Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-16 00:00:00

Прокурор Луцького району звернувся в суд в інтересах держави в особі [PERSON] обласної державної адміністрації з позовом до [PERSON] сільської ради, [PERSON] про визнання протиправним та скасування в частині рішення [PERSON] сільської ради, визнання частково недійсним державного акта про право власності на земельну ділянку, повернення земельної ділянки в державну власність. Позовні вимоги мотивував тим, що прокуратурою Луцького району Волинської області виявлено факт незаконної передачі службовими особами [PERSON] сільської ради у 1997-2000 роках у приватну власність громадянам понад двох гектарів земель історико-культурного призначення, на яких знаходиться пам'ятка археології національного значення - Городище ІХ-ХІІІ століття, яка відповідно до Постанови КМУ №928 від 03.09.2009 року внесена до Державного реєстру нерухомих пам'яток України, вязку з чим 08.09.2014 за № 42014030130000008 внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за фактом службової недбалості службових осіб [PERSON] сільської ради за ч. 1 ст.367 КК України. В ході досудового розслідування вказаного кримінального провадження встановлено, що службовими особами [PERSON] сільської ради на підставі рішення № 12/3 від 10.02.1997 «Про надання земельних ділянок у приватну власність» незаконно передано у приватну власність [PERSON] земельну ділянку історико-культурного призначення площею 0,28 га, на якій знаходиться пам'ятка археології національного значення - Городище ІХ-ХІП століття, яка відповідно до Постанови КМУ №928 від 03.09.2009 р. внесена до Державного реєстру нерухомих пам'яток України. Зазначає? що згідно акту перевірки Державної інспекції сільського господарства у Волинській області від 17.10.2014, значна частина Городища була розпайована у 1997 році та передана у приватну власність громадянам. Земельні ділянки, на яких знаходиться археологічна пам'ятка, передані у приватну власність внаслідок порушення діючого на той час законодавства. Крім того, разом із земельними ділянками у незаконне володіння і користування фізичних осіб потрапили предмети охорони об'єкта культурної спадщини (культурний шар, який не може бути перенесений на інше місце, створені людиною комплекс земляних валів та ін.). Рішенням [PERSON] сільської ради № 12/3 від 10.02.1997 «Про надання земельних ділянок у приватну власність» [PERSON] безоплатно передано у приватну власність земельну ділянку загальною площею 0,85 га. На підставі вказаного рішення [PERSON] видано [PERSON] на право приватної власності на земельні ділянки серії ІІ-ВЛ №024856 від 19.05.1997 загальною площею 0,85 га для будівництва і обслуговування житлового будинку і господарських будівель (0,25 га) та ведення особистого підсобного господарства (0,60 га) у с. Городок [PERSON] сільської ради. Разом з тим, виділена [PERSON] земельна ділянка, яка позначена на [PERSON] акті під №2 площею 0.28 га відноситься до земель історико- культурного призначення, так як на ній знаходиться пам'ятка археології національного значення - Городище ІХ-ХІІІ століття. На підставі викладеного, просить суд визнати протиправним та скасувати рішення [PERSON] сільської ради № 12/3 від 10.02.1997 «Про надання земельних ділянок у приватну власність» в частині передачі у приватну власність [PERSON] земельної ділянки, що належить до земель історико-культурного призначення загальною площею 0,28 га; визнати недійсним в частині передачі у приватну власність [PERSON] земельної ділянки історико-культурного призначення площею 0,28 га [PERSON] акт на право приватної власності на землю серії ІІ-ВЛ №024856 від 19.05.1997, виданий [PERSON]; вказану земельну ділянку повернути у державну власність на підставі акту прийому-передачі. В судовому засіданні прокурор позов підтримав з підстав, зазначених у ньому та просив його задовольнити. Представник позивача [PERSON] обласної державної адміністрації в судовому засіданні позов підтримала частково, вказувала що немає необхідності передачі спірної земельної ділянки державі на підставі акту-передачі. Представник третьої особи на стороні позивача Державної інспекції сільського господарства у Волинській області в судове засідання не зявився, подав суду заяву про розгляд справи у його відсутності, позов прокурора підтримує повністю. Представник відповідач [PERSON] сільської ради в судове засідання не зявився, подав суду заяву про розгляд справи у його відсутності, Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав, заперечував щодо його задоволення. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. Цивільне судочинство у судах України здійснюється на засадах змагальності сторін, що передбачено статтею 10 ЦПК України. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 57 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Судом встановлено, що прокуратурою Луцького району виявлено факт незаконної передачі службовими особами [PERSON] сільської ради у 1997-2000 роках у приватну власність громадянам понад двох гектарів земель історико-культурного призначення, на яких знаходиться пам'ятка археології національного значення - Городище ІХ-ХІІІ століття, яка відповідно до Постанови КМУ №928 від 03.09.2009 року внесена до Державного реєстру нерухомих пам'яток України, вязку з чим 08.09.2014 за № 42014030130000008 внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за фактом службової недбалості службових осіб [PERSON] сільської ради за ч. 1 ст.367 КК України (а.с. 11). В ході досудового розслідування вказаного кримінального провадження встановлено, що службовими особами [PERSON] сільської ради на підставі рішення № 12/3 від 10.02.1997 «Про надання земельних ділянок у приватну власність» незаконно передано у приватну власність [PERSON] земельну ділянку історико-культурного призначення площею 0,28 га, на якій знаходиться пам'ятка археології національного значення - Городище ІХ-ХІП століття, яка відповідно до Постанови КМУ №928 від 03.09.2009 внесена до Державного реєстру нерухомих пам'яток України. Як вбачається з [PERSON] № 000448 перевірки Державної інспекції сільського господарства у Волинській області від 17.10.2014, значна частина Городища була розпайована у 1997 році та передана у приватну власність громадянам. Земельні ділянки, на яких знаходиться археологічна пам'ятка, передані у приватну власність внаслідок порушення діючого на той час законодавства. Крім того, разом із земельними ділянками у незаконне володіння і користування фізичних осіб потрапили предмети охорони об'єкта культурної спадщини (культурний шар, який не може бути перенесений на інше місце, створені людиною комплекс земляних валів та ін.) (а.с.12). Відповідно до рішенням [PERSON] сільської ради № 12/3 від 10.02.1997 «Про надання земельних ділянок у приватну власність», [PERSON] безоплатно передано у приватну власність земельну ділянку загальною площею 0,85 га (а.с.8-9). На підставі вказаного рішення [PERSON] видано [PERSON] на право приватної власності на земельні ділянки серії ІІ-ВЛ №024856 від 19.05.1997 загальною площею 0,85 га для будівництва і обслуговування житлового будинку і господарських будівель (0,25 га) та ведення особистого підсобного господарства (0,60 га) у с. Городок [PERSON] сільської ради (а.с. 10). Також судом встановлено, що виділена [PERSON] земельна ділянка, яка позначена на [PERSON] акті під №2 площею 0.28 га відноситься до земель історико- культурного призначення, так як на ній знаходиться пам'ятка археології національного значення - Городище ІХ-ХІІІ століття. Відповідно до ч. 1,2 ст. 75 Земельного кодексу України (в редакції, шо діяла на момент виникнення спірних правовідносин), до земель історико- культурного призначення належать землі історико-культурних заповідників, меморіальних парків, поховань, археологічних і архітектурних пам'яток та архітектурно-ландшафтних комплексів. На землях історико-культурного призначення забороняється будь-яка діяльність, що суперечить їх цільовому призначенню. Статтями 4, 33 Земельного кодексу України (в редакції, шо діяла на момент виникнення спірних правовідносин), передача у приватну власність земель історико-культурного призначення заборонялась, а вилучення археологічних пам'яток не допускалось. Чинний Земельний кодекс України також відносить земельні ділянки, на яких розташовані пам'ятки археології, до земель історико-культурного призначення, а статтею 54 передбачено, що порядок використання таких земель визначається законом. Відповідно до ч.ч. 2,5 ст. 17 Закону України «Про охорону культурної спадщини», усі пам'ятки археології є державною власністю, а землі, на яких розташовані пам'ятки археології, перебувають у державній власності або вилучаються (викуповуються) у державну власність. Відповідно до ч. 2 ст. 84 Земельного кодексу України право державної власності на землю набувається і реалізується державою через органи виконавчої влади відповідно до повноважень, визначених цим Кодексом. Згідно ч.ч. 2, 3 ст. 152 Земельного кодексу України, власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюються шляхом визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування. Згідно ч. 1 ст. 21 Цивільного кодексу України, суд визнає незаконними та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади» органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. Враховуючи наведені обставини в їх сукупності, суд приходить до висновку, що слід рішення [PERSON] сільської ради № 12/3 від 10.02.1997 визнати протиправним та скасувати в частині передачі у приватну власність [PERSON] земельної ділянки, що належить до земель історико-культурного призначення загальною площею 0,28 га, а також визнати недійсним в частині передачі у приватну власність [PERSON] земельної ділянки історико-культурного призначення площею 0,28 га [PERSON] акт не право приватної власності на землю серії 11-ВЛ № 024856 від 19.05.1997, виданий [PERSON] Суд вважає, що позовна вимога щодо передачі земельної ділянки історико-культурного призначення, площею 0,28 га, вартістю 318 927,49 гри. у державну власність на підставі акту прийому-передачі задоволенню не підлягає. Так, відповідно до п. 60 Порядку ведення Державного земельного кадастру, затв. Постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2012 р. № 1051 запис у Поземельній книзі скасовується (поновлюється) [PERSON] кадастровим реєстратором на підставі рішення суду. Таким чином, відповідний орган управління (розпорядження) вказаною земельною ділянкою набуде достатньо правових підстав для скасування [PERSON] кадастровим реєстратором на підставі рішення суду запису у Поземельній книзі і земельна ділянка автоматично повертається у власність держави, як така що відповідно до ст. 17 Закону України «Про охорону культурної спадщини» віднесена до земель історико культурного призначення. На підставі ст.ст. 4, 33, 75 Земельного кодексу України (в редакції від 22.06.1993 року), ст.ст. 54, 122, 152 Земельного кодексу України, Закону України «Про охорону культурної спадщини» п. 60 Порядку ведення Державного земельного кадастру, затв. Постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2012 р. № 1051,

Outcome: partial