Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-14 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення грошових коштів, який обґрунтував наступним чином. 30.03.2011 року між ним, [PERSON], та [PERSON] в усній формі був укладений договір про надання послуг, відповідно до якого [PERSON] отримав від позивача кошти в сумі 10 336 (десять тисяч триста тридцять шість) Євро, які зобов'язувався обміняти на 14 263 (чотирнадцять тисяч двісті шістдесят три) доларів США та передати їх [PERSON] на протязі одного місяця. В підтвердження факту укладення договору та передачі коштів [PERSON] була написана розписка від 30.03.2011 року. Однак, на протязі одного місяця [PERSON] грошові кошти не обміняв та на неодноразові вимоги позивача, а ні доларів а ні євро не повернув чим порушив свої зобов'язання та права [PERSON] Оскільки у добровільному порядку [PERSON] відмовляється виконати взяті на себе зобов'язання, позивач просив суд стягнути з відповідача борг у сумі 166 306 (сто шістдесят шість тисяч триста шість) грн. та судові витрати. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав з підстав, що наведені у позовній заяві, просив суд позов задовольнити в повному обсязі. Відповідач [PERSON] позовні вимоги не визнав. Суду пояснив, що грошові кошти на розвиток підприємництва він дійсно у 2005 чи 2006 році позичав у свого товариша в розмірі 2000 доларів США, частину з яких - 1000 доларів США, він повернув. Ураховуючи те, що в нього склалось скрутне матеріальне становище решту не повертав. Пізніше, він, [PERSON] не пам'ятає в якому році, до нього прийшов його товариш та [PERSON], які повідомили, що [PERSON] переборгував його борг, а тому віддавати кошти потрібно тепер [PERSON]. Через деякий час, десь у 2011 році, [PERSON] прийшов до нього та попросив написати розписку про повернення грошей з урахуванням процентів, які нарахувались за період несплати боргу. Хоча й грошей він, [PERSON], не брав у [PERSON], однак розписку писав власноручно та підпис його. Суд, вислухавши пояснення сторін, вивчивши та дослідивши матеріали цивільної справи, повно з'ясувавши обставини справи, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов до наступних висновків. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. За договором про надання послуг (ст.901 ЦК України), одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Із здобутих у справі доказів судом встановлено, що 30.03.2011 р. [PERSON] написав розписку, відповідно до якої підтвердив, що він, [PERSON], отримав від [PERSON] 10 336 євро, які має обміняти для нього на 14 263 доларів США, а якщо не обміняє то в євро передати їх останньому на протязі одного місяця з часу їх отримання, в чому й розписався. Наведена розписка містить ознаки договору позики та договору про надання послуг, оскільки [PERSON] отримавши визначену розпискою суму грошових коштів у євро зобов'язався повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), якщо їх не обміняє, тобто надасть послугу. Частина 3 статті 10 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. В судовому засіданні відповідач [PERSON] визнав, що розписку писав власноручно та підпис на розписці проставлений ним. У відповідності до положень ст.61 ЦПК України, суд звільняється від доказування, якщо обставини визнані сторонами. За таких обставин, суд дійшов до переконання, що у відповідності до положень ч.2 ст.1047 ЦК України, договір між сторонами спору був укладеним у момент написання розписки, яка датована 30.03.2011 року. Згідно ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зі змісту ст.525, 526 ЦК України, слідує, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ст.530 ЦК України). Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст.610 ЦК України). Ураховуючи те, що здобуті у справі докази підтверджують факт укладення договору та отримання відповідачем визначеної договором суми грошових коштів згідно розписки від 30.03.2011 року, недійсності такого договору чи судових рішень, згідно яких вказаний договір визнано судом недійсним відповідачем не представлено, факт порушення строків виконання умов договору відповідачем не заперечувався, а відтак свідчить про неналежне виконання умов договору, тому суд приходить до переконання, що позовні вимоги про стягнення із [PERSON] грошових коштів підлягають до задоволення у повному обсязі. При цьому, згідно ч.1 ст.533 ЦК України, передбачено, що грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Таким чином, суд вважає, що із відповідача підлягає до стягнення сума грошових коштів у гривнях, що визначена позивачем в межах заявлених ним вимог. У відповідності до вимог ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підставі ст. 509, 526, 527, 530, 610 ЦК України,

Outcome: approved