Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-03 00:00:00

Прокуратура міста Львова в інтересах Львівської міської ради звернулась до суду із позовом до [PERSON], треті особи - Обласне комунальне підприємство Львівської обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки», Реєстраційна служба Львівського міського управління юстиції, Залізнична районна адміністрація Львівської міської ради, приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Майхер Олена Любомирівна, [PERSON] - про скасування державної реєстрації права власності та звільнення земельної ділянки. В обґрунтування позовних вимог позивач покликається на те, що на підставі рішення Залізничного районного суду від 16.11.2012р. по справі №2-3545/12 за позовом [PERSON] до Львівської міської ради, Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради, ОКП ЛОР «БТІ та ЕО» про визнання права власності на нежитлову будівлю магазину, визнано за [PERSON] право власності на будівлю магазину площею 115 кв.м. за адресою: [ADDRESS], та зареєстровано 26.12.2012 р. за ним право власності в ОКП ЛОР «БТІ та ЕО». 27.02.2013 року [PERSON], уклав з [PERSON] договір купівлі-продажу будівлі магазину, відчуживши вказане нерухоме майно [PERSON] Договір купівлі-продажу було посвідчено приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Майхер О.Л., і в той же день здійснено державну реєстрацію права власності за [PERSON] на нежитлову будівлю магазину площею 115 кв.м., що розташована за адресою: [ADDRESS], номер запису про право власності 232360. Відповідно до інформації Залізничного районного суду м. Львова в Залізничному районному суді цивільна справа за позовом [PERSON] до Львівської міської ради, Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради, ОКП ЛОР «БТІ та ЕО» про визнання права власності на нежитлову будівлю магазину за період з 2011р. по 12 листопада 2013 року не зареєстрована, і суддею Ригіною Л.М. 16.11.2012 р. не виносилось рішення по цивільній справі №2-3545/12 за позовом [PERSON] до Львівської міської ради, Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради, ОКП ЛОР «БТІ та ЕО» про визнання права власності на нежитлову будівлю магазину. Крім цього, відповідно до інформації, наданої відділом Держземагенства у м.Львові, згідно земельно-кадастрових даних, інформація про наявність зареєстрованих правовстановлюючих документів на право власності або користування на земельну ділянку на [ADDRESS] відсутня. Оскільки реєстрація права власності на нерухоме майно за [PERSON] вчинена на підставі сфальсифікованого рішення суду, прокурор вважає що слід скасувати реєстрацію права власності за [PERSON] на нежитлову будівлю магазину площею 115 кв.м., що розташована по [ADDRESS], здійснену приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Майхер О.Л. 27.02.2013 р. номер запису про право власності 232360, та зобов'язати [PERSON] звільнити земельну ділянку площею 0,02 га вартістю 441530 грн., що знаходиться у [ADDRESS] шляхом знесення нежитлової будівлі магазину площею 115 кв.м., та повернути її у розпорядження Львівської міської ради. У судовому засіданні прокурор прокуратури м. Львова Поліук Р.А., представник Львівської міської ради Процик І.І., яка діє на підставі довіреності /а.с.89/ підтримали позов та дали пояснення, аналогічні змісту позову. На підставі клопотання представника Львівської міської ради, та представника [PERSON] судом було залучено до участі у справі в якості третьої особи на стороні відповідача без самостійних вимог [PERSON]. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON], який діє на підставі довіреності /а.с.52/, проти позову заперечив, зазначив, що на підставі Договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Майхер О.Л., [PERSON] придбав у [PERSON] будівлю магазину площею 115 кв.м., що розташована по [ADDRESS], за що сплатив продавцеві нерухомого майна 512700,00 гривень. На час вчинення такого правочину право власності [PERSON] було зареєстровано в державному реєстрі прав власності на нерухоме майно. Договір купівлі-продажу магазину стосувався виключно предмету договору, та не був направлений на порушення конституційних прав і свобод громадян, знищення, пошкодження майна фізичних осіб, держави, територіальної громади, незаконне заволодіння ним, а тому не порушував публічний порядок. Про відсутність у [PERSON] права на відчуження нерухомого майна [PERSON] не знав та не міг знати. За таких обставин [PERSON] слід вважати добросовісним набувачем, а тому просив суд в задоволенні позову відмовити. Представник Обласного комунального підприємства Львівської обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» в судове засідання не з'явився, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи. Представник третьої особи - Залізничної районної адміністрації Львівськохї міської ради Шаровський Р.М., який діє на підставі довіреності /а.с.51/ позов підтримав з підстав, наведених в позовній заяві. Представник Реєстраційної служби Львівського міського управління юстиції надав суду письмові пояснення /а.с.85-88/, які були оголошені судом в судовому засіданні, з якого вбачається, що Відділ державної реєстрації речових прав на нерухоме майно реєстраційної служби Львівського міського управління юстиції здійснює свої повноваження у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно з 01.01.2013 року. Відповідно до ч.4 ст.9 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державний реєстратор самостійно приймає рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, або відмову в такій реєстрації. Відповідно до ст.16 вказаного закону, державна реєстрація прав проводиться на підставі заяві власника, іншого право набувача, сторони правочину, за яким виникло право, уповноваженої ними особи, або державного кадастрового реєстратора у випадках, передбачених цим законом. Процедуру проведення державної реєстрації прав та їх обтяжень, перелік документів, необхідних для її проведення, права та обов'язки суб'єктів у сфері державної реєстрації прав визначено Порядком державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2013 р. №868, за якою державний реєстратор відмовляє у внесенні записів про скасування державної реєстрації прав в разі, якщо органом державної реєстрації прав або нотаріусом, до якого звернувся заявник, не проводилась державна реєстрація прав на відповідний об'єкт нерухомого майна. За вказаних обставин, оскільки саме приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Майхер О.Л. проводила державну реєстрацію на спірне нерухоме майно, то скасування такої державної реєстрації Реєстраційна служба проводити не може, а її повинен проводити нотаріус. В решті позовні вимоги не заперечив. Приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Майхер О.Л. в судове засідання не з'явилась, хоча була належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи, явку представника не забезпечила, проте подала суду заяву про розгляд справи за її відсутності /а.с.61/. Суд, ухвалив провести розгляд справи за відсутності представника обласного комунального підприємства Львівської обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки», представника реєстраційної служби Львівського міського управління юстиції, приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Майхер Олени Любомирівни та [PERSON], оскільки особи, які беруть участь у справі належним чином були повідомлені судом про час та місце розгляду справи, про що свідчать повідомлення про вручення поштових відправлень та оголошення в газеті «Урядовий кур'єр» про виклик [PERSON], їх неявка не перешкоджає розгляду справи по суті, та присутні особи, які брали участь у судовому засіданні не наполягали про обов'язкову участь у розгляді справи вказаних осіб та матеріалів справи достатньо для розгляду справи та прийняття рішення по суті. Заслухавши пояснення представників сторін, з'ясувавши обставини, якими сторони обґрунтовують свої вимоги та заперечення, вивчивши та дослідивши зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав. Судом встановлено, що на підставі рішення Залізничного районного суду від 16.11.2012 р. у справі № 2-3545/12 за позовом [PERSON] до Львівської міської ради, Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради, ОКП ЛОР «БТІ та ЕО» про визнання права власності на нежитлову будівлю магазину, за [PERSON] 07.02.2013 р. зареєстровано в Обласному комунальному підприємстві Львівської обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» за реєстраційним номером 103247. 27 лютого 2013 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу будівлі магазину площею 115 кв.м. за адресою: [ADDRESS], який посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Майхер О.Л. Відповідно до цього договору, нотаріусом була проведена державна реєстрація права власності на спірну будівлю за [PERSON] /а.с.14-15/. Відповідно до інформації Залізничного районного суду м. Львова встановлено, що в Залізничному районному суді цивільна справа за позовом [PERSON] до Львівської міської ради, Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради, ОКП ЛОР «БТІ та ЕО» про визнання права власності на нежитлову будівлю магазину за період з 2011 р. по 12 листопада 2013 року не зареєстрована, і суддею Ригіною Л.М. 16.11.2012 р. не виносилось рішення по цивільній справі № 2-3545/12 за позовом [PERSON] до Львівської міської ради, Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради, ОКП ЛОР «БТІ та ЕО» про визнання права власності на нежитлову будівлю магазину. Окрім цього, відповідно до інформації Відділу Держземагенства у м. Львові, згідно земельно-кадастрових даних, інформація про наявність зареєстрованих правовстановлюючих документів на право власності або користування на земельну ділянку на [ADDRESS] відсутня, а грошова оцінка 1 кв.м. земельної ділянки на [ADDRESS] для земель комерційного використання у 2014 р. становить 2207,65 грн. Відповідно до ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону, або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до п.4 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22 червня 2011 р. № 703, з наступними змінами і доповненнями, котрий діяв з 01.01.2012 р. до 11.02.2014 р., у Державному реєстрі прав реєструються речові права та їх обтяження на земельні ділянки, а також на об'єкти нерухомого майна, які розташовані на земельній ділянці, переміщення яких неможливе без їх знецінення та зміни призначення, а саме: на підприємство як єдиний майновий комплекс, житловий будинок, будівлю, споруду або їх окремі частини, квартиру, житлове та нежитлове приміщення, і не підлягають державній реєстрації речові права та їх обтяження на малі архітектурні форми, тимчасові, некапітальні споруди, що розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є можливим без їх знецінення та зміни призначення. Відповідно до п.29 вказаного Порядку, для проведення державної реєстрації права власності на новозбудований чи реконструйований об'єкт нерухомого майна заявник, крім документів, що зазначені у пунктах 27 і 28 цього Порядку, подає органові державної реєстрації прав технічний паспорт на такий об'єкт. Оскільки Обласне комунальне підприємство Львівської обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» провело інвентаризацію нерухомого майна, виготовило технічний паспорт та провело первинну державну реєстрацію будівлі магазину площею 115 кв.м. за адресою: [ADDRESS] як об'єкту нерухомого майна, однак цивільна справа № 2-3545/12 за позовом [PERSON] до Львівської міської ради, Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради, Обласного комунального підприємства Львівської обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» про визнання права власності на нежитлову будівлю магазину судом не розглядалась, рішення, на підставі якого проводилась первинна реєстрація права власності за [PERSON] на нежитлову будівлю магазину площею 115 кв.м. за адресою: [ADDRESS] судом не приймалось, право власності на таке майно набуте [PERSON] неправомірно. Правочин може бути визнаний судом недійсним судом лише з підстав, передбачених ст..203 ЦК України. Загальним наслідком визнання правочину недійсним є реституція, котра, як спосіб захисту цивільного права, згідно ч.1 ст.216 ЦК України застосовується лише в разі наявності між сторонами укладеного договору, який є нікчемним чи його визнано недійсним. У зв'язку з цим вимога про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, за правилами реституції може бути пред'явлена лише стороною недійсного правочину. Львівська міська рада не є власником нежитлового приміщення магазину площею 115 кв.м. за адресою: [ADDRESS], та не була стороною при укладенні договору купівлі-продажу цього майна, а відтак не можуть претендувати на витребування вказаного майна. Первинна реєстрація права власності на вказану будівлю магазину відбулась на підставі неіснуючого рішення Залізничного районного суду м. Львова. В той же час, відповідно до ст.41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, право приватної власності є непорушним. Відповідно до ст.388 ЦК України якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Як вбачається з п.10 Договору купівлі-продажу, укладеного 27.02.2013 р. між [PERSON] та [PERSON], продаж будівлі магазину було вчинено за 512700 гривень 00 копійок, які Продавець одержав в повному обсязі від Покупця до моменту підписання даного договору. Відповідно до п.18 вказаного договору, Продавець стверджує, що документи, які підтверджують право власності на будівлю магазину [PERSON] є достовірні та правдиві. Сторонами не подано доказів, які б достовірно підтвердили, що [PERSON] укладаючи договір купівлі-продажу спірного майна з [PERSON] знав чи міг знати про відсутність прав у [PERSON] на відчуження будівлі магазину чи про факт підробки рішення суду. За таких обставин [PERSON] виступав як добросовісний набувач нерухомого майна - будівлі магазину площею 115 кв.м. за адресою: [ADDRESS]. На час розгляду даної справи доказів визнання недійсним Договору купівлі-продажу, укладеного 27.02.2013 р. між [PERSON] та [PERSON] та посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Майхер О.Л. сторонами суду не подано. За вказаних обставин, позовна вимога про скасування державної реєстрації права власності за [PERSON] на нежитлову будівлю магазину площею 115 кв.м., що розташована по [ADDRESS], здійснену приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Майхер О.Л. 27.02.2013 р. номер запису про право власності 232360 не підлягає до задоволення. Проте, оскільки земельна ділянка на [ADDRESS] перебуває у власності територіальної громади м. Львова, виходячи з норм ст.391 ЦК України, прокурор в інтересах Львівської міської ради вправі ставити питання про витребування цієї ділянки з чужого незаконного володіння. Будівля магазину, що є предметом спору, відповідно до ст.376 ЦК України є самочинним будівництвом. За ч.2-4 вказаної статті, особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Право власності на самочинно збудоване майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно. Якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок. Оскільки [PERSON] не здійснював самочинного будівництва, то покладення на нього обов'язку звільнення земельної ділянки шляхом знесення належної йому на праві власності нежитлової будівлі магазину суперечитиме приписам законодавства. Оцінюючи зібрані докази по справі в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов до задоволення не підлягає. Також не підлягає до задоволення стягнення з позивача 640грн. на користь відповідача понесені витрати у зв'язку з публікацією в газеті «Урядовий кур'єр» про виклик у судове засіданні третьої особи [PERSON], оскільки у розумінні ст. 79 ЦПК України до витрат, пов'язаних з розглядом судової справи належать витрати, пов'язані з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідача, а не третьої особи.

Outcome: dismissed