Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-25 00:00:00

Представник позивачів звернулася до суду з позовом до Кілійської міської ради Кілійського району Одеської області про встановлення факту належності та визнання права власності за спадщиною. З позовної заяви, вбачається, що згідно свідоцтва про право власності на будівлю № [NUMBER] від 21.04.1999 року, [PERSON] та членам її сім`ї - [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] належить 35/100 домоволодіння - квартира [ADDRESS] . [INFO] [PERSON] померла. Після її смерті відкрилась спадщина у вигляді 7/80 частини вищевказаної квартири житлового будинку [ADDRESS] у вигляді квартири [ADDRESS] . [PERSON] є спадкоємцем [PERSON] першої черги спадщину прийняла шляхом подачі заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини, внаслідок чого нотаріусом була заведена спадкова справа № 258/2014, однак оформленні спадкових прав нотаріусом було відмовлено, через невідповідність діючому законодавству документа, що посвідчує право власності спадкодавця на нерухоме майно, реєстрації прав, а також наданої технічної документації на нерухоме майно. Тож з огляду на вищезазначені обставини, нотаріусом, було рекомендовано звернутися до суду для вирішення цього питання. Відсутність у позивачів належних правовстановлюючих документів, у тому числі і належної державної реєстрації речових прав спадкодавця, унеможливлює оформлення спадкових прав в нотаріальному порядку, що стало підставою для звернення до суду з вимогою про захист невизнаних прав. Представником позивачів було надано заяву, відповідно до якої вона просила задовольнити позов без їх присутності, позовні вимоги підтримують в повному обсязі та просять задовольнити. Представник відповідача - Кілійської міської ради Кілійського району Одеської області, в судове засідання не прибув, надав заяву в якій просив суд розглянути справу за його відсутності, заперечень не має, позовні вимоги визнає. На підставі письмових заяв усіх учасників справи, суд за відсутності сторін ухвалює рішення про задоволення позову, на підставі наявних в матеріалах справи письмових доказів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, в порядку, передбаченому ст.ст. 223, 247 ЦПК України. Дослідивши позовну заяву, в процесі встановлення обставин справи та перевірки їх доказами, судом встановлено наступні юридичні факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 24.10.1967 в м. Кілія Кілійському р/б ЗАГС Одеської області, запис акта про народження № 304 - рос. « [PERSON] » та рос. « [PERSON] » є батьками: рос. « [PERSON] », [INFO] . Як вказано в свідоцтві про смерть серії [NUMBER] , виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Кілійського районного управління юстиції в Одеській області, актовий запис № 407, [PERSON] , померла [INFO] . Відповідно до свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , [PERSON] та [PERSON] , зареєстрували шлюб 02.07.2009 року в Відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Кілійського районного управління юстиції в Одеській області, про що зроблено актовий запис за № 65. Після реєстрації шлюбу дружині присвоєне прізвище « [PERSON] ». Згідно свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] від 24.04.2007 р. виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану Кілійського районного управління юстиції Одеської області шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Відповідно до свідоцтва про одруження серії [NUMBER] , [PERSON] та [PERSON] , зареєстрували шлюб 16.04.1996 року в Відділі реєстрації актів громадянського стану Кілійського району Одеської області, про що зроблено актовий запис за № 32. Після реєстрації шлюбу дружині присвоєне прізвище « [PERSON] ». Згідно свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] від 24.01.1996 р. виданого Відділом реєстрації актів громадянського стану Кілійського району, шлюб між [PERSON] та [PERSON] , розірвано. Згідно свідоцтва про право власності на будівлю № [NUMBER] від 21.04.1999 року, виданого виконкомом Кілійської міської ради та зареєстрованого Кілійським районним бюро технічної інвентаризації, [PERSON] та членам її сім`ї - [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] належить 35/100 домоволодіння - квартира [ADDRESS] . Відповідно до технічного паспорту, складеного КП КРР «РБТІ», 35/100 частин житлового будинку по [ADDRESS] в цілому складаються з: коридору (№І), коридору (№ ІІ), бані (№ ІІІ), кухні (IV), коридору (№1), кухні (№ 2), кімнати (№ 3), кімнати (№ 4) вліт. А - житловому будинку, загальною площею 45,9 кв.м. в т.ч. житловою площею 26,4 кв.м.; літ. Б - сарай 2/5 частини; літ. В- убиральня - 1/3 частина; літ. Г - сарай; літ. Е - сарай; 1-5- споруди 1/3 частина. Як вбачається з листа-роз`яснення від 22.02.2020 р. № 147/02-14, Теплодарська міська державна нотаріальна контора Одеської області на підставі звернення [PERSON] щодо оформлення спадщини після смерті [PERSON] роз`яснила, що після смерті останньої було заведено спадкову справу № 258/2014 та відсутність правовстановлюючих документів на нерухоме майно, вирішити це питання шляхом подачі відповідної позовної заяви до суду. При розгляді і вирішенні справи судом враховано наступні положення законодавства: У відповідності зі ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Згідно статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Статтями 15 та 16 ЦК України передбачено право особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту права, встановлених цивільним законодавством, є, зокрема, його визнання. Відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до ч. 4 ст. 3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав. Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Мін`юсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами). Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Відповідно до роз`яснення Міністерства юстиції України № 19-32/319 від 21.02.2005 року, у випадку смерті власника нерухомого майна, реєстрацію якого належним чином проведено не було і правовстановлюючий документ відсутній, питання про визначення цього майна померлому та спадкоємцю повинно вирішуватись в судовому порядку. Як вказано в листі Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 23.03.2009 року № 12/5-126, по об`єктах нерухомого майна, що збудовані до 5 серпня 1992 року, тобто до прийняття Урядом України документу, яким встановлено порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, при їх реєстрації для оформлення права власності одним із документів є висновок про технічний стан будівлі, що складається бюро технічної інвентаризації. Згідно ст. ст. 293, 315 ЦПК України, встановлення фактів, що мають юридичне значення віднесено до компетенції суду. Виходячи з наведеного суд вважає обґрунтованими вимоги представника позивача, щодо встановлення факту належності 35/100 частини домоволодіння [ADDRESS] померлій [INFO]. [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Згідно ст. 1216, 1217 ЦК України - спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до п.п 4.20 п. 4 гл. 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 року за № 296/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22.02.2012 року за № 282/20595, видача свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку нотаріусом проводиться також за умови отримання витягу з Державного земельного кадастру, у тому числі шляхом безпосереднього доступу до нього. Як зазначено в п.п 4.18 п. 4 гл. 10 розділу ІІ зазначеного Порядку за відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судом встановлено, що позивачі не мають можливості отримати свідоцтво про право власності у нотаріуса, в зв`язку з чим суд приходить до висновку, що право позивачів на спадщину підлягає судовому захисту в порядку ст. 16 ЦК України шляхом його визнання, а позов - задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved