Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-17 00:00:00

Приватне підприємство «Шора» звернулося до Придніпровського районного суду м. Черкаси з позовом до [PERSON] про відшкодування шкоди, завданої підприємству внаслідок порушення працівником покладених на нього трудових обов'язків. В обґрунтування позову вказує, що відповідача [PERSON] з 01.11.2010 року працював на Приватному підприємстві «Шора» черговим автостоянки «Портова» з 01.11.2010 року. 01.11.2010 року з відповідачем [PERSON] було укладено договір про повну матеріальну відповідальність працівника. Вказує, що в ніч з 29.04.2011 року на 30.04.2011 року [PERSON] чергував на автостоянці «Портова». Зранку 30.04.2011 року при огляді комплектності автомобілів, що знаходилися на автостоянці «Портова» під час чергування [PERSON], власниками автомобілів, а саме: [PERSON] (автомобіль «МАЗ» д.н.з [NUMBER]), [PERSON] (автомобіль марки «РENO» д.н.з [NUMBER]), [PERSON] (автомобілі марки «DAF XF 430» д.н.з [NUMBER] та марки «DAF 95XF 3800» д.н.з [NUMBER]) було встановлено відсутність автомобільних акумуляторів в кількості 6-ти штук. Власники автомобілів звернулися до Приватного підприємства «Шора» із претензіями про відшкодування вартості зниклих акумуляторів на загальну суму 13858 грн. Добровільно відшкодувати шкоду, завдану Приватному підприємству «Шора» внаслідок порушення працівником покладених на нього трудових обов'язків, [PERSON] не погодився. А тому просить стягнути з відповідача [PERSON] на користь Приватного підприємства «Шора» кошти в сумі 13858 грн. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди та судові витрати в розмірі 258 грн. 58 коп., а всього 14116 грн. 58 коп. В судовому засіданні представники позивача, за довіреністю Вдовиченко Ю.В. позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити, стягнути з відповідача на користь позивача в рахунок відшкодування матеріальної шкоди кошти в сумі 13858 грн. та судові витрати в розмірі 258 грн. 58 коп., а всього 14116 грн. 58 коп. В судовому засіданні відповідач [PERSON] та його представник за довіреністю [PERSON] позовні вимоги не визнали та просили відмовити в задоволенні позову. Заслухавши пояснення представника позивача [PERSON], відповідача [PERSON], його представника [PERSON], свідків [PERSON], [PERSON], дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення позову частково, виходячи із наступного. Відповідно до ст. 130 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов'язків. Згідно п. 1 ч 1. ст. 134 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадку, коли між працівником і підприємством, установою, організацією відповідно до статті 135 1 цього Кодексу укладено письмовий договір про взяття на себе працівником повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей, переданих йому для зберігання або для інших цілей. Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим майновим правам фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Як вбачається із матеріалів справи відповідач [PERSON] з 01.11.2010 року прийнятий на роботу на посаду чергового касира автостоянки, що стверджується наказом № 11 від 01.11.2010 року (а.с. 6). 01.11.2010 року між ПП «Шора» та [PERSON] було укладено Договір про повну матеріальну відповідальність працівника (а.с. 8). Як вбачається із Договору про повну матеріальну відповідальність працівника від 01.11.2010 року [PERSON] прийняв на себе повну матеріальну відповідальність, як за всі передані йому в установленому порядку ПП «Шора» автостоянка «Портова» товарно-матеріальні цінності та кошти згідно з інвентаризаційними описами автостоянки «Портова» на день підписання цього Договору, так я за всі ті, що будуть надходити йому під звіт протягом всього терміну дії Договору, а також зобов'язався дбайливо ставитися до переданих йому на збереження (або інших цілей) матеріальних цінностей, вживати заходи для попередження збитків, вести облік та у встановленому порядку і в установлені терміни згідно з затвердженими формами подавати звітність про рух товарно-матеріальних цінностей і коштів, переданих йому під звіт. Відповідно до п. 3 Договору про повну матеріальну відповідальність працівника від 01.11.2010 року [PERSON] у випадку виявлення недостачі переданих під звіт товарно-матеріальних цінностей або коштів більш, ніж встановлено нормами, зниження якості або псування з його вини товарів, зобов'язався відшкодувати недостачу коштів та вартість відсутніх або зіпсованих з його вини товарів (матеріалів). Як вбачається із матеріалів справи, а зокрема графіка чергування по автостоянці «Портова» на квітень 2011 року відповідач [PERSON] чергував з 29 на 30 квітня 2011 року. В судовому засіданні встановлено, що 30.04.2011 року власниками автомобілів [PERSON] (автомобіль «МАЗ» д.н.з [NUMBER]), [PERSON] (автомобіль марки «РENO» д.н.з [NUMBER]), [PERSON] (автомобілі марки «DAF XF 430» д.н.з [NUMBER] та марки «DAF 95XF 3800» д.н.з [NUMBER]) було подано до ПП «Шора» заяви про викрадення з їх автомобілів акумуляторів та відшкодування шкоди (а.с. 11, 14, 17). Також з матеріалів справи вбачається, що ПП «Шора» власникам автомобілів [PERSON] (автомобіль «МАЗ» д.н.з [NUMBER]), [PERSON] (автомобіль марки «РENO» д.н.з [NUMBER]), [PERSON] (автомобілі марки «DAF XF 430» д.н.з [NUMBER] та марки «DAF 95XF 3800» д.н.з [NUMBER]) було відшкодовано, завдані їм в результаті зникнення акумуляторів збитки, на загальну суму 13858 грн. Відповідно до положень ст.ст. 11, 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Докази надаються сторонами та іншими особами, що беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (ч.ч. 2, 3 ст. 58 ЦПК). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 59 ЦПК). В судовому засіданні встановлено, що автомобіль «РENO» д.н.з [NUMBER] в'їхав на автостоянку «Портова» під час чергування відповідача [PERSON], а саме 30.04.2011 року, що стверджується записами в журналі довготермінового зберігання транспортних засобів на автостоянці «Портова» (а.с. 51), а тому саме він повинен був провести візуальний огляд даного транспортного засобу та забезпечити його схоронність. 30.04.2011 року відразу після передачі зміни [PERSON] гр. [PERSON] власником вказаного транспортного засобу - [PERSON] о 09 год. 30 хв. було виявлено відсутність двох автомобільних акумуляторів на вказаному автомобілі та подано заяву на ім'я директора ПП «Шора» про відшкодування збитків в сумі вартості двох акумуляторів - 3300 грн. (а.с. 14). Дані кошти йому були відшкодовані ПП «Шора» 30.04.2011 року, що стверджується розпискою від 30.04.2011 року (а.с. 15). Враховуючи що транспортний засіб - автомобіль «РENO» д.н.з [NUMBER] 30.04.2011 року не міг заїхати на автостоянку без автомобільних акумуляторів, а також те, що їх відсутність була виявлена відразу після здачі [PERSON] зміни черговому касиру - [PERSON] (чергування якого припадало на світлу добу дня), який перевірку наявності транспортних засобів на автостоянці проводив лише візуально (без внутрішнього огляду транспортного засобу) що відповідало вимогам посадової інструкції чергового касира від 01.01.2010 року, суд вважає, що саме відповідач [PERSON] має нести відповідальність за їх зникнення та відшкодувати шкоду ПП «Шора» в сумі 3300 грн. За таких підстав, суд приходить до висновку про задоволення позову ПП «Шора» в цій частині. Позовні вимоги ПП «Шора» в частині стягнення з відповідача [PERSON] шкоди, завданої в результаті зникнення автомобільних акумуляторів з автомобілів «DAF XF 430» д.н.з [NUMBER], «DAF 95XF 3800» д.н.з [NUMBER] та «МАЗ» д.н.з [NUMBER], на загальну суму 10558 грн. не підлягають до задоволення, виходячи із наступного. Як вбачається із журналу довготермінового зберігання транспортних засобів на автостоянці «Портова» (а.с. 48-51) автомобіль «DAF XF 430» д.н.з [NUMBER] в'їхав на автостоянку «Портова» 18.04.2011 року. Потім він в'їхав на стоянку 20.04.2011 року та знаходився там 21.04.2011 року, з 29.04.2011 року по 30.04.2011 року. Факт його довготривалого зберігання на вказаній автостоянці стверджується сумою оплати за стоянку автомобіля, яка накопичувалася. Даний автомобіль був прийнятий на зберігання при передачі зміни 29.04.2011 року від [PERSON] до [PERSON] про що відображено в журналі довготермінового зберігання транспортних засобів на автостоянці «Портова». Перевірка транспортних засобів при передаванні проводилася тільки візуально, без внутрішнього огляду транспортного засобу, що було визнано сторонами в судовому засіданні. Враховуючи, що вказаний автомобіль перебував на автостоянці довготерміново, знаходився там при чергуванні касирів [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON], а посадова інструкція чергового касира автостоянки від 01.01.2010 року не передбачала внутрішнього огляду автомобільного засобу черговим касиром під час передачі чергування, суд вважає недоведеним факт, що два автомобільні акумулятори на вказаному автомобілі були викрадені саме при чергуванні [PERSON] та що саме він повинен нести відповідальність за шкоду, завдану підприємству, в зв'язку з зникненням даних акумуляторів та приходить до висновку про відмову в цій частині позову. Також із журналу довготермінового зберігання транспортних засобів на автостоянці «Портова» (а.с. 48-51) вбачається, що автомобіль «DAF 95XF 3800» д.н.з [NUMBER] в'їхав на автостоянку «Портова» 18.04.2011 року та знаходився там і 19.04.2011 року. Потім він в'їхав на стоянку 01.05.2011 року. З вказаного журналу вбачається, що даний автомобіль на стоянці ні 29.04.2011 року, а ні 30.04.2011 року не перебував. Автомобіль «МАЗ» д.н.з 53-16 при прийнятті [PERSON] 29.04.2011 року від [PERSON] та здачі 30.04.2011 року черговому [PERSON] зміни не перебував, а заїхав лише 01.05.2011 року, тобто при чергуванні касира [PERSON], що стверджується записами в журналі довготермінового зберігання транспортних засобів на автостоянці «Портова» (а.с. 48-51). Інших належних та допустимих доказів, які підтверджували б факт перебування вищевказаних автомобілів на автостоянці «Портова» при чергуванні касира [PERSON] та перечу їх на зберігання черговому [PERSON] позивачем суду не надано. Таким чином, суд вважає недоведеним факт, що автомобільні акумулятори на автомобілях «DAF 95XF 3800» д.н.з [NUMBER] та «МАЗ» д.н.з 53-16 були викрадені саме при чергуванні [PERSON] 30.04.2011 року та що саме він повинен нести відповідальність за шкоду, завдану підприємству, в зв'язку з зникненням даних акумуляторів, та приходить до висновку про відмову в цій частині позову. Крім того, відповідно до ст. 88 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача судові витрати, які складаються із витрат на інформаційно - технічне забезпечення розгляду справи в розмірі 120 грн., оскільки вони були понесені позивачем при подачі позову до суду та судовий збір в розмірі 51 грн. (пропорційно до задоволених позовних вимог, але не менше від мінімального розміру, який існував на момент подачі позову). На підставі викладеного,

Outcome: partial