Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-19 00:00:00

Прокурор Черкаського району звернувся до суду з указаним позовом, мотивуючи тим, що відповідно до розпорядження голови Черкаської районної державної адміністрації від 17.04.2008р. №109 «Про передачу земельних ділянок у власність громадян для будівництва та обслуговування житлових будинків, господарських будівель і споруд в адміністративних межах Геронимівської сільської ради», затверджено проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність для будівництва і обслуговування житлових будинків, господарських будівель і споруд загальною площею 0,7614га за рахунок лісів 1-ї групи ДП «Черкаське лісове господарство» в адміністративних межах Геронимівської сільської ради Черкаського району Черкаської області за межами населеного пункту та передано земельні ділянки у власність 7-ми громадянам, в т.ч. і [PERSON], [PERSON], [PERSON]. На підставі розпорядження голови Черкаської РДА №109 від 17.04.2008р. [PERSON] отримав державний акт [NUMBER] від 14.05.2008р. на право власності на земельну ділянку, площею 0,1105га.; [PERSON] отримала державний акт [NUMBER] від 14.05.2008р. на право власності на земельну ділянку, площею 0,1050га.; [PERSON] отримала державний акт [NUMBER] від 14.05.2008р. на право власності на земельну ділянку, площею 0,1015га. Проведеною перевіркою органами прокуратури Черкаської області встановлено, що передача земельних ділянок загальною площею 0,7614га 7-ми громадянам, в тому числі і [PERSON], [PERSON], [PERSON] проведена незаконно. Позивач вказує, що земельні ділянки передано [PERSON], [PERSON], [PERSON] для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що не є лісогосподарською потребою. Водночас, вказані земельні ділянки на момент здійснення передачі відносились до категорії земель лісогосподарського призначення та перебували у постійному користуванні ДП «Черкаське лісове господарство». Тобто, Черкаська РДА порушила вимоги п.3 ч.1 ст.32 Лісового кодексу України. Станом на момент прийняття оспорюваного розпорядження повноваження щодо розпорядження земельними лісовими ділянками площею до 1га, що перебувають у державній власності, на відповідній території за межами населених пунктів, було надано обласним державним адміністраціям, що передбачено п.5 ч.1 ст.31 Лісового кодексу України. Прокурор вказує, що перед передачею у власність земельної лісової ділянки, що перебуває у державній власності, має проводитись її вилучення у постійного користувача, яким на момент видання розпорядження являлось ДП «Черкаське лісове господарство», чого здійснено не було. Тому, Черкаська РДА не мала повноважень і щодо вилучення вказаної земельної ділянки, оскільки остання знаходиться за межами населеного пункту і надавалась у власність не для цілей, встановлених п.п.а), б), в) ч.5 ст.149 ЗК України. Прокурор вказує, що зі змісту висновків ДП «Черкаське лісове господарство» №1558-03 та №1556-03 від 2007р. вбачається, що висновки не є добровільною відмовою від права постійного користування, а є згодою на вилучення земельної ділянки для суспільних та інших потреб в розумінні ст.149 ЗК України. Згідно ст.142 ЗК України відмова від права користування може бути лише на користь держави чи органу місцевого самоврядування, а не на користь будь-якої юридичної чи фізичної особи. Тому, у разі добровільної відмови ДП «Черкаське лісове господарство» від земельної ділянки на користь [PERSON], [PERSON], [PERSON] це є порушенням ст.142 ЗК України. Оспорюваним розпорядженням РДА порушено п.ґ) ч.4 ст.84 ЗК України щодо неможливості передання земель лісогосподарського призначення у приватну власність із земель державної власності. Повноваження з передачі у власність земельних ділянок у власність для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд за межами населеного пункту районним державним адміністраціям не надано. Вказівки в земельному законодавстві щодо можливості розпорядження земельними ділянками житлової та громадської забудови за межами населеного пункту саме районними державними адміністраціями відсутні. Оспорюваним розпорядженням РДА фактично змінено цільове призначення спірної земельної ділянки, однак у місцевої державної адміністрації відсутні повноваження щодо вилучення земель лісогосподарського призначення державної форми власності, що розташовані за межами населеного пункту для нелісогосподарських потреб. А тому, виконання вимог ст.20 ЗК України щодо зміни цільового призначення земель саме органами виконавчої влади, які приймають рішення про передачу цих земель у власність або надання у користування, в даному випадку є неможливим. Також, був порушений порядок зміни цільового призначення земельної ділянки, зокрема вимоги ст.57 ЛК України. В судовому засіданні прокурор Савченко С.В. підтримав вимоги позову, просив позов задовольнити: визнати незаконним та скасувати розпорядження Черкаської РДА №109 від 17.04.2008р. в частині припинення права користування та надання у власність [PERSON], [PERSON], [PERSON] земельних ділянок; визнати недійсними державні акти на землю, що видані [PERSON], [PERSON], [PERSON] на підставі вказаного розпорядження. Судові витрати покласти на відповідачів. В судове засідання всі відповідачі, а саме [PERSON], [PERSON], [PERSON] та Черкаська РДА тричі не з'явились, неповідомивши про причини неявки, хоча належним чином тричі викликались у судове засідання. Представник третьої особи ДП «Черкаське лісове господарство» в судове засідання повторно не з'явився, неповідомивши про причини неявки. Представник позивача прокурор Савченко С.В. наполягав на продовженні розгляду справи без участі відповідачів та третьої особи, які повторно до суду не з'явились, в порядку заочного провадження. Враховуючи вказані обставини справи суд ухвалив розглядати справу в заочному порядку згідно ст.ст.224-226ЦПК України. Суд також враховує вимоги ст.157 ЦПК України щодо розумних строків розгляду справи. Заслухавши пояснення представника позивача, вивчивши матеріали справи, суд встановив наступні фактичні обставини справи. Дана справа була предметом розгляду в Черкаському районному суді Черкаської області та судом першої інстанції було ухвалено рішення від 08.08.2014р., згідно якого було відмовлено прокурору Черкаського району в задоволенні позовних вимог, а саме з підстав пропуску позивачем строків звернення до суду. Ухвалою апеляційного суду Черкаської області від 15.10.2014р. апеляцію прокурора відхилено, а рішення суду першої інстанції залишено без змін. Згідно ухвали ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 04.02.2015р. було скасовано рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 08.08.2014р. та ухвалу апеляційного суду Черкаської області від 15.10.2014р., а справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції. Відповідно до розпорядження голови Черкаської районної державної адміністрації від 17.04.2008р. №109 «Про передачу земельних ділянок у власність громадян для будівництва та обслуговування житлових будинків, господарських будівель і споруд в адміністративних межах Геронимівської сільської ради», затверджено проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність для будівництва і обслуговування житлових будинків, господарських будівель і споруд загальною площею 0,7614га за рахунок лісів 1-ї групи ДП «Черкаське лісове господарство» в адміністративних межах Геронимівської сільської ради Черкаського району Черкаської області за межами населеного пункту та передано земельні ділянки у власність 7-ми громадянам, в т.ч. і [PERSON], [PERSON], [PERSON]. На підставі розпорядження голови Черкаської РДА №109 від 17.04.2008р. [PERSON] отримав державний акт [NUMBER] від 14.05.2008р. на право власності на земельну ділянку, площею 0,1105га.; [PERSON] отримала державний акт [NUMBER] від 14.05.2008р. на право власності на земельну ділянку, площею 0,1050га.; [PERSON] отримала державний акт [NUMBER] від 14.05.2008р. на право власності на земельну ділянку, площею 0,1015га. Проведеною перевіркою органами прокуратури Черкаської області встановлено, що передача земельних ділянок загальною площею 0,7614га 7-ми громадянам, в тому числі і [PERSON], [PERSON], [PERSON] проведена незаконно. При вирішенні даного спору суд вважає необхідним керуватись наступним. Згідно ч.1 ст.149 ЗК України земельні ділянки, надані у постійне користування із земель державної та комунальної власності, можуть вилучатися для суспільних та інших потреб за рішенням органів державної влади та органів місцевого самоврядування. Згідно ч.2 ст.149 ЗК України вилучення земельних ділянок провадиться за згодою землекористувачів на підставі рішень Кабінету Міністрів України, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій, сільських, селищних, міських рад відповідно до їх повноважень. Проект відведення земельної ділянки погоджується з органом по земельних ресурсах, природоохоронним і санітарно-епідеміологічним органами, органами архітектури і охорони культурної спадщини та подається на розгляд відповідних місцевої державної адміністрації або органу місцевого самоврядування, що передбачено частинами 7, 8, 9 ст.118 ЗК України. Судом встановлено, що спірні земельні ділянки передано [PERSON], [PERSON], [PERSON] для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що не є лісогосподарською потребою. Водночас, вказані земельні ділянки на момент здійснення передачі відносились до категорії земель лісогосподарського призначення та перебували у постійному користуванні ДП «Черкаське лісове господарство». Тобто, Черкаська РДА порушила вимоги п.3 ч.1 ст.32 Лісового кодексу України, які на той момент були чинними. Станом на момент прийняття оспорюваного розпорядження повноваження щодо розпорядження земельними лісовими ділянками площею до 1га, що перебувають у державній власності, на відповідній території за межами населених пунктів, було надано обласним державним адміністраціям, що передбачено п.5 ч.1 ст.31 Лісового кодексу України. Відповідно до ч.5 ст.149 ЗК України районні державні адміністрації на їх території вилучають земельні ділянки державної власності, які перебувають у постійному користуванні, в межах сіл, селищ, міст районного значення для всіх потреб та за межами населених пунктів для: а) сільськогосподарського використання; б) ведення водного господарства, крім випадків, визначених частиною дев'ятою цієї статті; в) будівництва об'єктів, пов'язаних з обслуговуванням жителів територіальної громади району (шкіл, лікарень, підприємств торгівлі тощо), крім випадків, визначених частиною дев'ятою цієї статті. Тому, Черкаська РДА не мала повноважень і щодо вилучення вказаних земельних ділянок, оскільки останні знаходяться за межами населеного пункту і надавались у власність не для цілей, встановлених п.п.а), б), в) ч.5 ст.149 ЗК України. Зі змісту висновків ДП «Черкаське лісове господарство» №1555-03, №1559-03, №1560-03, що наявні в матеріалах справи, вбачається, що дані висновки не є добровільною відмовою від права постійного користування, а є згодою на вилучення земельної ділянки для суспільних та інших потреб в розумінні ст.149 ЗК України. Згідно ст.142 ЗК України відмова від права користування може бути лише на користь держави чи органу місцевого самоврядування, а не на користь будь-якої юридичної чи фізичної особи. Судом встановлено, що оспорюваним розпорядженням РДА порушено п.ґ) ч.4 ст.84 ЗК України щодо неможливості передання земель лісогосподарського призначення у приватну власність із земель державної власності. Повноваження з передачі у власність земельних ділянок у власність для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд за межами населеного пункту районним державним адміністраціям не надано. Вказівки в Земельному законодавстві щодо можливості розпорядження земельними ділянками житлової та громадської забудови за межами населеного пункту саме РДА відсутні. Оспорюваним розпорядженням РДА фактично змінено цільове призначення спірної земельної ділянки, однак у місцевої державної адміністрації відсутні повноваження щодо вилучення земель лісогосподарського призначення державної форми власності, що розташовані за межами населеного пункту для нелісогосподарських потреб. А тому, виконання вимог ст. 20 ЗК України щодо зміни цільового призначення земель саме органами виконавчої влади, які приймають рішення про передачу цих земель у власність або надання у користування, в даному випадку є неможливим. Вимоги щодо зміни цільового призначення земельної лісової ділянки передбачені нормами статті 57 Лісового кодексу України (у чинній на час виникнення спірних правовідносин редакції). Зокрема, ч.3 ст.57 ЛК України встановлює, що зміна цільового призначення земельних лісових ділянок здійснюється за погодженням з органами виконавчої влади з питань лісового господарства та з питань охорони навколишнього природного середовища Автономної Республіки Крим, територіальними органами центральних органів виконавчої влади з питань лісового господарства та охорони навколишнього природного середовища. Частина друга ст.57 ЛК України передбачає, що зміна цільового призначення земельних лісових ділянок з метою їх використання для житлової, громадської і промислової забудови провадиться переважно за рахунок площ, зайнятих чагарниками та іншими малоцінними насадженнями. Як встановлено, Державним управлінням охорони навколишнього природного середовища в Черкаській області надано висновок №271 від 28.02.2008р. про погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, який не містить погодження щодо зміни цільового призначення земельної ділянки. ІІри цьому, спірна земельна ділянка відведена за рахунок площ, зайнятих лісами І групи. Крім цього, в проектах відведення земельних ділянок відсутній висновок територіального органу центрального органу виконавчої влади з питань лісового господарства щодо погодження зміни цільового призначення земельної ділянки. З викладеного вбачається, що був порушений порядок зміни цільового призначення земельної ділянки, зокрема вимоги ст.57 ЛК України. Крім цього, згідно ст.39 ЗК України використання земель житлової та громадської забудови здійснюється відповідно до генерального плану населеного пункту, іншої містобудівної документації, плану земельно-господарського устрою з дотриманням будівельних норм, державних стандартів і норм. Проте, в порушення вказаної норми закону генеральним планом населеного пункту не передбачено забудову спірних земельних ділянок, а містобудівне обґрунтування не розроблялось і не затверджувалось. Згідно ч.10 ст.59 ЗУ «Про місцеве самоврядування в Україні» акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку. Тому суд вважає, що розпорядження Черкаської РДА №109 від 17.04.2008р. в частині припинення права користування та надання у власність [PERSON], [PERSON], [PERSON] земельних ділянок, - є таким, що прийнято з порушенням діючого законодавства, порушує інтереси держави, тому його необхідно визнати протиправним і скасувати. Дана позовна вимога є доведеною, обґрунтованою і підлягає до задоволення. Враховуючи, що державний акт [NUMBER] від 14.05.2008р. на право власності на земельну ділянку [PERSON], державний акт [NUMBER] від 14.05.2008р. на право власності на земельну ділянку [PERSON], та державний акт [NUMBER] від 14.05.2008р. на право власності на земельну ділянку [PERSON], - були видані на підставі вказаного розпорядження голови Черкаської РДА, яке прийнято з грубим порушенням чинного законодавства, тому суд прийшов до висновку про незаконність набуття права власності на спірні земельні ділянки відповідачами [PERSON], [PERSON], [PERSON], а вказані державні акти необхідно визнати недійсними. При розгляді даного спору суд вважає, що строки позовної давності позивачем не пропущені, про що зазначено і в ухвалі ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 04.02.2015р. по даній справі. Щодо повноважень прокурора Черкаського району звертатись до суду з даним позовом, судом встановлено, що повноваження прокурора щодо здійснення представництва інтересів держави в суді передбачено ст.121 Конституції України, ст.45 ЦПК України, ст.36-1 Закону України «Про прокуратуру». Право прокурора на подання позовів до суду саме в інтересах держави, а не в інтересах підприємств, установ і організацій незалежно від їх підпорядкування і форм власності, роз'яснено і в рішенні Конституційного Суду України від 08.04.1999р. №3-рп/99. Таким чином, позовні вимоги прокурора підлягають до повного задоволення. З відповідачів необхідно стягнути на користь держави судові витрати, що складаються з судового збору, від сплати якого звільнений позивач.

Outcome: approved