Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-04 00:00:00

Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «ПЗУ Україна» (надалі - ПрАТ «СК «ПЗУ Україна») звернулось в суд з позовом до [PERSON] про відшкодування завданої майнової шкоди. Свій позов мотивує тим, що між ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» та [PERSON] було укладено договір комплексного добровільного страхування приватного майна, загальної цивільно-правової відповідальності перед третіми особами, транспортного засобу і багажу, що ним перевозиться №RZ.005569 від 13.02.2016 року, за яким страховик застрахував майнові інтереси страхувальника, пов`язані з експлуатацією наземного транспорту, а саме: автомобіля Mitsubishi Lancer, р.н. [NUMBER] . Вказує, що 09.08.2016 року в м. Луцьк сталася дорожньо-транспортна пригода за участю застрахованого автомобіля Mitsubishi Lancer, р.н. [NUMBER] під управлінням [PERSON] та автомобіля ВАЗ 111830, р.н. [NUMBER] під управлінням [PERSON] , в результаті чого було пошкоджено застрахований транспортний засіб. Згідно з постановою Луцького міськрайонного суду від 30.08.2016 року винним у даній ДТП визнано [PERSON] . Зазначає, що згідно звіту №PZU/2363/16 від 18.08.2016 року вартість відновлювального автомобіля Mitsubishi Lancer, р.н. [NUMBER] з урахуванням зносу становила 14889,95 грн. і згідно умов страхування товариство сплатило страхувальнику страхове відшкодування в розмірі 12391,80 грн. В подальшому, 07.02.2019 року ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» звернулось з вимогою про відшкодування завданої шкоди до ПрАТ «СК «Еталон», оскільки цивільно-правова відповідальність [PERSON] на момент страхової події була забезпечена вказаною страховою компанією. Проте, ПрАТ «СК «Еталон» відмовило у здійсненні страхового відшкодування на підставі п. 37.1.4 ст. 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», а тому вважає, що у нього виникло право вимоги до відповідача, як до особи, відповідальної за завдану шкоду. У зв`язку з чим, просить стягнути з [PERSON] на користь ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» завдану майнову шкоду в розмірі 12391,80 грн. та витрати на оплату судового збору. Представник позивача до початку розгляду справи по суті подав суду заяву про розгляд справи у його відсутності. Позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. Відповідач в судовому засіданні позов не визнав, просив відмовити в його задоволенні. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, хоча про час та місце слухання справи був повідомлений судом належний чином. А тому суд вважає за можливе справу слухати у його відсутності. Заслухавши пояснення відповідача, дослідивши письмові докази в справі, суд прийшов до висновку, що позов до задоволення не підлягає з наступних підстав. Із постанови Луцького міськрайонного суду Волинської області від 30.08.2019 року слідує, 09.08.2016 року в м. Луцьк по пр. Василя Мойсея, 8 сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля Mitsubishi Lancer, р.н. [NUMBER] під управлінням [PERSON] та автомобіля ВАЗ 111830, р.н. [NUMBER] , яким керував [PERSON] , в результаті чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Винним у даній ДТП визнано [PERSON] (а.с. 20). Судом з`ясовано, що автомобіль Mitsubishi Lancer, р.н. [NUMBER] був застрахований у ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» згідно договору комплексного добровільного страхування приватного майна, загальної цивільно-правової відповідальності перед третіми особами, транспортного засобу і багажу, що ним перевозиться №RZ.005569 від 13.02.2016 року (а.с. 5-18). Платіжним дорученням №45478 від 02.09.2016 року підтверджується, що ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» [PERSON] виплачено страхове відшкодування в розмірі 12391,80 грн. (а.с. 44). Відповідно до ст. 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Аналогічна норма передбачена в ст. 27 Закону України «Про страхування» передбачено, згідно якої до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток. Як вбачається із матеріалів справи, ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» 07.02.2019 року звернулось до ПрАТ «СК «Еталон» із вимогою про відшкодування завданої шкоди, оскільки цивільно-правова відповідальність [PERSON] на момент страхової події була застрахована вказаною страховою компанією (а.с. 46). Проте, ПрАТ «СК «Еталон» відмовлено у здійсненні страхового відшкодування з посиланням на п. 37.1.4 ст. 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (а.с. 49). Так, 37.1.4 ст. 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди. У справі № 755/18006/15-ц Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про те, що ст. 1191 ЦК України та ст. 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», з одного боку, і ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування», з іншого боку, регулюють різні за змістом правовідносини. У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у ст. 38 вказаного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Згідно правової позиції, висловленої у постанові Верховного Суду від 05.06.2018 року, справа №910/7449/17, закріплене в пп. 37.1.4 пп 37.1 ст. 37 Закону право страховика відмовити у здійсненні виплати страхового відшкодування у випадку пропуску встановленого строку на звернення до нього із заявою про його виплату не залежить від суб`єкта звернення з відповідною заявою та підлягає застосуванню, в тому числі у випадку, коли з такою заявою звертається не безпосередньо потерпілий, а особа, яка здійснила відшкодування потерпілому завданого внаслідок пошкодження належного йому транспортного засобу збитку на підставі договору добровільного майнового страхування. В постанові у справі №755/18006/15-ц Велика Палата Верховного Суду прийшла до висновку про те, що стаття 1191 ЦК України та стаття 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», з одного боку, і стаття 993 ЦК України та стаття 27 Закону України «Про страхування», з іншого боку, регулюють різні за змістом правовідносини. У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у статті 38 вказаного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, зокрема, з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 вказаного Закону). Обмеження набуття страховиком завдавача шкоди права зворотної вимоги (регресу) випадками, які визначені у статті 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», зумовлене тим, що набуття вказаного права щоразу після відшкодування цим страховиком шкоди потерпілому суперечило би меті страхування цивільно-правової відповідальності, об`єктом якого є майнові інтереси завдавача шкоди та яке забезпечує, зокрема, їх захист. Таким чином, враховуючи викладене, суд приходить до висновку про необґрунтованість позовних вимог, а тому в задоволенні позову слід відмовити.

Outcome: dismissed