Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-29 00:00:00

Представник ТОВ «ФК «Преміум актив» звернувся до суду з позовною заявою в якій просив стягнути з відповідача на користь відповідача право вимоги до якого перейшло за Договором про надання фінансових послуг факторингу № 0306/1 від 03.06.2019, заборгованість у розмірі 118 462, 80 грн, що складається з заборгованості за кредитом - 8500,00 грн; заборгованості по процентам за користування кредитом - 2875,55 грн, заборгованість по процентам в прострочку - 98 587, 25 грн; заборгованість по сплаті штрафу - 8500, 00 грн, а також витрати по сплаті судового збору в сумі 2102, 00 грн. В обґрунтування позовних вимог позивач стверджує, що між ТОВ «Фінансова компанія є гроші» та відповідачем [PERSON] за допомогою електронного сервісу на сайті www.e-groshi.com було укладено договір № 2957305742-118419 від 05.02.2019 про надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту. Відповідно до умов укладеного договору строк повернення позики - не пізніше 21.02.2019 включно. За платіжним дорученням № 36236 від 05.02.2019 та повідомленням № 138 від 10.02.2019 позикодавцем було перераховано на картковий рахунок відповідача позику у розмірі 8500,00 грн. Відповідачем були прострочені строки повернення позики, що призвело до виникнення заборгованості. У зв`язку з вказаним позивач, до якого перейшло право вимоги за договором позики, звернувся до суду з цим позовом. 31.03.2020 ухвалою Червонозаводського районного суду м. Харкова відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення сторін. 02.10.2020 ухвалою Червонозаводського районного суду м. Харкова здійснено перехід з розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін в розгляд справи з повідомленням сторін. Відповідач належним чином повідомлявся про хід судової справи шляхом направлення судової кореспонденції на адресу зареєстрованого місця проживання відповідача. Відповідач своїм правом на надання відзиву не скористався, відзиву на позовну заяву, будь-яких інших заяв чи клопотань від відповідача до суду не надходило. Від представника позивача до суду надійшла заява, у якій представник позивача просив розглянути справу без його участі, позов підтримав, проти заочного розгляду не заперечував. Зважаючи на вказане суд ухвалив про заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. 05.02.2019 ТОВ «Фінансова компанія є гроші» та [PERSON] уклали договір надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту № 2957305742-118419, за яким ТОВ «Фінансова компанія є гроші» надало [PERSON] позику в сумі 8500,00 грн. строком на 17 днів зі строком повернення до 21.02.2019 включно. Відповідач оформила анкету-заявку №87961 для отримання позики шляхом заповнення всіх полів анкети, надавши паспорт та картку платника податків. Договір було укладено в електронному вигляді шляхом реєстрації відповідача на Інтернет сайті https://e-groshi.com і виконання ним певних дій, які свідчать про укладення Договору, зокрема смс-повідомлення із кодом 116098, що зазначений у тексті договору у розділі «Підписи сторін». Відповідно до п.1.6. договору позики, позика надається на споживчі цілі. У відповідності до Графіка розрахунків (додаток 1 до договору), цей графік містить розрахунок терміну повернення позики та суми процентів за користування позикою, а саме: всього нараховані проценти 2 875, 55 грн. Згідно п.1.5.1. договору позики, сторони погодили розмір процентів за користування позикою протягом строку позики у розмірі 1,99% від суми позики щоденно за кожен день користування позикою, що становить 726,35% річних. За п.1.5.2. договору позики за невиконання зобов`язання передбачена пеня у розмірі 3 % від суми позики за кожен день прострочення, починаючи з першого дня прострочення та 5% від суми позики за кожен день прострочення, починаючи з 31 дня прострочення. Відповідно до п.4.3. договору позики сторони передбачили штраф за прострочення заборгованості більш ніж на 61 день у розмірі суми кредиту, визначеній договором. 05.02.2019 ТОВ «Фінансова компанія є гроші» на підставі договору про організацію взаємодії при переказі коштів фізичним особам № 92.15.000104/2 від 19.02.2018, укладеного з АТ «АКБ «Конкорд» перерахувало на рахунок відповідача [PERSON] грошові кошти (позику) у розмірі 8500,00 грн, що підтверджується платіжним дорученням № 36236 від 05.02.2019 та повідомленням № 138 від 10.02.2019. 03.06.2019 ТОВ «Фінансова компанія «Преміум актив» та ТОВ «Фінансова компанія є гроші» у клали договір факторингу № 0306/1, за яким ТОВ «Фінансова компанія є гроші» передало ТОВ «Фінансова компанія «Преміум актив» права вимоги за грошовими зобов`язаннями згідно договорів укладених з боржниками, в тому числі за договором позики з відповідачем. Порядок укладення договорів в електронній формі регламентується Законом України «Про споживче кредитування» та Законом України «Про електронну комерцію». Згідно ст.13 Закону України «Про споживче кредитування» договір про споживчий кредит, договори про надання додаткових та супутніх послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі (у паперовому або електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством). Кожна сторона договору отримує по одному примірнику договору з додатками до нього. Примірник договору, що належить споживачу, має бути переданий йому невідкладно після підписання договору сторонами. Відповідно до ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Статтею 12 цього Закону регламентуються вимоги до підпису сторін договору. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом (п.2 ч.1 ст.12 Закону Україну «Про електронну комерцію»). Відповідно до п.12 ч.1 ст.3 Закону одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір. Відповідно до ст.ст. 526, 615 Цивільного кодексу України зобов`язання повинні виконуватись у встановлений термін, відповідно до вимог закону та умов договору. Згідно ст.599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. За нормою ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (стаття 628 ЦК України). Відповідно до положень ст.638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. ТОВ «Фінансова компанія є гроші» свої зобов`язання за договором виконало в повному обсязі, тоді як позичальник - відповідач по справі, порушив договірні зобов`язання, в установлений термін не повернув належні грошові суми, внаслідок чого у нього утворилась заборгованість. Враховуючи доведеність наявними в справі належними та допустимими доказами факту укладення між сторонами договору № 2957305742-118419 про надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, та беручи до уваги відсутність в матеріалах справи доказів виконання відповідачем обов`язків по поверненню вищевказаної суми позики, суд вважає, що позовні вимоги в частині стягнення 8500,00 грн суми позики та 2875,55 грн відсотків, передбачених умовами договору підлягають задоволенню. В частині вимог позивача про стягнення неустойки суд доходить наступного висновку. Відповідно до ч. 4 ст. 42 Конституції України держава захищає права споживачів. Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України. Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони договору. У даному випадку договірні правовідносини виникли між фінансовою компанією та фізичною особою - споживачем фінансових послуг. Споживач - фізична особа, яка уклала або має намір укласти договір про споживчий кредит. У пункті 19 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів», прийнятої 09.04.1985 № 39/248 на 106-му пленарному засіданні Генеральної Асамблеї ООН, зазначено, що споживачі повинні бути захищені від таких контрактних зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав в контрактах і незаконні умови кредитування продавцями. Конституційний Суд України у рішенні у справі за конституційним зверненням щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України від 22.11.1996 № 543/96-В «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» від 11.07.2013 у справі №1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту. Стаття 627 Цивільного кодексу України встановлює, що у договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів. Відповідно до ст.21 Закону України «Про споживче кредитування» (в редакції чинні на момент укладення договору та на поточну дату) споживач, який порушив своє зобов`язання щодо повернення кредиту та процентів за ним, має відшкодувати позикодавцю завдані цим збитки відповідно до закону з урахуванням особливостей, визначених цією статтею. У договорах про споживчий кредит пеня за невиконання зобов`язання щодо повернення кредиту та процентів за ним не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, та не може бути більшою за 15 відсотків суми простроченого платежу. Сукупна сума неустойки (штраф, пеня), нарахована за порушення зобов`язань споживачем на підставі договору про споживчий кредит, не може перевищувати половини суми, одержаної споживачем за таким договором, і не може бути збільшена за домовленістю сторін. Враховуючи те, що відповідач отримав від ТОВ «Фінансова компанія є гроші» позику у розмірі 8500,00 грн, неустойка за невиконання зобов`язання щодо повернення кредиту та процентів за ним не повинна перевищувати 4250,00 грн = 8500,00 грн / 2, які і підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. В частині нарахування позивачем відповідачу процентів за користування позикою після встановленого п. 1.3. договору строку повернення позики суд зазначає наступне. Наслідки порушення грошового зобов`язання позичальником встановлюються в ч. 1 ст. 1050 ЦК України, яка передбачає, що, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Згідно із ч. 1 ст. 1048 ЦК позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів установлюються договором. Припис абз. 2 ч. 1 ст. 1048 ЦК про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише в межах погодженого сторонами строку кредитування. Сторонами було погоджено строк кредитування - з 05.02.2019т до 21.02.2019 включно, тобто строком на 17 днів. При цьому, право позикодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування. Такий правовий висновок узгоджується з позицією Великої палати Верховного Суду, висловленою у постанові від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12 та позицією Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду, висловленою у Постанові від 06.02.2019 по справі № 175/4753/15ц. Таким чином, суд вважає, що нарахування позивачем відповідачу процентів за користування сумою позики після спливу погодженого сторонами строку кредитування є безпідставним, а тому приходить до висновку про стягнення процентів у розмірі, погодженому сторонами, згідно розрахунку, наведеного в графіку розрахунків (додаток № 1 до договору позики), а саме 2 875, 55 грн. Саме така сума процентів за 17 днів користування позикою відповідає умовам договору. При цьому суд відхиляє доводи позивача, що передбачені абз. 1?2 п. 1.5.2. договору додаткові проценти є такими, що нараховані за прострочення виконання зобов`язань у відповідності до ст. 625 ЦК України з огляду на наступне. У відповідності до п. 1.5.1. договору позики сторони погодили розмір процентів за користування позикою протягом строку позики у розмірі 1,99% від суми позики щоденно за кожен день користування позикою, що становить 726,35% річних. Згідно п.1.5.2. договору позики у разі якщо позичальник не повернув суму позики у строк встановлений пунктом 1.3. договору, нарахування процентів, встановлених п. 1.5.1. договору, проводиться за фактичну кількість календарних днів користування позикою та до дня повного погашення заборгованості за позикою, включаючи день погашення. Крім того, додатково до основних процентів, позичальник зобов`язується сплатити 3.00% додаткових відсотків від суми позики за кожен день прострочення з першого дня прострочення. При цьому нарахування процентів проводиться в момент внесення позичальником коштів на погашення позики та належних на дату погашення платежів. В разі прострочення сплати заборгованості за кредитним договором більш ніж на 30 днів, додаткові відсотки позичальника збільшуються на 2%. Тобто, загальна сума додаткових відсотків з 31 дня прострочення буде становити 5% від суми позики за кожен день прострочення з 31 дня прострочення до дня повного до дня повного погашення заборгованості за позикою, включаючи день погашення, які позичальник зобов`язується сплатити позикодавцю. У відповідності до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином, буквальне тлумачення змісту п.1.5.2. договору позики, з урахуванням змісту всього договору, найменування розділів, вбачається, що в даному випадку йде мова про фактичне збільшення розміру процентів, встановлених п.1.5.1. договору, які нараховуються на суму позики, а не на прострочену суму. Суд вирішує питання про розподіл судових витрат на підставі ч. 1 ст.141 ЦПК України, відповідно до якої судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: partial