Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-14 00:00:00

Представник позивача звернувся з цим позовом до суду, посилаючись на те, що 12 лютого 2013 року між сторонами був укладений кредитний договір, згідно якого банк надав відповідачці у користування 300 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Однак свої зобовязання за вказаним договором остання порушує, а тому станом на 30 вересня 2017 року має заборгованість на загальну суму 40673-12 грн., яку позивач просить стягнути на користь банка. [PERSON] позов не визнала в повному обсязі, обґрунтовуючи свої доводи тим, що банк пропустив строк позовної давності для звернення до суду, не довів позовні вимоги, а також на те, що заявлена сума штрафних санкцій не співмірна з розміром заборгованості за договором. Заслухавши відповідача та вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Статтею 1054 ЦК України передбачається, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ст.526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. За правилами ст.ст.610 і 611 ЦК України у разі порушення (невиконання, або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання) зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Встановлено, що 12 лютого 2013 року між сторонами був укладений кредитний договір, відповідно до якого відповідачка отримала у користування 300 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки(а.с.7,8). Як слідує з пояснень відповідачки, вона дійсно уклала з позивачем кредитний договір і отримала у користування 300 грн. відповідно до умов договірних зобовязань, крім того, зазначила, що має заборгованість зі сплати чергового платежу у розмірі 275 грн., станом на теперішній час дана заборгованість не погашена, на заборгованість нараховані проценти за користування кредитом, комісія та пеня. \~\~\~\~\~\~\~ \~Судом встановлено, що відповідно до заяви від 12 лютого 2013 року [PERSON] отримала кредит у розмірі 300 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки (а.с.7,8).\~ \~ \~ \~ Договір був укладений шляхом підписання заяви, який разом із запропонованими ПАТ КБ «Приватбанк» Умовами та правилами надання банківських послуг складає кредитний договір, датою укладання якого є дата підписання позичальником договору.\~(а.с.7,8,9-32).\~\~ Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. ПАТ КБ «Приватбанк» свої зобов'язання виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором. Згідно з п.2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг, при порушенні позичальником строків платежів по якомусь з грошових зобов'язань, передбачених цим договором, більш ніж на 30 днів, позичальник зобов'язаний сплатити Банку штраф у розмірі 500 грн.+5% від суми боргу (а.с.8 ). \~Проте, у порушення умов договору відповідач за вказаним договором зобов'язань належним чином не виконував. Частиною 2 ст.1050 ЦК України передбачено, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення\~ повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. Станом на 30 вересня 2013 року виникла прострочена заборгованість відповідача перед ПАТ КБ «Приватбанк» по поверненню кредиту у загальному розмірі 40673-12 грн. - заборгованість за кредитом 275 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом 33085-29 грн.; - заборгованість за пенею та комісією 4899-82 грн.; -\~штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: штраф (фіксована частина) - 500 грн. та\~ штраф (процентна складова) \~1913-01 грн. (а.с. 5). Факт наявності заборгованості підтверджуються кредитним договором\~та розрахунком заборгованості за кредитним договором (а.с.5-6). Відповідно до ч.3 ст.549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання. В той же час суд вважає такими, що підлягають частковому задоволенню вимоги ПАТ КБ «Приватбанк»\~в частині стягнення з відповідача заборгованості по процентам за користування кредитом.\~\~\~\~ Суд вважає зменшити розмір заборгованості по процентам за користування кредитом з 33085-29 грн. до 5000 грн., виходячи з наступного. Відповідно до принципу процесуальної рівності сторін і враховуючи обовязок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, судом досліджено кожний доказ, наданий сторонами, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів (п.27\~Постанови Пленуму Верховного суду України від 12.06.2009 року №2 «Про практику застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції»), при цьому жодна із сторін не була поставлена судом у менш сприятливе становище, порівняно з іншою стороною, на чому наголошується у практиці Європейського суду з прав людини. Так, у п.24 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Надточій проти України», в п.48 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Мала проти України» та в п.23 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гурепка проти України №2» наголошується на принципі рівності сторін\~одному із складників ширшої компетенції справедливого судового розгляду, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище, порівняно з опонентом. При цьому, суд звертає увагу на те, що згідно з п.6 ч.1\~ст.3 ЦК України, загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність. Положеннями ст.ст.6,\~627\~ч.1\~ЦК України, визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Таким чином, вимога щодо врахування принципу розумності, як і принципу справедливості, є прямою вимогою закону до договору. При вирішенні даного спору суд враховує, що одним із проявів верховенства права є положення про те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори. Справедливість\~одна з основних засад права і є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Ця позиція суду ґрунтується, в тому числі, на\~рішенні Конституційного Суду України від 02.11.2004 року №15-рп/2004\~у справі №1-33/2004. Так, суд вважає зазначити, що у пункті 4.1.\~Рішення Конституційного Суду України від 02.11.2004 року № 15-рп/2004\~у справі № 1-33/2004 зазначено, що відповідно до частини першої\~статті 8 Конституції України\~в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Верховенство права - це панування права в суспільстві. Верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність, зокрема у закони, які за своїм змістом мають бути проникнуті передусім ідеями соціальної справедливості, свободи, рівності тощо. Одним з проявів верховенства права є те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори, зокрема норми моралі, традиції, звичаї тощо, які легітимовані суспільством і зумовлені історично досягнутим культурним рівнем суспільства. Всі ці елементи права об'єднуються якістю, що відповідає ідеології справедливості, ідеї права, яка значною мірою дістала відображення в\~Конституції України. Заявлені позивачем вимоги про одночасне стягнення з відповідача 500 грн. штрафу (фіксована частина) та 1913-01 грн. штрафу (процентна складова) й 4899-82 грн. пені за прострочення сплати кредиту та відсотків є неправомірним, тому що законодавством не передбачено покладання на боржника подвійної цивільно-правової відповідальності одного й того ж виду за одне й те саме порушення договірного зобовязання. Тому суд вважає за потрібне відмовити позивачу у стягненні з відповідачки 4899-82 грн. заборгованості за пенею та комісією та стягнути з останньої лише суму штрафу, а саме 2413 грн. З огляду на вказані положення, суд вважає, що нарахування відсотків за користування кредитом у розмірі 33085-29 які у десятки разів перевищують отриманий кредит, також можуть свідчити про несправедливі умови договору та фактично є надмірним тягарем для відповідача щодо сплати кредиту, а тому суд вважає зменшити його у цій частині до 5000 грн. При оцінці наслідків порушення зобов'язань відповідача за кредитним договором, застосовуючи принципи добросовістності, розумності і справедливості, враховуючи відсутність чіткого нормативно закріпленого механізму зменшення розміру кредитних зобовязань, суд вважає можливим і необхідним зменшити розмір заявленої позивачем до стягнення суми з 40673-12 грн. до 7688 грн. \~ \~ \~ \~ \~З огляду на вищевказане суд вважає, що позов ПАТ КБ «Приватбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості необхідно задовольнити частково та стягнути з останньої на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість у розмірі 7688 грн.

Outcome: approved