Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-28 00:00:00

Прокурор звернувся до суду з даним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 3 квітня 2006 року між Носівською районною державною адміністрацією (далі Відповідач-1) та [PERSON] був укладений строком на 49 років договір оренди земельної ділянки для риборозведення площею 6,0924 га, яка знаходиться на території Селищенської сільської ради Носівського району (далі Ділянка ). Даний договір оренди землі був зареєстрований у відділі Держкомзему в Носівському районі Чернігівської області 2 червня 2006 року за № 0404856000003. 27 грудня 2011 року до Носівської районної державної адміністрації від [PERSON] надійшла заява про надання дозволу на передачу йому в суборенду Ділянки. В той же день від [PERSON] надійшла заява про те, що він не заперечує проти передачі Ділянки в суборенду. Розпорядженням Відповідача-1 від 6 січня 2012 року надано згоду на передачу [PERSON] в суборенду Ділянки. 25 січня 2012 року на підставі розпорядження [PERSON] та [PERSON] уклали договір суборенди Ділянки, відповідно до якого в суборенду передано для риборозведення 4,665 га ставків і каналів, 1,4274 га сінокосу. Договір суборенди був зареєстрований у відділі Держкомзему в Носівському районі Чернігівської області 29 березня 2012 року за № 742380004000765. Прокурор просив визнати недійсним розпорядження та договір суборенди Ділянки, який укладений між [PERSON] та [PERSON], оскільки вони суперечать закону. Прокурор в судове засідання не з'явився, направив до суду заяву, в якій зазначив, що позовні вимоги підтримує з мотивів, які зазначені в заяві до суду, просив задовольнити, справу розглянути без його участі. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання також не зявилися, направили до суду заяви, в яких зазначили, що повністю визнають позовні вимоги, просили розглядати справу без їх участі. Суд розглядає справу у відсутності сторін за наявними у справі доказами. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України суд розглядає справу без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Вивчивши та дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України. Згідно зі ст. 1 Земельного кодексу України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом та прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами (ст. З ЗК України). Стаття 3 цього Кодексу визначає, що земельні відносини, що виникають при використанні надр, лісів, вод, а також рослинного і тваринного світу, атмосферного повітря, регулюються цим Кодексом, нормативно-правовими актами про надра, ліси, води, рослинний і тваринний світ, атмосферне повітря, якщо вони не суперечать цьому Кодексу. Згідно ст. 58 Земельного кодексу України до земель водного фонду належать землі, зайняті: а) морями, річками, озерами, водосховищами, іншими водними об'єктами, болотами, а також островами, не зайнятими лісами; б) прибережними захисними смугами вздовж морів, річок та навколо водойм, крім земель, зайнятих лісами; в) гідротехнічними, іншими водогосподарськими спорудами та каналами, а також землі, виділені під смуги відведення для них; г) береговими смугами водних шляхів. Аналогічна норма закріплена у ст. 4 Водного кодексу України. Відповідно до ст. 59 Земельного кодексу України громадянам та юридичним особам органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування із земель водного фонду можуть передаватися на умовах оренди земельні ділянки прибережних захисних смуг, смуг відведення і берегових смуг водних шляхів, а також озера, водосховища, інші водойми, болота та острови для сінокосіння, рибогосподарських потреб, культурно-оздоровчих, рекреаційних, спортивних і туристичних цілей, проведення науково-дослідних робіт тощо. Використання земельних ділянок водного фонду для рибальства здійснюється за згодою їх власників або за погодженням із землекористувачами. Згідно зі ст. 51 Водного кодексу України у користування на умовах оренди водні об'єкти (їх частини) місцевого значення та ставки, що знаходяться в басейнах річок загальнодержавного значення, можуть надаватися водокористувачам лише для риборозведення, виробництва сільськогосподарської і промислової продукції, а також у лікувальних і оздоровчих цілях. Право водокористування на умовах оренди оформляється договором, погодженим з державними органами охорони навколишнього природного середовища та водного господарства. Умови, строки і збір за оренду водних об'єктів (їх частин) визначаються в договорі оренди за згодою сторін. Передача орендарем права на оренду водного об'єкта (чи його частини) іншим суб'єктам господарювання забороняється. За таких обставин, законодавством забороняється передача водних обєктів у користування третім особам, у тому числі на умовах суборенди. Договір оренди землі від 03 квітня 2006 року, який був укладений між Носівською райдержадміністрацією та [PERSON], не визначає можливість передачі права користування цим обєктом іншим особам. Таким чином, укладення відповідачами [PERSON] та [PERSON] договору суборенди водойми на території Селищенської сільради Носівського району суперечить вимогам ст. 59 Земельного кодексу України, ст. 51 Водного кодексу України. Згідно з ст. 21 Цивільного кодексу України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. Статтею 203 Цивільного кодексу України встановлено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину. Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Недодержання в момент вчинення правочину сторонами вимог, які встановлені ч. ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 цього Кодексу, є підставою для визнання недійсним такого правочину (ст. 215 ЦК України). Розпорядження Носівської райдержадміністрації від 06 січня 2012 року № 6 суперечить вимогам земельного та водного законодавства, укладений на його підставі договір суборенди від 25 січня 2012 року підлягає визнанню недійсним. Позовна заява прокурора спрямована на захист державних інтересів, що викликано необхідністю задоволення суспільної потреби у відновленні законності при вирішенні питання розпорядження землями водного фонду. Надання земельної ділянки водного фонду в суборенду іншому субєкту господарювання не лише не узгоджується із нормами матеріального права, а й підриває авторитет державних органів, порушує встановлені на державному рівні принципи законності, правила та порядок надання і використання земель відповідної категорії. За таких обставин суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог позивача. Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від оплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави. Прокурор був звільнений від сплати судового збору при зверненні до суду, а тому з відповідачів в рівних частинах в дохід держави необхідно стягнути судовий збір в сумі 243,60 грн.

Outcome: approved