Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-27 00:00:00

Прокурор м. Луцька в інтересах держави звернувся в суд з позовом до Луцької міської ради, Управління Держземагенства України у Луцькому районі Волинської області, [PERSON] про визнання недійсним державного акту на земельну ділянку серії [NUMBER] від 26.08.2009 року, скасування державної реєстрації державного акту на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] від 26.08.2009 року, зобов'язання [PERSON] повернути земельну ділянку у комунальну власність. Позов мотивує тим, що прокуратурою м. Луцька проведено перевірку за зверненням депутата Луцької міської ради Сівака С.В. з приводу порушень вимог земельного законодавства під час передачі у власність [PERSON] земельної ділянки, площею 0,1 га, вартістю 241 480 грн., яка призначена для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд, що розташована по [ADDRESS]. Встановлено, що рішенням виконавчого комітету Луцької міської ради № 428 від 31.07.2001 року «Про попереднє погодження місця розташування житлового будинку, господарських будівель і споруд [PERSON]» погоджено [PERSON] місце розташування житлового будинку, господарських будівель і споруд на земельній ділянці загальною ;площею 0,10 га на [ADDRESS] за рахунок земель міськземфонду. Рішенням № 429 від 31.07.2001 року «Про затвердження проекту відведення та надання [PERSON] земельної ділянки по [ADDRESS]» вказану земельну ділянку надано у приватну власність останньому. Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 12.04.2002 року, яке набрало законної сили 13.05.2002 року, у справі № 2-64/2002 за позовом прокурора м. Луцька до виконавчого комітету Луцької міської ради про визнання незаконним і скасування рішення виконкому Луцької міської ради, визнано незаконними та скасовано вищевказані рішення виконавчого комітету Луцької міської ради. Проте [PERSON] на підставі рішення виконавчого комітету Луцької міської ради № 429 від 31.07.2001 року, яке визнано судом незаконним та скасоване, 26.08.2009 року видано державний акт про право власності на земельну ділянку серії [NUMBER], згідно якого останньому на праві приватної власності належить земельна ділянка площею 0,10га, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Зазначений державний акт, зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 010907701007, підписаний Луцьким міським головою та начальником управління Держкомзему у м. Луцьку. Таким чином, [PERSON] видано державний акт на підставі скасованого судом рішення виконавчого комітету Луцької міської ради. Як встановлено прокуратурою м. Луцька, спірна земельна ділянка вільна від забудови, що підтверджується протоколом огляду місця події від 19.02.2015 року, проведеного в рамках кримінального провадження № 42014030010000190. Начальник управління Держкомзему у м. Луцьку та Луцький міський голова, як керівник органу місцевого самоврядування, не пересвідчившись у чинності рішення, на підставі якого видається державний акт серії [NUMBER] на право власності на земельну ділянку по [ADDRESS], неправомірно його підписали внаслідок чого [PERSON], безпідставно отримав у власність землю, площею 0,10га за вказаною адресою. Посилається на те, що Луцькою міською радою, як представником територіальної громади, порушений порядок передачі [PERSON] земельної ділянки, таким чином, порушене право власності територіальної громади на вказану земельну ділянку. Оскільки, Луцька міська рада, в особі міського голови, порушила інтереси територіальної громади, спірна земельна ділянка вибула з її володіння поза волею. На підставі наведеного, позивач просить поновити йому строк звернення до суду, згідно уточненої позовної заяви просить визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] від 26.08.2009, виданий [PERSON]; скасувати державну реєстрацію державного акту на право приватної власності на земельну ділянку серії [NUMBER] в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 010907701003, та просить зобов'язати [PERSON] повернути земельну ділянку площею 0,10 га, вартістю 301 560 грн., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (кадастровий номер [NUMBER]) у комунальну власність територіальної громади міста Луцька. Прокурор в судовому засіданні позов підтримала з наведених у ній підстав та просила позов задовольнити. Представник Луцької міської ради в судове засідання не з'явився, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи, про причини неявки суд не повідомив. Представник Управління Держземагенства України у Луцькому районі Волинської області в судове засідання не з'явився, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи, про причини неявки суд не повідомив. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи, про причини неявки суд не повідомив На думку суду в справі є достатньо документів для її розгляду у відсутності представників відповідачів та відповідача згідно ч. 4 ст. 169 ЦПК України. За погодженням з прокурором суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України. Заслухавши пояснення прокурора, дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. З матеріалів справи вбачається, що рішенням виконавчого комітету Луцької міської ради № 428 від 31.07.2001 року «Про попереднє погодження місця розташування житлового будинку, господарських будівель і споруд [PERSON]» погоджено [PERSON] місце розташування житлового будинку, господарських будівель і споруд на земельній ділянці загальною ;площею 0,10 га на [ADDRESS] за рахунок земель міськземфонду. Рішенням № 429 від 31.07.2001 року «Про затвердження проекту відведення та надання [PERSON] земельної ділянки по [ADDRESS]» вказану земельну ділянку надано у приватну власність [PERSON] Згідно ст. 33 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» до відання виконавчих органів міських рад відноситься підготовка і внесення на розгляд ради пропозицій щодо вилучення (викупу), а також надання під забудову та для інших потреб земель, що перебувають у власності територіальних громад. Вирішення питання регулювання земельних відносин, а саме: вилучення земель (крім земельних ділянок, зайнятих багаторічними насадженнями), в межах міста для всіх потреб проводиться за рішенням міської ради (ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», ст.ст. 19, 31 Земельного кодексу України). Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 12.04.2002 року, яке набрало законної сили 13.05.2002 року, у справі № 2-64/2002 за позовом прокурора м. Луцька до виконавчого комітету Луцької міської ради про визнання незаконним і скасування рішення виконкому Луцької міської ради, визнано незаконними та скасовано вищевказані рішення виконавчого комітету Луцької міської ради. Згідно ч. 3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Вищевказаним рішенням суду встановлено, що виконавчий комітет, прийнявши рішення про попереднє погодження місць розташування житлового будинку, господарських будівель і споруд [PERSON] та затвердивши проект відведення цієї земельної ділянки, перевищив свої повноваження, визначені законом. Надання в користування земельної ділянки, що перебуває у власності або користуванні проводиться лише після вилучення (викупу) цієї ділянки в порядку, передбаченому Земельним кодексом України за згодою власників землі і землекористувачів на підставі рішення ради. З матеріалів справи вбачається, що рішенням виконавчого комітету Луцької міської ради від 31.07.2001 року № 437, передано комунальному підприємству «Центр дозвілля і відпочинку ім. 900-річчя м. Луцька» в постійне користування земельну ділянку площею 17,0га для обслуговування зелених насаджень громадського призначення з видачею державного акта на право постійного користування землею. В судовому засіданні встановлено, що центр дозвілля відпочинку 900-річчя м. Луцька, який користується земельною ділянкою загальною площею 19,34га згоди на вилучення частини земельної ділянки, яку відведено для будівництва житлового будинку [PERSON] не давав. Незважаючи на вище викладене, [PERSON] на підставі рішення виконавчого комітету Луцької міської ради № 429 від 31.07.2001 року, яке визнано судом незаконним та скасоване, 26.08.2009 року видано державний акт про право власності на земельну ділянку серії [NUMBER], згідно якого останньому на праві приватної власності належить земельна ділянка площею 0,10 га, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Зазначений державний акт, зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 010907701007, підписаний Луцьким міським головою та начальником управління Держкомзему у м. Луцьку. Статтею 328 Цивільного кодексу України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ч. 1 ст. 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Частиною 2 ст. 118 цього ж Кодексу визначено, що рішення органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо приватизації земельних ділянок приймається у місячний строк на підставі технічних матеріалів та документів, що підтверджують розмір земельної ділянки. Судом встановлено, що державний акт на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER], виданий [PERSON], в порушення ст.ст. 116, 118 Земельного кодексу України, без будь-якого рішення органу місцевого самоврядування. Відповідно до ст. 126 зазначеного Кодексу (в редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин) право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою посвідчується державними актами. Державні акти на право власності на земельні ділянки є документами, що посвідчують право власності й видаються на підставі відповідних рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень. У спорах, пов'язаних із правом власності на земельні ділянки, недійсними можуть визнаватися як зазначені рішення, на підставі яких видано відповідні державні акти, так і самі акти на право власності на земельні ділянки. Судом встановлено, що [PERSON], видано державний акт, на право власності на земельну ділянку, на підставі скасованого судом рішення виконавчого комітету Луцької міської ради. Судом встановлено, що спірна земельна ділянка вільна від забудови, що підтверджується протоколом огляду місця події від 19.02.2015 року, проведеного в рамках кримінального провадження № 42014030010000190. Відповідно до ст. 387 Цивільного кодексу України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Згідно ч. 9, ч. 10 ст. 28-1 Закону України «Про державний земельний кадастр України» до 01 січня 2013 року державна реєстрація земельних ділянок, які передаються у власність із земель державної чи комунальної власності, здійснюється з видачею державних актів на право власності на земельні ділянки. Реєстрація державних актів на право власності здійснюється у книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі. Документи, якими було посвідчено право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, видані до набрання чинності цим Законом, є дійсними. Пунктом 2.14 Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою та договорів оренди землі, затвердженої наказом Державного комітету України по земельних ресурсах № 43 від 04.05.1999 року, яка діяла на момент видачі державного акта [PERSON], передбачено, що державний акт на право власності на земельну ділянку складається у двох примірниках, підписується посадовими особами в такій послідовності: начальник державного органу земельних ресурсів, голова (керівник) органу місцевого самоврядування або органу виконавчої влади та особа, що здійснила реєстрацію акта. Державний акт на право постійного користування земельною ділянкою складається у двох примірниках, підписується посадовими особами в такій послідовності: начальник державного органу земельних ресурсів та голова місцевої державної адміністрації або органу місцевого самоврядування». Судом встановлено, що начальник управління Держкомзему у м. Луцьку та Луцький міський голова, як керівник органу місцевого самоврядування, не пересвідчившись у чинності рішення, на підставі якого видається державний акт серії [NUMBER] на право власності на земельну ділянку по [ADDRESS], в порушення вимог чинного законодавства, поставили підписи на державному акті, в результаті чого [PERSON] безпідставно отримав у власність земельну ділянку, площею 0,10га за вищевказаною адресою. Відповідно до ст. 80 Земельного Кодексу суб'єктами права власності на земельну ділянку комунальної власності є територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування. Отже, судом встановлено, що Луцькою міською радою, як представником територіальної громади, порушений порядок передачі [PERSON] земельної ділянки, таким чином, порушене право власності територіальної громади на вказану земельну ділянку. Як встановлено в судовому засіданні, прокурор м. Луцька дізнався про порушення законодавства під час розгляду звернення депутата Луцької міської ради Сівака С.В. від 29.10.2014 року за ознаками вчинення кримінального правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 364 Кримінального кодексу України, тому слід поновити прокурору строк на звернення до суду з вказаним позовом.

Outcome: approved