Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-19 00:00:00

Представник позивачки [PERSON] [PERSON] звернувся в суд із позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, який зареєстрований 17 липня 1993 року відділом РАЦС Кіцманського районного управління юстиції Чернівецької області, актовий запис №37. Вказує, що від шлюбу дітей у них немає. На даний час подружні відносини між ними припинились, спільного господарства вони не ведуть та спільного бюджету не мають. Вважає, що їхня сімя розпалася остаточно, наміру зберегти сімю вона не має, а тому просив позов задовольнити. Після розірвання шлюбу просила відновити їй її дошлюбне прізвище «Дмитрієнко». В судове засідання позивачка [PERSON] в судове засідання не зявилась, однак 17.11.2017 року через канцелярію суду подала заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі (а.с.15). Представник позивачки [PERSON] в судове засідання не зявився, однак 20.11.2017 через канцелярію подав заяву про розгляд справи у його відсутність, проти заочного розгляду справи не заперечував. (а.с.16). Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не зявився, про час та місце розгляду справи був повідомлений своєчасно, про що свідчить повідомлення в засобах масової інформації, що передбачено ч. 9 ст. 74 ЦПК України, та вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене йому належним чином (а.с. 14). Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Статтею 224 ЦПК України передбачається, що у разі неявки у судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі, якщо, відповідно до положень Кодексу, розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється. Дослідивши подані матеріали справи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що сторони уклали шлюб 17 липня 1993 року у відділі РАЦС Кіцманського районного управління юстиції Чернівецької області, актовий запис №37, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії 1-МИ № 001000 (а.с.5). Як встановлено, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу неможливе, так як у них різні погляди на шлюб та сімю, суперечить інтересам позивачки, вона не бажає зберегти шлюб, на розірванні шлюбу наполяга, а тому шлюб між сторонами може бути розірвано. Відповідно до ч.3ст. 105 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, беручи до уваги вимоги ст. 110 Сімейного кодексу України. Відповідно до ст. 112 ч.2 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Згідно частини 2 ст. 114, ст. 115 СК України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Розірвання шлюбу, здійснене за рішенням суду, повинно бути зареєстроване в органі державної реєстрації актів цивільного стану. Рішення суду про розірвання шлюбу після набрання ним законної сили надсилається судом до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та постановлення відмітки в актовому записі про шлюб. Документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Таким чином, суд вважає встановленим, що позовна заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини, а тому шлюб між сторонами необхідно припинити шляхом його розірвання. На підставі ст. ст. 105, 110, 112, 114, 115, Сімейного кодексу України,

Outcome: approved