Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-12 00:00:00

Представник товариства з обмеженою відповідальністю «Юніка-Сервіс» звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача [PERSON] на користь ТОВ «Юніка-Сервіс» суму основного боргу у розмірі 10000,00 грн., інфляційні витрати у розмірі 149,26 грн., три відсотки річних у розмірі 51,78 грн., пеню у розмірі 526,78 грн., штраф у розмірі 1200,00 грн., сплачений судовий збір у розмірі 1378,00 грн., стверджуючи, що 11.04.2016 року між ТОВ «Юніка-Сервіс» та його працівником [PERSON] був укладений договір позики (далі за текстом Договір) № 16 на суму 10000,00 грн., відповідно до умов Договору позивач 15.04.2016 року на підставі видаткового касового ордеру у касі ТОВ «Юніка-Сервіс» надав відповідачу грошові кошти у розмірі 10000,00 грн. Відповідно до п. 2.2 Договору строк повернення позики визначено до 08.08.2016 року. Сторони, для зручності повернення позики, відповідно додатку № 1 до Договору склали графік повернення позики до 25 числа кожного календарного місяця по 2500,00 грн. щомісячно. Відповідно до п. 3.2 Договору в разі порушення строку повернення позики більше, ніж на три календарних дні, стягується штраф 12 % від суми боргу, а також пеня у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожен день прострочення до моменту виконання зобовязання. Через неналежне виконання умов Договору у відповідача станом на 10.10.2016 року утворилася заборгованість у розмірі 11927,82 грн., яка складається з наступного: -10000,00 - сума основного боргу; -149,26 грн. сума інфляційних; -51,78 грн. сума 3 % річних; -526,78 грн. пеня; -1200,00 грн. штраф у розмірі 12 % від суми боргу. На даний час зобовязання щодо погашення заборгованості по наданій позиці, сплаті заборгованості за пенею, інфляційної суми, 3 % річних, штрафу відповідачем не виконуються, з приводу чого позивач змушений звернутися до суду з позовом, його представники у судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримали у повному обсязі, просили їх задовольнити. Відповідач [PERSON] на останні судові засідання не зявлялася, але на попередніх судових засіданнях позов визнала частково, підтвердила факт отримання позики, укладення Договору, але вона не погоджується із загальною сумою заборгованості за позикою, стверджуючи, що частину заборгованості позивачем у неї було відраховано із її заробітної плати. Заслухавши вимоги представників позивача, заперечення і пояснення відповідача, вивчивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі з наступних підстав. Ст. 638 ЦК України\~зазначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до\~ст. 629 ЦК України\~договір є обов'язковим для виконання сторонами. Всі умови договору з моменту його укладення стають однаково обов'язковими для виконання сторонами. Відповідно до\~ст. 526 ЦК України\~зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог\~відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із\~ст. 610 ЦК України\~порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). У відповідності до\~ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Відповідно до ч. 2\~ст. 625 ЦК України\~боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Виходячи з положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобовязання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу й 3 % річних виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних витрат стягувача від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів і отриманні компенсації (плати від боржника за користування ним коштами, належними до сплати стягувачеві). Таким чином, інфляційні нарахування на суму боргу та 3 % річних входять до складу грошового зобов'язання. Боржник несе обов'язок відшкодувати інфляційні втрати від знецінення неповернутих коштів за час виконання рішення суду про стягнення суми. Розрахунок проіндексованої суми проводить позивач, проте суд повинен перевірити цей розрахунок на відповідність його закону. Як вбачається із розрахунку позовних вимог з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, сума інфляційних збитків становить 149,26 грн. та 3 % річних 51,78 грн. При новому розгляді справи, враховуючи встановлений індекс інфляції за період з 09.08.2016 року по 10.10.2016 року (згідно з наведеним розрахунком позивача) та методики розрахунку відповідних виплат, згідно з якими розрахунок суми боргу з урахуванням індексу інфляції проводиться шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення виплати заборгованості, а розрахунок 3 % річних проводиться шляхом добутку суми заборгованості і кількості днів прострочення, помноженого на 3 та поділеного на 365 і на 100, судом встановлено, що обчислені позивачем суми, які він просить стягнути з відповідача, відповідають сумам, які обчислюються шляхом застосування зазначених методик. В судовому засіданні встановлено, що 11.04.2016 року між ТОВ «Юніка-Сервіс» та його працівником [PERSON] був укладений договір позики (далі за текстом Договір) № 16 на суму 10000,00 грн., відповідно до умов Договору позивач 15.04.2016 року на підставі видаткового касового ордеру у касі ТОВ «Юніка-Сервіс» надав відповідачу грошові кошти у розмірі 10000,00 грн., а відповідач [PERSON] взяла на себе зобовязання до 25 числа кожного календарного місяця повертати надану позику частинами по 2500,00 грн. щомісячно згідно Договору та додатку № 1 до Договору, строк повернення позики визначено до 08.08.2016 року, сторони домовилися, що відповідно до п. 3.2 Договору в разі порушення строку повернення позики більше, ніж на три календарних дні, стягується штраф 12 % від суми боргу, а також пеня у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожен день прострочення до моменту виконання зобовязання, через неналежне виконання умов Договору у відповідача станом на 10.10.2016 року утворилася заборгованість у розмірі 11927,82 грн., але на даний час договірні зобовязання відповідачем не виконуються. Згідно ст. ст. 525, 526, 1049 ЦК України зобовязання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог вище вказаного Кодексу, інших актів цивільного законодавства та у встановлений строк, одностороння відмова від виконання зобовязань не допускається, позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до вимог ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання, боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Позивач умови Договору виконав у повному обсязі, а відповідач взяті на себе зобовязання не виконує, тому заявлені вимоги позивача підлягають задоволенню в повному обсязі. Ствердження відповідача про те, що частина позики вираховувалася позивачем із її заробітної плати, суд не може прийняти до уваги, оскільки нею не надано жодного доказу в підтвердження даного ствердження. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, в даному випадку судовий збір у розмірі 1378,00 грн.. На підставі викладеного,

Outcome: approved