Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-05 00:00:00

Представник позивачів [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь [PERSON] та [PERSON] відшкодування моральної шкоди по 350 000 гривень кожному. Обґрунтовуючи вимоги , вказує на наступне. Позивачі [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON], який [INFO] р., у віці 23 роки, загинув в результаті насильницької смерті, а саме вогнепального поранення , тіло його, інспектора патрульної служби 1-ї роти батальйону патрульної служби при Управлінні МВС України на Південно-Західній залізниці [PERSON], а також інспектора патрульної служби 2-ї роти батальйону патрульної служби при Управлінні МВС України на Південно-Західній залізниці сержанта міліції [PERSON] було виявлено [INFO] року близько 22:30 год біля службового приміщення лінійного пункту міліції, розташованого в [ADDRESS], на території залізничної станції. 28.11.2010р. постановою Шосткинського міжрайонного прокурора Мироненко О.В. була порушена кримінальна справа за фактом вчинення злочину, передбаченого ч.1 ст. 115 КК України (умисне вбивство), у відповідності до якої була розроблена та висунута єдина версія про те, що смерть молодшого сержанта міліції [PERSON] [INFO] р. настала у результаті самогубства, а смерть сержанта міліції [PERSON] настала в результаті гострої крововтрати, наскрізного вогнепального поранення грудної клітини з пошкодженням серця та обох легенів, а 16 лютого 2011року своєю постановою слідчий Конотопської транспортної прокуратури Рудой А.В. перекваліфікував кримінальну справу за фактом вчинення [PERSON] вбивства [PERSON] з ч.1 ст.115 КК України на ч.1ст. 119 КК України. Після нетривалого розслідування тяжкої та резонансної справи, що пов'язана зі смертю працівників правоохоронних органів, вже 25 лютого 2011року слідчий Конотопської транспортної прокуратури Рудий А.В. закрив кримінальну справу стосовно [PERSON] у зв'язку з його смертю. Не погодившись з даною постановою слідчого, вона була оскаржена позивачами до суду, постановою Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 06 травня 2011р. зазначена постанова слідчого від 25 лютого 2011р. була скасована, як незаконна, а ухвалою Апеляційного суду Сумської області від 14 червня 2011року постанова Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 06 травня 2011р. залишена без змін, а апеляційна скарга прокурора залишена без задоволення. При скасуванні постанови слідчого, судами було зроблено акцент на тому, що слідчим не доведено досудове розслідування до кінця, не виконано вимог законодавства в частині того, що близькими родичами робиться наполягання на реабілітації особи, яка померла, тому досудове розслідування закрито незаконно, до справи не залучені батьки померлого, котрого посмертно звинуватили у вчиненні злочину. Незважаючи на висновки суду, органом досудового розслідування продовжувалися намагання затягти справу та метою такого розслідування було не встановлення істини та всебічне розслідування, а намагання приховати правду та дотримуватися однієї версії того, що [PERSON] є вбивцею та вчинив злочин. Як на доказ недоброякісного, одностороннього, неповного слідства посилається вказуючи на те, що намагання закрити кримінальну справу продовжувалися 9 разів і виносилися з цього приводу постанови 25 лютого 2011р., 31 жовтня 2011р., 01 листопада 2012р., 26 квітня 2013р., 29 квітня 2013р., 31 травня 2013р., 26 червня 2013р., 11 вересня 2013р., 11 квітня 2014р, які були винесені органом досудового розслідування чи прокуратурою за однією й тією самою обставиною - у зв'язку зі смертю підозрюваного. Всі ці постанови були скасовані в судовому порядку. Аналізуючи висновки зазначених судових рішень, судами кожного разу було наголошено на тому, що кримінальна справа повинна бути спрямована до суду для вирішення обвинувачення по суті та реалізації права особи на реабілітацію, якщо на цьому наполягають близькі родичі. 26.04.2012р. постановою слідчого Конотопської транспортної прокуратури в черговий раз була закрита кримінальна справа. Постановою Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 22.05.2012р. було скасовано постанову слідчого Конотопської транспортної прокуратури від 26.04.2012р. Ухвалою Апеляційного суду Сумської області від 14.06.2012р. постанова Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 22.05.2012р. залишена без змін, а апеляційна скарга прокурора без задоволення . 18 липня 2012 р. слідчим Конотопської транспортної прокуратури Рудим А.В. було винесено постанову про притягнення в якості обвинуваченого [PERSON], а 01 серпня 2012р. - про допуск до участі у кримінальній справі як захисника обвинуваченого близьких родичів , його батьків - [PERSON] та [PERSON] При винесенні слідчими постанов про закриття кримінального провадження у зв'язку зі смертю [PERSON], останній навіть не мав процесуального статусу обвинуваченого, котрий було посмертно отримано лише 18 липня 2012р. Не дивлячись на численні висновки судів щодо необхідності реабілітації обвинуваченого та направлення кримінальної справи до суду для розгляду обвинувачення по суті, 29.04.2013р. своєю постановою прокурор Конотопської транспортної прокуратури Наталич Г.В. знову закриває кримінальне провадження. Ухвалою Контопського міськрайонного суду Сумської області від 18.05.2013р. було скасовано постанову прокурора Конотопської транспортної прокуратури Наталич Г.В. від 29.04.2013р. Також, за черговою скаргою [PERSON] ухвалою Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 14.06.2013р. було скасовано постанову прокурора Конотопської транспортної прокуратури Наталич Г.В. від 31.05.2013 р. про закриття кримінального провадження. Ухвалою Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 16.07.2013р було скасовано постанову прокурора Конотопської прокуратури з нагляду за додержанням законів у транспортній сфері від 26.06.2013р. про закриття кримінального провадження, а 27.09.2013р. -постанову прокурора Конотопської прокуратури з нагляду за додержанням законів у транспортній сфері Наталич Г.В. від 11.09.2013р. 15.05.2014р. ухвалою Зарічного районного суду м. Суми було задоволено скаргу та скасовано чергову постанову прокурора прокуратури Сумської області Волобуєва Б.С. від 11.04.2014р. про закриття кримінального провадження. 26.06.2014р. на ім'я [PERSON] було складено повідомлення про підозру у відповідності до чинних норм кримінального процесуального закону та вручено близькому родичу - матері [PERSON], позивачу. Також, 26.06.2014р. відносно [PERSON] було складено обвинувальний акт, а кримінальне провадження завершено, про що надано повідомлення від 26.06.2014р. За наслідками судового розгляду обвинувального акту відносно [PERSON]. 11 серпня 2016року Шосткинським міськрайонним судом Сумської області було ухвалено вирок, яким [PERSON] виправдано за відсутністю в його діях складу злочину . 25 березня 2017 року ухвалою Апеляційного суду Сумської області вирок Шосткннського міськрайонного суду Сумської області від 11 серпня 2016 року залишено в силі, а апеляційну скаргу прокурора без задоволення. 14 грудня 2017 року ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вирок Шосткннського міськрайонного суду Сумської області від 11 серпня 2016р. та ухвала Апеляційного суду Сумської області від 15 березня 2017р. залишені без змін, а касаційна скарга прокурора без задоволення . При розгляді обвинувачення щодо [PERSON] судами було визнано низку доказів недопустимими та неналежними, такими, що не доводять вини [PERSON] в інкримінованому злочині, обвинувачення не знайшло свого підтвердження. Враховуючи вищезазначені обставини, загиблий [PERSON] знаходився під слідством та судом з 18 липня 2012 р. по 14 грудня 2017 року. За весь час досудового розслідування та суду, з метою відновлення репутації свого сина, позивачі пройшли 16 різних судових інстанцій. Як вбачається з обставин кримінального провадження, усі апеляційні та касаційні скарги подавала лише прокуратура, намагаючись спотворити обставини провадження та затягнути розгляд справи. До того ж, органом прокуратури було незаконно повідомлено про підозру [PERSON], в подальшому, його було незаконно обвинувачено, на що вказує ухвалення, в результаті, виправдувального вироку. Розгляд кримінального провадження не був типовим, усі права та обов'язки обвинуваченого несли на собі позивачі, які відстоювали права свого сина на реабілітацію. Тому, позивачі бажають стягнути з відповідача моральну шкоду, що була заподіяна внаслідок дій з боку держави в особі органів прокуратури та слідства, оскільки в силу ст. 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» відшкодування шкоди здійснюється за рахунок коштів державного бюджету , тому казначейство має відповідати за зобов'язаннями держави. Смерть сина стала для батьків самою страшною трагедією, котра трапилася в їх житті. Факт смерті сина та обставин, при котрих він загинув, жодної хвилини не виходить у них з думок. Смерть сина раз та назавжди змінила їх життя, починаючи з [INFO] р. вони постійно живуть з тягарем втрати своєї дитини, котра ніколи, ні ким та ні при яких обставинах не буде поновлена. Намагання органу прокуратури спотворити обставини вбивства [PERSON] та [PERSON] шляхом звинувачення у вбивстві [PERSON], розпалось у суді. Досудове розслідування формально поновлено, що підтверджується листом Шосткинської місцевої прокуратури від 30.01.2018р. №91-257-18 , але жодних дій слідством, з метою забезпечення досудового розслідування, не проводиться. Поведінка державного органу завдала болю та страждань позивачам, при цьому ці події пов'язані зі страшною трагедією - вбивством сина, смерть якого для позивачів завдала непоправних моральних страждань. Поховання своєї дитини для батьків є найстрашнішою трагедією. Позивачі після смерті сина па протязі 8 років постійно відчувають сум, хвилювання, емоційну виснаженість, втратили віру в майбутнє у зв'язку з втратою годувальника, спостерігається порушення сну та нормального життєвого стану, втратили віру в свою захищеність. Відновлення честі та гідності сина на протязі цих років були сенсом життя позивачів. Батьки бажають , щоб винні особи в загибелі їх сина були покарані, але й досі вбивці перебувають на волі. Стан здоров'я [PERSON] після цих подій значно погіршився. Так, в 2016 році у неї діагностували онкологічне захворювання, яке невід'ємно пов'язане з хвилюваннями, котрі вона пережила та переживає й по сьогодення через втрату сина. [PERSON] вже перенесла 4 операції. Враховуючи глибину та тривалість моральних страждань позивачів, просить задовольнити позовні вимоги. В судовому засіданні позивачі [PERSON] та [PERSON], кожен окремо, позовні вимоги підтримали, та кожен окремо пояснили, що їх син [PERSON] [INFO] року загинув від вогнепального поранення при виконанні службових обов'язків, знаходився під слідством та судом з 18 липня 2012 р. по 14 грудня 2017 р. За весь час досудового розслідування та суду, з метою відновлення репутації свого сина, вони пройшли 16 різних судових інстанцій, усі апеляційні та касаційні скарги подавала лише прокуратура, намагаючись спотворити обставини провадження та затягти розгляд справи. Прокуратурою було незаконно повідомлено про підозру їх сина [PERSON], в подальшому його було незаконно обвинувачено, оскільки в результаті отримано виправдувальний вирок. Смерть сина стала для них самою страшною трагедією, котра трапилася в їх житті, починаючи з [INFO] р. вони постійно живуть з тягарем втрати своєї дитини. Після смерті сина вони на протязі 8 років постійно відчувають сум, хвилювання, емоційну виснаженість, втратили віру в майбутнє , у них обох порушений життєвий стан , втрачена віра в свою державу та свою захищеність. Відновлення честі та гідності сина на протязі цих років були сенсом їх життя. Тому, враховуючи глибину та тривалість моральних страждань, вони бажають стягнути з відповідача моральну шкоду, що була заподіяна внаслідок протиправних дій, по 350 тисяч гривень кожному. Позивач [PERSON], крім того, додала, що через смерть сина при таких страшних обставинах і у подальшому його обвинувачення назавжди порушили уклад і сенс її життя. Через постійну стресову ситуацію у неї діагностували тяжке захворювання. Враховуючи тяжкість вимушених змін у її житті, пов'язаних з втратою дитини, час та зусилля, необхідні для відновлення репутації сина, вона оцінює свою моральну шкоду на рівні 350 тисяч гривень. Позивач [PERSON], крім того, додав, що через те, що на сина вказували як на вбивцю і на самовбивцю, при похованні сина не були застосовані належні обряди, ім'я їх сина не було занесено до списку осіб, які загинули, виконуючи службовий обов'язок. Вказані обставини додають моральних страждань. Його стан здоров'я та стан здоров'я дружини після цих подій значно погіршився. Вони є спадкоємцями [PERSON], мають право на відшкодування моральної шкоди, заподіяної внаслідок незаконного притягнення сина до кримінальної відповідальності, яку оцінюють по 350 тисяч гривень кожному. Представник позивачів [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримує і просить їх задовольнити у повному обсязі. Представник відповідача Державної казначейської служби України Дичанська Л.Г. в судовому засідання проти позову заперечує. Вказуючи на наступне, що згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади, їх посадові особи повинні діяти на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до статті 23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Однак, жодних доказів протиправності дій відповідача у позовній заяві позивачами не наведено. Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме: у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт. За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу). Шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується на підставі статті 1174 ЦК України. Відповідно до цієї норми обов'язок відшкодувати завдану шкоду потерпілому покладається не на посадову особу, незаконним рішенням, дією чи бездіяльністю якої завдано шкоду, а на державу Україна. Наявність виправдувального вироку в справі за відсутністю в діях особи складу злочину, не є безумовною підставою для відшкодування моральної шкоди та не вказує на неправомірність дій посадових чи службових осіб органів державної влади. Позивачі просять стягнути з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання з єдиного казначейського рахунку на їх користь моральну шкоду. Проте, ними не враховано вимоги пункт 23 1 частини 1 статті 2 Бюджетного кодексу України, яким встановлено, що єдиний казначейський рахунок - це рахунок, відкритий центральному органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у Національному банку України для обліку коштів та здійснення розрахунків у системі електронних платежів Національного банку України, на якому консолідуються кошти державного та місцевих бюджетів, фондів загальнообов'язкового державного соціального і пенсійного страхування та кошти інших клієнтів, які відповідно до законодавства знаходяться на казначейському обслуговуванні. Механізм виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевого бюджетів або боржників, прийнятих судами, а також іншими органами, які відповідно до закону мають право приймати такі рішення, визначений Порядком виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевого бюджетів або боржників, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 року №845 (далі - Порядок). Відповідно до пункту 35 Порядку, Казначейство здійснює безспірне списання коштів державного бюджету для відшкодування (компенсації): шкоди, заподіяної громадянинові незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що провадить оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, органу прокуратури або суду; шкоди, заподіяної фізичним та юридичним особам внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, їх посадових чи службових осіб під час здійснення ними своїх повноважень; шкоди, заподіяної органом державної влади у сфері нормотворчої діяльності; різниці між сумою коштів, що надійшли до державного бюджету від реалізації конфіскованого або зверненого судом у дохід держави майна, іншого майна, у тому числі валютних цінностей, що переходять у власність держави, та сумою, встановленою у судовому рішенні; шкоди, заподіяної фізичній особі внаслідок кримінального правопорушення. Для забезпечення безспірного списання коштів державного бюджету згідно з пунктом 35 цього Порядку в Казначействі відкривається в установленому порядку відповідний рахунок (п. 38 Порядку). Тобто, для безспірного списання коштів Державного бюджету для відшкодування моральної шкоди відкривається відповідний рахунок для зазначеної мети. Казначейство є юридичною особою, має самостійний баланс, печатку із зображенням Державного Герба України і своїм найменуванням та не несе відповідальності за дії органів державної влади. Тобто, Казначейство виступає від власного імені, самостійно відповідає за власними зобов'язаннями і є окремим учасником цивільних відносин відповідно до частини 1 статті 2 Цивільного кодексу України.Водночас, відповідно до частини 2 статті 2 Цивільного кодексу України самостійним учасником цивільних відносин є Держава Україна. Так, згідно з частиною 2 статті 176 Цивільного кодексу України юридичні особи, створені державою, Автономною Республікою Крим, територіальними громадами, не відповідають за зобов'язаннями відповідно держави, Автономної Республіки Крим, територіальних громад. Тому, звернення позовних вимог до Казначейства не є вимогою про стягнення коштів з державного бюджету. Також , зазначають, що згідно пункту 10-1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», яка є чинною на сьогодні та якою керуються суди при вирішення справ відповідної категорії, при вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди, заподіяної громадянинові незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, його посадовими або службовими особами, судам слід виходити з того, що зазначений орган має бути відповідачем у такій справі, якщо це передбачено відповідним законом (наприклад, ст. 9 Закону «Про оперативно-розшукову діяльність»). Тобто, правоохоронний орган, діями якого, на думку позивачів, заподіяно шкоду, має виступати відповідачем по справі, а не казначейська служба. Вважає вимоги позивачів такими, що не підлягають задоволенню. Представник третьої особи- прокуратури Сумської області Круш Я.О. в судовому засідання заперечує задоволенню позову, посилаючись на те, що позивачі, як спадкоємці загиблого [PERSON], бажають відшкодування моральної шкоди, заподіяної внаслідок незаконного притягнення їх сина до кримінальної відповідальності, на підставах, визначених ст. 1176 ЦК України та Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», однак такі позовні вимоги не можуть бути задоволені. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом. Згідно ст. 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. А частиною 1 статті 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» (далі - Закон) визначено вичерпний перелік випадків, у яких завдана громадянинові шкода підлягає відшкодуванню відповідно до положень цього Закону. Зокрема, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 1 Закону, підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян. Згідно з п.п. 2, 4 ч. 1 ст. 2 Закону право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає, серед іншого, у випадку постановления виправдувального вироку суду. Пункт 5 статті 3 Закону передбачає, що у наведених у ст. 1 цього Закону випадках поряд з іншим громадянину відшкодовується моральна шкода. При цьому відповідно до ч.ч. 5, 6 ст. 4 Закону відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв'язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. А тому, виходячи із навеведених нормативних актів, шкода, в тому числі і моральна, заподіяна внаслідок визначених ч. 1 ст. 1 Закону незаконних дій органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду, підлягає відшкодуванню лише особі, яка безпосередньо зазнала таких незаконних дій. В даному випадку незаконне притягнення до кримінальної відповідальності стосувалось померлого сина позивачів, а не самих позивачів безпосередньо. Зі змісту позову не вбачається даних про вчинення стосовно позивачів незаконних дій, визначених ч. 1 ст. 1 Закону. Тому, підстави для відшкодування заподіяної позивачам шкоди саме з підстав та в порядку, що передбачені Законом, на який вони посилаються, відсутні. Відповідно до ст. 5 Закону у разі смерті громадянина право на відшкодування шкоди у випадках, передбачених п.п. 1, 2, 3 і 4 ст. З цього Закону, у встановленому законодавством порядку переходить до його спадкоємців. Оскільки право на відшкодування моральної шкоди визначено п.5 ст. 3 Закону, то з огляду на ст. 5 Закону, таке право не переходить до спадкоємців, тобто не підлягає спадкуванню. Крім того, ч. 3 ст. 1230 ЦК України встановлено, що до спадкоємця переходить право на відшкодування моральної шкоди, яке було присуджено судом спадкодавцеві за його життя. З огляду на вказані норми законодавства у позивачів також не виникає в порядку спадкування право на відшкодування моральної шкоди, заподіяної їх синові внаслідок незаконного притягнення до кримінальної відповідальності Суд, вислухавши пояснення позивачів, їх представника , представників відповідача та третьої особи, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню. В судовому засіданні встановлено, що батьками [PERSON], народженого 17 березня 1987 року, в його в свідоцтві про народження записані [PERSON] та [PERSON]( а.с.14), які є позивачами в справі, згідно свідоцтва про смерть, [PERSON] помер [INFO] року ( а.с.15). Відповідно до постанови Шосткинського міжрайонного прокурора від 28 листопада 2010 року порушено кримінальну справу за фактом вчинення злочину, передбаченого ч.1 ст. 115 КК України , а саме, що [INFO] р. близько 22:30 год. біля службового приміщення лінійного пункту міліції, розташованого на території залізничної станції [ADDRESS].2 було виявлено тіла двох інспекторів патрульної служби 1-ї роти батальйону патрульної служби при Управлінні МВС України на Південно-Західній залізниці [PERSON], а також інспектора патрульної служби 2-ї роти батальйону патрульної служби при Управлінні МВС України на Південно-Західній залізниці сержанта міліції [PERSON]. Смерть молодшого сержанта міліції [PERSON] [INFO] р. настала у результаті самогубства, а смерть сержанта міліції [PERSON] настала в результаті гострої крововтрати, наскрізного вогнепального поранення грудної клітини з пошкодженням серця та обох легенів.( а.с.16). 16.02.2011 р. постановою слідчого Конотопської транспортної прокуратури Рудого А.В. перекваліфіковано кримінальну справу за фактом вчинення [PERSON] вбивства [PERSON] з ч.1 ст.115 КК України на ч.1ст. 119 КК України. (а.с.17,18,19). 26.06.2014 р. відносно [PERSON] було складено обвинувальний акт про обвинувачення його у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 119 КПК України( а.с. 60-62). З огляду на досліджені докази, вбачається , що [PERSON] незаконно перебував під слідством з 18 липня 2012 року по 14 грудня 2017 року, оскільки 11 серпня 2016 року Шосткинським міськрайонним судом Сумської області відносно [PERSON] ухвалено виправдувальний вирок в зв'язку з відсутністю в діях складу злочину ( а.с.64-70), який Ухвалою Апеляційного суду Сумської області від 25 березня 2017 року залишено в силі, а апеляційну скаргу прокурора без задоволення ( а.с.71-75). Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 14 грудня 2017 року вирок Шосткннського міськрайонного суду Сумської області від 11 серпня 2016 року та ухвала Апеляційного суду Сумської області від 15 березня 2017року залишені без змін, а касаційна скарга прокурора без задоволення ( 76-77) . Свідок [PERSON] повідомила, що знає сім'ю [PERSON] з 1987 року, вони є сусідами, їй відомо , що одного дня в листопаді 2010 року [PERSON] і його коллега поїхали на роботу в м. Шостка, а на другий день зранку люди повідомили, що хлопців розстріляли. [PERSON] зателефонувала їй по телефону, при цьому плакала. Син позивачів [PERSON] виріс у неї на очах, був гарною людиною. Після смерті сина батьки були в страшному шоковому стані . Страшною була подія, що хлопці один одного розстріляли, але в це ніхто не вірив, тому що [PERSON] був гарний хлопець і не був здатний на таке. Його загибель стала страшною втратою для батьків. Через пережиті хвилювання, пов'язані зі смертю сина, та через боротьбу за його репутацію його батьки, позивачі, весь час хворіють. Вона їх підтримувала, як тільки могла, бо з такою бідою неможливо залишатися наодинці. Їй відомо, що слідство у справі тривало 7 чи 8 років, тому що вона весь цей час спілкувалася з [PERSON], і з її слів знає про всі рішення, які були на їх користь та більшість рішень було про закриття кримінальної справи, які у подальшому позивачі оскаржували і наполегливо рухалися вперед і на даний час їх сина суд виправдав. У суду відсутні підстави ставити під сумнів надані в судовому засідання пояснення свідка. Позивачем [PERSON] долучено до справи докази щодо стану її здоров'я, з яких вбачається, що станом на 12 грудня 2016 року їй діагностовано тяжке захворювання (а.с.81-84). У відповідності зі ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у звязку з ушкодженням здоровя, у порушені права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у звязку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушені нормальних життєвих звязків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Про вказане зазначено в роз'ясненнях Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» Статтею 56 Конституції України проголошено право кожного на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Згідно з ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода заподіяна фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявністю її вини, крім випадків встановлених частиною другою цієї статті. Згідно ч.6 ст.1176 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах. Згідно зі ст. 1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім'єю. Обґрунтовуючи позовні вимоги щодо моральної шкоди позивачі вказують, що внаслідок втрати своєї дитини, який загинув під час виконання службових обов'язків, і обвинувачення його посмертно у вчиненні кримінального правопорушення, якого їх син не вчиняв, вони зазнали неабияких моральних страждань, які обґрунтовують душевними стражданнями у зв'язку з смертю сина, стражданнями, пережитими у зв'язку з відновленням його репутації та постійними хвилюваннями через такі обставини. Як на підставу позову позивачі посилаються також на бездіяльність слідчих та процесуальних керівників при проведенні досудового розслідування у кримінальному провадженні, безпідставне затягування строків досудового розслідування, безпідставне та неодноразове не виконання вказівок, наданих судами слідчим, а також на остаточне рішення- вирок суду про виправдання їх сина, яке набрало законної сили Так, судом встановлено, що позивачі втратили сина, що він загинув під час несення служби в органах міліції, якого було безпідставно обвинувачено за ч. 1 ст. 119 КК України за необережне вбивство свого колеги по службі, і позивачі, намагаючись відновити добре ім'я сина, починаючи з часу смерті сина, з [INFO] року, до його виправдання і отримання остаточного рішення, до 14 грудня 2017 року, перебували у постійному стресовому стані, зазнали сильних душевних та моральних страждань не тільки у зв'язку із втратою рідної людини, а й через постійні намагання встановити істину у справі, добиваючись від працівників правоохоронних органів проведення процесуальних дій, направлених на повне і всебічне з'ясування обставин справи, пройшовши через багаторазові судові розгляди їх заяв і скарг, про правомірність яких свідчить ряд судових рішень, які досліджувалися в судовому засіданні, якими постійно скасовувалися рішення слідчих про закриття з нереабілітуючих їх сина обставин справи. Такі обставини, на переконання суду, не можуть не відобразитись на характері та обсязі душевних та психічних страждань, яких зазнали та продовжують зазнавати позивачі. А тому, їх моральні страждання судом визнаються обгрунтованими у повному обсязі , оскільки очевидним є те, що втрата дитини є непоправною втратою, що тягне за собою суттєву зміну звичного способу та порядку життя позивачів через вимушеність пристосовуватися до нових умов життя та негативної емоційної складової цього факту, а, крім того, ускладненого і безпідставним обвинуваченням їх сина у смерті іншої людини та тривалістю процесу на його виправдання. Відповідно до статті ч. 1 ст. 1, ч1 ст. 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» відшкодуванню підлягає шкода, завдана громадянинові, в тому числі і внаслідок інших процесуальних дій, що обмежують права громадян, право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках постановлення виправдувального вироку суду. Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв'язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру (частини п'ята, шоста статті 4 Закону), а згідно ст. 5 Закону у разі смерті громадянина право на відшкодування шкоди у випадках , передбачених ст. 1, 3 цього Закону, у встановленому порядку переходить до його спадкоємців. Заперечуючи проти позову, представник відповідача вказує на відсутність доказів протиправності дій відповідача. Однак , суд не погоджується з такими доводами. Як встановлено судом, вимоги позивачів належним чином обгрунтовані, вони доводяться доказами, які заслуговують на увагу суду. Крім того, в силу ст. 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» відшкодування шкоди здійснюється за рахунок коштів державного бюджету, тому саме казначейство має відповідати за зобов'язаннями держави і є належним відповідачем у справі . Не заслуговують на увагу суду і твердження представника третьої особи про відсутність підстав для стягнення моральної шкоди на користь позивачів у відповідності з вимогами Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», на який вони посилаються, оскільки судом встановлені підстави, якими обгрунтована моральна шкода - втрата сина під час несення служби, незаконні дії органів досудового розслідування, прокуратури, отримання виправдувального вироку щодо їх сина, і вказані підстави для відшкодування моральної шкоди врегульовані вказаним законом та цивільним законодавством, яке судом проаналізовано і відповідає предмету судового розгляду. Згідно із частиною третьою статті 13 вказаного Закону розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. При обгрунтуванні розміру позову, позивачі посилаються на вказаний закон і вказівку в ч. 1 ст. 12 на застосування розміру мінімальної заробітної плати при обрахуванні моральної шкоди . За правилами ч. 3 ст. 23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. За встановлених в судовому засіданні обставин, враховуючи нетиповість ситуації, що склалася, підстави, на які посилаються позивачі, обгрунтовуючи свою моральну шкоду, яку вони зазнали, доведеність їх вимог, відшкодувати таку шкоду неможливо у повному обсязі, так як немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю. Компенсація моральної шкоди може бути адекватною дійсним стражданням, які відчувають тільки самі позивачі, і таку шкоду вони оцінюють у 350 тисяч гривень кожному. Тому, враховуючи обставини справи, які встановлені в судовому засіданні, докази на обгрунтування вимог, глибину та тривалість моральних страждань, суд вважає, що вимога кожного позивача про відшкодування моральної шкоди підлягає повному задоволенню, в сумі по 350 000 гривень кожному, оскільки такий розмір, який визначений ними самими, на переконання суду, відповідає ступеню моральних страждань позивачів та відповідає принципам розумності, виваженості та справедливості. Відповідно до ст.56 Конституції України, ст. 23,1167,1176 ЦК України, ст.ст. 1,2,3,4,5,12,13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду»,

Outcome: approved