Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-18 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості, посилаючись на те, що [PERSON] відповідно до укладеного договору №б/н від 06.03.2012 року отримала кредит у розмірі 1300,00 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, зі сплатою відсотків за кредитом згідно умов договору. [INFO] [PERSON] померла. Спадкоємцем який постійно проживав разом з померлою на час відкриття спадщини є [PERSON] . Відповідач прийняв спадщину, до складу якої входять, у тому числі, кредитні зобов`язання померлого позичальника, спадкування обов`язків відбулося відповідно до ч.3 ст.1268 Ц України, так як відповідач не відмовлявся від спадщини у передбачені цивільним законодавством строки. 30.08.2019 року позивач до спадкоємця [PERSON] направив лист-претензію, згідно яких позивач пред`явив свої вимоги, але ніяких дій виконано не було. Станом на дату смерті заборгованість позичальника перед банком за кредитним договом б/н від 06.04.2012 року становить 6928,55 грн, яка складається з наступного 1239,04 грн -заборгованість за кредитом; 5689,51 грн - заборгованість за відсотками, яку позивач просив суд стягнути з відповідача. Розрахунок суми заборгованості позивачем додається. У справі відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням ( викликом) сторін. Відповідач у встановлений судом строк відзив на позов не подав. На адресу реєстрації місця проживання відповідача судом направлено ухвалу про відкриття провадження та копію позову з доданими документами про дату та час судового засідання. Відповідач судове поштове відправлення не отримав, до суду кореспонденція повернулася з відмітками про інші причини невручення, а саме в зв`язку з іншими причинами, що не дали змогу виконати доручення. Відповідно до п.4 ч.8 ст.128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомлені відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Враховуючи вищевикладене, беручи до уваги, що судове поштове відправлення (копія позову з додатками, ухвала про відкриття спрощеного провадження) направлялося за адресою за місцем реєстрації відповідача (згідно адресної довідки), в зв`язку з іншими причинами невручення, а згідно позначки працівника вручити поштове відправлення не представляється можливим, тому у суду є підстави розцінювати, що відповідач ухиляється від отримання судового виклику та є підстави вважати, що відповідач отримав ухвалу про відкриття спрощеного провадження та повідомлений про порядок розгляду справи. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України, про що постановлено ухвалу суду. За таких обставин суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних та доказів. Дослідивши письмові матеріали справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, розглянувши справу в межах заявлених вимог, приходить до висновку, що позов про стягнення заборгованості за кредитом не підлягає задоволенню виходячи з наступного. Під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити. Свій висновок суд мотивує наступним. Позивач посилається, що [PERSON] відповідно до укладеного договору №б/н від 06.03.2012 року отримала кредит у розмірі 1300,00 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, зі сплатою відсотків за кредитом згідно умов договору. [INFO] [PERSON] померла. Спадкоємцем який постійно проживав разом з померлою на час відкриття спадщини є [PERSON] . Відповідно до ч.1 ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. В якості доказів обставини фактичного прийняття спадкоємцем [PERSON] спадщини після смерті [PERSON] позивач посилається на копії паспортів [PERSON] та [PERSON] з відміткою реєстрації місця проживання. Проте суд не може взяти даний доказ, як належний та допустимий виходячи з такого. Частиною 1 ст.1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Частиною 2 ст.1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Позивач звернувся до [PERSON] з позовом як до спадкоємця [PERSON] , при цьому позивачем не надано жодного доказу наявності права на спадкування [PERSON] та належності до спадкоємців за законом чи за заповітом відповідно до ст.1223 ЦК України. Клопотань про витребування таких доказів позивач не надавав. Також позивачем не підтверджена обставина, щодо прийняття відповідачем спадщини після смерті [PERSON] , адже згідно відповіді нотаріальної контори спадкова справа не заводилася, а щодо фактичного прийняття суд не погоджується з посиланнями позивача, оскільки надані ним ксерокопії паспортів не завірені належним чином та наявність реєстрації місця проживання за однією адресою не доводить факт прийняття спадщини. Відповідно до ч.1 ст.1221 ЦК України місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Позивачем суду не надано доказ місця відкриття спадщини, тобто відомості про останнє місце проживання померлої [PERSON] до дня смерті, оскільки ксерокопія паспорту померлої особи не встановлює та не доводить обставину щодо місця відкриття спадщини. Відповідно до ч.3 ст.1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Також суду позивачем не доведено факт спільного проживання відповідача [PERSON] з [PERSON] на день смерті спадкодавиці. Клопотань про витребування таких доказів позивачем не подавалось. Ч.3 ст.1281 ЦК України передбачає, що якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, протягом шести місяців з дня, коли він дізнався про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину. Ч.1 ст.1282 ЦК України встановлює, що спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Позивач посилаючись на дану норму не доводиться суду та обставину, що відповідач є єдиним спадкоємцем після смерті [PERSON] , і відповідно повинен відповідати перед кредитором в повному обсязі та не доведено взагалі вартість отриманого у спадок спадкового майна, в межах якого він може відповідати перед кредитором. Клопотань про витребування таких доказів позивачем також не надавалось. Згідно роз`яснень, які містяться в постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 30 березня 2012 року, при вирішенні спорів щодо виконання зобов`язань за кредитним договором у випадку смерті боржника/позичальника за наявності поручителя чи спадкоємців суди мають враховувати, що з урахуванням положення ст. 1282 ЦК України спадкоємці боржника за умови прийняття спадщини є боржниками перед кредитором у межах вартості майна, одержаного у спадщину. При цьому спадкоємці несуть зобов`язання погасити нараховані відсотки і неустойку тільки в тому випадку, якщо вони вчинені позичальникові за життя. Інші нараховані зобов`язання фактично не пов`язані з особою позичальника і не можуть присуджуватися до сплати спадкоємцями. Таким чином, позивач зобов`язаний довести, що саме відповідач є спадкоємцем померлого, прийняв після нього спадщину та яка вартість майна, прийнятого спадкоємцем у спадщину. Відповідно до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Виходячи із наведеного, суд встановив, що доводи позивача АТ КБ «Приватбанк» про те, що відповідач [PERSON] є спадкоємцем після смерті [PERSON] , є таким що фактично прийняв спадщину та має відповідати перед кредитором в межах отриманого майна у спадок не доведеними та не підтвердженими доказами, посилання позивача безпідставні, тому позовні вимоги про стягнення заборгованості за кредитним договором з [PERSON] задоволенню не підлягають.

Outcome: dismissed