Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-26 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості, посилаючись на те, що 31 жовтня 2017 року між позивачем та [PERSON] було укладено договір № б/н, відповідно до умов якого останній отримав кредит в сумі 14500,00 грн., у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. У зв`язку з порушеннями зобов`язань за кредитним договором та з урахуванням внесених коштів на погашення заборгованості, станом на 15 грудня 2019 року заборгованість [PERSON] складає 93812,66 грн., яка складається з: 68457,46 грн. - заборгованість за тілом кредита (в тому числі: 0,00 грн. - заборгованість за поточним тілом кредита; 68457,46 - заборгованість за простроченим тілом кредита); 0,00 грн. - заборгованість за нарахованими відсотками; 8437,94 грн. - заборгованість за простроченими відсотками; 11973,80 грн. - заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625; 0,00 грн - нарахована пеня; 0,00 грн. - нараховано комісії; 500,00 грн. - штраф (фіксована частина); 4443,46 грн. - штраф (процентна складова). Тому позивач просить суд стягнути з відповідача на його користь суму заборгованості в розмірі 93812,66 грн. та судові витрати в розмірі 2102,00 грн.. Ухвалою суду від 27 лютого 2020 року справу прийнято до провадження та відкрито в порядку спрощеного позовного провадження. В судове засідання представник позивача не з`явився, разом з позовною заявою надав суду клопотання, в якому зазначив, що позов підтримує повністю, просить розглянути справу у його відсутність, проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач в судові засідання не з`явився, про час та місце судового розгляду повідомлений належним чином, що підтверджується даними поштових повідомлень. Подав відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити в задоволенні позову з підстав, викладених у відзиві (а.с. 52-60). У поданому відзиві оспорював факт підписання анкети заяви 31 жовтня 2017 року та зазначив, що підпис в ній очевидно відрізняється від його підпису, звернув увагу на те, що до вказаної заяви позивачем долучена копія паспорта, завірена ще у 2015 році, а не в 2017 році. Також зазначив, що він не отримував кредит в розмірі 14 500 гривень, про який йдеться в позовній заяві. Також наполягав на тому, що надані позивачем Умови та Правила надання банківських послуг не можуть бути визнані частиною кредитного договору, оскільки він з ними не ознайомлювався та не підписував. Також зазначив про суперечливі відомості в позові щодо розміру тіла кредиту, про яке спочатку зазначено, що тіло кредиту складає 14 500 гривень, а в подальшому вказано, що заборгованість за тілом кредиту склала 68 457,46 гривень. Представником позивача подано відповідь на відзив, згідно якої вважав необґрунтованими викладені відповідачем у відзиві доводи, з підстав наведених у відповіді на відзив та просив суд задовольнити позовні вимоги (а.с. 76- 121). Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав. Згідно з абз. 5 п. 1 Статуту АТ КБ «ПриватБанк» наказом Мінфіну від 21 травня 2018 року № 519 (рішенням єдиного акціонера Банку) було змінено тип Банку на приватне та його найменування на акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк». Відповідно до п. 2 Статуту Банк є правонаступником всіх прав та обов`язків публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», яке було правонаступником всіх прав та обов`язків закритого акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», яке було правонаступником всіх прав та обов`язків товариства з обмеженою відповідальністю Комерційний банк «ПриватБанк». Як встановлено з оглянутої судом анкети-заяви [PERSON] про приєднання до умов і правил надання банківських послуг у Приватбанку від 31 жовтня 2017 року [PERSON] підписанням анкети-заяви висловив згоду на приєднання до Умов та правил надання банківських послуг ПАТ КБ «ПриватБанк». В той же час вказаний документ не містить будь-яких відомостей про те, який саме вид банківських послуг бажає отримати [PERSON] (а.с. 11). При цьому посилання в позовній заяві на те, що за цією анкетою-заявою відповідач отримав кредит у розмірі 14 500 гривень (а.с. 2 об.), а також у відповіді на відзив на те, що за вказаною анкетою заявою відповідач висловив згоду на укладення договору шляхом отримання кредитної картки «Універсальна (а.с. 77 об.) не відповідають змісту наданого позивачем суду документу. При цьому суд визнає обґрунтованими викладені відповідачем у відповіді на відзив доводи про те, що на підтвердження укладення відповідачем анкети-заяви 31 жовтня 2017 року позивачем долучена до позову ксерокопія його паспорту дворічної давності, засвідчена 18 серпня 2015 року (а.с. 30-31). З наданих двох розрахунків заборгованості, якими позивач обґрунтував свої вимоги вбачається, що станом на 31.08.2019 [PERSON] мав заборгованість за тілом кредиту вже у розмірі 69 623,06 гривень (у тому числі 56 673,27 гривень за поточним тілом кредиту, 12 949,79 гривень за простроченим тілом кредиту), а також заборгованість за відсотками 4 983,38 гривень (а.с. 7-9). Станом на 15.12.2019 згідно розрахунку [PERSON] мав заборгованість за тілом кредиту у розмірі 68 457,46 гривень, що є заборгованістю за простроченим тілом кредиту, заборгованість за простроченими відсотками в розмірі 8 437,94 гривні, заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит 11 973,80 гривень та заборгованість по судовим штрафам в розмірі 4 943,46 гривень (а.с. 7-10) Крім того до відповіді на відзив представником позивача долучено довідку, згідно якої [PERSON] було підписано кредитний договір б/н за яким йому було надано дві кредитні картки (а.с. 87). А також виписку за карткою [NUMBER] (а.с. 88-92) та фотокартку (а.с. 93). В той же час єдиним документом, яким обґрунтовані позовні вимоги банку до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитом є анкета-заява від 31 жовтня 2017 року (а.с. 11), яка взагалі не містить відомостей про те, що відповідач висловив бажання отримати кредит в ПАТ КБ «ПриватБанк», та що він отримав саме зазначені у довідці кредитні картки, а не мав намір скористатись будь-яким іншим видом банківських послуг, що надаються позивачем. Відповідно до умов кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», базова відсоткова ставка за користування кредитом становить 2,5 % на місяць, але протягом 55 днів пільгового періоду нарахування відсотків здійснювалось за ставкою 0,01% річних. Щомісячний платіж становить 7% від заборгованості, але не менше 50 грн. і не більше залишку заборгованості, який відповідач зобов`язався сплачувати до 25 числа місяця, наступного за звітним. За несвоєчасне погашення заборгованості позичальник повинен платити пеню в розмірі 0,24 % від суми загальної заборгованості (нараховується за кожен день прострочення кредиту) + 50 грн. щоразу, коли виникає прострочення за кредитом або процентами на суму від 100 грн. Згідно з цими умовами, в разі порушення строків платежів за будь-яким грошовим зобов`язанням позичальник повинен сплатити штраф в розмірі 500 грн. + 5% від суми заборгованості за кредитним лімітом, з урахуванням нарахованих і прострочених процентів і комісій. Умови та правила надання банківських послуг повинні містити підпис позичальника, та саме з цього моменту такі умови є складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору. Аналогічна позиція висловлена в правових висновках, що викладені в постановах Верховного Суду від 30 січня 2018 року (№ 61-787св18) та від 27 березня 2020 року (№ 61-11260св19). Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. З урахуванням викладеного, суд відхиляє ці докази як належні, достовірні та достатні на підтвердження існування договірних кредитних відносин між сторонами по справі, оскільки вони не містять відомостей про укладення саме кредитного договору з відповідачем, а також не містять його підпису, що могло би підтвердити його дійсне волевиявлення та згоду з ними. Таким чином, позивачем не надано будь-яких інших доказів на підтвердження того, що відповідач виявив бажання отримати кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», що йому була надана відповідна кредитна картка, які, крім того, мають бути скріплені підписом позичальника. Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Згідно з ч. 5 наведеної статті докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Відповідно до з ч. 7 наведеної статті суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи і згідно з ч. 2 ст. 13 ЦПК України це не є обов`язком суду. Враховуючи наведене, суд вважає, що позивачем не доведено факту укладення кредитного договору, умов, на яких він укладався, в тому числі і щодо розміру відсотків за користування кредитними коштами. При цьому, стягнення відсотків і штрафних санкцій є похідним від основного зобов`язання. Оскільки судом не встановлено факту укладання кредитного договору, суми кредитної заборгованості, розміру відсотків, під які видавався кредит, та строку дії кредитного договору, суд вважає, що позовні вимоги АТ КБ «Приватбанк» є не доведеними, відповідно такими, що не підлягають задоволенню. На підставі наведеного,

Outcome: dismissed