Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-18 00:00:00

Прокурор звернувся до суду з даним позовом в інтересах держави в особі Київської обласної державної адміністрації та просить витребувати на користь держави в особі Київської обласної державної адміністрації з незаконного володіння [PERSON] земельну ділянку, площею 0,25 га, кадастровий номер [NUMBER], вартістю 65815 грн.00 коп., та земельну ділянку, площею 0,25 га кадастровий номер [NUMBER] вартістю 65815 грн.00 коп., які розташовані в адміністративних межах Циблівської сільської ради Переяслав-Хмельницького району Київської області, стягнути з відповідача на користь прокуратури Київської області понесені судові витрати по сплаті судового збору. Посилається на те, що Переяслав-Хмельницьким відділом Бориспільської місцевої прокуратури під час здійснення нагляду за додержанням законів під час проведення досудового розслідування у формі процесуального керівництва у кримінальному провадженні, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.364 КК України, встановлено, що рішенням Циблівської сільської ради Переяслав-Хмельницького району Київської області за №184 від 29 квітня 2004 року передано у приватну власність [PERSON] та [PERSON] земельні ділянки, площею 0,25 га кожному для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель, які розташовані в межах Циблівської сільської ради Переяслав-Хмельницького району Київської області. В подальшому на дані земельні ділянки на ім`я [PERSON] видано державний акт на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] від 01.10.2004, [PERSON] на підставі вказаного рішення видано Державний акт на право власності на земельну ділянку серія [NUMBER] від 01.10.2004. Відповідно до договору купівлі-продажу земельної ділянки від 26.09.2008, посвідченого приватним нотаріусом Переяслав-Хмельницького районного нотаріального округу Київської області Мусієнко М.М., [PERSON] передала у власність належну їй спірну земельну ділянку [PERSON]. Відповідно до договору купівлі-продажу земельної ділянки від 26.09.2008, посвідченого приватним нотаріусом Переяслав-Хмельницького районного нотаріального округу Київської області Мусієнко М.М., [PERSON] передав у власність належну йому спірну земельну ділянку [PERSON]. Як було встановлено, земельні ділянки, які відводилися у власність [PERSON] та [PERSON] для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель фактично відведені за рахунок земель водного фонду, а саме: 100 метрової прибережної захисної смуги р. Дніпро, що суперечить нормам закону. Таким чином, [PERSON] придбала майно за договором в осіб, які не мали права його відчужувати, тому позивач в інтересах власника, яким є держава, звернувся до суду з позовом про витребування земельних ділянок. Також прокурор просить визнати поважними причини пропуску строку позовної давності для звернення до суду з вказаним позовом та поновити його. 26.04.2017 представник відповідача [PERSON] подала до суду заяву про застосування позовної давності, вважає, що позивачем пропущено строк звернення до суду з вказаним позовом, оскільки строк позовної давності становить 3 роки. Доводи позивача про те, що йому стало відомо про факт порушення інтересів держави лише в 2016 році під час здійснення досудового розслідування не відповідають дійсності та ґрунтуються виключно на твердженнях позивача, оскільки 29 січня 2010 року Переяслав-Хмельницькою міжрайонною прокуратурою був винесений протест за №283, на виконання якого було скасовано рішення Циблівської сільської ради від 29.04.2004 за №184 «Про надання земельних ділянок під забудову в межах Циблівської сільської ради урочище «В'юнище» в частині виділення земельних ділянок громадянам: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON].». 20.04.2017 представник Київської обласної адміністрації Кіфоришина Т.Ф направила суду пояснення на позовну заяву, в яких вказала на його недоведеність та правомірність набуття відповідачами права на землю та відсутність достатніх підстав для позбавлення їх права власності. Крім того зазначила, що прокуратурою пропущений строк позовної давності. 16.08.2018 представник відповідача [PERSON] надала суду відзив на позов, в якому просить відмовити в його задоволенні, оскільки відсутні підстави для витребування у [PERSON] земельних ділянок в порядку ст.ст. 387, 388 ЦК України. [PERSON] в законний спосіб набула право власності згідно нотаріально посвідчених договорів купівлі-продажу земельних ділянок у власників земельних ділянок [PERSON] та [PERSON], право власності яких підтверджувалось державними актами, виданими на підставі чинного в на той час рішення Циблівської сільської ради від 29.04.2004 за №184. Крім того, просить застосувати строк позовної давності. 15.11.2018 прокурор подав заяву про збільшення позовних вимог ( т. 1 а.с.238-243), від якої в подальшому відмовився. В судовому засіданні прокурор підтримав первісні позовні вимоги в повному обсязі, просить позов задовольнити. Представник Київської обласної адміністрації Кіфоришина Т.Ф. в судове засідання не з`явилася, повідомлена належним чином. Представник відповідача [PERSON] вважає, що позов не підлягає до задоволення з підстав, викладених у відзиві на позов. Треті особи [PERSON] та [PERSON], представник третьої особи Приватного підприємства «Дарін» в судове засідання не з`явилися, повідомлені належним чином в спосіб, передбачений ЦПК України. Будь-яких заяв чи клопотань не направили. Судом встановлено наступне. 26.09.2008 між [PERSON] та [PERSON] укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки з кадастровим номером[NUMBER], площею 0,2500 га для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель, що розташована на території Циблівської сільської ради Переяслав-Хмельницького району Київської області, урочище В'юнище (т. 1 а.с.20-21). 26.09.2008 між [PERSON] та [PERSON] укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки з кадастровим номером [NUMBER], площею 0,2500 га для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель, що розташована на території Циблівської сільської ради Переяслав-Хмельницького району Київської області, урочище В'юнище (т. 1 а.с.22-23). Відповідно до повідомлення Управління Держгеокадастру у Переяслав-Хмельницькому районі Київської області від 12.09.2016 за №10-1014-99.3-3396/2-16 в книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі зареєстровано 06.02.2009 року за №010933200037 державний акт на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] площею 0,2500 га, для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель, кадастровий номер [NUMBER], що розташована за адресою : [ADDRESS] на ім'я громадянки України [PERSON]. 06.02.2009 року за №010933200038 державний акт на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] площею 0,2500 га , для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель, кадастровий номер [NUMBER], що розташована за адресою : [ADDRESS], на ім'я громадянки України [PERSON].(т. 1 а.с.24 том 1). Відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку, серії [NUMBER] від 06.02.2009 [PERSON] є власником земельної ділянки, площею 0,2500 га для будівництва та обслуговування житлового будинку господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка розташована на території Циблівської сільської ради Переяслав-Хмельницького району Київської області, урочище В'юнище (т. 1 а.с.25). Відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку, серії [NUMBER] від 06.02.2009 [PERSON] є власником земельної ділянки, площею 0,2500 га для будівництва та обслуговування житлового будинку господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка розташована на території Циблівської сільської ради Переяслав-Хмельницького району Київської області, урочище В'юнище т. 1 (а.с.26). Згідно з витягом з Книги записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі 26.02.2009 зареєстровано за №010933200037 та за№010933200038 вказані вище державні акти (т. 1 а.с. 27-30). Відповідно до повідомлення управління Держгеокадастру у Переяслав-Хмельницькому районі Київської області від 07 листопада 2016 року за №10-1014-99.3-4422/2-16 земельні ділянки з кадастровими номерами [NUMBER] та [NUMBER] знаходяться в урочищі «В'юнище» Циблівської сільської ради Переяслав-Хмельницького району Київської області, за межами населеного пункту с. Циблі.(т. 1 а.с.39). Відповідно до повідомлення Циблівська сільська рада Переяслав-Хмельницького району Київської області від 23 листопада 2016 року за №492 земельні ділянки з кадастровими номерами [NUMBER] та [NUMBER] знаходяться за межами населеного пункту с. Циблі Переяслав-Хмельницького району Київської області.(т. 1 а.с.40 том 1). Відповідно до повідомлення КДП «Київгеоінформатика» №01-01/962 від 08.08.2016 та наданих викопіювань з топографічних матеріалів із схемою накладення земельної ділянки вбачається, що земельні ділянки з кадастровим номером [NUMBER] та [NUMBER] станом на 2008 рік та на 2015 рік повністю накладаються на землі водного фонду (т. 1 а.с.35-37). 29.01.2010 сільському голові с. Циблі від Переяслав-Хмельницької міжрайонної прокуратури було направлено протест № 283 вих з вимогою скасувати рішення сільської ради № 184 від 29.04.2004 ( т. 1 а.с. 104). 02 березня 2010 року рішенням №529/6 Циблівської сільської ради Переяслав-Хмельницького району Київської області Сорок шостої сесії п'ятого скликання про розгляд протесту Переяслав-Хмельницького міськрайонного прокурора від 29.01.2010 року №283, скасовано рішення Циблівської сільської ради від 29 квітня 2004 року «184 «Про надання земельних ділянок під забудову в межах Циблівської сільської ради урочище «В'юнище» в частині виділення земельних ділянок слідуючим громадянам: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON].(а.с.105 том 1). Відповідно до положень ст. 13, 14 Конституції України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об'єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією. Статтями 2, 19 Закону України «Про охорону земель» визначено, що об'єктом особливої охорони держави є всі землі в межах території України. Відповідно до ст. 19 Конституції України, посадові особи органів державної влади зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Так, згідно з положеннями ст. 84 ЗК України у державній власності перебувають усі землі України, крім земель комунальної та приватної власності. До земель державної власності, які не можуть передаватись у приватну власність, належать, крім інших землі водного фонду, крім випадків, визначених цим Кодексом. Відповідно до положень ст. 58 ЗК України до земель водного фонду належать землі, зайняті в тому числі, прибережними захисними смугами вздовж морів, річок та навколо водойм, крім земель, зайнятих лісами. Відповідно до вимог ст. 60 ЗК України вздовж річок, морів і навколо озер, водосховищ та інших водойм з метою охорони поверхневих водних об'єктів від забруднення і засмічення та збереження їх водності у межах водоохоронних зон виділяються земельні ділянки під прибережні захисні смуги. Розмір та межі прибережної захисної смуги уздовж морів та навколо морських заток і лиманів встановлюються за проектами землеустрою, а в межах населених пунктів - з урахуванням містобудівної документації. Згідно зі ст.88 Водного кодексу України (у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) з метою охорони поверхневих водних об'єктів від забруднення і засмічення та збереження їх водності вздовж річок, морів і навколо озер, водосховищ та інших водойм в межах водоохоронних зон виділяються земельні ділянки під прибережні захисні смуги. Прибережні захисні смуги встановлюються по берегах річок та навколо водойм уздовж урізу води (у меженний період) шириною: для малих річок, струмків і потічків, а також ставків площею менше 3 гектарів - 25 метрів; для середніх річок, водосховищ на них та ставків площею більше 3 гектарів - 50 метрів; для великих річок, водосховищ на них та озер - 100 метрів. Згідно ст.59 Земельного кодексу України громадянам та юридичним особам органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування можуть передавати земельні ділянки прибережних захисних смуг, смуг відведення і берегових смуг водних шляхів, а також озера, водосховища, інші водойми, болота та острови із земель водного, фонду лише на умовах оренди для сінокосіння, рибогосподарських потреб, культурно-оздоровчих, рекреаційних, спортивних і туристичних цілей, проведення науково-дослідних робіт тощо. Вищенаведені законодавчі норми встановлюють розміри прибережних захисних смуг в залежності від виду водойми та прямо забороняють надання у приватну власність земельних ділянок водного фонду, до яких відносяться прибережні захисні смуги. Нормативні акти, які регулюють забудову населених пунктів та застосовуються у всіх випадках будівництва, також передбачають обмеження щодо забудови таких земельних ділянок. Згідно п.п.1, 4, 5 Порядку визначення розмірів і меж водоохоронних зон та режиму ведення господарської діяльності в них, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів від 08.05.1996 №486, визначення меж передбачено, що розміри і межі водоохоронних зон визначаються проектом на основі нормативно-технічної документації, яка узгоджується з Мінприроди, Держводагенством і територіальними органами Держземагенства. Статтею 59 ЗК України встановлено вичерпний перелік видів функціонального використання земель водного фонду, для яких їх можуть передавати в користування громадян органи місцевого самоврядування та виконавчої влади. Так, ч.2 вказаної статті передбачено, що громадянам та юридичним особам органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування із земель водного фонду можуть передаватися на умовах оренди земельні ділянки прибережних захисних смуг, смуг відведення і берегових смуг водних шляхів, озера, водосховища, інші водойми, болота та острови для сінокосіння, рибогосподарських потреб (у тому числі рибництва (аквакультури), культурно-оздоровчих, рекреаційних, спортивних і туристичних цілей, проведення науково-дослідних робіт, догляду, розміщення та обслуговування об'єктів портової інфраструктури і гідротехнічних споруд тощо, а також штучно створені земельні ділянки для будівництва та експлуатації об'єктів портової інфраструктури та інших об'єктів водного транспорту. Таким чином, можливість передачі у приватну власність земель водного фонду для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель законом не передбачено, а тому в даному випадку відбулася незаконна зміна цільового призначення землі, безоплатна приватизація її громадянами, що призвело до одержання спірної земельної ділянки у власність. Відповідач [PERSON] та треті особи [PERSON] та [PERSON] в силу зовнішніх об`єктивних видимих характерних для земель водного фонду природних ознак (наявності річки Дніпро, її берегових ліній, прибережно-захисних смуг) знали або могли знати про те, що земля водного фонду вибула з володіння держави з порушенням вимог закону, що ставить їх добросовісність під час набуття земельної ділянки у власність під сумнів. Таким чином, оцінивши всі докази в їх сукупності з погляду належності, достовірності, допустимості та достатності, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову. Разом з тим, представник відповідача [PERSON] зазначила про пропущення прокурором строку позовної давності. Так, обґрунтовуючи позовні вимоги та клопотання про поновлення строку звернення до суду, прокурор зазначає про те, що про порушення права держави на спірні земельні ділянки прокуратура дізналася лише у серпні-листопаді 2016 року під час проведення досудового розслідування у формі процесуального керівництва досудовим розслідуванням кримінального провадження за №420161111000000111 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.364 КК України, та опрацювання інформації, яка надійшла від управління Держгеокадастру, сільської ради та архівного відділу Переяслав-Хмельницької РДА. Однак, в матеріалах справи мається копія протесту прокурора щодо рішення сільської ради, яким було виділено під забудову спірні земельні ділянки. Протест датовано 29.01.2010, після купівлі відповідачем спірних земельних ділянок та отримання на них державних актів. Дана обставина визнана і прокурором. Відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Відповідно до ч.1 ст.261 ЦК України за загальним правилом перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку про те, що позовна давність є строком пред'явлення позову як безпосередньо особою, право якої порушене, так і тими суб'єктами, які уповноважені законом звертатися до суду з позовом в інтересах іншої особи носія порушеного права (інтересу). При цьому як у випадку пред'явлення позову самою особою, право якої порушене, так і в разі пред'явлення позову в інтересах цієї особи іншою уповноваженою на це особою, відлік позовної давності обчислюється з одного й того самого моменту: коли особа довідалася або могла довідатися про порушення її права або про особу, яка його порушила. Частиною 2 статті 45 ЦПК України (в ред. на день подання позову) передбачено право прокурора з метою представництва інтересів громадянина або держави в суді в межах повноважень, визначених законом, звертатися до суду з позовною заявою, брати участь у розгляді справ за його позовом тощо. Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній заяві самостійно визначає, в чому полягає порушення інтересів держави та обґрунтовує необхідність їх захисту, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі прокурор набуває статусу позивача (абз.2 ч.2 ст.45 ЦПК України в ред. на день подання позову). Процесуальні права прокурора як особи, якій надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, було визначено у ст. 46 ЦПК України в ред. на день подання позову. Відповідно до ч.1 ст.46 ЦПК України в ред. на день подання позову, органи та інші особи, які відповідно до ст. 45 цього Кодексу звернулися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах, мають процесуальні права й обов'язки особи, в інтересах якої вони діють, за винятком права укладати мирову угоду. Прокурор, який бере участь у справі, має обов'язки і користується правами сторони, крім права на укладення мирової угоди. Таким чином, на позови прокурора, які пред`являються від імені держави і направлені на захист права державної власності, порушеного незаконними правовими актами органу державної влади чи органу місцевого самоврядування, поширюється положення ст.257 ЦК України щодо загальної позовної давності, і на підставі ч.1 ст.261 цього Кодексу перебіг позовної давності починається від дня, коли держава в особі її органів як суб'єкт владних повноважень довідалася або могла довідатися про порушення прав і законних інтересів. Європейський суд з прав людини юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що «позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності, що є звичайним явищем у національних законодавствах держав - учасників Конвенції, виконує кілька завдань, в тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу» (п. 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою № 14902/04 у справі ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»; п. 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»). Відповідно до ч.ч. 2-5 ст. 267 ЦК України, заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. Судом встановлено, що ще у січні 2010 році вже після отримання земельних ділянок у власність третіми особами, продажу їх відповідачу та отримання нею державних актів на земельні ділянки прокуратурою було подано протест на рішення сільської ради про виділ для забудови спірних земельних ділянок в зв»язку з грубим порушенням законодавства при їх виділі. Отже за таких обставин суд має можливість стверджувати, що про порушення права держави на спірні земельні ділянки прокуратура дізналася у січня 2010 року. До суду з позовом прокурор звернувся в січні 2017 року. Крім того, у даній справі прокуратурою пред'явлено позов в інтересах Київської обласної державної адміністрації, представник якої вказала на недоведеність позову та зазначила про пропуск прокурором строку позовної давності. За таких обставин, суд дійшов висновку, що до спірних правовідносин застосовується загальна позовна давність, про застосування якої заявлено представником відповідача, поважних причин пропущення позовної давності не встановлено, а тому позов не підлягає задоволенню. На підставі викладеного, відповідно до ст.ст. 257, 261, 268 ЦК України,

Outcome: dismissed