Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-02 00:00:00

Представник позивача звернувся з позовом, в якому просив скасувати наказ директора Державної установи «Національний інститут хірургії та трансплантології імені О.О. Шалімова НАМН України» від 12.09.2014 року №240/111, яким [PERSON] оголошено догану. Вимоги обґрунтовував тим, що позивач працює завідуючим відділу хірургії травного каналу та трансплантації кишечника в ДУ «Національний інститут хірургії та трансплантології імені О.О. Шалімова НАМН України». Наказом директора Національного інституту № 240/14 від 12.09.2014 року позивач був притягнутий до дисциплінарної відповідальності у вигляді догани, причиною якої стали висновки за результатами перевірки комісії, утвореної для перевірки ДУ «Інститут серця МОЗ України» та ДУ «Національний інститут ім. О.О. Шалімова», щодо якості надання медичної допомоги [PERSON] Комісія дійшла висновку, що причиною незадовільних результатів хірургічного втручання та смерті хворого [PERSON] стало несвоєчасне діагностування ускладнення - часткової неспроможності степлерного анастомозу з послідуючим розвитком піддіафрагмальногоабсцесу і , як наслідок, несвоєчасна його санація (пункційним методом або розкриття його з лапаратомного доступу), необґрунтоване тривале призначення хворому у період з 16.09.2013 року по 27.12.2013 року наркотичних засобів (102 ампули), видалення 27.12.2013 року стенту та передчасна виписка хворого в той же день. Однак, як вказує представник позивача, з такими висновками комісії погодитися не можна, виходячи з того, що світова практика проведення операцій біліопанкреатичного шунтування за НЕ88-МАЯ8ЕАІІ передбачає виникнення ускладнень у вигляді часткової неспроможності степлерного анастомозу з послідуючим розвитком піддіафрагмального абсцесу у 6-7% хворих. Крім того, у всіх хворих різний больовий поріг і в медичній практиці відсутні нормативи граничного знеболення, в тому числі і наркотичними засобами. Також в медичній практиці відсутні нормативи термінів виписки хворих після видалення стенту. [PERSON] 27.12.2013 року був видалений стент і передбачалася його підготовка до планової операції, однак він був виписаний за власним наполяганням через плани подальшого лікування за кордоном. [PERSON] був попереджений про можливість виникнення післяопераційних ускладнень і підписав письмову згоду на проведення операції, яка міститься в історії хвороби. [PERSON] помер через два місяці після виписки з Національного інституту хірургії та трансплантології імені О.О.Шалімова НАМН України. Про його смерть лікарі дізналися із скарги [PERSON], яка жодних родинних стосунків з ним не мала. При цьому комісією не були враховані звернення матері [PERSON] [PERSON] про те, що скарга [PERSON] написана без її згоди, що претензій до лікарів в неї немає, що призначене сину лікування вона вважає правильним, а ускладнення проявились через важкість його стану та недисциплінованість. Також не звернули увагу на повторне звернення народного депутата України [PERSON] з проханням не розглядати його попереднє звернення через його недостатню поінформованість про стан справ на момент першого звернення. В довідці за результатами роботи комісії зазначено, що оперативне втручання [PERSON] медичними працівниками ДУ «Національний інститут хірургії та трансплантології імені О. О. Шалімова НАМН України» в Київській міській клінічній лікарні «Київський міський центр серця» проводилось з порушенням вимог трудового законодавства». Однак, ні члени комісії, ні адміністрація Національного інституту хірургії та трансплантології імені О. О. Шалімова НАМН України не назвали жодного нормативно-правового акту з галузі трудового права, який був порушений. Представник позивача в судове засідання надала заяву, в якій позовні вимоги підтримала у повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів не заперечувала. Представник відповідача та третьої особи в судове засідання не з'явився, про розгляд справи був повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив. Згідно ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Таким чином, суд, дослідивши письмову заяву представника позивача, вважає можливим ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Встановлено, що позивач [PERSON] працює завідуючим відділу хірургії травного каналу та трансплантації кишечника в ДУ «Національний інститут хірургії та трансплантології імені О.О. Шалімова НАМН України». Відповідно до ст. 139 КЗпП України працівники зобов'язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержуватися трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір. Таким чином, трудовою дисципліною передбачено додержання працівниками норм, закріплених КЗпП України, правил внутрішнього трудового розпорядку, статутів, положень, посадових інструкцій, за порушення якої до працівника можливо застосування положень ст. 147 КЗпП України. Відповідно до КЗпП України за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: догана; звільнення. Частиною 1 статті 147-1 КЗпП України передбачено, що дисциплінарні стягнення застосовуються органом, якому надано право прийняття на роботу (обрання, затвердження і призначення на посаду) даного працівника. Підставою для притягнення працівника до дисциплінарної відповідальності є порушення трудової дисципліни. Порушенням трудової дисципліни є невиконання або неналежне виконання з вини працівника покладених на нього трудових обов'язків. Головним при вирішенні питання щодо застосування до працівника дисциплінарного стягнення є фіксація самого факту порушення та наявність вини. З матеріалів справи вбачається, що 12.09.2014 року директором ДУ «Національний інститут хірургії та трансплантології імені О.О. Шалімова НАМН України» був виданий наказ № 240/14 «Про накладення дисциплінарного стягнення», відповідно до якого завідуючому відділом хірургії травного каналу та трансплантології кишечника [PERSON], позивачу по справі, оголошено догану. Відповідно до вимог ч.ч. 1, 4 ст. 149 КЗпП України до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку. За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 22 постанови від 06.11.1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», судам необхідно з'ясувати, в чому конкретно проявилось порушення, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147-1, 148, 149 КЗпП України правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи застосовувалось вже за цей проступок дисциплінарне стягнення, чи враховувались при звільненні ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок, і попередня робота працівника. Тобто, виключною компетенцією власника або уповноваженого ним органу є видача наказів, визначення підстав, мотивів, обґрунтування та виду дисциплінарного стягнення. В свою чергу, до компетенції суду належить перевірка додержання передбачених законом підстав та порядку застосування до працівників дисциплінарного стягнення, тобто законність наказу. Обґрунтовуючи в Наказі № 240/14 від 12.09.2014 року підстави притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності, директор Національного інституту посилався на довідку МОЗ України про проведення комісійної перевірки ДУ «Інститут серця Міністерства охорони здоров'я України» та ДУ «Національний інститут хірургії та трансплантології імені О.О. Шалімова НАМН України» від 02.07.2014 року, яка проводилася у термін з 24.06.2014 року до 02.07.2014 року з приводу перевірки фактів, викладених у зверненні народного депутата України [PERSON] та листі [PERSON] щодо якості надання медичної допомоги [PERSON] у період часу з 13.07.2013 року по 27.12.2013 року. Між тим, в Довідці викладені загальні порушення ДУ «Національний інститут хірургії та трансплантології імені О.О. Шалімова НАМН України», які були виявлені в ході проведення перевірки, а порушення саме позивачем трудової дисципліни, невиконання або неналежне виконання покладених на нього трудових обов'язків результатами перевірки не встановлено. Крім того, додатково слід зазначити, що відповідно до ст. 148 КЗпП України дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не враховуючи часу звільнення працівника від роботи у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю або перебуванням його у відпустці. Дисциплінарне стягнення не може бути накладено пізніше шести місяців з дня вчинення проступку. Як вбачається з матеріалів справи, комісійна перевірка фактів, викладених зверненні народного депутата України [PERSON] та листі [PERSON] щодо якості надання медичної допомоги [PERSON], проводилася у період часу з 24.06.2014 року до 02.07.2014 року, лікування хворого [PERSON] відбувалось у період часу з 13.07.2013 року по 27.12.2013 року. Таким чином, відповідно до вимоги ч.1 ст. 148 та ч. 3 ст. 241-1 КЗпП України, останнім днем для притягнення до дисциплінарної відповідальності з підстав, що виявлені комісією з перевірки, мало б бути 27.06.2014 року. Позивача ж було притягнуто до дисциплінарної відповідальності шляхом застосування до нього дисциплінарного стягнення у вигляді догани Наказом №240/14 від 12.09.2014 року, тобто з порушенням строку притягнення до дисциплінарної відповідальності, встановленого ч. 1 ст. 148 КЗпП України, а саме пізніше одного місяця з дня виявлення обставин, що викладені в Акті, та пізніше 6 місяців з дня можливого вчинення проступку. Відповідно до положень ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно зі ст.ст. 10, 11, 60 ЦПК України висновки суду не можуть ґрунтуватися на припущеннях, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Норми ст.ст. 57, 59 ЦПК України передбачають, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. При цьому обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть бути підтверджені іншими засобами доказування. Відповідно до постанови Пленуму Верховного суду «Про судове рішення у цивільній справі» №14 від 18.12.2009 року передбачено, що відповідно до принципу безпосередності судового розгляду рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в тому судовому засіданні, в якому ухвалюється рішення. Проаналізувавши та повно і всебічно дослідивши докази по справі, суд вважає, що наказ №240/111 про накладення дисциплінарного стягнення 20.11.2014 року в частині оголошення догани [PERSON] є безпідставними, у зв'язку з чим підлягає в цій частині скасуванню. Крім того, згідно ст.88 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 243,60 грн.

Outcome: approved