Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-20 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду із позовом, у якому з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог просить зобов'язати відповідача внести в трудову книжку позивача запис про звільнення з ініціативи працівника згідно ч. 3 ст. 38 КЗпП України з 06 червня 2017 року та видати позивачу його трудову книжку. Стягнути з відповідача в рахунок сплати єдиного соціального внеску на відповідні бюджетні рахунки Пенсійного фонду України 47 727,10 грн. Стягнути з відповідача на користь позивача суму невиплаченої заробітної плати в розмірі 13 586,04 грн.; компенсаційні виплати за несвоєчасну виплату заробітної плати згідно зі ст. ст. 2, 3 Закону України «Про компенсацію громадян втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» за період з 01.01.2013 року по 28.11.2017 року у розмірі 25 741,55 грн.; заборгованість з виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні згідно зі ст. 117 КЗпП України за період з 02.06.2017 року по 02.11.2017 року у розмірі 15 243, 00 грн.; компенсацію за невикористану відпустку згідно зі ст. 83 КЗпП України за період з 01.01.2013 року по 28.11.2017 року у розмірі 7 943,12 грн. та заборгованість з виплати вихідної допомоги на підставі ст. 44 КЗпП України в розмірі 9145,79 грн. Обґрунтовуючи свої вимоги тим, що позивач [PERSON] в 2002 році був прийнятий до Комунального закладу «Парк культури та відпочинку «Гідропарк» на роботу з посадовим окладом згідно штатного розпису. Протягом періоду роботи з січня 2013 року по червень 2017 року заробітна плата позивачу виплачувалась несвоєчасно та не в повному обсязі, внаслідок чого виникла заборгованість за виплатою заробітної плати. У зв'язку з вказаними порушеннями трудового законодавства, 31.05.2017 року позивачем подано заяву про звільнення з 06.06.2017 року на підставі ч. 3 ст. 38 КЗпП України (у зв'язку з невиплатою належної заробітної плати). Однак посадові особи КЗ «Парк культури та відпочинку «Гідропарк» відмовилися приймати заяву позивача від 31.05.2017 року нарочно, у зв'язку з чим [PERSON] надіслав вказану заяву поштою. Додатково позивачем написано аналогічну заяву про звільнення від 02.06.2017 року і подано нарочно вже 06.06.2017 року - в день звільнення. Останню заяву отримано відповідальною особою відповідача. В подальшому, посадові особи відповідача відмовилися звільнити позивача 06.06.2017 року, на підставі вказаної заяви про звільнення, видати позивачу трудову книжку та виплатити передбачені законом суми заробітної плати, компенсації невикористаної відпустки, середній заробіток за весь час затримки виплати заробітної плати, вихідну допомогу. Також, виходячи з інформації, що міститься в «Індивідуальних відомостях про застраховану особу» Пенсійного фонду України від 15.08.2017 року, відповідачем не сплачувалися нараховані відрахування із заробітної плати позивача в рахунок оплати єдиного соціального внеску за період з березня 2013 року по травень 2017 року, внаслідок чого позивачу не зараховувався трудовий стаж для обрахунку пенсії за весь вказаний період. За таких обставин, оскільки досудове врегулювання спору виявилось неможливим, представник позивача просить задовольнити позовні вимоги та стягнути з відповідача вказану заборгованість у загальному розмірі 71 209,50 грн., що підтверджується відповідним розрахунком, долученим до матеріалів справи (Т. 1, а.с. 55-57). Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 30 листопада 2017 року залучено до розгляду справи в якості третьої особи Лівобережне об'єднане управління Пенсійного фонду України в м. Києві. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 31 січня 2018 року залучено в якості третьої особи Департамент культури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації). У судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог підтримав та просив їх задовольнити, виходячи з доводів, якими обґрунтовується позовна заява. Крім того, з урахуванням заперечень та відзиву відповідача на позов, додатково пояснив, що 02 лютого 2018 року працівником відповідача [PERSON] передано [PERSON] його трудову книжку із записом про звільнення позивача на підставі Наказу від 15 червня 2017 року за власним бажанням згідно ч. 3 ст. 38 КЗпП України. Проте, не вказано дати звільнення відповідно до поданої ним заяви з 06.06.2017 року. Також підтвердив той факт, що позивачу частково не виплачена заборгованість по заробітній платі за період з 2013 по 2017 роки, середній заробіток за час затримки, компенсація втрати частини доходів у зв'язку із порушенням строків їх виплати, компенсація за невикористану відпустку за 2014-2017 роки, вихідна допомога. Представник відповідача [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги не визнав та просив відмовити у задоволенні позову з підстав викладених у запереченнях та відзиві на позов, долучених до матеріалів справи. (Т. 1 а.с.68,69,Т.2. а.с. 2-4). Пояснив, що наказом КЗ «ПКтВ «Гідропарк» від 15.06.2017 року позивача було звільнено з 06 червня 2017 року за власним бажанням на підставі п. 3 ст. 38 КЗПП, із виплатою усіх передбачених сум. Докази проведення розрахунку підтверджуються документами долученими до матеріалів справи, зокрема відомостями на виплату грошей за спірний період та картками по рахунку: 661 Програми «1С Підприємство». Позивач особисто отримав трудову книжку після звільнення за наказом від 15.06.17р., що також підтверджується його особистим підписом в журналі, а тому вимоги про видачу позивачу його трудової книжки є безпідставними. Стосовно позовних вимог про стягнення з відповідача коштів на рахунки Пенсійного фонду України зазначив, що вони не грунтуються на вимогах закону, оскільки Управління не є позивачем у справі та не заявляло вимог щодо стягнення коштів з відповідача. Більше того, відповідач перерахував ЄСВ у повному обсязі, а причини за яких органи ПФ України не обліковували їх у встановленому порядку не є предметом даного спору і підлягає вирішенню у порядку адміністративного судочинства. Треті особи у судове засідання не зявились, хоча про день, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином. Від представника Лівобережного об'єднананого управління Пенсійного фонду України в м. Києві Кириченко О.В. надійшло клопотання про розгляд справи у відсутність представника Управління та ухвалення рішення відповідно до чинного законодавства. Представник Департаменту культури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) Пісковенко І.А. направила до суду пояснення, зі змісту яких убачається, що вона просить проводити розгляд справи у її відсутність та відмовити у задоволенні позову з підстав викладених у письмових поясненнях. (Т. 2 а.с. 36-38). Мотивуючи тим, що Гідропарк є комунальним закладом, який здійснює свою діяльність на засадах господарської самостійності та несе відповідальність за своїми зобов'язаннями в межах належного йому майна. Відповідно до плану використання бюджетних коштів на 2017 рік КЗ «ПКтВ «Гідропарк» гроші на оплату праці закладу з бюджету міста Києва на виділялись, заробітна плата працівникам сплачується за рахунок отриманого прибутку. Суд, заслухавши пояснення представників сторін, допитавши в якості свідка [PERSON], дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, дійшов до наступного висновку. Відносини, які виникають між працівником і роботодавцем із приводу оплати праці, у тому числі й у зв'язку з порушенням строків виплати заробітної плати, регулюються трудовим законодавством, а саме: КЗпП України; Законами України: «Про оплату праці», «Про індексацію грошових доходів населення», «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати»; Порядком проведення індексації грошових доходів населення, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року № 1078; Положенням про порядок компенсації працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів її виплати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 20 грудня 1997 року № 1427, Постановою Кабінету Міністрів України № 100, від 08.12.1995 року, якою затверджено Порядок обчислення середньої заробітної плати. Судом встановлено, що наказом № 61-к від 16 грудня 2002 року позивач був прийнятий на роботу до «ПКтВ «Гідропарк» на посаду майстра, що підтверджується записом в трудовій книжці [PERSON] серії [NUMBER] (Т. 2, а.с. 77). 02 червня 2017 року [PERSON] на ім'я директора КЗ «ПКтВ «Гідропарк» подав заяву з проханням звільнити його за власним бажанням з 06 червня 2017 року у зв'язку з порушенням роботодавцем трудового законодавства, а саме за невиплатою заробітної плати, згідно із ч. 3 ст. 38 КЗпП України. Вказана заява була отримана 06 червня 2017 року представником відповідача [PERSON], що підтверджується її підписом на заяві (Т. 1, а.с. 8). Як убачається із Наказу КЗ «ПКтВ «Гідропарк» № 21-к від 15 червня 2017 року, [PERSON] було звільнено із посади за власним бажанням, згідно п.3 ст. 38 КЗпП України з 06 червня 2017 року з виплатою компенсації за невикористану відпустку за 12 календарних днів (Т.1, а.с. 70). Відповідно до п. 2. 4 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої Наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України 29.07.1993 N 58, усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження). Разом з тим, за даними запису, який міститься у трудовій книжці позивача, [PERSON] звільнений з посади за власним бажанням на підставі п. 3 ст. 38 КЗпП України згідно наказу № 21-К від 15.06.2017 року. При цьому запис у трудовій книжці не містить дати звільнення, а саме: з 06.06.2017 року, як вказано у Наказі № 21-К від 15.06.2017 року. А тому суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині зобов'язання відповідача внести у трудову книжку [PERSON] запис про звільнення з 06.06.2017 року підлягають задоволенню. Щодо вимоги про повернення [PERSON] трудової книжки, то під час судового розгляду, було встановлено, що позивачу повернуто трудову книжку. А тому позовну вимогу в цій частині представник позивача не підтримав і суд приходить до висновку про відмову у її задоволенні. Стосовно вимоги про стягнення із відповідача в рахунок сплати єдиного соціального внеску на відповідні бюджетні рахунки Пенсійного фонду України 47 727,10 грн., то суд погоджується із доводами представника відповідача, щодо відсутності правових підстав, в розрізі даного спору для їх задоволення, оскільки Лівобережне об'єднане Управління Пенсійного фонду України у м. Києві не є позивачем у справі та не заявляло вимог щодо стягнення коштів з відповідача. Більше того, як убачається із долучених до матеріалів справи доказів (Т. 2 а.с. 8-17), відповідач перераховував єдиний соціальний внесок за спірний період. Проте, питання зарахування Пенсійним Фондом даних коштів не є предметом розгляду даної справи і в разі наявності спору, підлягає вирішенню в порядку адміністративного судочинства. Вирішуючи спір щодо стягнення заборгованості по заробітній платі, компенсаційних виплат за несвоєчасні виплати заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, компенсації за невикористану відпустку та вихідної допомоги, суд виходить з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 94 Кодексу законів про працю України (КЗпП) заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. За положеннями ст. 2 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата це - винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов'язані з виконанням виробничих завдань і функцій. Згідно із ч. 1 ст. 21 Закону України «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Частиною 5 статті 97 КЗпП передбачено, що оплата праці працівників здійснюється в першочерговому порядку. Всі інші платежі здійснюються власником або уповноваженим ним органом після виконання зобов'язань щодо оплати праці. Відповідно до ст. 24 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 21.08.2017 року було витребувано у відповідача інформацію про суми нарахованої та сплаченої [PERSON] заробітної плати, компенсаційних виплат, вихідної допомоги за період з 01 січня 2013 року по 06 червня 2017 року із зазначенням дати кожного нарахування і кожного платежу та документів, що засвідчують вказані виплати (касові ордери); -інформацію про надані [PERSON] відпустки за весь період роботи в Комунальному закладі «Парк культури та відпочинку «Гідропарк» з 01 січня 2013 року по 06 червня 2017 року та документів, що підтверджують надання відпусток (накази) із доказами ознайомлення [PERSON] (Т.1 а.с. 23). На виконання вимог ухвали суду відповідачем були надані накази: про звільнення, про притягнення до дисциплінарної відповідальності, про надання відпустки, про переведення, про надання доплати, картки рахунку: 661 Програми «1. С Бухгалтерії» та відомості на виплату грошей (Т. 1 а.с. 70-186). Відомостей нарахованої і виплаченої заробітної плати позивачу за спірний період суду не надано. Як убачається із пояснень представника позивача, розмір заробітної плати [PERSON] у травні 2017 року становив 2 737,19 грн., у червні 2017 року - 3 360,00 грн. Дані твердження відповідачем не спростовано, а тому суд приймає їх до уваги. Разом з тим, позивачем не надано суду відомостей розміру нарахованої але невиплаченої заробітної плати за весь спірний період, та відповідного розрахунку заборгованості. Відповідач, станом на 20.06.2018 року заперечує заборгованість перед позивачем по заробітній платі. Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За таких обставин, перед судом не доведено станом на день ухвалення судового рішення наявність заборгованості відповідача перед позивачем по виплаті заробітної плати у розмірі 13 586,04 грн., а тому в цій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають. Під час судового розгляду було встановлено, що заробітна плата позивачу виплачувалась з порушенням строків. Дана обставина не заперечувалась представником відповідача, підтверджується відомостями на виплату грошей за період з 2013-2017 роки, картками рахунку: 661. (Т. 1 80-186), розрахунком компенсації по виплаті заборгованості заробітної плати (Т. 2 а.с. 54). Допитана в якості свідка [PERSON] підтвердила факт виникнення заборгованості по заробітній платі [PERSON] у КЗ «ПКтВ «Гідропарк» з 2014 року. При звільненні працівнику передбачені виплати здійснювались з порушенням стоків. Заборгованість за 2014-2015 роки виплачувалась йому протягом 2017 року. 14.08.2017 року з позивачем здійснено остаточний розрахунок. Суд не приймає до уваги доводи відповідача та третьої особи, щодо відсутності вини КЗ «Парк Культури та відпочинку «Гідропарк» у несвоєчасній виплаті належних позивачеві сум, враховуючи складне фінансово-економічне становища оскільки право на своєчасне отримання заробітної плати закріплене законодавчо, а вказані відповідачем обставини не звільняють останнього від обов»язку здійснювати своєчасний розрахунок з працівниками. Позивач просить стягнути середній заробіток із відповідача за період з 02.06.2017 року по 02.11.2017 року у сумі 15243,00 грн. Згідно із ч. 1 ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Відповідно до ст. 117 КЗпП в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Суд приймає до уваги покази свідка, що остаточний розрахунок по заборгованості по заробітній платі здійснено відповідачем з позивачем 14.08.2017 року, що також узгоджується із дослідженими судом картками рахунку: 661 Програми «1С Бухгалтерії». Доказів на спростування даної обставини відповідачем не надано. Таким чином, у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу КЗ «ПКтВ «Гідропарк» не виплачено належну позивачу при звільненні заробітну плату, а тому позовні вимоги в частині стягнення на користь [PERSON] середнього заробітку підлягають частковому задоволенню, а саме: з наступного дня після звільнення - 07.06.2017 року по 14.08.2017 року. Розмір відшкодування за час затримки, здійснюється судом відповідно до п. 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати № 100, від 08.12.1995 року, затвердженого Кабінетом Міністрів України. Здійснюючи розрахунок, суд враховує розмір заробітної плати позивача за два місяці, що передували звільненню, де у травні 2017 року її розмір становить 2 737,19 грн., у червні 2017 року - 3 360,00 грн. Кількість робочих днів в період з 07.06.2017 року по 14.08.2017 року складає 49 днів. При цьому, з 07 червня - 18 днів, у липні- 21, серпні-10. За таких обставин, середньомісячна заробітна плата позивача обраховується у розмірі 3048,60 (2 737,19 грн. + 3 360,00 грн.) : 2 ); середньоденна - 124,43 грн. (2 737,19 грн. + 3 360,00 грн.) : 49 робочих днів. Розмір середнього заробітку за час затримки при звільненні становить 6 097,07 грн. (124,43 грн. х 49 робочих днів), який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Відповідно до ст. ст. 2,3 Закону України « Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати», компенсація громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру, зокрема заробітна плата. Сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов'язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться). Позивач просить стягнути компенсацію за несвоєчасну виплату заробітної плати за період з 01.01.2013 року по 28.11.2017 року у розмірі 25 741,55 грн. При цьому не наводить розрахунку розміру такої компенсації. Із наданих суду доказів неможливо встановити починаючи із 2013 року розмір невиплаченої позивачу заробітної плати (після утримання податків і обов'язкових платежів) за кожний місяць. За положеннями ч. 5 ст. 12 ЦПК України, сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом. Представнику позивача було роз'яснено його процесуальні права та обов'язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій, зокрема право на звернення до суду із клопотанням про призначення відповідного експертного дослідження. Даним процесуальним правом сторона позивача розпорядилась на власний розсуд і клопотань про призначення судової експертизи не заявляла. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ч. 1-3 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов'язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Оцінюючи докази наявні в матеріалах справи, суд приходить до висновку про недоведеність позивачем розміру компенсації втрати частини доходу, а його розрахунок на підставі індивідуальних відомостей про застраховану особу, відомостей на виплату грошей та картки рахунку: 661 «1С Бухгалтерії» починаючи з 2013 по 2017 роки потребують спеціальних знань, де за власною ініціативою у встановлений законом спосіб, суд не наділений правом на самостійне збирання доказів. А тому в цій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають. Щодо позовної вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача за період з 01.01.2013 року по 28.11.2017 року компенсації за невикористану відпустку у розмірі 7 943,12 грн., то слід зазначити наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 83 КЗпП України, у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи. Позивач вказує, що за період з 2013 по 2017 роки йому не надавалась відпустка. Загальна кількість днів відпустки становить 108. Розрахунок компенсації ним здійснено шляхом ділення загальної суми виплат за останні 12 місяців на кількість календарних днів мінус кількість святкових днів помножити на загальну кількість днів відпустки. (Т.1 а.с. 55) Як убачається із Наказів КЗ «Парк культури та відпочинку «Гідропарк» від 15.09.2016 року № 08-к, від 13.07.2015 року № 06-к, від 26.06.2014 року № 03-к, від 20.06.2013 року № 07-к, [PERSON] надавались щорічні відпустки за період15.08.2016 року по 08.09.2016 року, 19.09.2016 року по 30.09.2016 року, з 20.07.2015 року по 12.08.2015 року, з 01.07.2014 року по 24.07.2014 року, з 01.07.2013 року по 20.07.2013 року. З вказаними наказами позивач ознайомлений під підпис. (Т. 1 а.с. 72,74,77, 78). Доводи представника позивача про те, що [PERSON] не використовував надану відпустку суд оцінює критично. За останні 20 днів невикористаної відпустки 2017 року, позивачу нараховано та виплачено компенсацію у розмірі 1909,38 грн., що підтверджується довідкою Департаменту культури м. Києва КЗ «Парк культури та відпочинку «Гідропарк» та даними картки рахунку :661 Програми «1С Бухгалтерії (Т. 2 а.с. 55,56). За таких обставин, суд не убачає правових підстав для стягнення компенсації за невикористану відпустку за період з 2013 по 2017 роки у розмірі 7 943,12 грн. Відповідно до ст. 44 КЗпП України, при припиненні трудового договору внаслідок порушення власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю, колективного чи трудового договору (статті 38 і 39) цього Кодексу, працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі передбаченому колективним договором, але не менше тримісячного середнього заробітку. Оскільки позивача звільнено з посади майстра КЗ «Парк культури та відпочинку «Гідропарк» на підставі п. 3 ст. 38 КЗпП України, то позовні вимоги про стягнення з відповідача вихідної допомоги у розмірі тримісячного середнього заробітку [PERSON] підлягають задоволенню, що становить 9 145,80 грн. (3048,60 грн. середній заробіток х3). Оцінюючи належність, допустимість, достовірність, кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв'язок доказів у їх сукупності, виходячи з принципу диспозитивності цивільного судочинства, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог і з відповідача на користь позивача підлягає стягненню середній заробіток за час затримки при звільненні - 6 097,07 грн., вихідна допомога у розмірі - 9 145,80 грн. Крім того, КЗ «Парк культури та відпочинку «Гідропарк» зобов'язано внести у трудову книжку [PERSON] запис про звільнення з 06.06.2017 року. На підставі ст. 141 ЦПК України з відповідача також підлягає стягненню в дохід держави 1 762,00 грн. судового збору. На підставі викладеного та

Outcome: partial