Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-08 00:00:00

Представник позивача, посилаючись на те, що: -з 21 жовтня 2003 року позивач [PERSON] перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем [PERSON] , який між ними розірвано 26 жовтня 2017 року рішенням Хустського районного суду; -від шлюбу сторони мають двох неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , які проживають з позивачем; -з відповідача стягнуто аліменти на утримання неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття; -відповідач участі у вихованні дітей не приймає; аліменти, присуджені судом, сплачує частково; -8 лютого 2019 року позивач зареєструвала шлюб з громадянином Чеської республіки - [PERSON] , який офіційно працевлаштований та має постійний дохід для утримання позивача та її дітей під час перебування їх у Чеській республіці; -позивач має намір в подальшому періодично виїжджати з дітьми за межі України з метою розширення їх світогляду, знайомства з іноземними культурами та оздоровлення; -на усні прохання позивача нотаріально засвідчити дозвіл на виїзд дітей за кордон відповідач не реагує, він жодним чином не піклується про дітей; -така позиція відповідача чинить перешкоди у вихованні та оздоровленні дітей, чим порушує їх право на здорове життя, повний та гармонійний розвиток і вказує на зловживання відповідачем своїми батьківськими правами, звернувся до суду з позовом та просить: надати дозвіл виїзду з України за кордон до Чеської Республіки та на повернення на територію України неповнолітнім дітям: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , в супроводі матері - [PERSON] , [INFO] , без згоди та супроводу батька дітей - [PERSON] , [INFO] , протягом одного року, починаючи з 1 вересня 2019 року по [INFO] . В судове засідання позивач [PERSON] та її представник [PERSON] не з`явилися. Представник позивача [PERSON] подав до суду заяву /а.с.61/, згідно якої позов підтримав, просив його задовольнити та просив розглянути справу у його відсутність та у відсутність позивача. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про день та час слухання справи в суді був повідомлений належним чином - особисто /а.с.57/, про причини неявки суд не повідомив. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, - органу опіки та піклування Хустської міської ради в судове засідання не з`явилася, надавши до суду заяву /а.с.59-60/, згідно якої проти задоволення позову не заперечувала та просила розглянути справу в суді у її відсутність. Ніяких інших заяв та клопотань від учасників справи до суду не надходило. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України: у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За таких обставин суд вважає, що справу можливо вирішити у відсутності позивача, її представника, відповідача та представника третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, без фіксування судового процесу. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи - сторони з 21 жовтня 2003 року перебували в зареєстрованому шлюбі, який між ними було розірвано рішенням Хустського районного суду від 26 жовтня 2017 року, від якого вони мають двох неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується: витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб /а.с.14-15/, рішенням Хустського районного суду від 26 жовтня 2017 року /а.с.16-18/ та свідоцтвами про народження дітей /а.с.9-10/. Рішенням Хустського районного суду від 26 жовтня 2017 року: з [PERSON] було вирішено стягувати аліменти на користь [PERSON] на утримання неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , у розмірі 2400грн. щомісячно, починаючи з 16 червня 2017 року, до досягнення дітьми повнолітнього віку /а.с.16-18/. Аліменти, присуджені судом, відповідач [PERSON] сплачує частково. Станом на 30 липня 2019 року має заборгованість по аліментам 12000грн. /а.с.19/. 8 лютого 2019 року позивач зареєструвала шлюб з громадянином Чеської республіки - [PERSON] , який офіційно працевлаштований та має постійний дохід для утримання позивача та її дітей під час перебування їх у Чеській республіці /а.с.20-,30/. Право кожного, хто на законних підставах перебуває на території України, на свободу пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом, та повертатися в Україну, а також право на охорону здоров`я, медичну допомогу гарантуються Конституцією України /ст.ст.33,49/. Згідно зі ст.3 п.1 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1989 року і ратифікованої Постановою Верховної Ради Української РСР від 27.02.1991 року, ст.7 ч.8 СК України, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами,…судами, адміністративними органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини; регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Конвенція передбачає, що Держави-учасниці: поважають право дитини та її батьків залишати будь-яку країну, включаючи власну, і повертатися в свою країну, щодо права залишати будь-яку країну діють лише такі обмеження, які встановлені законом і необхідні для охорони державної безпеки, громадського порядку (order public), здоров`я чи моралі населення або прав і свобод інших осіб і сумісні з визнаними в цій Конвенції іншими правами /ст.10 п.2/; визнають право дитини на користування найбільш досконалими послугами системи охорони здоров`я та засобами лікування хвороб і відновлення здоров`я; намагаються забезпечити, щоб жодна дитина не була позбавлена свого права на доступ до подібних послуг системи охорони здоров`я /ст.24 п.1/. Право на вільний вибір проживання та на свободу пересування, що включає і право на виїзд за межі України, та право на охорону здоров`я належать до особистих немайнових прав фізичної особи /ст.ст.269,270 ЦК України/. Особисті немайнові права тісно пов`язані з фізичною особою; фізична особа не може відмовитися від особистих немайнових прав, а також не може бути позбавлена цих прав /ст.269 ч.3 ЦК України/. Зміст особистого немайнового права становить можливість фізичної особи вільно, на власний розсуд визначати свою поведінку у сфері свого приватного життя; фізична особа здійснює особисті немайнові права самостійно, в інтересах малолітніх, неповнолітніх фізичних осіб, які за віком не можуть самостійно здійснювати свої особисті немайнові права, їхні права здійснюють, зокрема, батьки /ст.271, ст.272 ч.1 ЦК України). Із указаними нормами кореспондуються положення: -ст.313 ЦК України, відповідно до яких фізична особа має право на свободу пересування /ч.1/, фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними /ч.3/, фізична особа може бути обмежена у здійсненні права на пересування лише у випадках, встановлених законом /ч.4/; аналогічні положення ст.1 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» /далі Закон №3857-XII/; -ст.ст.237 ч.ч.1,3, 242 ч.1, 272 ч.1, 283 ч.1, 284 ч.ч.1,2 ЦК України, відповідно до яких фізична особа має право на охорону її здоров`я та на надання їй медичної допомоги, дитина, в інтересах якої діє законний представник, має право на вибір лікаря та вибір методів лікування відповідно до його рекомендацій; аналогічні положення Преамбули та ст.ст.6, 38 Основ законодавства України про охорону здоров`я, які передбачають також вільний вибір закладу охорони здоров`я. Обмеження особистих немайнових прав фізичної особи, встановлених Конституцією України, можливе лише у випадках, передбачених нею; обмеження особистих немайнових прав фізичної особи, встановлених ЦК України та іншим законом, можливе лише у випадках, передбачених ними /ст.274 ЦК України/. Закони України не містять заборон чи обмежень права фізичної особи на охорону здоров`я, що включають в себе і право на вибір лікувального закладу, не пов`язують здійснення таких прав виключно із територією України та не містять заборони для фізичної особи одержати медичну допомогу, лікування за межами України, не обмежують можливість реалізації таких прав певним переліком іноземних держав. Фізична особа має право на захист свого особистого немайнового права від протиправних посягань інших осіб /ст.275 ч.1 ЦК України/. Зміст вищенаведених норм у сукупності вказує на те, що діти не можуть бути необґрунтовано обмежені у здійсненні особистих немайнових прав, у т.ч. у праві виїзду за кордон для оздоровлення, законодавчих підстав для обмеження права дітей, матері, яка діє в інтересах неповнолітніх дітей, на вибір лікаря, лікувального закладу за кордоном немає. Позивач пов`язала відповідні вимоги саме з необхідністю забезпечення оздоровлення дітей, позивач поставила вимогу про визначення конкретної країни - Чеської Республіки для тимчасового виїзду дітей: починаючи з 1 вересня 2019 року по 31 серпня 2020 року, чим визначила відповідні межі позову. З врахуванням обставин справи та встановлених доказів, а також враховуючи інтереси неповнолітніх дітей, суд вважає позовні вимоги позивача обґрунтованими та доведеними, а тому суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог.

Outcome: approved