Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-01 00:00:00

Представник позивачів звернувся до суду з позовом про усунення перешкод у користуванні майном шляхом зняття з реєстраційного обліку, в якому зазначив, що позивачі є власниками двокімнатної квартири за адресою: Донецька область, м. Селидове, вул. Центральна (Радянська), 114/60. У вказаній квартирі зареєстровані відповідачі, які більше 10 років не проживають у вказаній квартирі та не є родичами позивачів. Вважає, що такими діями відповідачі чинять перешкоди у користуванні майном. На підставі цього просить усунути перешкоди в користуванні майном шляхом зняття відповідачів з реєстраційного обліку в вищезазначеному житловому приміщенні та визнання їх такими, що втратили право користування житловим приміщенням. Позивачі в судове засідання не зявилися, надали суду заяву про розгляд справи у їх відсутності, позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просять їх задовольнити. Проти ухвалення заочного рішення не заперечували. Представник позивачів в судове засідання не зявився, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити. Проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідачі в судове засідання не з'явилися. Про день, час та місце слухання справи повідомлений належним чином, відповідно до ч. 3 ст. 76 ЦПК України через виконавчий орган місцевого самоврядування. Відповідно до вимог ст. 224 ЦПК України, у випадку неявки до судового засідання відповідачів, належним чином повідомлених та таких, що не повідомили про причини неявки, суд може прийняти заочне рішення на підставі доказів, що маються в справі, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд вважає, можливим розглянути справу з постановленням заочного рішення в порядку ст.ст. 224-225 ЦПК України. Зясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд дійшов висновку про задоволення позову з наступних підстав. Згідно договору купівлі-продажу квартири від 26 грудня 2016 року, посвідченого приватним нотаріусом Селидівського міського нотаріального округу, [PERSON] продав, а [PERSON] та [PERSON] купили у рівних частках двокімнатну квартиру загальною площею 51,9 кв.м., житловою площею 25,7 кв.м., за адресою: Донецька область, м. Селидове, вул. Центральна (Радянська)[ADDRESS] (арк. справи 3). Співвласниками даної квартири є [PERSON] та [PERSON] Згідно ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Згідно поквартирної картки у квартирі за адресою: Донецька область, м. Селидове, вул. Центральна (Радянська)[ADDRESS], зареєстровані з 31.05.1989 року [PERSON], [INFO], й [PERSON], [INFO], а з 01.04.2003 року також [PERSON], [INFO] (арк. справи 10). Відповідно до Акту про непроживання від 07.04.2017 року, складеного головою ОСББ «Центральна, 114» в квартирі за адресою: Донецька область, м. Селидове, вул. Центральна (Радянська)[ADDRESS], зареєстровані з 31.05.1989 року [PERSON], [INFO], й [PERSON], [INFO], а з 01.04.2003 року також [PERSON], [INFO]. Вказані особи не мешкають у квартирі на протязі 10 років та їх особистого майна в квартирі не має (арк. справи 6). Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є договори та інші правочини. \~ Згідно частини 1 статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до частини 1 статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Водночас відповідно до ст. 7 Закону України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Таким чином, як випливає із указаної норми, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою; 4) оголошення фізичної особи померлою. Виходячи з того, що Закон України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, повязані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення ст. 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких повязані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, предявивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою. Таким чином вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (ст.\~ст. 71, 72, 116, 156 ЖК України; ст. 405 ЦК України). Саме таку правову позицію висловила колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у рішенні від 31 січня 2011 року та у постанові Верховного суду України від 16 січня 2012 року (справа № 6-57цс/11). Відповідно до ч. 1\~ст. 156 ЖК України, з урахуванням вимог\~ст. 405 ЦК України, за якими члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням у обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно ч. 8. ст. 8 ЦПК України якщо спірні відносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини, (аналогія закону), а за відсутності такого суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія закону). Суд вивчив матеріали справи, встановив, що відповідачі не є членами сімї позивачів, зареєстровані у квартирі позивачів, а тому право позивачів на користування майном підлягає захисту шляхом зняття відповідачів з реєстраційного обліку, тому позовна заява підлягає задоволенню.

Outcome: approved