Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-31 00:00:00

Представник позивача звернулась до суду з позовом до відповідачів про визнання права власності на нерухоме майно, обґрунтовуючи позовні вимоги тим, що [INFO] помер [PERSON] батько позивача. Після його смерті відкрилась спадщина у вигляді права власності на ј частку квартири [ADDRESS] . За час життя [PERSON] заповідального розпорядження не залишив, а тому спадкоємство здійснюється за законом. \~ \~ \~ \~Позивач (син спадкодавця), відповідач [PERSON] (син спадкодавця) та [PERSON] (вдова) входять до кола спадкоємців першої черги за законом, інші спадкоємці відсутні. Позивач та відповідач [PERSON] до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини у встановлений законодавством строк не звертались, але проживали разом з спадкодавцем на час відкриття спадщини, від спадщини не відмовлялись. Відповідач [PERSON] на час відкриття спадщини із спадкодавцем не проживав, з заявою про прийняття спадщини до нотаріальної контори не звертався. Через деякий час, відповідно до вимог чинного законодавства, позивач звернувся до державної нотаріальної контори щодо отримання свідоцтва про право на спадщину, однак, відповідно до постанови від 19 грудня 2020 року, державний нотаріус Ренійської районної державної нотаріальної контори Одеської області відмовила йому у видачі свідоцтва про право на спадщину, у зв`язку з відсутністю оригіналів правовстановлюючих документів на нерухоме майно. \~ \~ \~ \~Крім того, сторонами 12 грудня 2019 року було укладено договір дарування квартири [ADDRESS] . \~ \~ \~ \~13 грудня 2019 року сторонами укладено додаток до вищезазначеного договору дарування, відповідно якого відповідачі подарували позивачу належні їм складові частини квартири [ADDRESS] , а саме ј частку, належну на праві власності відповідачу [PERSON] та ј частку належну відповідачу [PERSON] . Отже позивач прийняв від відповідачів 2/4 частки квартири [ADDRESS] , про що засвідчено сторонами у додатковому акті прийому-переданні від 13 грудня 2019 року. Таким чином сторони домовились про усі суттєві умови договору. Крім того відбулось повне виконання договору, відповідачі передали у власність обумовлене у договорі дарування нерухоме майно, а позивач прийняв його, почав ним користуватись та нести витрати на його утримання, тобто фактично вступив в управління та володіння нерухомим майном. Сторони також домовились що посвідчать договір дарування в нотаріальному порядку. Однак на вимогу позивача до відповідачів про укладення договору дарування в нотаріальному порядку останні не реагують, відмовляються від зустрічі, мотивуючі нестачею часу. Тому позивач вважає, що відповідачі ухиляються від нотаріального посвідчення договору. \~ \~ \~ \~Позивач у судове засідання не з`явився, від його представника адвоката Златі Н.С. надійшла заява про розгляд справи за її відсутності та відсутності позивача, позов підтримує в повному обсязі. Відповідачі у судове засідання не з`явились, надали до суду заяви про визнання позову, в яких також просили розглянути справу за їх відсутності. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, розглянувши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Дійсно, як встановлено у судовому засіданні, [INFO] помер [PERSON] батько позивача. Після його смерті відкрилась спадщина у вигляді права власності на ј частку квартири [ADDRESS] . За час життя [PERSON] заповідального розпорядження не залишив, а тому спадкоємство здійснюється за законом. \~ \~ \~ \~Позивач (син спадкодавця), відповідач [PERSON] (син спадкодавця) та [PERSON] (вдова) входять до кола спадкоємців першої черги за законом, інші спадкоємці відсутні. Позивач та відповідач [PERSON] до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини у встановлений законодавством строк не звертались, але проживали разом з спадкодавцем на час відкриття спадщини, від неї не відмовлялись. Відповідач [PERSON] на час відкриття спадщини із спадкодавцем не проживав, з заявою про прийняття спадщини до нотаріальної контори не звертався. Відповідач [PERSON] на спадщину яка відкрилась після смерті не претендує. Згідно із ч. 3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Через деякий час, відповідно до вимог чинного законодавства, позивач звернувся до державної нотаріальної контори щодо отримання свідоцтва про право на спадщину, однак, відповідно до постанови від 19 грудня 2020 року, державний нотаріус Ренійської районної державної нотаріальної контори Одеської області відмовила йому у видачі свідоцтва про право на спадщину, у зв`язку з відсутністю оригіналів правовстановлюючих документів на нерухоме майно. У підтвердження своїх позовних вимог відносно права власності на спадкове майно, позивач надав суду копії документів, які підтверджують право власності померлого [PERSON] , докази сумісного проживання з [PERSON] , інші докази, що підтверджують обґрунтованість позовних вимог, а відсутність оригіналів правовстановлюючих документів не може бути підставою для невизнання права власності за спадкоємцем. Частиною 1 ст. 4 ЦПК України передбачено, що, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. \~ \~ \~ \~Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно зі ст. 1222 ЦК України, спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. \~ \~ \~ \~Частина 5 ст. 1268 ЦК України передбачає, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Частина 3 ст. 1296 ЦК України, відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Крім того, сторонами 12 грудня 2019 року було укладено договір дарування квартири [ADDRESS] . \~ \~ \~ \~13 грудня 2019 року сторонами укладено додаток до вищезазначеного договору дарування, відповідно якого відповідачі подарували позивачу належні їм відповідно до свідоцтва про право власності на житло № [NUMBER] від 24 грудня 1999 року, складові частини квартири [ADDRESS] , а саме ј частку належну на праві власності відповідачу [PERSON] та ј частку належну відповідачу [PERSON] . Отже позивач прийняв від відповідачів 2/4 частки квартири [ADDRESS] , про що засвідчено сторонами у додатковому акті прийому-переданні від 13 грудня 2019 року. Таким чином сторони домовились про усі суттєві умови договору. Крім того відбулось повне виконання договору, відповідачі передали у власність обумовлене у договорі дарування нерухоме майно, а позивач прийняв його, почав ним користуватись та нести витрати на його утримання, тобто фактично вступив в управління та володіння нерухомим майном. Сторони також домовились що посвідчать договір дарування в нотаріальному порядку. Однак на вимогу позивача до відповідачів про укладення договору дарування в нотаріальному порядку останні не реагують, відмовляються від зустрічі, мотивуючі нестачею часу. У відповідності до ст. 220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. З наданих суду документів вбачається, що сторони домовились про усі істотні умови договору та відбулося повне його виконання, відповідачі передали позивачу нерухоме майно у вигляді 2/4 часток квартири [ADDRESS] , а позивач прийняв зазначене вище нерухоме майно та почав користуватись ним, тобто фактично вступив у володіння та користування ним. Статтею 328 ЦК України, встановлено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом. Таким чином [PERSON] правомірно володіє спірним майном. Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ч.4 ст.\~10\~ЦПК України, суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) та протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою, та практику ЄСПЛ як джерело права. Відповідно до п.1 ст.17\~Закону України\~«Про виконання\~рішень та\~застосування практики\~Європейського суду\~з прав\~людини» суди застосовують при розгляді справ конвенцію та практику суду як джерело права. У свою чергу, відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства й на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Згідно зі ст. 8 Конвенції кожен має право на повагу до свого приватного та сімейного життя, до свого житла та кореспонденції. Відповідно до рішення ЄСПЛ від 02 грудня 2010 у справі «Кривіцька і Кривіцький проти України» в контексті вказаної конвенції поняття «житло» не обмежується приміщенням, в якому особа проживає на законних підставах або яке було в законному порядку встановлене, а залежить від фактичних обставин, а саме - існування достатніх і тривалих зав`язків із конкретним місцем. Утрата житла будь-якою особою є крайньою формою втручання в право на житло. Згідно із ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Частиною 4 ст. 206 ЦПК України передбачено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. У даному випадку визнання відповідачами позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Отже, всі вказані обставини знайшли своє підтвердження у судовому засіданні та не викликають у суду жодних сумнівів. \~ \~ \~ \~Тому, суд вважає, що є всі законні підстави для задоволення позовних вимог з метою недопущення порушення права власності. На підставі викладеного та

Outcome: approved