Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-29 00:00:00

Представник позивачки [PERSON] - адвокат Яциник В.В. звернувся до Городоцького районного суду Львівської області з позовом до [PERSON] , в якому просить суд ухвалити рішення, яким стягнути з [PERSON] на користь позивачки інфляційні втрати та 3 % річних за період з 01.06.2019 по 30.07.2021 в сумі 29 275 грн. 25 коп. за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання. Позовну заяву мотивує тим, що 13.08.2017 близько 22 год. 00 хв. на об`їзній дорозі м. Городок біля повороту на с. Артищів Городоцького району Львівської області [PERSON] , керуючи автомобілем марки ВАЗ 21011 д.н.з. [NUMBER] , рухаючись по другорядній дорозі з с. Артищів Городоцького району Львівської області, не надав перевагу автомобілю Fiat Freemont д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , який рухався по головній дорозі, та здійснив ДТП. Внаслідок ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження, позивачу та пасажирам, як одного автомобіля так і іншого, було завдано легких тілесних ушкоджень. Окрім того, позивачці було завдано матеріальних збитків. Після прибуття на місце ДТП працівників Городоцького ВП, було встановлено, що відповідач керував автомобілем в стані алкогольного сп`яніння та в подальшому цей факт був підтверджений постановою Городоцького районного суду Львівської області від 29.08.2017. Відповідача визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП на накладено адміністративне стягнення у виді штрафу з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік. Наступного дня після ДТП Городоцьким ВП було внесено відомості до ЄРДР за №12016140180000673 від 14.08.2017 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, однак, 25.09.2017р. постановою заступника начальника Городоцького ВП закрито кримінальне провадження. Рішенням Городоцького районного суду Львівської області від 22.06.2018 з [PERSON] стягнуто матеріальну шкоду, завдану внаслідок ДТП в сумі 157 299 грн. 17 коп.; 5000 грн. моральної шкоди та 4324 грн. 10 коп. судових витрат. Представник позивачки - адвокат Яциник В.В. в судове засідання не з`явився, скерував до суду заяву, в якій позов підтримав з мотивів, наведених у заяві, просив про розгляд справи без його участі та участі позивачки, заперечень щодо заочного розгляду справи не висловив (а.с. 42). Відповідач [PERSON] до суду не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належно, причини неявки суд не повідомив,від отримання повістки відмовився, що розцінюється судом як належне повідомлення про судовий розгляд (а.с. 40, 43). Згідно ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За таких обставин, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи на підставі наявних у справі доказів, за відсутності заперечень позивача, що відповідає вимогам ст.280 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Вивчивши матеріали справи, оглянувши заяву представника позивачки, надані докази в їх сукупності, суд приходить переконання про розгляд справи у відсутності сторін за наявними доказами та про задоволення позову з наступних підстав. Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Частина 3 ст. 12 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. (ч.1-4 ст. 77 ЦПК України). Частина 1 ст. 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Судом встановлено, що 13 серпня 2017р., о 21 год. 00 хв. на об`їзній дорозі м. Городок біля с. Артищів Городоцького району Львівської області, відбулося зіткнення транспортних засобів (ДТП) за участю автомобіля марки Fiat Freemont д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] та автомобіля марки ВАЗ 21011 д.н.з. [NUMBER] під керуванням [PERSON] . Відповідача визнано винним у вчиненні правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік. Наступного дня після ДТП Городоцьким ВП було внесено відомості до ЄРДР за №12016140180000673 від 14.08.2017р. за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України, 25.09.2017р. постановою заступника начальника Городоцького ВП закрито кримінальне провадження. Постановою судді Городоцького районного суду Львівської області від 17.10.2017, [PERSON] визнано винним у вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (а.с. 12-13). Рішенням Городоцького районного суду Львівської області від 22.06.2018, яке набрало законної сили 01.08.2018 року, з [PERSON] в користь [PERSON] , стягнуто матеріальну шкоду, завдану внаслідок дорожньо-транспортної пригоди у сумі 157 299 (сто п`ятдесят сім тисяч двісті дев`яносто дев`ять) грн. 17 коп., моральну шкоду у сумі 5000 (п`ять тисяч) грн. 00коп. та судові витрати у розмірі 4324 грн. 10 коп., які складаються із: 990 грн. 00 коп. за проведення експертизи, 3334 грн. 10 коп. судового збору (а.с. 14-18). Крім того, рішенням Городоцького районного суду Львівської області від 13.05.2020, яке набрало законної сили 10.07.2020, з [PERSON] в користь [PERSON] стягнуто інфляційні втрати та 3 відсотки річних за період з 14.08.2017 року по 31.05.2019 року в сумі 43 932 (сорок три тисячі дев`ятсот тридцять дві) грн. 87 коп. (а.с. 19-23). За ч. 1 ст. 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. На підставі виконавчих листів у цивільній справі № 2/441/433/2018 від 22.06.2018 головним державним виконавцем Городоцького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області відкрито виконавчі провадження № 57121709, 57121295, 57121888, які об`єднано у зведене виконавче провадження № 57991001 (а.с. 25). Постановою державного виконавця від 02.01.2019 звернено стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника та направлено для виконання за місцем роботи [PERSON] до ТзОВ «Галлус-трейд» (а.с. 26). З матеріалів позовної заяви вбачається, що 12.03.2019 відповідач із зазначеної організації звільнився. З поданих позивачем документів, листів начальника Городоцького РВ ДВС ГТУЮ у Львівській області № 3813 від 03.06.2019 р. та заступника начальника Городоцького відділу державної виконавчої служби у Львівському районі Львівської області № 13.16-29/7099 від 30.07.2021, вбачається, що рішення Городоцького районного суду Львівської області від 22.06.2018 р. протягом тривалого часу відповідачем не виконується, в добровільному порядку борг не сплачений, у примусовому порядку з відповідача за період з січня 2019 по 30.07.2021 стягнуто на погашення боргу 7286,05 грн. (а.с. 27, 28). Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, установлених статтею 11 цього Кодексу. Так, у частині п`ятій статті 11 ЦК України визначено, що у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникнути з рішення суду. Грошове зобов`язання відповідача перед позивачем виникло в момент завдання матеріальної та моральної шкоди позивачці, а саме 13.08.2017 року. Згідно із частиною другою статті 625 ЦК України в разі порушення грошового зобов`язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат. Отже, положення зазначеної норми права передбачають, що зобов`язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду. Заперечень проти вказаних обставин відповідачем не подано, доказів на підтвердження виконання грошового зобов`язання, яке виникло на підставі рішення суду, яке набрало законної сили, відповідачем також суду не представлено, як і не подано доказів, які б вказували на те, що відповідач у будь який спосіб оскаржив процесуальні дії державного виконавця, пов`язані з виконанням рішення суду. Тобто, суд виходить з того, що відповідач знав про наявність грошового зобов`язання перед позивачем, та їх не виконав, тобто допустив прострочення у виконанні грошового зобов`язання. Оскільки відповідач не довів наявності незалежних від нього поважних причин невиконання рішення суду і невиконання грошового зобов`язання, то суд при розгляді даної справи виходить з того, що рішення суду і відповідно грошове зобов`язання перед позивачем боржник (відповідач) не виконав без поважних причин. Наявності підстав для звільнення відповідача від виконання грошового зобовязання , або підстав, які б вказували, що грошове зобов`язання ним не виконане з вини стягувача (позивача), відповідач не довів. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до вимог закону. Відповідно до частини першої статті 598 ЦК України зобов`язання припиняються на підставах, встановлених договором або законом, зокрема виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України). Статтею 611 ЦК України встановлено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно із ч. 2 ст. 625 ЦК України в разі порушення грошового зобов`язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Зобов`язання, що виникло у відповідача на підставі судового рішення, є грошовим зобов`язанням, що виникло з законних підстав. Тому на правовідносини між сторонами поширюється дія статті 625 ЦК України, і в тому числі, передбачені нею наслідки. Тому позивач має право вимагати від боржника (відповідача) сплати ним на підставі ст.625 ЦК України інфляційних витрат та трьох відсотків річних за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання. З поданого представником позивача розрахунку встановлено, що за період невиконання грошового зобов`язання з 01.06.2019 по 30.07.2021 інфляційні втрати становлять 18 929 грн. 26 коп., 3% річних становлять 10 345 грн. 99 коп. Обгрунтованих заперечень на зазначений розрахунок відповідач не надав, такого не оспорював, розрахунок проведений у відповідності до вимог чинного законодавства, з урахуванням прилюдно встановленого індексу інфляції у вказаному періоді, і судом приймається як достовірний. Статтями 11-13 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Відповідно до положень ст.ст.76-78, 80-81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. З огляду на те, що відповідач у судові засідання повторно не з`являвся, відзиву на позов суду не надав, не заявив та не представив жодного заперечення заявленим представником позивачки вимогам, не підтвердив їх належними та допустимими доказами, не представив суду наявності у нього підстав для звільнення від сплати інфляційних витрат та 3 % річних, а тому із вищезазначених підстав, суд вважає, що доводи представника позивачки знайшли своє підтвердження, відповідач не виконує рішення суду щодо відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок ДТП, внаслідок чого, має заборгованість. Зазначена заборгованість виникла з його вини, будь-яких доказів протилежного у ході судового розгляду справи судом не отримано. З огляду на наведене, позов підлягає задоволенню у повному обсязі, і стягненню з відповідача підлягає сума нарахованих інфляційних витрат та 3 % річних за весь час прострочення грошового зобов`язання за період з 01.06.2019 по 30.07.2021 у розмірі 29 275 грн. 25 коп. Також, слід вирішити питання розподілу судових витрат згідно ст. 141 ЦПК України.

Outcome: approved