Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-31 00:00:00

Представник позивача, Кременчуцької міської ради Полтавської області - Гриценко К.В., звернувся до суду із позовною заявою, де просить суд ухвалити рішення, яким визнати [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме кімнатою [ADDRESS] . Свої вимоги представник позивача мотивував тим, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] є наймачами кімнати [ADDRESS] , яка є власністю територіальної громади міста Кременчука в особі Кременчуцької міської ради Полтавської області. Однак, відповідачі не проживають у зазначеному житлі з 2017 року і по теперішній час, місце їх фактичного проживання позивачу невідоме. Оскільки відповідачі тривалий час не проживають у вказаній кімнаті та не були зняті з реєстрації, то представник позивача вважає, що ними було порушено вимоги житлового законодавства України, у зв`язку із чим позивач і вимушений звернутись до суду. Представник позивача, Кременчуцької міської ради Полтавської області - Гриценко К.В., в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила їх задовольнити. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з`явились, хоча належним чином повідомлялись про дату, час та місце розгляду справи, не надали до суду пояснень про причини неявки. Представник третьої особи, КП «Квартирне управління» Кременчуцької міської ради - Цвик М.В., в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 280 Цивільного процесуального Кодексу України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причини або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За таких обставин суд вважає за можливе розглянути справу без участі відповідачів на підставі письмових матеріалів справи, оскільки відповідачі належним чином повідомлялись судом про дату, час та місце слухання справи, вони не повідомили суд про причини неявки, ними не подано відзив, позивач не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Враховуючи думку представника позивача, Кременчуцької міської ради Полтавської області - Гриценко К.В. , представника третьої особи КП «Квартирне управління» - Цвик М.І., вивчивши та проаналізувавши матеріали справи, суд встановив наступне. Статтею 5 Житлового кодексу Української РСР передбачено, що державний житловий фонд перебуває у віданні місцевих Рад народних депутатів (житловий фонд місцевих Рад) та у віданні міністерств, державних комітетів і відомств (відомчий житловий фонд). Відповідно до статті 30 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» 280/97-ВР від 21 травня 1997 року, до делегованих повноважень виконавчих органів міських рад належить, зокрема: здійснення контролю за станом квартирного обліку, додержанням житлового законодавства, облік відповідно до закону житлового фонду та здійснення контролю за його використанням. В судовому засіданні встановлено, що кімната [ADDRESS] є власністю територіальної громади міста Кременчука в особі Кременчуцької міської ради Полтавської області, що підтверджується змістом рішення виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області №223 від 19 березня 2010 року «Про впорядкування статусу житлових будинків, формування та використання фондів житла соціального призначення та для тимчасового проживання громадян в місті Кременчуці» та додатком до нього. Відповідно до частини 1 статті 317 Цивільного кодексу України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до статті 319 Цивільного кодексу України, власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно зі статтею 321 Цивільного кодексу України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права або обмежений у його здійсненні. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , зареєстровані у кімнаті [ADDRESS] з 14 липня 1995 року, що вбачається із форми Б «Поквартирна картка», а також із повідомлень Крюківської районної адміністрації виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області за вих.№105/01-27 та 106/01-27 від 13 січня 2020 року. Як вбачається із актів перевірки законності користування жилим приміщенням комунальної власності громадянами, що зареєстровані в житлових будинках та гуртожитках міста Кременчука від 18 квітня 2019 року, від 11 липня 2019 року, від 29 серпня 2019 року та від 29 жовтня 2019 року, за адресою: кімната [ADDRESS] [PERSON] та [PERSON] не проживають з 2017 року і по теперішній час. Окрім того, факт непроживання відповідачів [PERSON] та [PERSON] за зазначеною адресою підтвердила в судовому засіданні свідок [PERSON] , яка мешкає в кімнаті [ADDRESS] , зазначивши, що [PERSON] вона не бачила близько п`яти років за адресою проживання, а [PERSON] - близько двох років. Також в судовому засіданні свідок [PERSON] , яка проживає в квартирі [ADDRESS] , повідомила, вона не бачила відповідачів за місцем їх проживання з 2009 року і по теперішній час. Свідок [PERSON] в судовому засіданні повідомила, що вона проживає у квартирі [ADDRESS] , відповідачі проживали за адресою своєї реєстрації близько двох - трьох місяців, [PERSON] вона не бачила близько п`яти років за адресою проживання, а відповідача [PERSON] - близько двох років. Відповідно до вимог статті 391 Цивільного кодексу України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. У відповідності до частини 1 статті 386 власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчиненню нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Приймаючи до уваги викладене, суд приходить до висновку, що відповідачами внаслідок наявності їх реєстрації у помешканні, яке належить на праві власності територіальній громаді міста Кременчука в особі Кременчуцької міської ради Полтавської області, порушено право останньої на користування та розпорядження своїм майном; відповідачі, будучи зареєстрованими в кімнаті, порушує права та законні інтереси позивача, в зазначеному домоволодінні не проживають. Вимогами частини 1 статті 71 Житлового кодексу Української РСР передбачено, що при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Згідно зі статтею 72 Житлового кодексу Української РСР, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Відповідно до статті 163 Житлового кодексу Української РСР, у разі тимчасової відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається займане жиле приміщення у випадках і в межах строків, установлених частиною першою, пунктами 1 і 5 частини третьої і частиною четвертою статті 71 цього Кодексу. Так, в судовому засіданні достовірно встановлений факт, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] зареєстровані в кімнаті [ADDRESS] , власником якої є територіальна громада міста Кременчука в особі Кременчуцької міської ради Полтавської області. Однак, згідно актів про не проживання від 18 квітня 2019 року, від 11 липня 2019 року, від 29 серпня 2019 року та від 29 жовтня 2019 року, відповідачі не проживають у зазначеній кімнаті понад три роки і по теперішній час. Зважаючи на вищевикладене, суд приходить до висновку, що відповідачами втрачено право на користування зазначеним житлом, оскільки вони відсутні у ньому більше трьох років без поважних причин. Враховуючи вищевикладене, приймаючи до уваги доведений в судовому засіданні факт непроживання відповідачів [PERSON] та [PERSON] в помешканні, власником якого є територіальна громада міста Кременчука в особі Кременчуцької міської ради Полтавської області, понад шість місяців без поважних причин, а також ті обставини, що реєстрація відповідачів перешкоджає позивачу, як власнику, в повній мірі користуватися належними йому правами, здійснювати контроль за використанням житлового фонду, додержанням житлового законодавства, суд приходить до висновку про законність та обґрунтованість позовних вимог Кременчуцької міської ради Полтавської області, у зв`язку з чим вони підлягають задоволенню. Статтею 141 Цивільного процесуального кодексу України встановлено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. За викладених обставин, оскільки солідарне стягнення суми судових витрат чинним законодавством не передбачено, суд приходить до висновку про необхідність стягнення сплаченого позивачем, Кременчуцькою міською радою Полтавської області, при подачі позову до суду судового збору, з відповідачів [PERSON] та [PERSON] розмірі по 960 грн. 50 коп. з кожного.

Outcome: approved