Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-17 00:00:00

Представник позивача Моторного (транспортного) страхового бюро України звернувся до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування в порядку регресу виплат в розмірі 20 359,27 грн., а також судових витрат, пов`язаних з оплатою судового збору. В обґрунтування позовних вимог, представник позивача зазначає, що 24 квітня 2017 року о 13-50 год. трапилась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля ГАЗ, д.н.з. [NUMBER] під керуванням [PERSON] та автомобіля Renault д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] . В результаті настання ДТП автомобілі зазнали механічних пошкоджень. Відповідно до постанови Московського районного суду м.Харкова від 13.06.2017 року [PERSON] було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено стягнення у вигляді штрафу у розмірі 340 грн. На момент настання ДТП [PERSON] . Відповідно до Звіту №223В/2017 від 30.06.2017 року вартість матеріального збитку, завданого ТЗ Renault д.н.з. [NUMBER] становить 21 136,69 грн., витрати на збір документів складають 1200,00 грн. Загальний розмір витрат з урахуванням витрат на збір документів та визначення розміру шкоди складає 20 359,27 грн.Вказали, що після відшкодування власнику пошкодженого автомобіля матеріальної шкоди, завданої неправомірними діями відповідача та оплати послуг з урегулювання, позивач отримав право регресної вимоги до відповідача. Ухвалою судді Київського районного суду м. Харкова від 20.10.2020 позовну заяву Моторного (транспортного) страхового бюро України до [PERSON] про відшкодування завданої майнової шкоди в порядку регресу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. Представник позивача МТСБ України у судове засідання не з`явився, в матеріалах справи міститься заява про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримують у повному обсязі та просять їх задовольнити. Не заперечували проти ухвалення заочного рішення. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце судових засідань повідомлявся належним чином шляхом надсилання судової повістки за місцем його реєстрації, причин неявки в судові засідання не повідомив, відзив на позов до суду не подано. Згідно ч.2 ст.43 ЦПК України відповідач зобов`язаний добросовісно здійснювати процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки, що відповідно до принципу юридичної визначеності, як складової частини конституційного принципу верховенства права, зобов`язує відповідача самостійно цікавитися перебігом розгляду судом пред`явленого до нього позову. Тривала відсутність такого інтересу з боку відповідача свідчить про його небажання захищати свої процесуальні права. Враховуючи, що в справі є достатні дані про права і взаємовідносини сторін, відповідач належним чином повідомлений про місце і час судового засідання, суд розглядає справу на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 1, 2 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Вимогами ч.3 ст. 12, ч.1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, яка визначає підстави звільнення від доказування, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Згідно до положень ч. 6 ст. 82 ЦПК України, постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (чи бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Згідно постанови Московського районного суду м. Харкова від 13.06.2017 року у справі №3/643/2840/17, [PERSON] , 24.04.2017 року близько 13-50 год., керуючи транспортним засобом «ГАЗ 2410», державний номерний знак [NUMBER] по проспекту Тракторобудівників 120 в м. Харкові, не вибрав безпечної швидкості руху, що призвело до зіткнення з автомобілем Renault д.н.з. [NUMBER] . Автомобілі отримали механічні пошкодження. Вказаною постановою Московського районного суду м. Харкова від 13.06.2017 року [PERSON] , [INFO] , визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення за ст. 124 КУпАП у вигляді штрафу в розмірі 340 грн. 00 коп. на користь держави, а також стягнуто з [PERSON] судовий збір у розмірі 320,00 грн. на користь держави. Вказана постанова набрала законної сили 26.06.2017 року (а.с.8). Згідно рішення Європейського суду з прав людини від 25 липня 2002 року у справі за заявою № 48553 / 99 «Совтрансавто - Холдинг» проти України», а також згідно рішення Європейського суду з прав людини від 28 жовтня 1999 року у справі за заявою № 28342 / 95 «Брумареску проти Румунії» встановлено, що існує усталена судова практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь - якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів. Суд вважає, доведеним той факт, що відповідачем порушено вимоги Правил дорожнього руху України. Крім того, судом встановлено, що автомобіль «ГАЗ 2410», державний номерний знак [NUMBER] не був забезпечений полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Як вбачається з матеріалів справи, 05 травня 2017 року відповідно до положень ст. 33 ЗУ «Про ОСЦПВ» водій [PERSON] подав повідомлення про ДТП (а.с. 10-12). 01.08.2017 року власник автомобіля [PERSON] , скориставшись своїм правом передбаченим Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», подав заяву, як того вимагає ст. 35 п. 35.1 вказаного Закону, з метою отримання грошового відшкодування за матеріальну шкоду, завдану відповідачем. Згідно ст. 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі. Відповідно до п. 36.1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ),

Outcome: approved