Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-27 00:00:00

Представник позивача звернулась до суду з позовом в інтересах позивача в якому зазначила, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі та від спільного проживання народився син [PERSON], [INFO], якій на даний час проживає з відповідачем та перебуває на її матеріальному утриманні. З січня 2015 року відповідач перестав надавати матеріальну допомогу на утримання свого сина. Обидві сторони на даний час тимчасово проживають та працюють в Республіки Італія, відповідач зареєстрований приватним підприємець, отримує дохід від свого бізнесу. В 2015 році ще під час спільного проживання їй стало відомо, що він на протязі 2015 року заробив 23877 Евро. Позивач вважає, що батько зобов'язаний приймати участь в утриманні сина а тому просить суд стягнути з нього аліменти на утримання сина по 5000 грн. (п'ять тисяч грн..) щомісяця до повноліття. 04.05.2016 року заочним рішенням Новоселицького районного суду позовні вимоги представника позивача задоволені частково. 05.09.2016 року ухвалою Новоселицького районного суду скасовано заочне рішення. В судовому засіданні представник позивача не з'явилась але подала до суду заяву про те що вона підтримує позов в повному обсязі з підстав зазначених у позовній заяві надала додаткові докази та просить суд справу розглянути у її відсутності. Представник відповідача позов не визнала суду пояснила, що визнається стороною факт роботи відповідача в Республіці Італії але його дохід є мінливим та не відповідає сумі зазначеною представником позивача. Просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог. Судом встановлено, що відповідач по справі є батьком малолітнього [PERSON], [INFO] якій проживає разом з матерю [PERSON] у [ADDRESS], та перебуває на її утриманні. Згідно з ч.1 та 2 ст.179 ЦПК України, Предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи (причини пропуску строку позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідач по справі працює в Республіці Італія, що підтверджується витягом з реєстру підприємств з Республіки Італія від 05.10.2016 року з якого вбачається, що [PERSON] є само зайнятою особою, має фіскальний код. Крім того дана обставина визнається стороною відповідача, що відповідно до вимог ч.1 ст.61 ЦПК України, суд вважає, що не підлягає додатковому доказуванню. Згідно з ч.2 ст.179 ЦПК України, Для встановлення у судовому засіданні фактів, зазначених у частині першій цієї статті, досліджуються показання свідків, письмові та речові докази, висновки експертів. Згідно з ч.1 ст.58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд вважає, що виписка з банківського рахунку відповідача та її переклад не є належним доказом, оскільки даний доказ не завірений установою банку якій би підтвердив рух коштів по рахунку особі призвіще якої належить а саме [PERSON], отже даний доказ якій підтверджує дохід відповідача з даних підстав судом не приймається як належний. Інших доказів які би підтвердили те, що відповідач має нерегулярний, мінливий дохід позивачем та представником відповідача суду не надано. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Суд визначаючи розмір аліментів, які підлягають стягненню з відповідача враховує, те що відповідач є громадянином України та резидентом Республіки Італія де фактично проживає, працює у рамках визначеного в Італії трудового та фіскального законодавства, отримує доходи в Євро, тому суд оцінюючи у сукупності викладене з врахуванням принципу справедливості та розумності, а також обов'язку обох батьків приймати участь в утриманні своєї дитини і суд вважає за необхідне присудити відповідачу аліменти на утримання сина в розмірі 1500 (одна тисяча п'ятсот ) гривень щомісяця до його повноліття, що відповідно до офіційного курсу НБУ складає: 1 Євро станом на день розгляду справи дорівнює 28.4 грн., що становить 52.81 Євро та не є суттєвим для бюджету відповідача. Згідно з ст..191 СК України, Аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв'язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за три роки. Суд враховуючи те, що позивач вживала заходи щодо стягнення аліментів що підтверджується поданою до суду позовною заявою 24 грудня 2015 року яка зареєстрована в журналі вхідної кореспонденції за №7007, суд вважає, що позивач вживала заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не змогла їх одержати у зв'язку з ухиленням останнього від їх сплати. А тому суд вважає, що аліменти слід присудити з 24 грудня 2015 року. Суд вважає, що відповідно до ст.88 ЦПК України судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 551 грн. 20 коп., підлягають стягненню з відповідача. На підставі наведеного і

Outcome: partial