Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-20 00:00:00

Прокурор м.Житомира звернувся до суду з позовом про визнання недійсним договору дарування квартири [ADDRESS], укладеного між [PERSON] та [PERSON], від 26.01.2011р. №1063, посвідченого приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу [PERSON] Позовні вимоги мотивовані тим, що згідно договору дарування від 26.01.2011р. [PERSON] подарував [PERSON] квартиру [ADDRESS]. Однак, спірна кватира [PERSON] не належала, оскільки право власності на неї було встановлене рішенням Корольовського районного суду м.Житомира від 03.11.2010р., яке скасоване рішенням апеляційного суду. Прокурор в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Представник Житомирської міської ради в засідання суду не з'явився, надіслав заяву про розгляд справи за його відсутності. [PERSON] в судовому засіданні 03.12.2014р. заперечив проти доводів та вимог позовної заяви. [PERSON] в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Заслухавши пояснення прокурора та відповідача - [PERSON], дослідивши матеріали справи та подані докази, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог, з огляду на наступне. Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Корольовського районного суду м.Житомира від 03.11.2010р. у справі №2-4498/10 задоволено позов [PERSON] до [PERSON] про встановлення факту володіння будівлею та визнання права власності: встановлено факт належності і володіння на праві приватної власності квартири [ADDRESS] [PERSON], яка померла [INFO].; визнано за [PERSON] в порядку спадкування право власності на квартиру [ADDRESS] після смерті [PERSON] (а.с.38). Вказане рішення скасоване рішенням Апеляційного суду Житомирської області від 06.10.2011р. та в задоволенні позову відмовлено (9-10). 26.01.2011р. між [PERSON] (дарувальник) та [PERSON] (обдаровуваний) укладено договір дарування квартири, згідно п.1.1 якого [PERSON] передав безоплатно у власність (подарував), а [PERSON] прийняв у власність (у дар) квартиру №1, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (а.с.5-6). Зазначений договір посвідчений приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрований в реєстрі за №1063. Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно з ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 ЦК України. Частиною 2 ст. 203 ЦК України визначено, що особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Відповідно до ст.717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Як вже зазначалося, рішенням Корольовського районного суду м.Житомира від 03.11.2010р. у справі №2-4498/10 визнано за [PERSON] в порядку спадкування право власності на квартиру [ADDRESS] після смерті [PERSON] Однак, вказане рішення суду скасоване рішенням Апеляційного суду Житомирської області від 06.10.2011р. та в задоволенні позову відмовлено. Таким чином, як підтверджується матеріалами справи, на момент укладення договору дарування квартири [PERSON] не був власником спірної квартири та відповідно не мав права передавати (дарувати) її іншим особам. Частиною 3 ст.215 ЦК України визначено, що якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). З огляду на викладене, оскільки [PERSON] не мав необхідного обсягу цивільних прав (володіння, коритування, розпорядження) для укладання договору дарування квартири, суд дійшов висновку, що договір дарування квартири від 26.01.2011р. слід визнати недійсним з моменту його укладення.

Outcome: approved