.2004 №1952-IV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»\~(далі - Закон №1952-IV), правовстановлюючими документами, які підтверджують право власності, є: 1) укладений в установленому\~законом\~порядку договір, предметом якого є нерухоме майно, речові права на яке підлягають державній реєстрації, чи його дублікат; 2) свідоцтво про право власності на частку у спільному майні подружжя у разі смерті одного з подружжя, видане нотаріусом або консульською установою України, чи його дублікат; 3) свідоцтво про право на спадщину, видане нотаріусом або консульською установою України, чи його дублікат; 4) видане нотаріусом свідоцтво про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів) та свідоцтво про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів), якщо прилюдні торги (аукціони) не відбулися, чи їх дублікати; 5) свідоцтво про право власності, видане органом приватизації наймачам житлових приміщень у державному та комунальному житловому фонді, чи його дублікат; 6) свідоцтво про право власності на нерухоме майно, видане до 1 січня 2013 року органом місцевого самоврядування або місцевою державною адміністрацією, чи його дублікат; 7) рішення про закріплення нерухомого майна на праві оперативного управління чи господарського відання, прийнятого власником нерухомого майна чи особою, уповноваженою управляти таким майном; 8) державний акт на право приватної власності на землю, державний акт на право власності на землю, державний акт на право власності на земельну ділянку або державний акт на право постійного користування землею, видані до 1 січня 2013 року; 9) рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно; 10) ухвали суду про затвердження (визнання) мирової угоди; 11) заповіт, яким установлено сервітут на нерухоме майно; 12) рішення уповноваженого законом органу державної влади про повернення об`єкта нерухомого майна релігійній організації; 13) рішення власника майна, уповноваженого ним органу про передачу об`єкта нерухомого майна з державної у комунальну власність чи з комунальної у державну власність або з приватної у державну чи комунальну власність; 14) інші документи, що відповідно до законодавства підтверджують набуття, зміну або припинення прав на нерухоме майно. Цивільно-правовий інститут набуття та виникнення права власності на нерухоме майно в різні періоди по-різному був урегульований на законодавчому рівні. У зв`язку із цим держава задекларувала визнання дійсними прав на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності\~Законом №1952-IV. Відповідно до положень ч.3\~ст.3 Закону №1952-IV\~права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до набрання чинності цим\~Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим\~Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав та їх обтяжень була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав та їх обтяжень діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав та їх обтяжень. У 1968-1970 роках (роки побудови спірного житлового будинку) питання набуття права власності регулювались\~Цивільним кодексом Української РСР від 18.07.1963 №1540-VI\~(далі -\~ЦК УРСР), Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженою Міністерством комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року (далі - Інструкція), та іншими нормативними актами. Згідно зі ст.100,\~101 ЦК УРСР, громадяни мали право мати в особистій власності один жилий будинок. У абз.2 п.6 Інструкції зазначено, що не підлягали реєстрації також будинки і домоволодіння, що розташовані в сільських населених пунктах, які адміністративно підпорядковані містам або селищам міського типу, але до них не приєднані. За змістом зазначених норм права виникнення права власності на житлові будинки, розташовані в сільській місцевості, не підлягало реєстрації, а тому не залежало від державної реєстрації цього права. Відповідно до досліджених доказів спірний будинок перебуває на погосподарському обліку у Великобілозерській сільській раді Великобілозерського району Запорізької області, обліковується за спадкодавцем [PERSON] (а.с.24). Крім того, судом встановлено, що рішенням виконкому Трудової сільської ради Великобілозерського району Запорізької області від 05 липня 1996 року №31 [PERSON] передана в особисту власність земельна ділянка загальною площею 0,57 га за адресою: [ADDRESS] , але правовстановлюючі документи на земельну ділянку відсутні (а.с.23). На підставі викладеного суд дійшов висновку, що спадкодавцю [PERSON] належало право власності на спірний будинок та земельну ділянку. Згідно зі\~ст.392 ЦК України, особа, яка вважає, що її речові права порушені, має право звернутися до суду як з позовом про визнання права власності. Статтею 16 ЦК України\~передбачено, що звертаючись до суду позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту. Юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, які виникають у державі, в разі відсутності правовстановлюючого документа юридичний факт набуття нерухомості у власність за зверненням зацікавлених осіб може бути визнаний, а невизнані державою права спадкоємців - захищені в судовому порядку. Суд встановив, що спір виник у зв`язку з відсутністю умов для оформлення спадщини нотаріально. Відповідно до положень п.23\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 №7 «Про судову практику у справах про спадкування», вимоги про визнання права на спадщину судовому розгляду не підлягають тільки у тому випадку, якщо наявні умови для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину, а при відмові нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Враховуючи, що спірний будинок та земельна ділянка належали на праві власності спадкодавцю [PERSON] , спадщину за заповітом після смерті якої прийняла позивач [PERSON] , вимоги про визнання за позивачем права власності в порядку спадкування за заповітом на спірний будинок та земельну ділянку є законними, ґрунтуються на вищезазначених нормах матеріального права, підтверджені належними, допустимими та достатніми доказами, та підлягають задоволенню.

Outcome: approved