Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-01 00:00:00

Прокурор м. Кіровоградав порядку ст.45 ЦПК України в інтересах Кіровоградської міської ради, [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою загального користування, зазначивши на обгрунтування позовних вимог, що власником земельної ділянки загального користування по [ADDRESS] в розумінні положень Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» є територіальна громада м.Кіровограда від імені якої виступає Кіровоградська міська рада, при цьому [PERSON] належить на праві власності житловий будинок [ADDRESS], який розташований на земельній ділянці площею 878,40 кв.м. Будинок [ADDRESS] належить [PERSON], якій відповідно до рішення Кіровоградської міської ради №91 від 26.09.2006 року «Про регулювання земельних відносин» (п.63 Рішення) передано безоплатно у приватну власність земельну ділянку площею 483, 6 кв.м по [ADDRESS] для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд. На підставі зазначеного рішення [PERSON] видано державний акт на право власності на земельну ділянку серії КР №100156 від 12.02.2007 року, в описі якого зазначено, що від т. «В» до т. «Г» знаходиться земля землекористувача [PERSON] (вул.[ADDRESS]). Крім того, встановлено, що частина земельної ділянки, яку [PERSON] отримала у приватну власність, є земельною ділянкою загального користування та являє собою проїзд, що знаходиться між земельними ділянками по [ADDRESS] та [ADDRESS] що підтверджується Генпланом міста 1958 року, протоколом №1 засідання узгоджувальної комісії по розгляду земельних спорів суміжних домоволодінь від 23.07.1998 року, інформацією управління містобудування та архітектури Кіровоградської міської ради від 20.12.2011 року №4765 за якою, проїзд по [ADDRESS] існує та підтверджується матеріалами аерофотозйомки 1994 року. Прокурор також зазначив, що отримавши у власність земельну ділянку, [PERSON] влаштувала на ній паркан, внаслідок чого [PERSON] не має вільного доступу до власного будинку за юридичною адресою[ADDRESS] Постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 11.12.2012 року визнано протиправним та скасовано рішення Кіровоградської міської ради №91 від 26.09.2006 року «Про регулювання земельних відносин» в частині надання земельної ділянки [PERSON] В подальшому, рішенням Ленінського районного суду м.Кіровограда від 29.08.2013 року, яке залишено без змін ухвалою апеляційного суду Кіровоградської області від 26.11.2013 року, визнано недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку площею 483,60 кв.м та скасовано державну реєстрацію державного акта серії КР №100156 від 12.02.2007 року, виданого [PERSON] на підставі рішення Кіровоградської міської ради від 26.09.2006 року №91. Прокурор також зазначив, що у червні, 2013 року прокуратурою м.Кіровограда за зверненням [PERSON] було проведено перевірку щодо наявності перешкод в користуванні земельною ділянкою загального користування по [ADDRESS] у м.Кіровограді, під час якої встановлено, що на спірній земельній ділянці розташована частина цегляного паркану, довжиною 2, 50 м, який унеможливлює доступ до домоволодіння [PERSON] та створює незручності при користуванні власною земельною ділянкою по вул.Криничуватій. Крім того, при обстеженні земельної ділянки представником Державної інспекції сільського господарства у Кіровоградській області 08.07.2014 року здійснено обстеження земельної ділянки загального користування по [ADDRESS] та складено акт, відповідно до якого [PERSON] на проїзді загального користування площею 70,19 кв.м встановлено паркан довжиною 2,50 м, який повністю закриває доступ до земельної ділянки [PERSON] З огляду на зазначене, з посиланням на ст.ст.83, 152 ЗК України, та приймаючи до уваги, що Кіровоградська міська рада є власником земельної ділянки - проїзду загального користування, що розташований між земельними ділянками по [ADDRESS] та [ADDRESS] [PERSON] є безпосереднім користувачем загального проїзду, оскільки лише завдяки йому можливий доступ до його домоволодіння за адресоювул.[ADDRESS], а встановлений [PERSON] на земельній ділянці загального користування паркан створює незручності останньому у володінні та користування власною земельною ділянкою, прокурор м.Кіровограда просив усунути перешкоди Кіровоградській міській раді, [PERSON] у користуванні земельною ділянкою загального користування (проїздом) по [ADDRESS] в м.Кіровограді шляхом знесення [PERSON] за власний рахунок частини цегляного паркану довжиною 2, 50 м. Прокурор прокуратури м.Кіровограда під час судового розгляду справи позовні вимоги підтримав з підстав, зазначених в позові, просив їх задовольнити. Позивач [PERSON] та в його інтересах представник [PERSON] позовні вимоги підтримали, вважаючи їхобгрунтованими та доведеними, просили позов задовольнити, посилаючись при цьому на наявність судових рішень судів першої, апеляційної та касаційної інстанцій, які набрали законної сили, та є обов'язковими для виконання, та, якими встановлено наявність проїзду між земельними ділянками по [ADDRESS] та [ADDRESS] який (проїзд) відноситься до земель загального користування, та відповідно до положень Земельного кодексу України не може передаватися у приватну власність, та був незаконно приватизований відповідачем [PERSON], яка в подальшому встановила на земельній ділянці паркан, тим самим обмеживши доступ до їх ([PERSON]) будинку за юридичною адресою[ADDRESS] Крім того, зазначили, що [PERSON] є безпосереднім користувачем загального проїзду, який існує ще з 1958 року, що підтверджується документально (Генеральним планом 1958 року, матеріалами аерофотозйомки м.Кіровограда 1994 року, правовстановлюючими документами, інформаціями компетентних державних органів) так як завдяки йому до будинку [ADDRESS] можуть під'їхати у разі необхідності і карета швидкої медичної допомоги, інші транспортні засоби та спецтехніка, за вказаною юридичною адресою отримується поштова кореспонденція, оформлені на [PERSON] та [PERSON] пенсії за їх зареєстрованим місцем проживання за адресою[ADDRESS] Представник Кіровоградської міської ради, будучи присутнім в попередніх судових засіданнях підтримав позов прокурора м.Кіровограда, просив позов задовольнити. Представник відповідача позовні вимоги не визнав, вважаючи їх необгрунтованими та безпідставними, а позов таким, що пред'явлений до неналежного відповідача, просив відмовити прокурору м.Кіровограда в задоволенні позову. На обгрунтування заперечень представник відповідача зазначив, що прокурор, захищаючи непорушені у тому обсязі, як вказано у позові, права [PERSON], порушив законні права [PERSON], яка також має право на прокурорський захист, як і [PERSON] Крім того, зазначив, що [PERSON] на законних підставах у 2006 році, зокрема, відповідно до рішення Кіровоградської міської ради від 26.09.2006 року №91, отримала у приватну власність земельну ділянку, площею 483,6 кв.м, на якій влітку, 2007 року на власний розсуд побудувала цегляний паркан довжиною 22,50 м вздовж [ADDRESS], який, в свою чергу, був побудований на законних підставах, на земельній ділянці, переданій їй у 2006 році у приватну власність органом місцевого самоврядування без обмеження їй дій землею загального користування для користування [PERSON] за виключенням сервітуту для газопровідних труб. Лише 23.05.2014 року право власності [PERSON] та державна реєстрація права власності на земельну ділянку були скасовані на виконання судових рішень, з огляду на зазначене представник відповідача зазначив, що у прокурора м.Кіровограда не було підстав стверджувати у позові, що відповідач протиправно зайняла земельну ділянку. Представник відповідача також вважає, що винною особою є Кіровоградська міська рада, яка приймала рішення щодо регулювання земельних відносин, і які в подальшому були скасовані судовими рішеннями, як незаконно прийняті, в той час як жодним судом не було визнано протиправними її дії, разом з тим, прокурор не змінив позовних вимог, не пред'явив їх до винної особи, а пред'явив вимоги до невинної особи, не надавши доказів на обгрунтування позовних вимог, не вказав, яку саме частину паркану від загальної його довжини 22,5м необхідно знести. Більш того, представник відповідача зазначив, що прокурором та позивачами по справі не доведено, що побудований відповідачем паркан унеможливив проїзд до будинку [PERSON], натомість, навпаки, знайшло своє підтвердження протилежне, а саме: що до будинку [PERSON] існує під'їзд, заїзд на територію домоволодіння по [ADDRESS] з провулку Запорізького у м.Кіровограді. Земельна ділянка, що належить [PERSON] за адресою [ADDRESS] безпосередньо виходить до провулку Запорізького, має на даному провулку паркан та ворота з хвірткою, між земельними ділянками з адресами [ADDRESS] та [ADDRESS] є пішохідний прохід з виходом на провулок Запорізький, зазначений прохід був необхідним до того часу, поки не існувало провулку Запорізького, що встановлено на підставі акту обстеження земельних ділянок по [ADDRESS] та [NUMBER] від 10.07.2013 року Управління земельних відносин та охорони навколишнього природного середовища Кіровоградської міської ради. Крім того, генеральний план міста, на який посилається прокурор, та який було покладено як належний доказ в основу судових рішень, що набрали законної сили, визначає лише зонування території та не є правовим документом, який визначає до якої категорії земель відноситься земельна ділянка. Заслухавши пояснення прокурора прокуратури м. Кіровограда, позивача [PERSON] та в його інтересах представника [PERSON], заперечення проти позову представника відповідача, враховуючи позицію представника Кіровоградської міської ради, дослідивши надані сторонами докази по справі в їх сукупності, з'ясувавши підстави та предмет позову, характер спірних правовідносин, виходячи з положень ст.3, а також ст.10 та ст.11 ЦПК України, за якими цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які мають рівні права щодо подання доказів та доведення перед судом їх переконливості, при цьому суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі доказів сторін, суд вважає позов прокурора м.Кіровоградаякий поданий в порядку ст.45 ЦПК України, ст.36-1 Закону України «Про прокуратуру» в інтересах Кіровоградської міської ради, [PERSON], таким, що підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ст.152 ЗК України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання права, відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують право або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів. Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що [PERSON] належить на праві приватної власності житловий будинок [ADDRESS]: 1/2 частина будинку з надвірними будівлями, що надані спадкодавцю на підставі договору про надання у безстрокове користування земельною ділянкою для будівництва жилого будинку, посвідченого Першою Кіровоградською держнотконторою 23.10.1958 року по реєстру №2-5794 та зареєстрованого Кіровоградським бюро техінвентаризації 06.03.1978 року за №16765/89 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 05.03.1996 року, зареєстровано в реєстрі за №3-794 та 3/4 частини будинку з господарсько-побутовими будівлями та спорудами, що належав спадкодавцю на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 05.03.1996 року державним нотаріусом Першої Кіровоградської державної нотаріальної контори за реєстровим №3-794 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 24.05.2011 року, зареєстровано в реєстрі за №2-372. Зазначений житловий будинок розташований на земельній ділянці площею 878,4 кв.м. по [ADDRESS] яка належить на праві власності на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно [PERSON] Судом також встановлено, що відповідно до договору про надання у безстрокове користування земельної ділянки для будівництва жилого будинку, посвідченого Першою Кіровоградською держнотконторою 23.10.1958 року по реєстру №2-5794 та зареєстрованого Кіровоградським бюро техінвентаризації 06.03.1978 року за №16765/89, батьку [PERSON] - [PERSON] було надано земельну ділянку [ADDRESS] загальною площею 600,0 кв.м. для будівництва жилого будинку, та, крім того, зобов'язано забудовника побудувати жилий будинок, влаштувати огорожу, пофарбувати паркан, облаштувати тротуар в межах своєї земельної ділянки шириною 1,5м та вимостити булижником в'їзд в двір шириною 3,5 м. Відповідно до акту приймальної комісії від 11.12.1972 року, затвердженого виконкомом Кіровоградської міської ради 12.02.1973 року №288, рішенням комісії було вирішено прийняти будинок до експлуатації, при цьому, комісії забудовником були пред'явлені наступні документи: договір на право забудови від 08.10.1958 року, проект забудови (генеральний план, затверджений управлінням головного архітектора міста 19.09.1958 року). Окрім того, судом встановлено, що рішенням виконавчого комітету Кіровоградської міської ради №1161 від 22.08.2005 року «Про затвердження актів введення в експлуатацію індивідуальних житлових будинків, добудов, гаражів та господарських будівель» затверджено акт введення в експлуатацію індивідуального житлового будинку та господарських будівель від 08.08.2005 року, збудованих [PERSON] на земельній ділянці по [ADDRESS] наданій під індивідуальне житлове будівництво згідно з рішеннями міськвиконкому від 04.08.1958 року №422-а, та оформлено право власності [PERSON] на житловий будинок та господарські будівлі. В подальшому [PERSON] подарував житловий будинок [ADDRESS] [PERSON] (договір дарування від 31.10.2005 року, посвідчений приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстровано в реєстрі за №4467). Судом також встановлено, що відповідно до п.63 рішення Кіровоградської міської ради №91 від 26.09.2006 року «Про регулювання земельних відносин» [PERSON] передано безоплатно у приватну власність земельну ділянку площею 483, 6 кв.м по [ADDRESS] для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд. На підставі зазначеного рішення [PERSON] видано державний акт на право власності на земельну ділянку серії КР №100156 від 12.02.2007 року. Постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 11.12.2012 року, яка залишена без змін ухвалою колегії суддів Вищого адміністративного суду України від 26.03.2013 року, визнано протиправним та скасовано рішення Кіровоградської міської ради №91 від 26.09.2006 року «Про регулювання земельних відносин» щодо передачі у власність [PERSON] земельної ділянки по [ADDRESS]. Підставою для скасування зазначеного рішення органу місцевого самоврядування в судовому рішенні суду апеляційної інстанції зазначено, що рішення Кіровоградської міської ради від 26.09.2006 року №91 стосовно частини земельної ділянки площею 278,4 кв.м по [ADDRESS], переданої [PERSON] прийнято з порушенням п.3 ст.24 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», ст.12, ч.3 ст.83 ЗК України. Судом апеляційної інстанції також встановлено, що між земельними ділянками [ADDRESS] згідно з генпланом 1958 року існує проїзд загального користування (площею 278,4 кв.м), який, як зазначено в протоколі №1 засідання узгоджувальної комісії по розгляду земельних спорів суміжних домоволодінь від 23.07.1998 року не може передаватися у приватну власність. Зазначені факти, пов'язані з приналежністю земельної ділянки площею 278,4 кв.м по вул.Криничуватій у м.Кіровограді до земель комунальної власності, а також те, що проїзд, розташований між земельними ділянками [ADDRESS] є землею загального користування, підтверджуються позивачами. Крім того, ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 05.06.2014 року заява [PERSON] про перегляд за нововиявленими обставинами постанови Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 11.12.2012 року залишена без задоволення, при цьому суд встановив, що в заяві про перегляд за нововиявленими обставинами на обгрунтування заявлених вимог [PERSON] посилається на акт обстеження земельних ділянок по [ADDRESS] та [NUMBER] від 10 липня 2013 року управління земельних відносин та охорони навколишнього природного середовища Кіровоградської міської ради, з якого вбачається, що між земельними ділянками за адресами вул.[ADDRESS] та [NUMBER] є пішохідний прохід з виходом на пров.Запорізький, який на даний час закритий парканом. Даний прохід був необхідний в той час, коли не існувало пров.Запорізького. На теперішній час до домоволодіння [PERSON] є проїзд та прохід з пров.Запорізького, однак адреса його домоволодіння вул.Криничувата. Суд апеляційної інстанції також встановив, що предметом даного спору є земельна ділянка загального користування, яка неправомірно надана Кіровоградською міською радою [PERSON], що стало перешкодою для користування належним чином земельною ділянкою [PERSON], при цьому судом під час розгляду справи досліджувалися докази щодо наявності проїзду, розташованого між земельними ділянками по [ADDRESS] та [NUMBER] та встановлено, що даний проїзд існує та закритий парканом, спорудженим [PERSON], що унеможливлює під'їзд до будинку [PERSON] Крім того, рішенням Ленінського районного суду м.Кіровограда від 29.08.2013 року, яке залишено без змін ухвалою апеляційного суду Кіровоградської області від 26.11.2013 року, визнано недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку площею 483,60 кв.м для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), вданий [PERSON] та підставі рішення сесії Кіровоградської міської ради від 26.09.2006 року №91 та скасовано державну реєстрацію державного акта серії КР №100156 від 12.02.2007 року на право власності на земельну ділянку площею 483,60 кв.мвиданого [PERSON] на підставі рішення Кіровоградської міської ради від 26.09.2006 року №91, при цьому рішення суду мотивовано тим, що оскільки державний акт на право власності на земельну ділянку [PERSON] видано на підставі рішення органу місцевого самоврядування, яке визнано протиправним та скасовано, а тому, як наслідок, державний акт на землю також підлягає скасуванню. Відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Відповідно до акту обстеження земельної ділянки від 08 липня 2014 року №231 державним інспектором сільського господарства Кіровоградської області Рябець О.В. було проведено обстеження земельної ділянки, яка знаходиться у м.Кіровограді по [ADDRESS] яким встановлено, що загальна площа земельної ділянки становить 0, 0483,6 га, площа, на якій вчинено правопорушення, становить 0, 0070, 19 га, при цьому земельна ділянка площею 70,19 кв.м на час обстеження використовується [PERSON] для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка) за рахунок земельної ділянки загального користування земель житлової та громадської забудови. На час обстеження встановлено, що земельна ділянка перекрита цегляним парканом довжиною 2,55 м. Крім того, відповідно до витягу з протоколу №1 засідання узгоджувальної комісії по розгляду земельних спорів суміжних домоволодінь по [ADDRESS] від 23 липня 1998 року, встановлено, і зазначена обставина не заперечувалася сторонами та не спростована представником відповідача, що між земельними ділянками [NUMBER] згідно генплану 1958 року існує проїзд, який є землею загального користування на підставі чого та відповідно до ст.4 ЗК України землі загального користування не можуть передаватися у приватну власність. Наявність проїзду між будинками [ADDRESS] підтверджується також і інформацією Головного управління Держкомзему у Кіровоградській області від 19.06.2012 року№3436/02-2, 2/15-12 за якою відповідно до картографічних матеріалів та земельно-облікових даних управління Держкомзему у м.Кіровограді станом на 26 вересня 2006 року по [ADDRESS] був наявний проїзд, що відносився до земель загального користування. Відповідно до інформації управління містобудування та архітектури Кіровоградської міської ради від 20.12.2011 року №4765 на матеріалах зйомки міста (аерофотозйомка 1994 року) проїзд від домоволодіння [ADDRESS] існує. Крім того, відповідно до генплану земельної ділянки площею 600 кв.м викопіювального завдання на її забудову, виданого [PERSON] на підставі рішення виконкому міської ради №422а від 04 серпня 1958 року по вул.[ADDRESS], на генплані земельної ділянки є наявним проїзд до будинку [ADDRESS] Зазначені обставини встановлені також постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 11.12.2012 року, рішенням Ленінського районного суду м.Кіровограда від 29.08.2013 року, які набрали законної сили, та є преюдиційними при розгляді зазначеної цивільної справи. При цьому, судом не приймаються до уваги доводи представника відповідача про те, що у 2000 році рішенням Кіровоградської міської ради №627 від 12.09.2000 року було затверджено новий генеральний план міста, на підставі чого генеральний план міста 1958 року є таким, що втратив чинність, при цьому, генеральний план міста 2000 року не містить в собі відомостей про те, що частина земельної ділянки між будинками по вул.[ADDRESS] та [ADDRESS] віднесена до земель загального користування та є узаконений проїзд загального користування, оскільки Генеральний план м.Кіровограда (карта масштабу 1:5000), визначає принципові вирішення розвитку, планування, забудови або іншого використання території населеного пункту, на якій показані існуючі або ж перспективні вулиці та дороги районного значення, магістральні вулиці та дороги районного значення, магістральні вулиці та дороги загальноміського значення, зовнішні автомобільні шляхи. Відображення деталізації місцевості або ж окремих дрібних об'єктів таких, як проїзди, проходи між житловими будинками або іншими територіями генеральним планом не передбачено. З огляду на зазначене вище, аналізуючи надані сторонами докази по справі в їх сукупності, виходячи з встановлених під час судового розгляду фактичних обставин, судом встановлено, що відповідач [PERSON], яка є власником будинку [ADDRESS] у м.Кіровограді під час приватизації земельної ділянки біля свого будинку приватизувала існуючий прохід загального користування, про що свідчить також державний акт на право власності на земельну ділянку розміром 483,60 кв.м, в описі якого зазначено, що від т.В до т.Г знаходиться земля землекористувача [PERSON] (вул.[ADDRESS]), при цьому, як встановлено під час судового розгляду справи, і зазначена обставина не спростована представником відповідача, що погодження меж земельної ділянки із останнім як суміжним землекористувачем не було, що є порушенням положень ст.118 ЗК України. Після приватизації земельної ділянки та отримання державного акту на право власності на земельну ділянку [PERSON] збудувала цегляний паркан, що не заперечувалося представником відповідача,з зазначенням тих фактів, що паркан було збудовано на законних підставах за наявності відповідного рішення органу місцевого самоврядування про передачу земельної ділянки у приватну власність, отримання державного акту на земельну ділянку та подальшої державної реєстрації речового права на об'єкт нерухомого майна, тим самим перегородила прохід загального користування, у зв'язку з чим [PERSON] позбавлений можливості вільного проходу до власного будинку [ADDRESS], що спричиняє додаткові незручності та потребує додаткових зусиль для нормального доступу до власного будинку, крім того, до будинку [ADDRESS], у зв'язку із встановленням відповідачем цегляного паркану на частині земельної ділянки, яка належить до земель загального користування та відповідно до положень Земельного кодексу України не може передаватися громадянам у приватну власність, не може безперешкодно під'їхати будь-який транспорт, в т.ч. спецтехніка (машина швидкої медичної допомоги, пожежна машина та ін). Відповідно до п.а ч.3 ст.83 ЗК України до земель комунальної власності, які не можуть передаватися у приватну власність, належать землі загального користування населених пунктів (майдани, вулиці, проїзди, шляхи, набережні, пляжі, парки, бульвари, кладовища, місця знешкодження та утилізації відходів тощо). Аналізуючи положення зазначеної статті у власність громадян не можуть передаватися проїзди загального користування. Згідно з п.г ч.1 ст.96 ЗК України, землекористувачі зобов'язані не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів. За приписами ст.152 ЗК України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється, зокрема, шляхом відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують право або створюють небезпеку порушення прав, застосування інших, передбачених законом, способів. Відповідно до п.7 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» від 16.04.2004 року №7 власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою також шляхом застосування інших, передбачених законом, способів захисту (ст.16 ЦК України). З огляду на викладене вище, суд вважає, що права Кіровоградської міської ради як власника земельної ділянки - проїзду загального користування, що розташований між земельними ділянками [ADDRESS], та права [PERSON] як землекористувача земельної ділянки [ADDRESS] проїзду загального користування, порушені у зв'язку із встановленням [PERSON] на земельній ділянці загального користування площею 70, 19 кв.мцегляного паркану довжиною 2,50 м., на підставі чого порушені права власника та землекористувача підлягають поновленню відповідачем шляхом зобов'язання [PERSON] усунути перешкоди Кіровоградській міській раді, [PERSON] у користуванні земельною ділянкою загального користування (проїздом) по [ADDRESS] у м.Кіровограді шляхом знесення за власний рахунок [PERSON] частини цегляного паркану довжиною 2, 50 м. Відповідно до ст.88 ЦПК України судові витрати по справі, які складаються з судового збору в розмірі 243 грн. 60 коп. слід стягнути з відповідача [PERSON] На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved