Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-02 00:00:00

Представник ТОВ «ОТП Факторинг Україна» звернувся до суду з позовом до [PERSON] в якому просить стягнути заборгованість по тілу кредиту за кредитним договором ML702/168/2007 від 18.06.2007 року в розмірі 50869,06 дол.США. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 18.06.2007 року між сторонами укладено кредитний договір за умовами якого відповідач отримала кредит у розмірі 51740 доларів США строком до 18.06.2032 року, зі сплатою процентів у порядку та розмірах, встановлених в кредитному договорі. Відповідно до умов кредитного договору позивачем надано грошові кошти відповідачу, проте [PERSON] умови договору не виконала, у зв`язку з чим утворилася заборгованість. А відтак позивач просить стягнути заборгованість за тілом кредиту у розмірі 50869,06 дол.США. У судове засідання сторони не з`явились про час та місце слухання справи повідомлялись вчасно та належним чином, представник позивача надав заяву про слухання справи за їх відсутності, відповідач та її представник причин неявки не повідомили, надали заперечення та просили застосувати строки позовної давності. У відповідності до ст.ст. 13,81 ЦПК України суд розглядає справу не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін чи інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і докази подаються сторонами і іншими особами, які беруть участь у справі. 18.07.2007 року між ЗАТ «ОТП Банк» та [PERSON] укладено кредитний договір ML 702/168/2007 за умовами якого відповідач отримує грошові кошти у розмірі 51740 доларів США, дата остаточного повернення кредиту 18.06.2032 року. Умовами цього договору та частини №2 кредитного договору визначено строк та прядок повернення грошових коштів. Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із частиною першою статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України). Відповідно до частин першої та другої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України). Як вбачається з розрахунку заборгованості, через не виконання умов договору, за відповідачем утворилась заборгованість у розмірі 62739,29 доларів США, з них за тілом кредиту - 50869,06 доларів США. Відповідачем не спростовано розрахунок банку щодо наявної заборгованості, а відтак позовні вимоги позивача про стягнення тіла кредиту обґрунтовані. Разом з тим, 11.12.2008 року позивач звернувся до [PERSON] з вимогою дострокового виконання боргових зобов`язань за кредитним договором в повному обсязі у тридцяти денний строк з дня отримання вимоги, яка отримана відповідачем 19.12.2008 року. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно з частиною першою статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За частиною четвертою статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові. Відповідно до статті 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Зазначений трирічний строк діє після порушення суб`єктивного матеріального цивільного права (регулятивного), тобто після виникнення права на захист (охоронного). При цьому згідно з частиною 2 статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений такий обов`язок позичальника, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України. Скориставшись передбаченим частиною другою статі 1050 ЦК України правом вимагати дострокового погашення кредитної заборгованості у повному обсязі, кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом, пені та встановив новий строк виконання цього зобов`язання. Як вбачається з рішення Апеляційного суду Харківської області від 14.05.2013 року (справа №21028/11) 09.04.2009 року приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу на підставі заяви позивача від 12.03.2009 року вчинив виконавчий напис , яким запропонував звернути стягнення на предмет іпотеки, який визнаний таким, що не підлягає виконанню. Банк скористався своїм правом на захист, звернувшись до нотаріуса з проханням вчинення виконавчого напису у 2009 році, до суду позивач звернувся 2017 року, тобто поза межами позовної давності. Вчинення нотаріусом виконавчого напису не перериває перебіг позовної давності, оскільки за правилами частини другої статті 264 ЦК України позовна давність переривається пред`явленням позову. При цьому виконавчий напис за правовою природою та змістом не є тотожний позову, а тому вчинення виконавчого напису не перериває перебігу позовної давності. При цьому виконання виконавчого напису боржником не свідчить про визнання боргу позичальником, оскільки звернення стягнення на майно за обставинами справи відбувалось в межах виконавчого провадження, що дає підстави для висновку про здійснення примусового виконання виконавчого напису, а не вчинення дій, що свідчать про визнання боргу боржником. Зазначене викладено в постанові Верховного суду від 18.07.2018 року по справі № 210/849/15-ц. З врахування викладеного, суд прийшов до висновку про відмову у задоволенні позову у зв`язку з пропуском позовної давності, про застосування якої заявлено відповідачем

Outcome: dismissed