Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-18 00:00:00

Представник позивача у судове засідання не зявився, надавши заяву про можливість розгляду справи за їх відсутності та повністю підтримав заявлені. Відповідач у судовому засіданні надав письмові заперечення у яких просив відмовити у задоволенні позову банку і застосувати термін позовної давності. Вислухавши пояснення відповідача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку. Встановлено, що 04.09.2006 року між Закритим акціонерним товариством «Комерційний банк «ПриватБанк» (Публічне Акціонерне Товариство «Комерційний бак «ПРИВАТББАНК» після правонаступництва) та [PERSON] був укладений кредитний договір №DNH4KP11980042, згідно умов якого відповідач отримав кредит у розмірі 1630,20 грн. на строк 12 місяців (тобто по 04.09.2007 року) зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 25,08% річних на суму залишку заборгованості за кредитом. Однак, в порушення взятих на себе зобовязань, [PERSON] не виконав умов договору, у зв'язку з чим, станом на 18.01.2016 року має заборгованість за кредитним договором у розмірі 29228,23 грн., з яких: - заборгованість за Кредитом 1223,49 грн.; - заборгованість по процентам за користування кредитом 8629,46 грн.; - пеня за несвоєчасне виконання зобовязань за договором 17507,27 грн.; а також штрафи відповідно до пункту 5.3 Умов та правил надання банківських послуг: - штраф (фіксована частина) 500 грн.; - штраф (процентна складова) 1368,01 грн. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Згідно зі ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Зокрема, пунктом 5.5 умов кредитного договору також визначено, що термін позовної давності по вимогам про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки пені, штрафів за даним Договром встановлюються сторонами тривалістю 5 (пять) років, тобто сторонами її збільшено у відповідності до вимог ст. 259 ЦК України. Проте, як вбачається з матеріалів справи (розрахунок заборгованості за договором №DNH4KP11980042 від 04.09.2006 року, укладеного між сторонами), станом на 04.09.2007 року (кінцевий термін погашення кредиту), жодних грошових сум, спрямованих на погашення процентів за договором, відповідачем [PERSON] зроблено не було і саме з цього часу банк стало відомо про неналежне виконання позичальником умов договору та порушення свого права, і саме з того часу почався перебіг позовної давності. Також судом встановлено, що позивач звернувся до суду із даним позовом лише 09.02.2016 року, тобто за межами строків позовної давності, передбачених як статтею 257 ЦК України (тривалістю у 3 (три) роки) так і ст. 259 цього ж кодексу (тривалість якої збільшена сторонами за умовами договору до 5 (пяти) років). Разом з ти, суду не надано доказів того, що банком, пропущено термін звернення до суду з даним позовом (кінцевий строк якого сплив у 04.09.2012 року) за поважних причин, крім того представник позивач у своїй позовній заяві не просить суд поновити термін звернення до суду з даною позовною заявою Ст. 267 ЦК України передбачає, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Таким чином, вимоги ПАТ «КБ «ПРИВАТБАНК» предявлені у позові до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором підлягають залишенню без задоволення у звязку зі спливом терміну позовної давності. Судові витрати слід залишити за позивачем, відповідно ст.88 ЦПК України.

Outcome: dismissed