Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-14 00:00:00

представник позивача звернувся із позовом до відповідачів про стягнення заборгованості за послуги централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води. В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що [PERSON] та [PERSON] зареєстровані та проживають у [ADDRESS] та користаються послугами з централізованого опалення та послугами з централізованого постачання гарячої води. Даний факт підтверджується довідкою ЛКП «Магістральне» від 11.06.2015 року №3488. Для здійснення оплати за надання послуг з теплопостачання з 01.07.2014 року був відкритий особовий рахунок № [NUMBER] . Відповідно між позивачем та відповідачами встановлено договірні відносини. Станом на 01.06.2015 року за спожиту теплову енергію за період з 01.07.2014 року до 01.06.2015 року у боржників перед ЛМКП «Львівтеплоенерго» утворилася заборгованість в сумі 2468,61 грн., яка станом на день подання позову не погашена, що підтверджується розрахунками заборгованості за послуги з централізованого опалення та послуги централізованого постачання гарячої води. Відтак враховуючи вищевказані обставини просить задовольнити позов та стягнути з відповідачів на користь ЛМКР «Львівтеплоенерго» заборгованість за надані послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води в сумі 2468,61 грн. та витрати з оплати судового збору у розмірі 1600 грн. Ухвалою судді Франківського районного суду м. Львова від 19.06.2017 року відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити в порядку загального позовного провадження. [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] подали до суду зустрічну позовну заяву про захист прав споживача шляхом визнання дій неправомірними та зобов`язання вчинити певні дії та визнання права на встановлення індивідуального опалення. ( [PERSON] у свою чергу, подала до суду 08.05.218 року заяву про відкликання зустрічного позову). [PERSON] та [PERSON] 11.07.2017 року подано до суду заперечення на позовну заяву. Зазначають, що даний позов не визнають та просять відмовити у задоволення такого у зв`язку з незаконністю, надуманістю та безпідставністю вимог. Станом на 01.06.2015 року за спожиту теплову енергію за період з 01.07.2014 року до 01.06.2015 року у боржників перед ЛМКП «Львівтеплоенерго» утворилася заборгованість у розмірі 2 468,61 грн., яка не погашена. [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] послуги з теплопостачання не отримують у зв`язку з відключенням квартири [ADDRESS] від мережі централізованого опалення у зв`язку з неналежним наданням послуг ЛМКП «Львівтеплоенерго». З липня 2010 року у квартиру [ADDRESS] не надається послуга з централізованого опалення. Крім того, відповідачі виготовили робочий проект на відповідність встановленого індивідуального опалення взамін центрального у квартирі [ADDRESS] , яким підтверджено, що від`єднання їх квартири від мереж центрального опалення не вплинуло негативно на забезпечення безперебійної робити інженерного обладнання будинку. Крім того, переобладнання системи опалення не призвело до розбалансування внутрішньо будинкової системи опалення, яка належить до інженерної системи будинку як цілісного майнового комплексу. Крім того, зазначається, що між [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] та ЛМКП «Львівтеплоенерго» відсутні будь-які договірні відносини. Також, зазначається що за отримані послуги відповідачі завжди сплачують у повному обсязі, що підтверджується копією квитанції №22 від 13.05.2016 року. Стверджується, що до позовної заяви не долучено належним чином проведений розрахунок заборгованості. Відтак станом на 11.07.2017 року відповідачі у справі з липня 2010 року послуги з централізованого постачання не отримують, однак ЛМКП «Львівтеплоенерго» нараховує борг за період з 01.07.2014 року до 01.06.2015 року. Тому, [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] заперечують проти позовної заяви та просять відмовити у задоволенні позовних вимог. Представником позивача подано до суду заяву про збільшення позовних вимог від 12.03.2018 року. У зв`язку з тим, що боржники не сплачують борг за надані послуги, сума заборгованості збільшилась та складає за період з 01.07.2014 року по 01.02.2018 року - 22 058,47 грн. основного боргу, 3% річних - 484,85 грн., інфляційні витрати - 2 032,53 грн. Ухвалою Франківського районного суду м. Львова 02.07.2019 року справу прийнято до свого провадження суддею Мартьяновою С.М. В судовому засіданні представник позивача пояснення надала аналогічні, викладеним в позовній заяві. Просить позов задоволити з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог. Представник відповідача [PERSON] та відповідач [PERSON] в судовому засіданні надали пояснення, аналогічні викладеним в запереченнях на позовну заяву. Просять у задоволенні позову відмовити в повному обсязі. Заслухавши пояснення учасників судового провадження, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до довідки з місця проживання про склад сім`ї і прописки №1659 від 22.03.2016 року [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] . У зазначеній квартирі, крім [PERSON] , зареєстрована її дочка - [PERSON] . Згідно до відомості про нарахування та оплату послуги центрального опалення від 19.06.2015 року, [PERSON] станом на 01.07.2014 року має заборгованість за надані послуги з липня 2014 року по травень 2015 року у розмірі 2 468,61 грн. Згідно з Протоколом №63 від 22.10.2010 року ЛКП «Магістральне», [PERSON] самовільно демонтувала систему центрального опалення в квартирі. З матеріалів справи вбачається, що відповідачкою [PERSON] подано до суду заяву з зазначеними розписками мешканців будинку [ADDRESS] про те, що відключені батареї у квартирі №77 від загальної системи центрального опалення не вплинули на якісні та кількісні показники в теплопостачанні до їхніх квартир. Крім того, вбачається, що [PERSON] неодноразово зверталася до ЛМКП «Львівтеплоенерго» та ЛКП «Магістральне» з вимогою пояснення причини нарахування житлово-комунальних послуг та зазначала, що не є споживачем послуги з надання центрального опалення. Також, вбачається, що Франківська районна адміністрація ЛМР зверталася з позовом до [PERSON] з участю третьої особи: ЛКП «Магістральне» про відновлення самовільно ліквідованої системи центрального опалення. Проте, ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 18.12.2012 року зазначений позов залишено без руху. Відповідачами, у свою чергу, подано до суду Робочий проект на відповідність самовільно встановленого індивідуального опалення взамін центрального у квартирі [ADDRESS] . Відповідно до відомості про нарахування та оплату послуг центрального опалення від 12.03.2018 року, сума заборгованості [PERSON] за період з 01.07.2014 року по 03.03.2018 року становить 22 058,47 грн., 3% річних становить 481,85 грн. Для здійснення оплати за надання послуг з теплопостачання відповідачці 01.07.2014 року був відкритий особовий рахунок № [NUMBER] . Відповідно до Закону України «Про теплопостачання» Львівське міське комунальне підприємство «Львівтеплоенерго» є теплопостачальною організацією суб`єктом господарської діяльності з постачання споживачам теплової енергії. Відповідно до п. 3-4 ч. 2 ст. 6 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», виконавцями послуг з централізованого опалення та послуг з централізованого постачання гарячої води для об`єктів усіх форм власності визначено суб`єкт господарювання з постачання теплової енергії ( теплопостачальну організацію), якою є Львівське міське комунальне підприємство «Львівтеплоенерго». Згідно ст. 6 цього Закону, учасниками правовідносин у сфері надання житлово-комунальних послуг є споживачі (індивідуальні та колективні), управитель, виконавці комунальних послуг. Відповідно до п. 8 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 року № 630, послуги надаються споживачеві згідно з договором, що оформлюється на основі типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальний споживач зобов`язаний укладати договори про надання житлово-комунальних послуг, у порядку і випадках, визначених законом. Згідно вимог п.37 Постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 року № 630 «Про затвердження Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення» передбачено, що у разі неналежного надання послуг складаються відповідні акти, які підписуються споживачем та представником виконавця. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальний споживач зобов`язаний укладати договори про надання житлово-комунальних послуг, у порядку і випадках, визначених законом. Відповідно до ст. 634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до закону, позивачем ЛМКП «Львівтеплоенерго» був підготовлений та направлений на адресу відповідача для підписання два примірники договору приєднання, однак, договір приєднання відповідачем не підписаний, оскільки повернено виконавцю. Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Відповідно до ч. 1 ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» договір про надання комунальної послуги укладається виконавцем відповідної послуги та споживачем або особою, яка відповідно до договору або закону укладає такий договір в інтересах споживача, або з управителем багатоквартирного будинку з метою постачання електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку. Договір про надання комунальних послуг укладається строком на один рік. Якщо за один місяць до закінчення зазначеного строку жодна із сторін не повідомить письмово другу сторону про відмову від договору, договір вважається продовженим на черговий однорічний строк. Згідно ч. 5 ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09.11.2017 року, відмова споживача від укладання договору з виконавцем комунальної послуги не звільняє його від обов`язку оплати фактично спожитої комунальної послуги, наданої таким виконавцем. Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами /тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Нормою ч. 1 ст. 10 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» встановлено, що ціни (тарифи) на житлово-комунальні послуги встановлюються за домовленістю сторін, крім випадків, коли відповідно до закону ціни (тарифи) є регульованими. У такому разі ціни (тарифи) встановлюються уповноваженими законом державними органами або органами місцевого самоврядування відповідно до закону. Відповідно до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання не допускається і не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Таким чином, на час звернення позивача до суду із позовною заявою, відповідачем заборгованість не оплачена. Відповідно до вимог ч. ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У відповідності до ч. 1, 3 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Відсутність письмово оформленого договору з позивачем не позбавляє відповідача обов`язку оплачувати надані йому послуги (постанова Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року в справі №751/3840/15-ц). Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Поряд з цим, доказів про те, що послуги надаються не вчасно та не якісно, відповідачем не надано, а судом не встановлено. Так, відповідно до п. 18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 630 від 21 липня 2005 року розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено інший строк. Таким чином, судом встановлено, що відповідачі. як власники квартири, в якій були отримані житлово-комунальні послуги, мають обов`язок сплатити позивачу їхню повну вартість, проте добровільно не зробили цього. Пунктом 6 частини 1 статті 20 вказаного Закону (в редакції від 24.06.2004) було передбачено лише два випадки, коли споживач має право на несплату вартості житлово-комунальних послуг: за період тимчасової відсутності споживача та/або членів його сім`ї при відповідному документальному оформленні; за період фактичної відсутності житлово-комунальних послуг, визначених договором у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Схоже визначено і у ст. 7 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги», який чинний наданий час, а саме: споживач має право на неоплату вартості комунальних послуг (крім постачання теплової енергії) у разі їх невикористання (за відсутності приладів обліку) за період тимчасової відсутності в житловому приміщенні (іншому об`єкті нерухомого майна) споживача та інших осіб понад 30 календарних днів, за умови документального підтвердження відповідно до умов договорів про надання комунальних послуг. Згідно з Протоколом №63 від 22.10.2010 року ЛКП «Магістральне», [PERSON] самовільно демонтувала систему центрального опалення в квартирі. Відповідачами, у свою чергу, подано до суду Робочий проект на відповідність самовільно встановленого індивідуального опалення взамін центрального у квартирі [ADDRESS] . Відповідно до відомості про нарахування та оплату послуг центрального опалення від 12.03.2018 року, сума заборгованості [PERSON] за період з 01.07.2014 року по 03.03.2018 року становить 22 058,47 грн., 3% річних становить 481,85 грн. В свою чергу, самовільне відключення від мереж централізованого опалення також не є підставою для звільнення від оплати за послуги теплопостачання. Таким чином, між відповідачами та позивачем встановлені фактичні договірні відносини з приводу надання послуг в сфері теплопостачання, а саме: позивач, як виконавець надавав послуги відповідачу, а останні, як споживачі такими послугами користуються для задоволення своїх потреб, однак оплату таких не проводили, внаслідок чого утворилася відповідна заборгованість. В цьому контексті, суд приходить до висновку, що послуги з теплопостачання надавалися, протилежного відповідачами не доведено. Поряд з цим, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (частина друга статті 625 ЦК України). За відсутності оформлених договірних відносин, але в разі прострочення виконання грошового зобов`язання з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, на боржника покладається відповідальність, передбачена частиною другою статті 625 ЦК України (висновок Верховного Суду України, висловлений у постанові від 16 грудня 2015 року у справі № 6-2023цс15). Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що оскільки з відповідачів підлягає стягненню сума заборгованості за спожиті послуги з централізованого теплопостачання, у відповідному розмірі, тому у зв`язку із простроченням виконання грошового зобов`язання, підлягає стягненню із останніх інфляційні втрати та три проценти річних від простроченої суми. Розмір відповідного стягнення відповідачами не спростовано, свого розрахунку останні не навели. Відтак, оскільки, представником ЛМКП «Львівтеплоенерго» надано докази на підтвердження надання послуг теплопостачання та їх обґрунтованості, обґрунтовано розрахунок заявленої до стягнення суми, вимоги позивача щодо стягнення з відповідачів плати за теплопостачання знайшла своє підтвердження в ході розгляду справи, оскільки відповідачі у встановленому законом порядку не відмовлялися від надання послуг позивачем, а лише самовільно відключились від центрального опалення, доказів ненадання послуг або надання послуг неналежної якості, що б давало підстави для звільнення від оплати, відповідачами надано не було, тому суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі. Відповідно до ст.141ЦПК України з відповідачів на користь позивача необхідно стягнути 1 600 грн. судового збору.

Outcome: approved