Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-16 00:00:00

Представник позивачки [PERSON] в судовому засіданні підтримала та уточнила позовні вимоги, висловлені в позові позивача та просить суд визнати за [PERSON] в порядку спадкування право власності на гараж № 241, який знаходиться по вул. Чехова в м. Покров Дніпропетровської області. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги позивача та її представника не визнав та надав суду письмове заперечення, в якому просить в задоволенні позовних вимог [PERSON] відмовити в повному обсязі в звязку з тим, що вони суперечать нормам чинного законодавства. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи і оцінивши їх в сукупності, прийшов до висновку, що заявлені позивачем вимоги необґрунтовані, не знайшли своє підтвердження в судовому засіданні та не підлягають задоволенню в повному обсязі за наступних підстав. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що 22 серпня 2010 року померла мати позивачки - [PERSON] (спадкодавець) у віці 82 років, про що 23 серпня 2010 року було складено відповідний актовий запис про смерть за № 467, підтвердженням чого є свідоцтво про смерть, видане Відділом реєстрації актів цивільного стану Орджонікідзевського міського управління юстиції у Дніпропетровській області 23 серпня 2010 року, яка прийняла спадщину після померлого 31 жовтня 1999 року свого чоловіка (батька позивачки) [PERSON], [INFO]. Відповідно до ст. 1218 Цивільного кодексу України, до складу спадщини ввійшли всі права та обов'язки спадкодавця, що належали йому на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, в тому числі майнові права на майно, яке належало йому на праві власності: гараж № 241, який знаходиться по вул. Чехова в м. Орджонікідзе (Покров) Дніпропетровської області. За час свого життя спадкодавець заповіту щодо зазначеного майна не склала. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (ч. 5 ст. 1268 ЦК України), проте право власності на нерухоме майно у разі прийняття спадщини виникає у спадкоємця з моменту державної реєстрації речового права на нерухоме майно (ч. 2 ст. 1299 ЦК України). В силу ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини, тому позивачка у зазначений строк подала до нотаріальної контори відповідну заяву про прийняття спадщини. Згідно ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутись до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно, тобто зміна власника майна, що підлягає державній реєстрації, неможлива без перереєстрації права власності. Тому свідоцтво про право на спадщину є обов'язковим, коли об'єктом спадкування є нерухоме майно, що підлягає обов'язковій державній реєстрації. Проте, державним нотаріусом Орджонікідзевської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області [PERSON] було винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, та роз'яснено [PERSON] про те, що він не може видати їй свідоцтво про право на спадщину на гараж № 241, який знаходиться по вул. Чехова в м. Орджонікідзе (Покров) Дніпропетровської області з тих підстав, що необхідні документи, що посвідчують право власності на гараж - відсутні. А саме - відсутні документи, що посвідчують право власності та такі, що були зареєстровані згідно чинного законодавства. Як відомо позивачці, її батько [PERSON] на підставі рішення виконавчого комітету Орджонікідзевської міської ради про надання йому права на будівництво гаража на земельній ділянці №1 під'їзд №3 ряд для автомобіля, в 1965 році побудував гараж. Після будівництва вказаного гаражу було проведено технічну інвентаризацію з виготовленням технічного паспорту на гараж №241. Після смерті 31 жовтня у 1999 році батька позивачки - [PERSON] її мати - [PERSON] прийняла спадщину, але за станом здоров'я не мала можливості належним чином оформити право власності на вказаний гараж з отриманням документів, що посвідчують право власності, та таких, що були зареєстровані згідно чинного законодавства. З урахуванням того, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Згідно ст. 31 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» щодо особливості державної реєстрації прав на об'єкти нерухомого майна, розташовані на земельних ділянках та збудовані до 5 серпня 1992 року: 1. Для проведення державної реєстрації прав власності на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, розташовані на територіях сільських, селищних, міських рад та закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 року, щодо яких раніше не проводилася державна реєстрація прав власності, подаються: виписка із по господарської книги, надана виконавчим органом сільської ради (якщо такий орган не створений - сільським головою), селищної, міської ради або відповідною архівною установою; документ, що посвідчує речове право на земельну ділянку під таким об'єктом, крім випадку, коли таке речове право зареєстровано в Державному реєстрі прав. Для здійснення державної реєстрації прав власності на зазначені об'єкти документом, що посвідчує речові права на земельну ділянку під таким об'єктом, може також вважатися рішення відповідної ради про передачу (надання) земельної ділянки в користування або власність. 2. Для проведення державної реєстрації прав власності на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, розташовані на територіях сільських, селищних, міських рад та закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 року, проведення технічної інвентаризації є необов'язковим. Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Пунктом 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України визначено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. Відповідно до ст. 1225 ЦК України, право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, зі збереженням її цільового призначення. За викладених обставин позивачка змушена звернутися до суду для визнання права власності на гараж № 241, який знаходиться по вул. Чехова в м. Покров Дніпропетровської області. З доводами позивача та її представника, викладених в позовній заяві та в судовому засіданні суд погодитись не може, оскільки вони є голослівними, безпідставними, недоведеними, нічим не підтвердженими, не відповідають вимогам Цивільного законодавства України і спростовуються стабільними поясненнями представника відповідача, наданими ним письмовими доказами, матеріалами справи в їх сукупності. Відповідно до вимог ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підстави своїх вимог. Відповідно до вимог ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно ст.. 1216 Цивільного кодексу України, спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1218 Цивільного кодексу України, встановлено, що до складу спадщини входять всі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Визначення поняття права власності надається в ч. 1 ст. 316 ЦК України, відповідно до якої ним є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею незалежно від волі інших осіб. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 395 ЦК України, одним з видів речового права на чуже майно є право володіння. При цьому згідно ст. 397 ЦК України володільцем чужого майна є особа, яка фактично тримає його у себе, а фактичне володіння майном вважається правомірним, якщо інше не випливає із закону або не встановлено рішенням суду. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом (ч. 1 ст. 328 ЦК України). Отже, з аналізу вищевказаних норм права вбачається, що умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об'єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку, є набуття права власності спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Таким чином, якщо за життя спадкодавець не набув права власності на об'єкт нерухомості, то спадкоємець також не набуває права власності на нього. Як вбачається з матеріалів справи, спір виник з приводу наявності у позивача, як спадкоємця першої черги в порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON], померлої 22 серпня 2010 року, права на спадкування об'єкту нерухомого майна - гаражу №241, який знаходиться по вул. Чехова в м. Покров Дніпропетровської області. Матеріалами справи підтверджено, що вказаний гараж знаходиться на земельній ділянці, яка розташована у гаражному масиві по вул. Чехова в м. Покров Дніпропетровської області, яка віднесена до земель житлової та громадської забудови та є власністю Покровської міської ради Дніпропетровської області - відповідача по справі. Факт відсутності правовстановлюючих документів на гараж не заперечується і самою позивачкою. Позивачем не надано докази на підтвердження даних про те, що померлій [PERSON] від свого чоловіка [PERSON] дійсно було передано гараж № 241 по вул. Чехова в м. Покров та вона користувалася ним до моменту своєї смерті, а позивач після її смерті та на теперішній час законно володіє та користується даним гаражем та прийняла фактично гараж у користування. Не надані дані і про те, чи сплачуються позивачем будь які платежі щодо користування гаражем та ким саме. За ст.59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно з [PERSON] Юстиції України від 21.02.2005 року за № 19-32/319 у разі смерті власника нерухомого майна, первинна реєстрація права власності, на яке не була проведена і правовстановлюючий документ відсутній, питання визначення належності цього майна попередньому власнику та наступного його власника (спадкоємця) повинно вирішуватися у судовому порядку. Однак позивачем не надано до суду будь яких доказів про те, що померлий [PERSON] був законним власником вказаного гаражу та користувався ним на законних підставах. Крім того, статтею 376 Цивільного кодексу України передбачено особливий порядок набуття права власності на нерухоме майно, що збудоване або будується на земельній ділянці, не відведеній для даної мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотним порушенням будівельних норм і правил. Земельна ділянка, на якій розташоване спірне майно, перебуває у власності територіальної громади м. Покров (ст. 83 Земельною кодексу України) і дозвіл на її використання позивачу (а також спадкодавцю) не надавався, що підтверджується відповідною довідкою відділу землекористування виконкому Покровської міської ради Дніпропетровської області від 28 жовтня 2016 року №37/16. Враховуючі те, що за життя спадкодавець [PERSON], а також чоловік [PERSON], померлий 31 жовтня 1999 року, зазначеного права власності у встановленому законодавством України порядку на самочинно збудований гараж не набули, то вимоги їх спадкоємця - позивача у справі про набуття права власності на цей гараж в порядку спадкування є незаконними. За таких обставин відсутні підстави для віднесення спірного гаражу до складу спадкового майна [PERSON], померлої 22 серпня 2010 року, оскільки це майно взагалі не є обєктом права власності спадкодавця й відповідно спадкуванню не підлягає. У зв'язку з відсутністю в матеріалах справи будь-яких доказів про належність гаражу № 241 [PERSON], померлому 25 листопада 1999 року позивачем не надано, як і не надано доказів про добросовісне, відкрите і безперервне володіння гаражем № 241 по вул. Чехова померлим [PERSON], а також про володіння та користування позивачем даним гаражем, - доводи позивача про наявність підстав для задоволення позовних вимог правового значення для вирішення даного спору не мають, оскільки діючим Цивільним Кодексом України спадкування майна, яке не належить до спадкової маси не передбачене, а тому спадкування майна, яке не належало за життя спадкодавцю неможливе. Позивач зазначає, що померла [PERSON] продовжувала після смерті свого чоловіка [PERSON] добросовісно, відкрито безперервно володіти гаражем № 241 до дня її смерті, однак не змогла оформити вказану спадщину у встановленому законом порядку в силу обєктивних причин, а тому позивач має право на визнання цього майна спадковим та на визнання за ними права власності на нього та вважає себе спадкоємцями даного майна в порядку спадкування за законом, однак з такими висновками суд погодитися не може, оскільки вони не відповідають дійсності та не підтверджені будь якими доказами по справі. Суд вважає, що спірний гараж є самочинним будівництвом, а тому на нього не можна визнавати право власності. Позивач також не може бути добросовісним набувачем, оскільки він є спадкоємцем за законом. Набуття спадкових прав та їх оформлення шляхом визнання права власності за давністю володіння відповідно до правил, встановлених статтею 344 ЦК України, не передбачено. Безпідставними є твердження позивача та її представника на те, що для проведення державної реєстрації прав власності на індивідуальні житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські будівлі і споруди, прибудови до них, розташовані на територіях сільських, селищних, міських рад та закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 року, проведення технічної інвентаризації є необов'язковим, оскільки вказане положення на стосується саме гаражів, на який позивач просить суд визнати право власності. У відповідності до статті 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Таким чином суд прийшов до висновку, що заявлені позивачем позовні вимоги цілком є необґрунтованими, безпідставними, недоведеними, ґрунтуються на доказах, наданих позивачем та які не відповідають дійсності та обставинам справи і є недостовірними і спростовуються стабільними поясненнями представника відповідача, наданими ним письмовими належними та допустимими доказами, матеріалами справи в їх сукупності. За таких обставин суд, вважає необхідним відмовити в задоволенні позовних вимог [PERSON] до Територіальної громади виконавчого комітету Покровської міської ради Дніпропетровської області «про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування.

Outcome: dismissed