Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-02 00:00:00

Представник Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» - Савіхіна Анастасія Миколаївна, що діє на підставі довіреності № 8332-К-Н-О від 31.08.2017 року, звернулась до Нововодолазького районного суду Харківської області з позовом до [PERSON], в якому просить стягнути з останнього заборгованість за кредитним договором № б/н від 14.12.2011 року у розмірі 94802,19 грн. та судові витрати по справі. В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначила, що 14.12.2011 року між Публічним акціонерним товариством Комерційний банк «Приватбанк» (далі по тексту - ПАТ КБ «Приватбанк») та [PERSON] було укладено кредитний договір без номеру, відповідно до якого, 14.12.2011 року відповідач отримав кредит у розмірі 4200,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії карти. Кредитування здійснювалось відповідно до умов заяви відповідача про встановлення кредитного ліміту, «Умов та правил надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою», затверджених наказом № СП-2010-256 від 06.03.2010 року, та «Тарифами банку», які викладені на банківському сайті: http:privatbank.ua/terms/pages/70/. В Умовах та правилах надання банківських послуг вказано, що власник зобов'язаний слідкувати за витратами коштів у межах платіжного ліміту з метою запобігання виникнення овердрафту. При порушенні позичальником строків платежів по кожному з грошових зобов'язань, передбачених договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф у розмірі 500 грн. + 5 % від суми позову. ПАТ КБ «Приватбанк» свої зобов'язання за договором та угодою виконав у повному обсязі, а саме: надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договору. У зв'язку з тим, що відповідачем [PERSON] були порушені зобов'язання, встановлені договором, стосовно своєчасного повернення сум отриманого кредиту і процентів за користування кредитними коштами, у відповідача виникла заборгованість за кредитом у розмірі 4150,08 грн., заборгованість по процентам за користування кредитом у розмірі 81395,21 грн., заборгованість за пенею та комісією у розмірі 4266,32 грн.; штраф (фіксована частина) - 500 грн. 00 коп.; штраф (процентна складова) - 4490,58 грн. Оскільки позичальником [PERSON] так і не були повернені кошти за кредитним договором, представник позивача змушений був звернутися до суду з позовом про стягнення зазначених коштів у судовому порядку. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16.03.2018 року головуючим суддею визначено суддю Пархоменко І.О. Ухвалою від 12.04.2018 року під головуванням судді Пархоменко І.О. відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Розпорядженням керівника апарату суду № 892 від 18.09.2018 року призначено повторний автоматизований розподіл судової справи й згідно відповідному протоколу від 18.09.2018 року справу з єдиним унікальним № 631/153/18 (провадження № 2/631/523/18) передано до розгляду судді Трояновській Т.М. Ухвалою від 19.09.2018 року вказану справу прийнято до провадження суддею Трояновською Т.М., у зв'язку із закінченням відрядження судді Пархоменко І.О. Представник ПАТ КБ «Приватбанк» в судове засідання не прибув, про дату, час і місце розгляду справи був сповіщений завчасно відповідно до вимог ст. ст. 128, 130 ЦПК України. В наданому до позову клопотанні представник позивача вказує, що підтримує позовні вимоги в цілому, просить стягнути з [PERSON] заборгованість у повному обсязі, зазначає, що розгляд справи може відбутися без представника банку за наявності наданих доказів по справі. Відповідач у судові засідання, що були призначені на 01.11.2018 року та 07.12.2018 року не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся за адресою місця реєстрації, вказаною у довідці Відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ГУ ДМС України в Харківській області (а.с. 49). Згідно з даними поштових відділень судові повістки повернулися на адресу суду з відміткою про неможливість вручення - «адресат не проживає» (а.с. 55, 59, 77, 79), за таких обставин, відповідно до ч. 1 ст. 131 ЦПК України, відповідач [PERSON] вважається таким, що належним чином повідомлений про розгляд справи. У судове засідання, що було призначено на 03.01.2019 року [PERSON] не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся шляхом розміщення судового оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України від 18.12.2018 року (а.с. 87, 88). Згідно ч. 11 ст. 128 ЦПК України відповідач, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, викликається в суд через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. З опублікуванням оголошення про виклик відповідач вважається повідомленим про час і місце розгляду справи. Причини неявки відповідача суду не відомі. Відзив на позовну заяву відповідач не подав. За таких обставин, зі згоди позивача по справі, суд вважає за можливе ухвалити рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Згідно ч.2 ст. 247 ЦПК України в зв'язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Вивчивши доводи позовної заяви, дослідивши зібрані по справі докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст норм матеріального права, які врегульовують спірні правовідносини, суд виходить з наступних підстав та мотивів. У відповідності до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України). З матеріалів справи судом встановлено, що 14.12.2011 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] був укладений кредитний договір без номеру шляхом підписання [PERSON] анкети - заяви про приєднання до «Умов та правил надання банківських послуг» у ПАТ КБ «ПриватБанк», за змістом якої він погодився з тим, що вказана заява разом із пам'яткою клієнта, «Умовами і правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами банку», які викладені на банківському сайті: http:privatbank.ua/terms/pages/70/, складають договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом відповідача у заяві. Відповідно до даного договору [PERSON] отримав кредит у розмірі 4200 грн. 00 коп. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Таким чином, між сторонами було укладено договір приєднання відповідно до ч. 1 ст. 634 ЦК України. Вказаним договором передбачено порядок та умови погашення кредиту, погашення заборгованості по кредиту, сплата нарахованих за період користування відсотків, комісії за користування кредитом та інших витрат. Відповідно до п. 2.1.1.12.6 «Правил користування платіжною карткою» за користування кредитом і овердрафтом банк нараховує відсотки в розмірі, встановленому Тарифами банку, з розрахунку 360 (триста шістдесят) календарних днів у році. Пунктом 1.1.3.2.3 «Умов та правил надання банківських послуг» передбачена можливість односторонньої зміни Тарифів та інших невід'ємних частин Договору. Таким чином, розмір відсоткової ставки за кредитом може змінюватись банком за умови інформування позичальника шляхом надання виписки по картковому рахунку на умовах, зазначених в п.1.1.3.1.9. «Умов та правил надання банківських послуг». Згідно п. 1.1.2.7 «Умов та правил надання банківських послуг» власник картки зобов'язаний слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання Овердрафту. Відповідно до п. 2.1.1.5.5 «Умов та правил надання банківських послуг» позичальник зобов'язується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором. У разі невиконання зобов'язань за договором, позичальник зобов'язаний на вимогу банку виконати зобов'язання з повернення кредиту за договором (у тому числі простроченого кредиту та овердрафту), оплатити винагороду банку (п. 2.1.1.5.6. «Умов та правил надання банківських послуг»). Судом встановлено, що позивач виконав усі взяті на себе зобов'язання, встановивши ліміт на кредит відповідачу у розмірі 4200,00 грн. Проте, відповідачем [PERSON] було порушено зобов'язання, встановлені умовами кредитного договору, стосовно своєчасного повернення сум отриманого кредиту і процентів за користування кредитними коштами, що вбачається з розрахунку заборгованості за кредитним договором. Таким чином умови кредитного договору щодо дати кінцевого розрахунку по погашенню кредиту, процентів та щомісячної комісії відповідачем порушені. З наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що у зв'язку з порушенням [PERSON] виконання зобов'язань за кредитним договором № б/н від 14.12.2011 року відповідач станом на 31.12.2017 року має заборгованість у розмірі 94802,19 грн, яка складається з наступного: -4150,08 грн. - заборгованість за кредитом; -81395,21 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; -4266,32 грн. - заборгованість за пенею та комісією; -штраф у виді фіксованої частини у розмірі 500,00 грн. та штраф у виді процентної складової у розмірі 4490,58 грн. (відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг). Вказаний розрахунок заборгованості відповідачем не заперечувався та у встановленому законом порядку не спростовано. Вирішуючи даний спір суд виходить з положень Цивільного кодексу України, що регулюють спірні правовідносини. Так, відповідно до ч. 1 ст. 202 ЦК України укладений між сторонами по справі кредитний договір, за своєю правовою природою, є правочином, тобто дією особи, спрямованою на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Згідно ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є однією з підстав виникнення цивільних прав та обов'язав (ч. 2 ст. 11 ЦК України). Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 ЦК України). Положеннями ст. 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов'язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права і обов'язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. Таким чином, у разі не спростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за цим договором, повинні здійснюватися, а створені обов'язки підлягають виконанню. Із матеріалів справи вбачається, що з моменту укладання кредитного договору від 14.12.2011 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON]. ніхто зі сторін до цього часу не заявив про намір його припинити. У свою чергу, відповідач не надав суду доказів щодо звернення до банку з письмовою заявою про закриття карткового рахунку, залишаючи кредитну картку в особистому користуванні до теперішнього часу. Приписи ч. 1 ст. 1049 ЦК України встановлює обов'язок позичальника повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самі сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самі кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплатити проценти, належні йому відповідно до ст. 1048 ЦК України. При цьому, згідно вимог ст. ст. 525, 526, 530 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України у встановлений строк. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 ЦК України). Правові наслідки порушення зобов'язання встановлені положеннями ст. 611 ЦК України. Так, згідно вищевказаної норми права, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. В силу ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання (ст. 625 ЦК України). Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що між сторонами по справі виникли кредитні правовідносини, відповідно до яких відповідач отримавши від банку кошти у кредит, своїх зобов'язань з їх повернення і сплати процентів за користування грошима належним чином не виконав. Таким чином, вимоги позивача щодо стягнення з [PERSON]. заборгованості за тілом кредиту у розмірі 4150,08 гривень підлягають задоволенню, оскільки відповідно до ст. 77 ЦПК України, підтверджені належними доказами. Одночасно зі стягненням заборгованості за тілом кредиту підлягає стягненню заборгованість за відсотками за користування кредитом у розмірі 81395,21 грн., що нарахована на підставі ст. 1054 ЦК України та «Умов та правил надання банківських послуг». Оскільки заборгованість з відповідача стягується в судовому порядку, що свідчить про неналежне виконання останнім своїх зобов'язань за договором, тому наявні підстави для стягнення з [PERSON] штрафних санкцій за неналежне виконання умов договору. Вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» про стягнення з відповідача заборгованості за пенею, комісією та штрафом, підлягають частковому задоволенню з огляду на наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (ч. 2 ст. 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч.3 ст. 549 ЦК України). За положеннями ст. 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Відповідну правову позицію було висловлено Верховним Судом України у постанові від 21 жовтня 2015 року по цивільній справі №6-2003 цс15. Відповідно до кредитного договору - при порушенні позичальником строків платежів по кожному з грошових зобов'язань, передбачених цим договором більш, ніж на 30 днів, позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф в розмірі 500 грн. + 5% від суми позову Зміст наведених положень «Умов та правил надання банківських послуг» свідчить про те, що вони передбачають за одні і ті ж порушення застосування як пені, так і штрафу, тобто різних видів цивільно-правової відповідальності. Як вже зазначалося вище, оскільки відповідно до ст. 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення суперечить положенням ст. 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення, а тому стягненню з відповідача на користь позивача підлягає лише штраф у виді фіксованої частини у розмірі 500,00 грн. та пені у розмірі 4266,32 грн. Стягнення лише фіксованої частини штрафу та пені, забезпечить дотримання справедливого балансу інтересів сторін з огляду на загальну суму стягнення на користь позивача. Таким чином, позовні вимоги в частині стягнення з відповідача штрафу у виді процентної складової у розмірі 4490,58 грн. задоволенню не підлягають. Враховуючи вищевикладене, сума заборгованості, яка підлягає стягненню з відповідача за кредитним договором від 14.12.2011 року б/н становить 90311,61 гривень та складається з 4150,08 грн - заборгованість за тілом кредиту, 81395,21 - заборгованість по процентам за користування кредитом, штраф у виді фіксованої частини у розмірі 500,00 грн. та пеня у розмірі 4266,32 грн. Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк», суд відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 264 ЦПК України вважає за необхідне вирішити питання щодо розподілу між сторонами справи судових витрат. Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом (ч. 1, ч. 2 ст. 133 ЦПК України). Відповідно до ч. 1, пп. 1 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі. За подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана юридичною особою, ставка судового збору встановлюється у розмірі 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. З матеріалів справи вбачається, що позивачем при подачі позовної заяви до суду було сплачено судовий збір у розмірі 1762,00 грн., що підтверджено платіжним дорученням № PROM1BDIEC від 01.02.2018 року. Частиною 1 ст. 141 ЦПК України встановлено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України). Суд дійшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог, а саме на суму 90311,61 грн. що становить 95,3 %. З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку про необхідність стягнути з [PERSON]. судові витрати по сплаті судового збору в сумі1 1679,19 грн. (1762:100·95,30 %=1679,19 грн). На підставі викладеного,

Outcome: partial