Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-29 00:00:00

Приватне акціонерне товариство «Київобленерго» (далі ПрАТ «Київобленерго», позивач) в особі свого представника Годятської А.В., звернулося до суду із позовом до [PERSON] (далі - відповідач), в якому просив стягнути з останнього на користь ПрАТ «Київобленерго» заборгованість за використану електричну енергію у сумі 17932,99 грн., та судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 1762,00 грн. Ухвалою суду від 17.06.2020 року первісного відповідача, [PERSON] , замінено на належного відповідача, [PERSON] . В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що 05.03.2015 року з [PERSON] було укладено Договір про користування електроенергією №200609129 за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою Макарівського районного суду від 02.05.2018 року у справі №370/700/17 скасовано судовий наказ від 14.04.2017 року про стягнення з [PERSON] заборгованості за використану електричну енергію у сумі 17932,99 грн., оскільки було встановлено, що [PERSON] відповідно до договору купівлі-продажу від 12.03.2015 року продав квартири №11 та [ADDRESS] , [PERSON] . Після чого позивач звернувся до суду з вказаним позовом до нового власника, та зазначив, що [PERSON] , продавши вказані квартири, договору про користування електроенергією не розірвав, а новий власник [PERSON] не звернувся до енергопостачальника для укладення відповідного договору. Як вбачається з показань лічильника СОЕ-5028 №02093215 за особовим рахунком № [NUMBER] , боржника станом на 01.07.2018 року спожито електроенергії у розмірі 15887 кВт.год. Таким чином заборгованість боржника за спожиту електроенергію на підставі укладеного договору складає 17932,99 грн. Посилаючись на те, що відповідно до ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний оплатити житлово-комунальні послуги, якщо він фактично користувався ними, а факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення віл оплати послуг у повному обсязі, просив суд стягнути з нового власника (споживача), [PERSON] , заборгованість за фактично використану електричну енергію в розмірі 17932,99 грн. Згідно поданої 10.06.2020 року до суду письмової заяви, представник позивача просив замінити первісного відповідача, [PERSON] , на належного відповідача, [PERSON] - нового власника квартири №11 та [ADDRESS] , а також зменшив позовні вимоги, а саме просив стягнути з нового власника, [PERSON] , заборгованість за фактично використану електричну енергію за даною адресою в сумі 17865,12 грн. Ухвалою судді Макарівського районного суду Київської області Мазки Н.Б. від 10.09.2019 року позовну заяву ПрАТ «Київобленерго», прийнято до розгляду та відкрито провадження у даній справі. Розгляд справи ухвалено проводити в порядку спрощеного позовного провадження. Ухвалою судді Макарівського районного суду Київської області Мазки Н.Б. від 18.10.2019 року цивільну справу №370/2201/18 за позовом ПрАТ «Київобленерго» до [PERSON] про стягнення заборгованості за користування електричною енергією, передано за підсудністю до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області. Ухвалою судді Білоцерківського міськрайонного суду Київської області Орєхова О.І. від 06.02.2020 року вказану позовну заяву прийнято до розгляду. Ухвалою судді Білоцерківського міськрайонного суду Київської області Орєхова О.І. від 17.06.2020 року за клопотанням представника позивача [PERSON] , замінено первісного відповідача, [PERSON] , на належного відповідача, [PERSON] . Ухвалою судді Білоцерківського міськрайонного суду Київської області Орєхова О.І. від 16.07.2020 року цивільну справу №370/2201/18 за позовом ПрАТ «Київобленерго» до [PERSON] про стягнення заборгованості за користування електричною енергією передано за підсудністю на розгляд до Макарівського районного суду Київської області, яка надійшла до суду 13.08.2020 року. Згідно Протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14.08.2020 року дана справа передана на розгляд судді Макарівського районного суду Тандира О.В. Ухвалою судді Макарівського районного суду Київської області Тандира О.В. від 17.08.2020 року позовну заяву ПрАТ «Київобленерго» до [PERSON] про стягнення заборгованості за користування електричною енергією прийнято до свого провадження. Розгляд справи ухвалено проводити в порядку спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) учасників справи. Встановлено відповідачу, [PERSON] , 15-тиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву. Копія ухвали суду від 17.08.2020 року та позовну заяву з додатками відповідач отримав 11.09.2020 року, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення №0800105071015 (а.с. 115). Протягом встановленого судом строку відповідач відзиву на позов не подав, будь-яких заяв чи клопотань до суду не заявляв, а тому суд розглядає справу на підставі наявних у ній матеріалів згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України. Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив наступне. 05.03.2015 року між позивачем та [PERSON] було укладено Договір про користування електроенергією №200609129 за адресою: [ADDRESS] (а.с. 10-13). Як вбачається з відповіді Макарівської селищної ради №205 від 26.02.2016 року на звернення позивача, відповідно до Рішення селищної ради від 12.11.2015 року №016-02-VII із змінами від 04.02.2016 року №057-05-VII, в смт Макарів вулицю «60 років Жовтня» перейменовано на вулицю «Щаслива» (а.с. 88-89). Відповідно до договору купівлі-продажу квартири, посвідченого 12.03.2015 року приватним нотаріусом Макарівського районного нотаріального округу Київської області Ольшевським В.С., зареєстрованого в реєстрі за №391 (а.с. 14-15), [PERSON] продав, а [PERSON] купив квартиру номер [ADDRESS] . Так, ухвалою Макарівського районного суду від 02.05.2018 року у справі №370/700/17 було скасовано судовий наказ від 14.04.2017 року про стягнення з [PERSON] заборгованості за використану електричну енергію у сумі 17932,99 грн., оскільки було встановлено, що [PERSON] відповідно до договору купівлі-продажу від 12.03.2015 року продав квартири №11 та [ADDRESS] , [PERSON] (а.с. 8). Заборгованість за використану електричну енергію у вказаній сумі 17932,99 грн., підтверджується рахунком за електроенергію за червень 2018 року (а.с. 20), випискою по особовому рахунку № [NUMBER] за вказаною вище адресою (а.с. 16-17) та відповідним розрахунком заборгованості (а.с. 18-19). Розрахунок здійснено за період з серпня 2014 року по травень 2017 року. Згідно Інформаційної довідки №210357360 від 27.05.2020 року з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, власником квартири 11 , [ADDRESS] , згідно договору купівлі-продажу, посвідченого 06.05.2015 року приватним нотаріусом Макарівського районного нотаріального округу Київської області Ольшевським В.С., є [PERSON] (а.с. 83-84). Так, ухвалою судді Білоцерківського міськрайонного суду Київської області Орєхова О.І. від 17.06.2020 року за клопотанням представника позивача, адвоката Годятської А.В., у даній справі було замінено первісного відповідача, [PERSON] , на належного відповідача, [PERSON] . Як вказав позивач та про що своїм правом заперечити не скористався відповідач, постачання електричної енергії до житлового будинку за вказаною вище адресою продовжувалося і після 06.05.2015 року, коли відбулась зміна власника житлового будинку, а новим власником став [PERSON] , рахунки оплачувалися у 2016-2017 роках, що відображається у розрахунку позивача (а.с. 85-86). Крім того, позивачем було зменшено позовні вимоги у зв`язку з заміною відповідача, оскільки борг за об`єктом постачання виник раніше, ще за попередніх власників, тому позивачем було проведено новий розрахунок заборгованості (а.с. 85-86), починаючи з червня 2015 року, тобто коли власником житлового будинку, за яким виник борг, став саме [PERSON] . Тож, уточений розрахунок становить 17933,89 грн. - 68,77 грн.=17865,12 грн. Борг у вказаній сумі 17865,12 грн. позивач і просить стягнути з відповідача [PERSON] ПрАТ «Київобленерго» є суб`єктом господарювання, що отримав ліцензію НКРЕ на право здійснення підприємницької діяльності з розподілу електричної енергії місцевими (локальними) електричними мережами на території Київської області (а.с. 17). Відносини між громадянами (споживачами електричної енергії) та енергопостачальником регулюються Законом України «Про ринок електричної енергії» від 13.04.2017 року № 2019-VІІІ, Законом України «Про житлово-комунальні послуги», від 24.06.2004 №1875-IV, Правилами користування електричною енергією для населення, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 26.07.1999 року №1357 (далі - ПКЕЕН), що діяли на момент виникнення заборгованості. Статтею 58 Закону України «Про ринок електричної енергії» передбачені обов`язки та відповідальність споживачів енергії, зокрема: додержуватись вимог нормативно-технічних документів та договору про постачання енергії. Споживач енергії несе відповідальність за порушення умов договору з енергопостачальником та правил користування електричною енергією та виконання приписів державних інспекцій з енергетичного нагляду за режимами споживання електричної енергії згідно із законодавством України. Відповідно до п.19 ПКЕЕН розрахунки населення за спожиту електричну енергію здійснюються за діючими тарифами (цінами) для населення на підставі показань приладів обліку. Згідно із п.20 ПКЕЕН розрахунковим періодом для встановлення розміру оплати спожитої електричної енергії є календарний місяць. Пунктом 28 ПКЕЕН передбачено, що у разі відсутності у споживача коштів на оплату заборгованості він повинен звернутися до енергопостачальника із заявою про складання графіка погашення заборгованості або відстрочення терміну оплати та надати довідки, що підтверджують його неплатоспроможність. Окрім цього, п.48 ПКЕЕН визначає, що споживач несе відповідальність згідно з законодавством за прострочення терміну внесення платежів за електричну енергію. Відповідач з повідомленням про виявлення в платіжному документі помилкових показань приладу обліку та виставлених сум, а також прохання проведення відповідного перерахунку вартості спожитої електричної енергії відповідно до фактичних показників приладу обліку відповідача не звертався, а також відсутня заява на укладення договору розстрочки сплати вищевказаного боргу. Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки, регулюються Законом України «Про житлово- комунальні послуги» (надалі - Закон). Суб`єктами цього Закону є органи виконавчої влади, місцевого самоврядування, виробники, виконавці та споживачі житлово-комунальних послуг, а також власники приміщень, будинків, споруд, житлових комплексів або комплексів будинків і споруд (ст.1, ч.2 ст. 3, ст. 19 Закону). Згідно із ч.1 ст.13 Закону залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо). Хоч у частині першій статті 19 Закону й передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, проте відповідно до пункту 1 частини першої статті 20 цього Закону споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. Такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 Закону обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Тож, оцінюючи належність, допустимість та достовірність наданих позивачем доказів, кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи також, що викладені у позові обставини відповідач не заперечив, суд визнає докази достовірними, а позов таким, що підлягає задоволенню, оскільки достовірно встановлено, що позивач надав послуги, які відповідач отримав, але не оплатив. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, документально підтверджені (а.с. 1, 2) судові витрати позивача зі сплати судового в розмірі 1762,00 грн., підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. Згідно ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Outcome: approved