Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-22 00:00:00

Представник позивача, що діє на підставі довіреності, звернувся в інтересах ПАТ «Ідея Банк» і просив стягнути з відповідача [PERSON] заборгованість за умовами кредитного договору № 8002188 від 30.04.2008 року у розмірі 3392 гривні 16 копійок, з яких 1183 грн 30 коп прострочений борг,1947 грн 96 коп прострочені відсотки, 10 грн 90 коп строкові проценти, 250 гривень віндикаційні витрати. З позову виходить, що 30.04.2008 року між відповідачем та ПАТ «Плюс Банк», який перейменовано у ПАТ «Ідея Банк» укладено кредитний договір із сумою кредиту у розмірі 5875 гривень 52 копійки з умовами про сплату 24,00% річних, з погашенням кредиту та процентів у терміни, передбачені кредитним договором і графіком щомісячних платежів. На час пред'явлення позову до суду сума кредиту залишається непогашеною, відсотки за кредитом прострочені і не сплачені, а тому інтереси банку підлягають судовому захисту. У судове засіданні представник позивача не з'явився, надіслав клопотання про розгляд справи без його участі на підставі наявних у справі даних і доказів (а.с. 30). Вказане клопотання задоволено судом. Відповідач заявлений до нього позов не визнав. Вважає, що заборгованість виникла з вини банку, оскільки представник банку протягом двох років не висував до відповідача будь-яких претензій. Погоджуються, що повинен повернути суму кредиту близько 900 гривень, однак вважає, що у нього не виникло обов'язку погасити прострочені відсотки. Сумнівається, що підпис у кредитному договорі проставлений ним особисто. Визнає, що мопед був придбаний на залучені від кредитної установи кошти, однак, їх отримання відбувалось у кабінці на ринку, а не в банківській установі. Вказує і на те, що, дійсно, самостійно приступив до погашення щомісячних платежів та процентів у терміни, передбачені кредитним договором і графіком щомісячних платежів, а з 2011 року припинив їх перерахування внаслідок втрати роботи. У подальшому не мав рахунків, на які мав спрямовувати фінансові ресурси для погашення суми основного боргу. Заперечує, що представники банку надсилали письмові претензії з розрахунком заборгованості. Суд, заслухавши відповідача та дослідивши усі наявні матеріали справи та докази, прийшов до наступного. Відповідно до ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа /кредитодавець/ зобов'язується надати грошові кошти /кредит/ позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. З оглянутого в судовому засіданні кредитного договору № 8002188 від 30.04.2008 року вбачається, що укладено договір між ВАТ «Плюс Банк» та [PERSON] (а.с. 9-11). Позичальнику видано кредит на суму 5875 гривень 52 копійки з умовами про сплату 24,00% річних, з погашенням кредиту та процентів у терміни, передбачені кредитним договором і графіком щомісячних платежів. Визначено, що до 30 числа кожного місяця мають проводитись позичальником внески на рахунок кредитодавця у рівній сумі 310 грн 65 коп., а останній внесок на суму 308 грн 48 коп. А у разі прострочки погашення кредиту позичальник платить штрафні відсотки по підвищеній ставці 48, 00 % річних. У порядку передбаченому ч.4 ст. 10 ЦПК України суд, сприяючи всебічному і повному з'ясуванню обставин справи, роз'яснив відповідачу його право клопотати про проведення у справі почеркознавчої експертизи, а також попередив про наслідки вчинення і не вчинення процесуальних дій. Заперечуючи проти свого підпису у вище згаданому кредитному договорі, відповідач відмовився від проведення у справі почеркознавчої експертизи і така відмова занесена до журналу судового засідання (а.с. 34). При цьому відповідачу роз'яснені і зрозумілі наслідки такої відмови. Крім того, сам відповідач вчинив дії, які свідчать про визнання укладеним кредитного договору і з 2008 (часу його підписання) сплачував внески на рахунок кредитодавця у розмірі та строки, передбачені договором. Припинив виплачувати борг тільки через втрату роботи. Згідно приписів ст.536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Відповідно до ст.549 ЦК України, неустойкою /штрафом, пенею/ є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. У відповідності до вимог ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. На підставі ст.1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно положень ч.2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами /з розстроченням/, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України. Перейменування ПАТ «Плюс Банк» на ПАТ «Ідея Банк» належним чином підтверджена установчими документами ( а.с.5-8). З розрахунку заборгованості (а.с. 4) вбачається, що станом на 08.01.2014 року відповідач заборгував банку 3142 грн 16 коп ( три тисячі сто сорок дві гривні шістнадцять копійок), з яких 1183 грн 30 коп прострочений борг,1947 грн 96 коп прострочені відсотки, 10 грн 90 коп строкові проценти. При цьому за умовами кредитного договору (розділ 3) встановлено право позичальника одержувати від банку інформацію про розмір заборгованості по договору. Про те, що боржник запитував у банку таку інформацію і банк йому відмовив відповідних доказів відповідачем не додано. Не погашена наявна за договором заборгованість відповідачем і з часу відкриття судового провадження до часу розгляду справи по суті в судовому засіданні, хоча в позові, доведеному до відома позивача в установленому законом порядку, міститься інформація про рахунок, на який має бути перерахована визначена заборгованість. За таких підстав, суд вважає, що наявна заборгованість у виді простроченого основного боргу, прострочених і строкових відсотків має бути стягнута з відповідача в судовому порядку. Тому в цій частині вимоги банку підлягають задоволенню, оскільки ґрунтуються на законі та обґрунтовані належними доказами. Щодо вимог про віндикаційні витрати, то вони не підлягають задоволенню, оскільки не підтверджуються розрахунковими документами. Договором (розділ 5) передбачено тільки право банку самостійно та/або через спеціалізовані організації проводити віндикаційні (стягнення боргу) і нагадувальні дії і не передбачено сталої суми на такі витрати, крім того такі витрати загалом не доведені банком належними доказами. Стороною позивача при подачі позову до суду сплачено судовий збір в сумі 243 грн 60 коп, які підлягають стягненню з відповідача.

Outcome: partial