Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-04 00:00:00

Представник позивача просить суд стягнути з [PERSON] на користь позивача заборгованість за надані послуги з централізованого опалення та підігріву холодної види для потреб гарячого водопостачання за період з 08.12.2013 року по 31.03.2018 року в сумі 19 370 грн. 84 коп., три відсотки річних від простроченої суми 328 грн. 18 коп., інфляційні витрати 1347 грн. 42 коп. та витрати по сплаті судового збору 1762 грн. Свої вимоги обґрунтовує тим, що відповідач є споживачем вказаних вище послуг, однак своєчасно надані послуги не сплачує, внаслідок чого виникла вказана заборгованість. Відповідач [PERSON] 25.07.2018 року надав суду відзив на позов (а.с.20-23), у якому проти позову заперечує з наступних підстав. Між позивачем та відповідачем відсутні договірні відносини, договір про надання житлово-комунальних послуг не укладався. Відповідач не погоджується із нарахованим розміром заборгованості, посилається на те, що позивачем не надано документів, що розяснюють порядок нарахування сплати за надані послуги, розшифровку формування тарифу тощо. Відповідач вказує на те, що позивачем не доведено факт надання відповідачу послуг належної якості. Відповідач заперечує проти стягнення з нього індексу інфляції та 3% річних, оскільки йому не було відомо про конкретний розмір його грошового зобовязання перед позивачем. Крім того, відповідач просить суд застосувати позовну давність до позовних вимог позивача, оскільки останнім пропущений строк звернення до суду. Представник позивача 21.09.2018 року надав суду відповідь на відзив (а.с.33-35), у якому вказує на те, що незважаючи на відсутність письмового договору відповідач є споживачем послуг з централізованого теплопостачання, будинок відповідача обладнаний системою централізованого опалення, скарг на якість послуг відповідач не надавав. Позивач щомісячно направляє споживачам, в тому числі і відповідачу [PERSON], рахунки з зазначенням розміру тарифу, поточного платежу та сумою заборгованості. Відповідач [PERSON] 03.10.2018 року надав суду заперечення на відповідь на відзив (а.с.46-49), у якому як на підставу для відмови у позові посилається на відсутність договору між позивачем та відповідачем, наполягає на застосуванні строку позовної давності, вказує, що позивачем не доведено факт надання йому послуг з теплопостачання. Судом встановлено, що відповідач по справі зареєстрований за адресою: [INFO] (а.с.5, 15). Відповідач користуються послугами з опалення та гарячого водопостачання, ці послуги надаються відповідачу [PERSON] підприємством «Харківські теплові мережі», що підтверджується актами підключення вказаного будинку до джерела теплової енергії (а.с.41-44). Крім того, [PERSON] підприємство «Харківські теплові мережі» на підставі рішення Харківської міської ради надає в житловому фонді комунальної власності територіальної громади м.Харкова послуги з централізованого опалення. Заборгованість відповідача перед позивачем складає: за надані послуги з централізованого опалення та підігріву холодної види для потреб гарячого водопостачання за період з 08.12.2013 року по 31.03.2018 року - 19 370 грн. 84 коп., три відсотки річних від простроченої суми 328 грн. 18 коп., інфляційні витрати 1347 грн. 42 коп. Викладене підтверджується відомістю з нарахування та сплати за теплову енергію (а.с.10-11) та відомістю нарахування інфляційних витрат та 3% річних (а.с.9). Відповідачем заявлене клопотання про застосування строку позовної давності з посиланням на те, що позивач пропустив строк, у межах якого він міг звернутися до суду зі своїм позовом, поважних причин порушення позовної давності позивач не навів (а.с.22). Представник позивача заперечує проти застосування позовної давності та посилається на те, що позовна давність була перервана у звязку з тим, що 09.12.2016 року судом було ухвалено судовий наказ, який у подальшому був скасований (а.с.34). Відповідач вважає, що строк позовної давності перерваний не був оскільки в позовному провадженні зараз розглядається інша справа з іншими вимогами (а.с.47). Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно із частиною четвертою статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Частинами першою, п'ятою статті 261 ЦК України встановлено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права. За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За частинами першою, другою статті 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Судовий наказ відповідно до частини першої статті 160 ЦПК України є особливою формою судового рішення про стягнення з боржника грошових коштів або витребування майна за заявою особи, якій належить право такої вимоги. Враховуючи те, що судовий захист права кредитора (виконавця послуг) на стягнення грошових коштів можна реалізувати у позовному провадженні та шляхом видачі судового наказу як особливої форми судового рішення, подання кредитором (виконавцем послуг) заяви про видачу судового наказу в порядку, передбаченому розділом ІІ ЦПК України, перериває перебіг позовної давності. З матеріалів справи вбачається, що 09.12.2016 року за заявою [PERSON] підприємства «Харківські теплові мережі» було видано судовий наказ про стягнення з [PERSON] заборгованості за централізоване опалення та гарячу воду. Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м.Харкова від 16.01.2017 року вказаний судовий наказ був скасований (а.с.6). Таким чином, вбачається переривання строку позовної давності, отже суд приходить до висновку про відмову в задоволенні клопотання відповідача про застосування позовної давності. Відповідно до п.5 ч.3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживач зобовязаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Такі строки встановлені п. 18 «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затверджених постановою КМУ від 21.07.2005 року № 630. Розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць, плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим. Згідно ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Посилання відповідача на те, що між ним та позивачем не укладено договір про надання комунальних послуг, не є підставою для звільнення відповідача від сплати за надані послуги з централізованого опалення та підігріву холодної види для потреб гарячого водопостачання. Крім того, у відповідності до ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживач зобовязаний укласти договір про надання житлово-комунальних послуг. Відповідач під час судового розгляду пояснив, що він не звертався до позивача з метою укладання відповідного договору. Позивачем доведено, що будинок, у якому мешкає відповідач, обладнаний системою централізованого опалення та підключений до джерела теплової енергії. Отже судом встановлено, що відповідач є споживачем послуг. Посилання відповідача на те, що послуги, що надаються позивачем є неналежної якості, та він був вимушений встановити обладнання за власні кошти, не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду та не доведені будь-якими доказами. Крім того, відповідач не погоджується із нарахованим розміром заборгованості, посилається на те, що позивачем не надано документів, що розяснюють порядок нарахування сплати за надані послуги, розшифровку формування тарифу тощо. Матеріали справи містять в собі належні докази щодо розміру існуючої заборгованості. Встановлення тарифу на теплову енергію не входить до компетенції позивача, а визначається розпорядженнями та рішеннями органів державної влади. Інформація щодо складових тарифу та його розміру перебуває у вільному доступі, відображатися в квитанціях, може бути надана споживачу за його запитом. Приймаючи до уваги вищевикладене, що відповідачем своєчасно не внесена плата за надані послуги з централізованого опалення та підігріву холодної види для потреб гарячого водопостачання, на підставі п.5 ч.3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», п. 18 «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», суд позовні вимоги задовольняє в повному обсязі і стягує з відповідача на користь позивача заборгованість за надані послуги з централізованого опалення та підігріву холодної види для потреб гарячого водопостачання за період з 08.12.2013 року по 31.03.2018 року в сумі 19 370 грн. 84 коп. На підставі ст.625 ЦК України, суд стягує з відповідача на користь позивача три відсотки річних від простроченої суми 328 грн. 18 коп. та інфляційні витрати 1347 грн. 42 коп. Згідно зі ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача суд стягує сплачений позивачем судовий збір в сумі 1762 грн.

Outcome: approved