Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-01 00:00:00

представник позивачки [PERSON] - Боржецький О.Л. звернувся до суду з позовом до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Орган опіки та піклування Дубенської міської ради про визначення місця проживання дитини [PERSON] з матір`ю, [PERSON] . В обґрунтування позовних вимого посилається на те, що [PERSON] проживала у зареєстрованому шлюбі із [PERSON] з 28.03.2009. Рішенням Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 11.07.2019 даний шлюб було розірвано. Позивачка з відповідачем мають спільну дитину - [PERSON] , [INFO] . Після того, як відповідач покинув позивачку, вона із сином залишилися проживати у м. Луцьк, де [PERSON] почав ходити до школи. Через деякий час після розірвання стосунків з відповідачем, позивачка змушена була на декілька місяців виїхати за кордон для заробітку коштів на прожиття. Тому за домовленістю з відповідачем син [PERSON] тимчасово залишився проживати разом з батьком і перевівся у школу в м. Дубно. Місце проживання сина також було зареєстровано за адресою батьків відповідача. Весь цей час позивачка постійно спілкувалася із сином по телефону, забезпечувала його: купувала йому речі та іграшки, цікавилася здоров`ям, розвитком і навчанням дитини. Для цього вона також підтримувала постійний зв`язок із батьками відповідача (дідусем та бабусею [PERSON] ) та передавала кошти з-за кордону. Коли позивачка повернулася в Україну, то з`ясувалося, що відповідач не бажає виконувати їхню тимчасову домовленість і повертати дитину на постійне проживання до позивачки у м. Луцьк. Відповідач відмовився від своєї позовної вимоги щодо залишення сина проживати разом з ним (у справі №559/2249/18 про розірвання шлюбу). У заяві представника [PERSON] зазначалося, що батько не заперечує проти залишення сина проживати з матір`ю і що спір щодо місця проживання дитини відсутній. Однак, після виїзду позивачки із сином [PERSON] за кордон у Республіку Мальта відповідач почав писати різні заяви та скарги, домагаючись повернення сина в Україну та щоденного спілкування з ним. З огляду на це стає зрозуміло, що спір щодо місця проживання дитини виник знову і досі залишається невирішеним. Крім того, офіційний запис про реєстрацію місця проживання дитини залишився у м. Дубно, за адресою батька відповідача, а тому не відповідає фактичному місцю проживання дитини. Окрім того, відповідач має заборгованість зі сплати аліментів на сина [PERSON] за період з 15.07.2019 по 01.12.2019 в сумі 24822 грн. 63 коп. Слід зазначити, що протягом нетривалого періоду тимчасового проживання сина у відповідача вдома [PERSON] бачив свого батька далеко не кожного дня. Виявилося, що протягом вищезгаданого періоду часу вихованням хлопчика займався не батько, а дідусь із бабусею. Виїжджаючи на ці декілька місяців за кордон, позивачка залишила відповідачу на тимчасове проживання цілком здорову дитину. А після повернення свекор повідомив їй, що в сина з`явилася вегето-судинна дистонія, хлопчик став більш замкнутим. Після приїзду [PERSON] та постійного безпосереднього спілкування її з сином, [PERSON] зізнався матері, що в нього значно поліпшилося самопочуття, припинилися систематичні головні болі, які раніше дошкуляли йому протягом часу його проживання з бабусею та дідусем. Позивачка у повному обсязі створює всі необхідні умови для проживання та нормального розвитку своєї дитини, забезпечує гармонійний розвиток її особистості в атмосфері любові і затишку, робить все можливе для повноцінного розвитку сина. Крім того, в період спільного проживання позивачки та відповідача однією сім`єю, відповідач вчиняв фізичне насильство по відношенню до позивачки. Вона тривалий час нікому про це не розповідала і не скаржилася у правоохоронні органи, так як любила відповідача, надіялася, що він виправиться, і разом з тим - боялася його. [PERSON] неодноразово ставав свідком протиправної і жорстокої поведінки відповідача щодо позивачки. На даний час позивачка разом із сином - [PERSON] проживають у Республіці Мальта. Її виїзд із сином за кордон були способом захисту як від насильства зі сторони відповідача, так і від тієї небезпеки, яку [PERSON] своєю поведінкою та способом життя створював для [PERSON] та їхнього сина. Слід зауважити, що позивачка не заперечує проти зустрічей сина зі своїм батьком, дідусем та бабусею і ніколи не створювала їм у цьому жодних перешкод. Однак, постійне місце проживання [PERSON] має бути визначене разом з матір`ю. Враховуючи все вище наведене просить визначити місце проживання [PERSON] , [INFO] , з матір`ю, [PERSON] . Стягнути з відповідача на користь позивачки судові витрати. Позивачка в режимі відео конференції в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, та пояснила, що протягом тривалого часу проживає із сином в Руспубліці Мальта, працює офіційно за контрактом, має стабільний та достатній дохід для забезпечення сина всім необхідним, дитина там відвідує школу. Окрім того повідомила, що під час проживання з відповідачем він неодноразово відносно неї вчиняв фізичне насильство, що негативно впливало на психологічний стан сина. На даний час з відповідачем зв`язку не підтримує. Представник позивачки Боржецький О.Л. в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, вказуючи, що в інтересах сина [PERSON] , щоб він залишився проживати разом з матір`ю. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку, зокрема шляхом направлення судових повісток за зареєстрованим місцем проживання, розміщенням оголошень про виклик до суду на офіційному веб-сайті Судової влади України Представник третьої особи Кобилянський Р.Ф. в судовому засіданні підтримав висновок органу опіки та піклування Дубенської міської ради щодо доцільності залишення малолітнього [PERSON] проживати з матір`ю. Повідомив, що відповідача неодноразову було запрошено на засідання комісії з метою вирішення питання місця проживання дитини, однак він жодного разу не з`явився. Дитина [PERSON] будучи заслуханим судом в режимі віде конференції в судовому засіданні пояснив, що з батьком він не спілкується та хоче залишитися проживати з мамою. Повідомив, що на Мальті він ходить до школи, мама купляє йому одяг та все необхідне, готує їжу. Йому добре з мамою та він не хоче від неї нікуди відлучатися. Пояснив, що спілкується щодо своїх особистих питань, мрій та сподівань із мамою, а з татом бачився, коли жив у дідуся з бабусьою, однак не постійно, а лише інколи, коли тато приходив додому. Просив залишити його проживати із мамою. Свідок [PERSON] в судовому засіданні повідомив, що його дочка та онук проживають на острові Мальта . Дочка працює там офіційно за контрактом та має стабільний дохід. Окрім того повідомив, що під час шлюбу позивачки з відповідачем, останній її ображав, а свідком цього був їх спільний син [PERSON] . Відповідач через суд Мальти хотів визнати незаконне перебування там позивачки із сином, однак суд визнав їх перебування законним. Вказує, що перебування [PERSON] з мамою повністю в інтересах дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У зв`язку з наведеним, суд вважає за можливе слухати справу за відсутністю відповідача та здійснити заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, докази по справі, суд дійшов до наступних висновків. Судом встановлено, що [PERSON] , народився [INFO] , його батьками зазначені [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с. 9). Згідно рішення Дубенського міськрайоннго суду від 11 липня 2019 року шлюб між позивачкою та відповідачем розірвано, позовну вимогу, щодо залишення місця проживання сина [PERSON] відповідач просив не розглядати (а.с. 12-14). [PERSON] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується довідкою від 20 квітня 2019 року № 166 ОСББ «Меблевик» (а.с. 15). [PERSON] , зареєстрований по [ADDRESS] , згідно довідки від 03.03.2018 № 4339 (а.с. 16). Станом на 01.12.2020 [PERSON] до Дубенського міськрайонного відділу ДВС на виклик державного виконавця не з`явився, квитанцій по сплаті заборгованості по аліментах не надав, згідно повідомлення від 03.12.2020 № 33437 (а.с. 18). [PERSON] за місцем проживання характеризується з хорошої сторони, з жильцями будинку поводить себе ввічливо та чемно. За період проживання за адресою: [ADDRESS] не було помічено негативних вчинків (а.с. 19). [PERSON] на обліку у наркологічному диспансері не перебуває, станом на 18.06.2019 до кримінальної відповідальності не притягувалася (а.с. 20, 21). Інших відомостей у матеріалах справи нема та учасниками, зокрема відповідачем, не додано. Станом на 16.02.2021 сума заборгованості по аліментах [PERSON] становить 27822, 63 грн., що підтверджується розрахунком заборгованості зі сплати аліментів (а.с. 37). Згідно повідомлення Дубенського міськрайонного відділу ДВС від 16.02.2021 № 3492 [PERSON] було внесене до відомостей боржників (а.с. 38), окрім того відділом було винесено ряд постанов, щодо боржника [PERSON] (а.с. 29-40). [PERSON] навчається в коледжі Марії Регіни м. Сан-Пауль-іль-Бахар, 7 клас (а.с. 118-121). [PERSON] офіційно працевлаштована у компанії Trebee Company Limitet з січня 2019 року (а.с. 123, 127). Згідно висновку органу опіки та піклування від 14.05.2021 № 2162/05-02-29/21 вважають за доцільне залишити проживати малолітнього [PERSON] з матір`ю, [PERSON] (а.с. 159-162). Згідно з ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Статтею 160 СК України встановлено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом (ч.1 ст.161 СК України). Згідно ч. 4 ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. У 6-му принципі Декларації прав дитини від 20.11.1959, яку Україною було ратифіковано у встановленому законом порядку та яка діє на час виникнення спірних правовідносин, дитина для повного та гармонійного розвитку має потребу у любові та розумінні. Дитина повинна, коли це можливо, зростати під опікою та під відповідальністю своїх батьків та у всякому випадку в атмосфері любові, а також моральної та матеріальної забезпеченості. Окрім того вказаним принципом закріплено, що малолітня дитина не повинна, окрім тих випадків, коли наявні виключні до того обставини, бути розлученою із матір`ю. Пунктом 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійним та поділ спільного майна подружжя» роз`яснено, що при вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати увагу на її вік та з`ясовувати, з ким із батьків вона бажає проживати. Судам слід враховувати також положення ст. 160 СК України, якою передбачено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків, яка досягла десяти років, - за спільною згодою батьків та самої дитини, а місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Згідно ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ст. 7 СК України, при вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен керуватися максимальним забезпеченням їх інтересів. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ, Суд) у своєму рішенні від 01 липня 2017 року у справі «М.С. проти України» наголосив, що основне значення при визначенні місця проживання дитини має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини. При цьому ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним. Судом достовірно встановлено, що матір`ю створено належні умови для проживання та виховання сина [PERSON] , позивачка забезпечує нормальний всебічний розвиток дитини, що в інтересах останнього та за поясненнями [PERSON] , він сам особисто бажає проживати лише з мамою, яка є позивачкою у даній справі, а відтак суд приходить до висновку про визначення місця проживання малолітньої дитини разом із матір`ю. На підставі ст. 141 ЦПК України, наявні підстави для покладення на відповідача сплаченого позивачкою судовогго збору. На підставі викладеного,

Outcome: approved