Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-19 00:00:00

Прокурор Деражнянського району звернувся в суд в інтересах держави в особі Деражнянської міської ради до [PERSON] про стягнення збитків за використання земельної ділянки без оформлення документів, що посвідчують право на землю. В обґрунтування позовних вимог прокурор посилається на те, що на підставі договору про поділ нерухомого майна в натурі та припинення спільної часткової власності від 1 жовтня 2009 року [PERSON] отримав у приватну власність будівлю туалету, площею 7,1 кв.м., розташовану по [ADDRESS]. Згідно з рішенням Деражнянської міської ради №7 від 21 травня 2010 року земельну ділянку, площею 0,0957 га, на якій розташована вказана будівля, надано в оренду [PERSON], проте останній договору оренди із Деражнянською міською радою не уклав. 2 квітня 2013 року міською радою на адресу [PERSON] було направлено лист, яким повідомлено його про необхідність укладення та реєстрації договору оренди земельної ділянки, однак він право користування земельною ділянкою не оформив та не зареєстрував його у встановленому законом порядку. Внаслідок використання земельної ділянки без оформлення документів, що посвідчують право на землю, у 2012-2014 роках [PERSON] завдано збитків територіальній громаді м. Деражня в особі міської ради, розмір яких був визначений комісією, створеною Деражнянською районною державною адміністрацією відповідно до Порядку визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам, та склав 11116 грн. 23 грудня 2014 райдержадміністрацією на адресу [PERSON] було надіслано повідомлення із пропозицією добровільно відшкодувати вказану суму завданих ним збитків, проте він їх до міського бюджету не сплатив, тому прокурор, посилаючись на ст.ст. 152, 156 Земельного кодексу України та ст.22 Цивільного кодексу України, просить задовольнити його позов. В судовому засіданні прокурор підтримав позовні вимоги. Представник Деражнянської міської ради позов підтримав і просить його задовольнити. Відповідач та його представник позову не визнали, посилаючись на його необґрунтованість. Так, вони стверджують, що земельну ділянку, площею 0,0957 га, розташовану по [ADDRESS], було передано відповідачу [PERSON], як суб'єкту підприємницької діяльності, в оренду строком на п'ять років із земель житлової та громадської забудови для здійснення ним комерційної діяльності. Будівля туалету, розташована на цій земельній ділянці, належить відповідачу, як фізичній особі, на праві приватної власності з 1 жовтня 2009 року. Однак ні земельну ділянку, ні розташовану на ній будівлю відповідач жодного дня не використовував у комерційній діяльності, що підтверджується актом обстеження від 13 березня 2015 року, у зв'язку з чим збитків міському бюджету він ніяким чином спричинити не міг. Вони також стверджують, що позивачем не надано належних та допустимих доказів, якими б підтверджувалися факти порушень відповідачем норм земельного законодавства, зокрема, акту перевірки використання земельної ділянки, вказівок (приписів) про усунення порушень земельного законодавства, постанов про притягнення до адміністративної відповідальності, тому відсутні підстави для стягнення збитків. Доданий до позовної заяви акт №2 від 22 грудня 2014 року засвідчує розмір збитків, проте вина відповідача у їх заподіянні відсутня. Будь-які заходи, спрямовані на отримання доходу у вигляді орендної плати або заходи, спрямовані на усунення збитків, Деражнянською міською радою щодо відповідача не вживалися. Відповідач та його представник спростовують посилання позивача на те, що міською радою у 2013 році було повідомлено відповідача про необхідність укладення та реєстрації договору оренди земельної ділянки, оскільки доказів про те, що таке повідомлення ним було отримано, позивачем не надано. Крім того, вони просять застосовувати щодо спірних правовідносин позовну давність, стверджуючи, що оскільки земельну ділянку було передано в оренду відповідачу на підставі рішення міської ради від 21 травня 2010 року, яким передбачено сплату річної орендної плати, то про порушення свого права міська рада мала б дізнатися 1 червня 2011 року, тобто в день, коли б відповідач мав сплатити орендну плати. Таким чином, на думку сторони відповідача, строк позовної давності по зазначеній вимозі збіг 1 червня 2014 року, у зв'язку з чим відповідач та його представник просять відмовити в задоволенні позову у зв'язку з пропуском строку позовної давності. Вислухавши доводи сторін та дослідивши матеріали справи, суд доходить до наступного. Судом встановлено, що на підставі договору про поділ нерухомого майна в натурі та припинення спільної часткової власності від 1 жовтня 2009 року [PERSON] є власником будівлі туалету, розташованої по [ADDRESS]. Згідно з рішенням Деражнянської міської ради №7 від 21 травня 2010 року [PERSON] надано в оренду строком на 5 років земельну ділянку, площею 0,0957 га, розташовану по [ADDRESS], із земель житлової та громадської забудови для здійснення комерційної діяльності, з річною орендною платою в розмірі 3 відсотків від нормативної грошової оцінки земельної ділянки. Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Вирішуючи обґрунтованість вимог відповідача та його представника про застосування щодо спірних правовідносин строку позовної давності, суд керується положеннями Глави 18 Розділу V Цивільного кодексу України. Відповідно до ст. 256 цього Кодексу позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Тобто позовна давність встановлює строки захисту цивільних прав. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові відповідно до ст. 267 цього Кодексу. Визначення початку відліку позовної давності міститься в ст. 261 цього Кодексу. Зокрема, відповідно до ч. 1 цієї статті перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За змістом цієї норми для визначення початку перебігу позовної давності має значення не тільки безпосередня обізнаність особи про порушення її прав, а і об'єктивна можливість цієї особи знати про обставини порушення її прав. Суд не приймає до уваги заперечення прокурора щодо застосування позовної давності, оскільки згідно з правовою позицією Верховного суду України, викладеною в постановах від 27 травня 2014 року у справі № 3-23гс14 та від 23 грудня 2014 року у справі № 3-194гс14, положення закону про початок перебігу позовної давності поширюється й на звернення прокурора до суду із заявою про захист державних інтересів. При цьому прокурор не є стороною (позивачем) у справі, а лише представляє в межах визначених законом повноважень інтереси особи, в інтересах якої заявлено позов. Тому для визначення початку перебігу позовної давності має значення, коли про порушення її права дізналася саме заінтересована особа, в інтересах якої заявлено позов прокурором. Відповідно до правової позиції Верховного суду України, викладеної в постанові від 29 жовтня 2014 року у справі №6-152цс14, норма частини першої статті 261 ЦК України містить презумпцію обізнаності особи про стан своїх суб'єктивних прав, відтак обов'язок доведення терміну, з якого особі стало (могло стати) відомо про порушення права, покладається на позивача. Оскільки позивач, як юридична особа, набуває та здійснює свої права і обов'язки через свої органи, то його обізнаність про порушення його прав або можливість такої обізнаності слід розглядати через призму обізнаності його органів та інших осіб, до повноважень яких належав контроль у сфері земельних відносин. Згідно із підпунктом 1 пункту б) ч.1 ст. 33 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» (в редакції, чинній на час прийняття рішення міської ради) до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать делеговані повноваження по здійсненню контролю за дотриманням земельного та природоохоронного законодавства, використанням і охороною земель, природних ресурсів загальнодержавного та місцевого значення, відтворенням лісів. Відповідно до ч.2 ст. 21 Закону України «Про оренду землі» (в редакції, чинній на час прийняття рішення міської ради) розмір, форма і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Закону України «Про плату за землю»). Згідно із ст.ст. 13, 15, 17, 19, 20 Закону України «Про плату за землю» (в редакції, чинній на час прийняття рішення міської ради) підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку, яка перебуває у державній або комунальній власності, є договір оренди такої земельної ділянки. Землекористувачі сплачують орендну плату за земельні ділянки державної та комунальної власності з дня виникнення права власності або права користування земельною ділянкою. Орендна плата за земельні ділянки державної і комунальної власності громадянами сплачується рівними частками до 15 серпня і 15 листопада. Розмір, умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за угодою сторін у договорі оренди між орендодавцем (власником) і орендарем (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності). Платежі за землю зараховуються до відповідних місцевих бюджетів у порядку, визначеному Бюджетним кодексом України для плати за землю. Як встановлено судом, рішення про передачу в оренду відповідачу [PERSON] земельної ділянки було прийняте Деражнянською міською радою 21 травня 2010 року. З пункту 7 цього рішення вбачається, що контроль за його виконанням було покладено на секретаря міської ради Олещук Н.І. та постійну комісію міської ради з питань регулювання земельних відносин та охорони навколишнього природного середовища. Наведене дає підстави суду прийти до висновку про те, що Деражнянській міській раді було відомо про факт неукладення [PERSON] договору оренди земельної ділянки, а відтак несплати ним орендної плати, починаючи з року, наступного після прийняття рішення про надання в оренду відповідачу земельної ділянки, тобто з 2011 року. Будь-яких доказів на спростування цієї обставини, які б заслуговували на увагу суду, стороною позивача не подано. Підсумовуючи наведене, суд вбачає наявність підстав для відмови в задоволенні позову у зв'язку з пропуском строку позовної давності.

Outcome: dismissed