Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-09 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду із позовом, у якому просить стягнути з відповідача заборгованість по кредитному договору № б/н від 28 серпня 2014 року в розмірі 16080,71 грн., з яких заборгованість за кредитом - 285,00 грн., заборгованість по процентам за користування кредитом - 11253,77 грн., заборгованість за пенею та комісією - 3300,00 грн., а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.76 Умов та Правил надання банківських послуг: 500,00 грн. - штраф (фіксована частина) та 741,94 грн. штраф (процентна складова). Свої вимоги мотивує тим, що відповідно до укладеного між сторонами кредитного договору відповідач отримав кредит в розмірі 300,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою процентів за користування кредитом в розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії договору. Крім того, умовами договору була передбачена відповідальність за порушення строків платежів по грошових зобов'язаннях, передбачених кредитним договором у вигляді сплати пені та штрафу в розмірі 500 грн. + 5% від суми заборгованості по кредитному ліміту з урахуванням нарахованих і прострочених процентів та комісій. Відповідач взятих на себе зобов'язань перед банком не виконує, а тому просить стягнути з відповідача вищевказану суму заборгованості. Суд ухвалив розглядати справу без участі представника позивача, який у судове засідання не з'явився, проте у прохальній частині позову зазначив, що в разі неявки в судове засідання відповідача не заперечує проти розгляду справи за його відсутності та винесення заочного рішення. Відповідач, будучи належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи, у судове засідання не з'явився, письмових заперечень та жодних документів про причини своєї неявки до суду не надав, суд ухвалив справу розглядати без його участі у заочному порядку, оскільки матеріалів справи достатньо для ухвалення рішення. Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплачувати проценти. Згідно з ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до ч. 2 ст. 634 ЦК України договір приєднання може бути змінений або розірваний на вимогу сторони, яка приєдналася, якщо вона позбавляється прав, які звичайно мала, а також якщо договір виключає чи обмежує відповідальність другої сторони за порушення зобов'язання або містить інші умови, явно обтяжливі для сторони, яка приєдналася. Сторона, яка приєдналася, має довести, що вона, виходячи зі своїх інтересів, не прийняла б цих умов за наявності у неї можливості брати участь у визначенні умов договору. Судом встановлено, що 28 серпня 2014 року між позивачем ПАТ КБ «Приватбанк» та відповідачем [PERSON] укладено кредитний договір, шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку, в якій зазначено, що вона разом з Пам'яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складають між сторонами договір про надання банківських послуг /а.с.5-30/. Відповідно до умов договору позивач отримав кредит в розмірі 300,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою процентів за користування кредитом в розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії договору. Вищезазначені Умови та Правила надання банківських послуг, а також Тарифи не містять підписи відповідача, проте останній не надав суду належних та допустимих доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови, Правила та Тарифи не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору. Як убачається з розрахунку суми боргу /а.с.4/ відповідач взятих на себе зобов'язань перед позивачем належним чином не виконує, відсотки за користуванням кредиту не сплачує, в зв'язку із чим станом на 31 березня 2017 р. заборгованість зазначеного відповідача перед позивачем складає 16080,71 грн., а саме: заборгованість за кредитом - 285,00 грн., заборгованість по процентам за користування кредитом - 11253,77 грн., заборгованість за пенею та комісією - 3300,00 грн., а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.76 Умов та Правил надання банківських послуг: 500,00 грн. - штраф (фіксована частина) та 741,94 грн. штраф (процентна складова). Враховуючи наведене, суд вважає, що сума заборгованості за кредитом в розмірі 285,00 грн. підлягає стягненню з відповідача у повному об'ємі. Щодо стягнення з відповідача заборгованості по сплаті процентів за користування кредитом, пені та штрафів, то суд прийшов до наступних висновків. Відповідно до умов кредитного договору отримав кредит зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення. Як убачається з позовної заяви та з розрахунку заборгованості позивач підняв процентну ставку кредиту з 01.08.2014 року до 34,80% річних, а з 01.04.2015 року до 43,20% річних. Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно із частинами першою, другою статті 642 ЦК України відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною. Якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору, яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказано в пропозиції укласти договір або не встановлено законом. За змістом частини першої статті 651 ЦК України зміна договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно із частиною третьою статті 653 ЦК України в разі зміни договору зобов'язання змінюється з моменту досягнення домовленості про зміну договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни. Отже, якщо сторони кредитного договору досягнули домовленості щодо всіх його умов, у тому числі щодо збільшення банком в односторонньому порядку процентної ставки за кредитом з дотриманням певної процедури, то таке збільшення може відбуватись виключно в разі дотримання передбаченої договором процедури. Пунктом 1.1.3.2.3 Умов та правил надання банківських послуг передбачено, що банк має право робити зміни Тарифів, а також інших умов обслуговування рахунків. При цьому банк, за виключенням випадків зміни розміру наданого кредиту (кредитного ліміту), зобов'язаний не менше ніж за 7 днів до введення змін проінформувати клієнта, зокрема у виписці по карткорахунку згідно з п.1.1.3.1.9 цього договору. Якщо банк протягом семи днів не отримав повідомлення від клієнта про незгоду зі змінами, то рахується, що клієнт прийняв нові умови. Таким чином, процедура зміни Тарифів, які є складовою кредитного договору, зокрема, і та з них, яка стосується збільшення процентної ставки за кредитом, чітко передбачена умовами кредитного договору, укладеного між сторонами, з яких убачається, що обов'язковою умовою таких змін є повідомлення банком відповідача не менше ніж за 7 днів до введення зазначених змін до Тарифів. Відповідно до пункту 3 Правил надання послуг поштового зв'язку (далі - Правила), затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 17 серпня 2002 року № 1155, рекомендоване поштове відправлення - це поштове відправлення (лист, поштова картка, бандероль, секограма, дрібний пакет, мішок «M»), що приймається для пересилання без зазначення суми оголошеної цінності вкладення з видачою відправникові розрахункового документа про прийняття і доставляється (вручається) адресатові (одержувачу) під розписку. Згідно з пунктом 114 Правил адресовані фізичним особам рекомендовані поштові відправлення, рекомендовані повідомлення про вручення реєстрованих поштових відправлень (поштових переказів), повідомлення про надходження переказів, що пересилаються телеграфом або електронною поштою, а також усі повторні повідомлення про надходження поштових відправлень (поштових переказів) вручаються особисто адресату (одержувачу), а в разі його відсутності - повнолітнім членам сім'ї за умови пред'явлення ними документа, що посвідчує особу. З огляду на зазначене боржник вважається належно повідомленим про збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом в односторонньому порядку в тому разі, якщо банк не лише відправив на адресу такого боржника лист про зміну умов кредитного договору, а й довів факт його вручення адресатові під розписку. Зазначена правова позиція повністю відповідає позиції, викладеній у постанові Верховного Суду України від 14.12.2016 року у справі № 752/16018/15-ц. Позивач не надав суду належних та допустимих доказів, які вказували на те, що повідомлення банку про збільшення розміру процентної ставки за кредитним договором було надіслано відповідачу в передбачений цим договором спосіб (пункт 1.1.3.2.3 Умов та правил надання банківських послуг), а також, позивачем не надані докази про те, що відповідач отримував цього повідомлення. За таких обставин, суд приходить до висновку, що збільшення розміру процентної ставки відбулося не у строк та спосіб, передбачені кредитним договором, а відтак у позивача відсутні правові підстави для стягнення з відповідача заборгованості за кредитом, з урахуванням збільшеного розміру процентної ставки за користування цим кредитом. Враховуючи наведене, суд вважає, що з відповідача станом на 31 березня 2017 року підлягає стягненню заборгованість по процентам за користування кредитом у розмірі 256,50 грн. (285,00 грн. / заборгованість за кредитом/ : 100% х 30% /проценти за користування кредитом на рік, передбачені умовами договору/ х 3 роки /строк користування кредитом з 28.03.2014 року по 31.03.2017 року/. Щодо стягнення заборгованості за пенею в розмірі 3300,00 грн., то суд прийшов до наступних висновків. Відповідно до частини першої статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі (частини перша, друга статті 551 ЦК України). У разі, якщо розмір неустойки перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення, суд може його зменшити (частина третя статті 551 ЦК України). Положення частини третьої статті 551 ЦК України з урахуванням положень статті 3 цього Кодексу щодо загальних засад цивільного законодавства та частини четвертої статті 10 ЦПК України щодо обов'язку суду сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що її розмір значно перевищує розмір збитків. Зазначена правова позиція повністю відповідає позиції, викладеній у постанові Верховного Суду України від 04.11.2015 року у справі № 6-1120цс15. Пунктом 1.1.5.25 Умов та Правил надання банківських послуг передбачено, що за несвоєчасну оплату послуг, передбачених Договором, Умовам та Правилами клієнт платить банк по кожному випадку порушення пеню в розмірі 0,1% від суми заборгованості, але не більше подвійної ставки НБУ, яка діяла в період, за якій стягується пеня, за кожний день прострочки. Як убачається з розрахунку загальна сума нарахованої пені складає 3300,00грн. вказаний розмір пені значно перевищують суму заборгованості за кредитом та по процентам за користування кредитом разом взятих, яка складає 541,50 грн. /285,00 грн. - 256,50 грн. = 541,50 грн./. За таких обставин, суд вважає, що розмір пені має бути зменшений, а саме з відповідача слід стягнути за кредитним договором 600,00 грн. заборгованості за пенею, що буде відповідати вимогам ст. 551 ЦК України, а також, принципам розумності та справедливості. Відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та Правил надання банківських послуг при порушенні клієнтом строків платежів по будь-якому із грошових зобов'язань, передбачених цим Договором більш як на 30 днів, відповідач зобов'язаний заплатити банку штраф у розмірі 500 грн.(в еквіваленті 500 грн. по кредитним картам, відкритим у валюті) + 5% від суми заборгованості по кредитному ліміту з урахуванням нарахованих і прострочених процентів та комісій. Штраф враховується на окремому рахунку та підлягає оплаті в першу чергу. Беручи до уваги, що відповідач порушив строки платежів по грошових зобов'язаннях, передбачених кредитним договором більш як на 30 дні, суд вважає, що з відповідача підлягає стягненню штраф у розмірі 500 грн. та 5% від суми заборгованості по кредитному ліміту з урахуванням нарахованих і прострочених процентів та комісій в розмірі 57,10 грн. (1141,50 грн. /заборгованість по кредитному ліміту з урахуванням нарахованих процентів, пені та комісій/ : 100% х 5% = 57,075 грн./. Враховуючи наведене, суд, дослідивши докази по справі в їх сукупності, прийшов до висновку, що відповідач порушив взятті на себе зобов'язання за кредитним договором, і тому з відповідача на користь позивача необхідно стягнути борг у сумі 1698,60 грн., який складається із заборгованості за кредитом - 285,00 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом - 256,50 грн., заборгованості за пенею та комісією - 600,00 грн., а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.76 Умов та Правил надання банківських послуг: 500,00 грн. - штраф (фіксована частина) та 57,10 грн. штраф (процентна складова), в решті вимог позов не підлягає задоволенню. Крім того, на користь позивача слід стягнути з відповідача сплачений судовий збір.

Outcome: partial