Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-29 00:00:00

Представник позивачів адвокат Яцун Володимир Михайлович звернувся до Носівського районного суду Чернігівської області від імені та в інтересах позивачів з цією позовною заявою. Свої позовні вимоги представник позивачів мотивував тим, що житловий будинок по [ADDRESS] відносився до типу колгоспного двору. На момент ліквідації колгоспних дворів будинок належав його учасникам [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] на праві сумісної власності. Після ліквідації колгоспних дворів вони не отримали свідоцтв та не зареєстрували права власності на житловий будинок. [INFO] помер [PERSON] . Після його смерті спадщину фактично прийняла його дружина [PERSON] , яка вступила в управління та володіння спадковим майном. [INFO] помер [PERSON] . На момент смерті [PERSON] мав малолітню дочку [PERSON] (прізвище у шлюбі [PERSON] ), яка відповідно до ч. 4 ст. 1268 ЦК України вважається такою, що прийняла спадщину. [INFO] померла [PERSON] . За життя [PERSON] склала заповіт, яким усе своє майно заповіла [PERSON] . [PERSON] прийняв спадщину після смерті [PERSON] , подавши приватному нотаріусу Носівського районного нотаріального округу Дмитренко В.М. у встановлений законом строк заяву про прийняття спадщини. Приватний нотаріус відмовила позивачеві [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину на спадкове майно у зв`язку з відсутністю дійсного правовстановлюючого документа на спадкове майно, а також у зв`язку з тим, що за життя померла офіційно не зареєструвала своє право власності на будинок. Саме тому представник позивачів звернувся до суду та просив судовим рішенням: - визнати за [PERSON] право власності на 2/3 частини спірного житлового будинку в порядку спадкування після смерті баби [PERSON] ; - визнати за [PERSON] право власності на 1/3 частини спірного житлового будинку в порядку спадкування після смерті батька [PERSON] . У судове засідання позивачі та їх представник [PERSON] не з`явилися, до початку підготовчого судового засідання представник позивачів подав до суду заяву, у якій указав, що позивачі та представник позивачів підтримують позовні вимоги, просять їх задовольнити та розглянути справу за їх відсутності. Представник відповідача Носівської об`єднаної територіальної громади в особі Носівської міської ради Чернігівської області в судове засідання не з`явилася, але до початку підготовчого судового засідання подала до суду заяву, у якій указала, що міська рада визнає позовні вимоги позивачів та просила справу розглянути за відсутності представника відповідача. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Суд проводить підготовче судове засідання за відсутності учасників справи та відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України вважає за можливе за його результатами ухвалити рішення, оскільки відповідач визнав позов. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України суд розглядає справу без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Вивчивши й дослідивши матеріали справи, суд робить нижченаведений висновок. Судом встановлено, що в господарських книгах Носівської міської ради відсутня інформація про домоволодіння, розташоване за адресою: [ADDRESS] . Однак, у господарській книзі за 1966-1969 роки зроблено запис, що домоволодіння по [ADDRESS] мало статус колгоспного двору, що підтверджується довідкою Носівської міської ради Чернігівської області № 16-06/1188 від 27 травня 2020 року (а. с. 4). Довідкою відділу містобудування та архітектури Носівської міської ради № 162 від 30 грудня 2020 року підтверджена зміна нумерації будинку по [ADDRESS] з № 19 на № 13 (а. с. 138). З уведенням в дію 15 квітня 1991 року Закону України «Про власність» колгоспні двори було ліквідовано. Станом на 15 квітня 1991 року в домоволодінні [ADDRESS] були зареєстровані: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , що підтверджується довідкою виконавчого комітету Носівської міської ради Чернігівської області № 801 від 12 травня 2020 року (а. с. 5). У п. 6 Постанови № 20 від 22 грудня 1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» Пленум ВСУ роз`яснює, що спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, тобто ЦК УРСР 1963 року. Відповідно до ст. 120 ЦК УРСР майно колгоспного двору належало його членам на праві сумісної власності. Відповідно до ч. 2 ст. 123 ЦК УРСР розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. Відповідно до пп. «а» п. 6 вищезазначеної постанови, право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Отже, [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] як членам ліквідованого колгоспного двору належало по 1/3 частини житлового будинку [ADDRESS] , але після ліквідації колгоспних дворів вони не отримали свідоцтв та у встановленому законом порядку не зареєстрували своє право власності на цей будинок (а. с. 6). [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а. с. 10). Після його смерті відкрилася спадщина на 1/3 частини спірного житлового будинку. Відповідно до п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. Відповідно до ч. 1 ст. 524 ЦК УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. За життя [PERSON] заповіту не складав, що підтверджується інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) (а. с. 58). Отже, спадкоємство після смерті [PERSON] здійснюється за законом. Згідно з ч. 1 ст. 529 ЦК УРСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Спадкова справа до майна померлого [PERSON] не заводилася, що підтверджується інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) (а. с. 52) та повідомленням Державного нотаріального архіву Чернігівської області (а. с. 53). [PERSON] була дружиною померлого [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про одруження (а. с. 11). Відповідно до ч. 1 ст. 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] фактично прийняла спадщину після смерті чоловіка в силу ч. 1 ст. 549 ЦК УРСР, оскільки вступила в управління та володіння спадковим майном, що підтверджується копією довідки виконавчого комітету Носівської міської ради Чернігівської області № 948 від 12 червня 2020 року (а. с. 35). Відповідно до ч. 2 ст. 548 ЦК УРСР прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Отже, [PERSON] успадкувала після смерті [PERSON] 1/3 частини спірного житлового будинку. [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а. с. 12). Після його смерті відкрилася спадщина на 1/3 частини спірного житлового будинку. Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. За життя [PERSON] заповіту не складав, що підтверджується інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) (а. с. 56). Отже, спадкування після смерті [PERSON] здійснюється за законом. Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, його дружина та батьки. [PERSON] , [INFO] , є дочкою померлого [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження (а. с. 17) та копією свідоцтва про шлюб (а. с. 18). Отже, вона є спадкоємцем першої черги за законом після його смерті. На момент смерті батька вона була малолітньою. Відповідно до ч. 4 ст. 1268 ЦК України малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених частинами другою - четвертою статті 1273 цього Кодексу. Отже, [PERSON] вважається такою, що прийняла спадщину після смерті батька в силу ч. 4 ст. 1268 ЦК України. Спадкова справа до майна померлого [PERSON] не заводилася, що підтверджується інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) (а. с. 50) та повідомленням Державного нотаріального архіву Чернігівської області (а. с. 54). Інших спадкоємців, крім [PERSON] , які б прийняли спадщину після смерті [PERSON] , немає. Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Отже, [PERSON] у порядку спадкування за законом успадкувала після смерті [PERSON] 1/3 частини спірного житлового будинку. [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а. с. 19). Після її смерті відкрилася спадщина на 1/3 частини спірного житлового будинку, яка належала їй як члену ліквідованого колгоспного двору, та на 1/3 частини спірного житлового будинку, яку вона успадкувала після смерті чоловіка [PERSON] (разом 2/3 частини спірного житлового будинку). За життя [PERSON] склала заповіт, яким усе своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що буде їй належати на день смерті, і на що вона за законом матиме право, заповідала [PERSON] , що підтверджується копією заповіту, посвідченого 27 травня 2015 року приватним нотаріусом Носівського районного нотаріального округу Чернігівської області Дмитренко В.М. (а. с. 21). Заповіт є чинним, що підтверджується інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) (а. с. 66). Отже, спадкування після смерті [PERSON] здійснюється за заповітом. [PERSON] на день своєї смерті була зареєстрована одна, що підтверджується копією довідки виконавчого комітету Носівської міської ради Чернігівської області № 1718 від 14 серпня 2018 року (а. с. 20). Згідно з копією спадкової справи до майна померлої [PERSON] № 16/2018, заведеної приватним нотаріусом Носівського районного нотаріального округу Чернігівської області Дмитренко В.М., спадкоємець за заповітом [PERSON] прийняв спадщину після смерті своєї баби [PERSON] , подавши в установлений законом шестимісячний строк заяву про прийняття спадщини до нотаріальної контори. Інших спадкоємців, які прийняли спадщину, немає. [PERSON] отримав свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельні ділянки (а. с. 68-137). У судовому засіданні встановлено, що приватний нотаріус Носівського районного нотаріального округу Чернігівської області Дмитренко В.М. відмовила [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON] на спірний житловий будинок [ADDRESS] , оскільки відсутній дійсний правовстановлюючий документ на спадкове майно, та у зв`язку з тим, що за життя померла офіційно не зареєструвала своє право власності на майно. Це підтверджується копією постанови приватного нотаріуса Носівського районного нотаріального округу Чернігівської області Дмитренко В.М. про відмову у вчиненні нотаріальної дії № 266/02-31 від 17 серпня 2018 року (а. с. 24). Статтею 1216 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини, відповідно до ст. 1218 ЦК України, входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Матеріали справи підтверджують, що на будинок [ADDRESS] виготовлена технічна документація (а. с. 7-9). Згідно зі звітом про незалежну оцінку майна ринкова вартість спірного будинку станом на 02 грудня 2019 року становить 88020 грн. (а. с. 25). Згідно з ч. 2 ст. 318 ЦК України усі суб`єкти права власності є рівними перед законом. Відповідно до статті 41 Конституції України та п. 2 ч. 1 ст. 3, ст. 321 ЦК України ніхто не може бути позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених Конституцією та законом. Згідно з ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ст. 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Згідно з ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Законодавець у ч. 1 ст. 16 ЦК України встановив, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, а в ч. 2 цієї статті визначив способи здійснення захисту цивільних справ та інтересів судом, зокрема, шляхом визнання права. Ураховуючи встановлені обставини та вищенаведені правові норми, суд робить висновок, що позов підлягає задоволенню. Ураховуючи те, що відповідач не вчинив жодних дій, які б порушували права позивача, судові витрати по сплаті судового збору необхідно покласти на рахунок позивача. Відповідно до ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір», ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. При зверненні до суду позивач [PERSON] сплатив судовий збір у сумі 880,20 грн., що підтверджується відповідною квитанцією про сплату № 12655 від 12 листопада 2020 року (а. с. 3). Ураховуючи, що на час подачі відповідачем заяви про визнання позову розгляд справи по суті не розпочався, суд вважає за необхідне повернути позивачеві [PERSON] з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого ним при поданні позову. На підставі викладеного,

Outcome: approved