Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-16 00:00:00

Представник позивача ТОВ «РОСВЕН ІНВЕСТ УКРАЇНА» звернувся до суду з позовною заявою до відповідача [PERSON] і просить суд стягнути з відповідача заборгованість за кредитним Договором №001-20040-060613 від 06.06.2013 року укладеного між ПАТ «Дельта Банк» та [PERSON] в сумі 11\~234,58 грн. та стягнути з відповідача судові витрати у розмірі 2 270,00 грн. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 06.06.2013 року між Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» та\~[PERSON] було укладено кредитний договір №001-20040-060613. Згідно умов вказаного Договору відповідачу було надано кредит у сумі 7\~183,07 грн., а відповідач зобов`язався повернути отримані кошти не пізніше 05.06.2015 року. Однак відповідач не виконав взяті на себе зобов`язання та не повернув кредитні кошти у строк, визначений Договором. Разом з тим, 27.04.2018 року між ПАТ «Дельта Банк» та ТОВ «РОСВЕН ІНВЕСТ УКРАЇНА» укладено Договір факторингу №409/К, відповідно до умов якого право грошової вимоги за договором, укладеним між ПАТ «Дельта Банк» та\~[PERSON] перейшло до ТОВ «РОСВЕН ІНВЕСТ УКРАЇНА». Відповідач станом на 14.05.2021 року має заборгованість в загальному розмірі 11\~234,58 грн., яка складається з: простроченої заборгованості по тілу кредиту у розмірі 6\~285,23 грн., прострочених відсотків за користування кредитом у сумі 3\~161,10 грн., 3% річних 558,44 грн., інфляційних витрат у сумі 1\~229,81 грн. У зв`язку з викладеним позивач вимушений звернутися до суду з даним позовом. Ухвалою Ленінського районного суду м. Харкова від 31.05.2021 року цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «РОСВЕН ІНВЕСТ УКРАЇНА» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором передано за підсудністю до Жовтневого районного суду м. Харкова. Відповідно до супровідного листа Ленінського районного суду м. Харкова від 01.06.2021 року вказані вище матеріали справи направлені на адресу Жовтневого районного суду м. Харкова та отримані останнім 10.06.2021 року. Відтак, для розгляду даної позовної заяви автоматизованою системою документообігу суду визначено суддю Жовтневого районного суду м. Харкова Баркову Н.В. та ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 15.06.2021 року прийнято позов до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «РОСВЕН ІНВЕСТ УКРАЇНА» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Призначено судове засідання. В судове засідання учасники справи не з`явились, повідомлені належним чином про дату, час і місце розгляду справи. Представник позивача подав до суду заяву, в якій просив проводити розгляд справи в його відсутність та не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, надав заяву, в якій визнав позов у повному обсязі та просив проводити розгляд справи в його відсутність. Суд, дослідивши письмові докази, приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 06.06.2013 року [PERSON] \~звернувся до ПАТ «Дельта Банк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим уклав та підписав кредитний договір №001-20040-060613 (а.с.11-12). За умовами договору споживчого кредиту банк надав відповідачу кредит у розмірі 7 183,07 грн. зі сплатою 0,01 % річних та сплатою 2,00 % на місяць комісії за обслуговування кредитної заборгованості з кінцевим строком погашення до 05.06.2015 року. Відповідно до п. 4 Договору відповідач зобов`язувався погашати кредитну заборгованість щомісячно не пізніше 06 числа кожного місяця, шляхом зарахування суми грошових коштів у сумі 443,00 грн. на відкритий Банком рахунок. 27.04.2018 між ПАТ «Дельта Банк» та TOB «РОСВЕН ІНВЕСТ УКРАЇНА» укладено договір факторингу № 409/К, відповідно до умов якого ПАТ «Дельта Банк» відступив на користь ТОВ «РОСВЕН ІНВЕСТ УКРАЇНА» своє право вимоги заборгованості за кредитними договорами, в тому числі за кредитним договором\~№006-20160-180613 від 18.06.2013 року, укладеним між ПАТ «Дельта Банк» та\~ [PERSON] (а.с.6-7). Відповідач [PERSON] не виконав взяті на себе за кредитним договором зобов`язання, та станом на 14.05.2021 року має заборгованість в загальному розмірі 11\~234,58 грн., яка складається з: простроченої заборгованості за тілом кредиту у розмірі 6\~285,23 грн., прострочених відсотків за користування кредитом у сумі 3\~161,10 грн., а також розрахованих банком 3% річних в розмірі 558,44 грн. та інфляційних витрат в сумі 1\~229,81 грн., що підтверджується розрахунком заборгованості за кредитом та розрахунком, наведеним в позові (а.с. 3, 8). Доказів про погашення відповідачем [PERSON] заборгованості суду не надано, більш того, відповідач визнав суму заборгованості, надавши про це відповідну заяву. Отже, судом встановлено, що позивач виконав умови кредитного договору у повному обсязі, а відповідач допустив невиконання умов договору та взятих на себе зобов`язань в частині повернення споживчого кредиту та сплати відсотків у встановлені договором порядку та строки. Водночас, позивач вказує, що додаткових нарахувань штрафних санкцій, пені та інших нарахувань з моменту відступлення права вимоги новим кредитором здійснено не було. Всі нарахування пені та відсотків були здійснені первинним кредитором ПАТ «Дельта Банк». За змістом статей\~626,\~628 ЦК України\~договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою\~статті 638 ЦК України\~встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені\~законом\~як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до\~ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором кредитодавець зобов`язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки. Згідно з ч. 1 ст. 1048 ЦК України\~позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Разом з тим, відповідально до ч. 1\~ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч. 2\~ст. 1048 ЦК України\~якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до\~статті 1048 цього Кодексу. У відповідності до ч.2 ст. 1054\~та ч.2 ст.1050 ЦК України\~наслідками порушення Боржником зобов`язання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право Заявника достроково вимагати повернення всієї суми кредиту. Крім того відповідно до ст. 1011 ЦК України за договором комісії одна сторона (комісіонер) зобов`язується за дорученням другої сторони (комітента) за плату вчинити один або кілька правочинів від свого імені, але за рахунок комітента. Згідно з ч. 1 ст. 1033 ЦК України комітент повинен виплатити комісіонерові плату в розмірі та порядку, встановлених у договорі комісії. У\~ ст.ст.\~526,\~527,\~530 ЦК України\~ передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За змістом\~ст. 549 ЦК України\~неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Частинами першою, другою\~статті 551 ЦК України\~визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до положень ч. 3 ст. 12 та ч. 1 ст. 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості, та кожна із сторін повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно з пунктом 4 частини 2 статті 43 ЦПК України учасники справи зобов`язані подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Статтею 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Положеннями ч. 2\~ст. 78 ЦПК України\~визначено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно зі ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Статтею 82 ЦПК України передбачені підстави звільнення від доказування, зокрема, в ч.1 зазначеної статті визначено, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Відповідно до положень\~ст. 83 ЦПК України\~позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. В п. 27 постанови № 2 Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» роз`яснено, що виходячи з принципу процесуального рівноправ`я сторін та враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів. Відповідно до ч.1 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитись від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Згідно з ч.4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. На підставі досліджених письмових доказів, наданих позивачем, враховуючи визнання позову відповідачем у повному обсязі, що не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги ТОВ «РОСВЕН ІНВЕСТ УКРАЇНА» засновані на законі та умовах укладеного договору, підписаного сторонами, обґрунтовані належними доказами та підлягають задоволенню шляхом стягнення з [PERSON] на користь позивача заборгованості за кредитним Договором №001-20040-060613 від 06.06.2013 року, укладеним між ПАТ «Дельта Банк» та [PERSON] в сумі 11\~234,58 грн. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити суду, та відмінності, які існують в державах учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. (Проніна проти України, №63566/00, пр.23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 р.). Оскільки відповідач визнав позов до початку розгляду справи по суті,\~суд відповідно до ч.1 ст. 142 ЦПК України вважає за необхідне повернути позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову в розмірі 1\~135,00 грн., а іншу частину судових витрат у вигляді судового збору в розмірі 1\~135,00 грн. - стягнути з відповідача на користь позивача на підставі ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного та

Outcome: approved