Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-29 00:00:00

представник позивачів [PERSON] та [PERSON] адвокат Кульчицький О.С. звернувся до суду із позовом до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про відшкодування моральної шкоди в розмірі 300000 грн. та витрат на поховання в розмірі 72540 грн. В обгрунтування позову вказав, що 30.06.2019 поїзд №108 сполученням Львів-Жмеринка здійснив наїзд на сина позивачів [PERSON] , який від отриманих травм помер на місці події. Органом досудового розслідування не було встановлено в діях [PERSON] умислу щодо самогубства, а тому відповідач повинен відповідати за шкоду заподіяну джерелом підвищеної небезпеки. Зазначає, що позивачі внаслідок трагічної загибелі сина пережили страшний душевний біль, який терплять і до сих пір. Перекреслені всі їхні спільні життєві плани, порушені життєві зв`язки. Позивачі не можуть заспокоїтися та змиритися із вказаною втратою. Вважає, що сума коштів в розмірі 300000 грн. полегшить моральні страждання позивачів. Окрім того, вказує, що позивачкою [PERSON] понесено витрати на поховання сина в сумі 9040 грн. та встановлення надгробного пам`ятника в розмірі 63500 грн. Відповідач подав відзив на позовну заяву, в якому вказав про невизнання позовних вимог. Зазначив, що по факту наїзду поїзда №108 сполученням Львів-Жмеринка на [PERSON] було проведено службове розслідування, яким встановлено, що з метою попередження наїзду, машиністом подавались звукові сигнали та було застосовано екстренне гальмування. Вини працівників регіональної філії «Львівська залізниця» у даному випадку не встановлено. Причиною наїзду стало порушення потерпілим [PERSON] п.2.6 Правил безпеки громадян на залізничному транспорті України. Постановою про закриття кримінального провадження підтверджуються встановлені в ході службового розслідування обставини та закрито кримінальне провадження у зв`язку з відсутністю в діях машиніста складу кримінального правопорушення. Зазначає, що потерпілий [PERSON] перебував в стані алкогольного сп`яніння, наїзд трапився в результаті його грубої необережності, а тому розмір відшкодування повинен бути зменшений або у відшкодуванні повинно бути відмовлено. Вважає, що заявлений позивачами розмір відшкодування моральної шкоди суперечить принципу розумності і справедливості. Щодо витрат на поховання зазначає, що подані позивачкою документи не підтверджують факт оплати товарів та наданих послуг. Вважає, що розмір заявлених позивачкою витрат є значно завищеним і такий слід визначати виходячи із граничної величини, встановленої постановою Правління фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України від 03.10.2008 №45. Представник позивачів подав відповідь на відзив, у якому висловив заперечення щодо аргументів наведених у відповіді на відзив. Зокрема зазначив, що закриття кримінального провадження не означає відсутність вини для цивільно-правової відповідальності, а оскільки шкоду завдано джерелом підвищеної небезпеки вина відповідача, відшкодування проводиться незалежно від вини. Щодо товарних чеків, поданих на підтвердження розміру понесених витрат на поховання та встановлення надгробного пам`ятника, зазначив що такі є належним розрахунковим документом, який підтверджує факт продажу товару (надання послуги). Позивачі та їх представники в судове засідання не з`явилися, подали заяву про розгляд справи у їх відсутності. Представник відповідача просив у задоволенні позову відмовити, з підстав наведених у відзиві на позовну заяву, а у випадку якщо суд прийде до висновку про задоволення позову просив розмір відшкодування суттєво зменшити. Заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення сторін, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов до висновку про часткове задоволення позову. Судом встановлено, що 30.06.2019 близько 04 год. 00 хв. поїзд №108 сполученням Львів-Жмеринка, який рухався по третій залізничній колії в напрямку м. Тернополя, здійснив наїзд на [PERSON] , [INFO] , який знаходився між третьою колією та другим пероном станції «Злочів». Від отриманих травм [PERSON] помер на місці події. Вказані обставини підтверджуються свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] та лікарським свідоцтвом про смерть №34/19 [PERSON] , постановою про закриття кримінального провадження від 13.02.2020. Постановою слідчого Золочівського ВП ГУ НП у Львівській області від 13.02.2020 кримінальне провадження за ч.3 ст.276 КК України закрито у зв`язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення. Зі змісту постанови вбачається, що безпосередньою технічною причиною наїзду поїзда на [PERSON] стало порушення ним Правил поведінки громадян на залізничному транспорті та Правил безпеки громадян на залізничному транспорті, а саме перебування на колії в небезпечній зоні в межах габариту поїзда. Крім того, [PERSON] перебував в стані алкогольного сп`яніння, в його крові виявлено 1,83 проміле спирту етилового, що відповідає середньому ступеню алкогольного сп`яніння стосовно живих осіб. Запобігти залізнично-транспортній пригоді міг своїми діями виключно [PERSON] . Судом встановлено, що позивачі [PERSON] та [PERSON] є батьками загиблого [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження. Відповідно до п.9 ч.2 ст.16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Згідно із ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Частиною 1 статті 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. За змістом пункту 1 частини 2 статті 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Згідно із ч.2 ст.1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю. Відповідно до вимог частин 2 та 5 статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Враховуючи, що обставин непереборної сили або умислу потерпілого не встановлено, смерть [PERSON] наступила внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, позивачі є батьками загиблого [PERSON] , а тому моральна шкода заподіяна позивачам смертю їхнього сина підлягає відшкодуванню. Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд керується положеннями ч.3 ст.23 ЦК України, згідно з якою враховується характер правопорушення, глибина фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, а також інші обставини, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Відповідно до роз`яснень, наведених у пункті 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Згідно із ч.2. ст.1193 ЦК України якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, - також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом. Суд враховує, що шкода позивачам завдана смертю їх молодого сина, що спричинило та буде спричиняти позивачам протягом усього життя душевні страждання, зазначені обставини істотно змінюють життя позивачів, тягнуть за собою зараз та потягнуть у подальшому з віком додаткові зусилля з їхнього боку на організацію свого життя та матеріальне його забезпечення. Відновити становище, яке існувало до смерті сина у житті позивачів не можливо. За наслідками смерті позивачі позбавлені матеріальної та моральної підтримки з боку померлого у житті в майбутньому. При цьому суд також враховує, що смерть сина позивачів спричинена його особистою грубою необережністю, який у нічний період доби знаходився на залізничній колії, перебував в стані алкогольного сп`яніння та на звуковий сигнал поїзда не зреагував, а отже однією з причин загибелі є грубе порушення померлим правил поведінки на залізничному транспорті, що тягне за собою зменшення суми відшкодування. Враховуючи, що позивачі просять стягнути на відшкодування моральної шкоди по 150 000 грн. на користь кожного та з урахуванням зазначених вище обставин суд приходить до висновку, що стягненню підлягає сума у розмірі по 50000 грн. на користь кожного із позивачів, що буде відповідати засадам розумності, виваженості та справедливості. Щодо витрат на поховання та встановлення надгробного пам`ятника, суд виходить з того, що відповідно до ст.1201 ЦК України особа, яка завдала шкоди смертю потерпілого, зобов`язана відшкодувати особі, яка зробила необхідні витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, ці витрати. Допомога на поховання, одержана фізичною особою, яка зробила ці витрати, до суми відшкодування шкоди не зараховується. Відповідно до положення ст. 2 Закону України «Про поховання та похоронну справу», поховання померлого - комплекс заходів та обрядових дій, які здійснюються з моменту смерті людини до поміщення труни з тілом або урни з прахом у могилу або колумбарну нішу, облаштування та утримання місця поховання відповідно до звичаїв та традицій, що не суперечать законодавству. На підтвердження понесених витрат на поховання та спорудження надгробного пам`ятника, позивачкою [PERSON] подано товарні чеки та довідку видану ФОП [PERSON] , з яких вбачається розмір витрат на поховання становить 9040 грн. та на спорудження надгробного пам`ятника 63500 грн. Пунктом 24 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27.03.1992 №6 визначено, що у разі смерті потерпілого організація або громадянин, відповідальні за заподіяння шкоди, зобов`язані відшкодувати витрати на поховання (в тому числі на ритуальні послуги і обряди) тій особі, яка понесла ці витрати. Витрати на виготовлення пам`ятників і огорож визначаються, виходячи з їх фактичної вартості, але не вище граничної вартості стандартних пам`ятників і огорож в даній місцевості. Дослідивши подані на підтвердження розміру витрат на поховання та встановлення надгробного пам`ятника товарні чеки від 30.06.2019 та 06.05.2020, враховуючи, що положеннями ст.1201 ЦК України передбачено комспенсацію необхідних витрат на поховання, а відповідно до вищевказаної постанови Пленуму ВСУ такі визначаються не вище граничної вартості стандартних пам`ятників, беручи до уваги доводи представника відповідача про те, що розмір таких витрат є значно завищеним, cуд приходить до переконання, що з відповідача слід стягнути на користь позивача 30000 грн. в якості компенсації витрат на поховання та встановлення надгробного пам`ятника. Враховуючи, що позивачі звільнені від сплати судового збору, відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір підлягає до стягнення з відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог, що становить 1300 ,00 грн.

Outcome: partial