Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-03 00:00:00

Прокурор Черкаського району звернувся до суду з указаним позовом, мотивуючи тим, що відповідно до розпорядження голови Черкаської районної державної адміністрації від 20.12.2007р. №428 «Про передачу земельних ділянок у власність громадян для будівництва та обслуговування житлових будинків, господарських будівель і споруд в адміністративних межах Свидівоцької сільської ради», затверджено проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність для .будівництва і обслуговування житлових будинків, господарських будівель і споруд загальною площею 0,7986га за рахунок лісів 1-ї групи ДП «Черкаське лісове господарство» в адміністративних межах Свидівоцької сільської ради Черкаського району Черкаської області за межами населеного пункту та передано земельні ділянки у власність 8-ми громадянам, в т.ч. і [PERSON]. На підставі розпорядження голови Черкаської РДА №428 від 20.12.2007р. [PERSON] отримав державний акт серії ЯЕ №633895 від 24.12.2007р. на право власності на земельну ділянку, площею 0,0998га. Проведеною перевіркою органами прокуратури Черкаської області встановлено, що передача земельних ділянок загальною площею 0,7986 га 8-ми громадянам, в тому числі і [PERSON], проведена незаконно. Позивач вказує, що земельну ділянку передано [PERSON] для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що не є лісогосподарською потребою. Водночас, вказана земельна ділянка на момент здійснення передачі відносилась до категорії земель лісогосподарського призначення та перебувала у постійному користуванні ДП «Черкаське лісове господарство». Тобто, Черкаська РДА порушила вимоги п.3 ч.1 ст.32 Лісового кодексу України. Станом на момент прийняття оспорюваного розпорядження повноваження щодо розпорядження земельними лісовими ділянками площею до 1га, що перебувають у державній власності, на відповідній території за межами населених пунктів, було надано обласним державним адміністраціям, що передбачено п.5 ч.1 ст.32 Лісового кодексу України. Прокурор вказує, що перед передачею у власність земельної лісової ділянки, що перебуває у державній власності, має проводитись її вилучення у постійного користувача, яким на момент видання розпорядження являлось ДП «Черкаське лісове господарство», чого здійснено не було. Тому, Черкаська РДА не мала повноважень і щодо вилучення вказаної земельної ділянки, оскільки остання знаходиться за межами населеного пункту і надавалась у власність не для цілей, встановлених п.п.а), б), в) ч.5 ст.149 ЗК України. Прокурор вказує, що зі змісту висновку ДП «Черкаське лісове господарство» №1308-03 від 2007р. вбачається, що він не є добровільною відмовою від права постійного користування, а є згодою на вилучення земельної ділянки для суспільних та інших потреб в розумінні ст.149 ЗК України. Згідно ст.142 ЗК України відмова від права користування може бути лише на користь держави чи органу місцевого самоврядування, а не на користь будь-якої юридичної чи фізичної особи. Тому, у разі добровільної відмови ДП «Черкаське лісове господарство» від земельної ділянки на користь [PERSON] це є порушенням ст.142 ЗК України. Оспорюваним розпорядженням РДА порушено п.ґ) ч.4 ст.84 ЗК України щодо неможливості передання земель лісогосподарського призначення у приватну власність із земель державної власності. Повноваження з передачі у власність земельних ділянок у власність для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд за межами населеного пункту районним державним адміністраціям не надано. Вказівки в земельному законодавстві щодо можливості розпорядження земельними ділянками житлової та громадської забудови за межами населеного пункту саме районними державними адміністраціями відсутні. Оспорюваним розпорядженням РДА фактично змінено цільове призначення спірної земельної ділянки, однак у місцевої державної адміністрації відсутні повноваження щодо вилучення земель лісогосподарського призначення державної форми власності, що розташовані за межами населеного пункту для нелісогосподарських потреб. А тому, виконання вимог ст.20 ЗК України щодо зміни цільового призначення земель саме органами виконавчої влади, які приймають рішення про передачу цих земель у власність або надання у користування, в даному випадку є неможливим. Також, був порушений порядок зміни цільового призначення земельної ділянки, зокрема вимоги ст.57 ЛК України. В судовому засіданні прокурори Джуган В.В., Савченко С.В. підтримали вимоги позову, просили позов задовольнити: визнати незаконним та скасувати розпорядження Черкаської РДА №428 від 20.12.2007р. в частині надання у власність [PERSON] земельної ділянки, площею 0,0998га, що розташована в адміністративних межах Свидівоцької сільської ради Черкаського району, за межами населеного пункту; визнати недійсним державний акт серії ЯЕ №633895 від 24.12.2007р. на право власності на земельну ділянку, площею 0,0998га, виданий [PERSON] Судові витрати покласти на відповідачів. В судовому засіданні представник відповідача [PERSON] - [PERSON] заперечила щодо позовних вимог прокурора, просила в задоволенні позову відмовити повністю, подавши письмове заперечення, мотивуючи тим, що позивачем не надано належних та допустимих доказів в обґрунтування позову; позов є безпідставним, позовні вимоги повністю недоведені позивачем; посилання позивача на відсутність у Черкаської РДА повноважень на розпорядження спірною земельною ділянкою є необґрунтованими і надуманими. [PERSON] ніяких порушень закону щодо отримання у власність спірної земельної ділянки не вчиняв, а правомірно набув право власності на спірну земельну ділянку з дотриманням встановленого порядку. Відповідач: Черкаська РДА в судове засідання повторно не з'явився, неповідомивши про причину неявки, хоча про час і місце його проведення повідомлявся в установленому законом порядку, що підтверджується письмовими доказами. В судовому засіданні представник третьої особи ДП «Черкаське лісове господарство» Сторчоус О.В. заперечив щодо позовних вимог прокурора, вважаючи позов безпідставним і необґрунтованим, просив в задоволенні позову відмовити. Вказав, що до 2007р. спірна земельна ділянка перебувала у постійному користуванні ДП «Черкаське лісове господарство», однак державного акту не було оформлено. ДП «Черкаське лісове господарство» дійсно видало [PERSON] у 2007р. висновок щодо погодження відчуження земельної ділянки. Спірна земельна ділянка не вкрита лісовими насадженнями. Відбулась добровільна відмова підприємства від вказаної земельної ділянки на користь [PERSON] і ніякого порушення закону не було. Представники позивача прокурори Джуган В.В., Савченко С.В. наполягли на продовженні розгляду справи без участі відповідача Черкаської РДА, який повторно не з'явився в судове засідання. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] заперечила щодо розгляду справи без участі відповідача Черкаської РДА. Враховуючи думку учасників процесу, враховуючи той факт, що відповідач Черкаська РДА був двічі належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, однак в судове засідання повторно не з'явився, тому суд вважає, що справу можливо розглядати без участі відповідача Черкаської РДА. Суд також враховує вимоги ст.157 ЦПК України щодо розумних строків розгляду справи. Підстав для проведення заочного розгляду справи у суду немає, оскільки в судове засідання з'явився представник від відповідача [PERSON] - [PERSON] Заслухавши пояснення учасників процесу, вивчивши матеріали справи, суд встановив наступні фактичні обставини справи. Відповідно до розпорядження голови Черкаської районної державної адміністрації від 20.12.2007р. №428 «Про передачу земельних ділянок у власність громадян для будівництва та обслуговування житлових будинків, господарських будівель і споруд в адміністративних межах Свидівоцької сільської ради», затверджено проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність для .будівництва і обслуговування житлових будинків, господарських будівель і споруд загальною площею 0,7986га за рахунок лісів 1-ї групи ДП «Черкаське лісове господарство» в адміністративних межах Свидівоцької сільської ради за межами населеного пункту та передано земельні ділянки у власність 8-ми громадянам, в т.ч. і [PERSON]. На підставі розпорядження голови Черкаської РДА №428 від 20.12.2007р. [PERSON] отримав державний акт серії ЯЕ №633895 від 24.12.2007р. на право власності на земельну ділянку, площею 0,0998га. Прокуратурою Черкаського району в кінці 2013р. на початку 2014р. проводилась перевірка щодо законності вказаного розпорядження Черкаської РДА. При вирішенні даного спору суд вважає необхідним керуватись наступним. Згідно ч.1 ст.149 ЗК України земельні ділянки, надані у постійне користування із земель державної та комунальної власності, можуть вилучатися для суспільних та інших потреб за рішенням органів державної влади та органів місцевого самоврядування. Згідно ч.2 ст.149 ЗК України вилучення земельних ділянок провадиться за згодою землекористувачів на підставі рішень Кабінету Міністрів України, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій, сільських, селищних, міських рад відповідно до їх повноважень. Проект відведення земельної ділянки погоджується з органом по земельних ресурсах, природоохоронним і санітарно-епідеміологічним органами, органами архітектури і охорони культурної спадщини та подається на розгляд відповідних місцевої державної адміністрації або органу місцевого самоврядування, що передбачено частинами 7, 8, 9 ст.118 ЗК України. Судом встановлено, що спірну земельну ділянку передано [PERSON] для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що не є лісогосподарською потребою. Водночас, вказана земельна ділянка на момент здійснення передачі відносилась до категорії земель лісогосподарського призначення та перебувала у постійному користуванні ДП «Черкаське лісове господарство». Тобто, Черкаська РДА порушила вимоги п.3 ч.1 ст.32 Лісового кодексу України. Станом на момент прийняття оспорюваного розпорядження повноваження щодо розпорядження земельними лісовими ділянками площею до 1га, що перебувають у державній власності, на відповідній території за межами населених пунктів, було надано обласним державним адміністраціям, що передбачено п.5 ч.1 ст.32 Лісового кодексу України. Відповідно до ч.5 ст.149 ЗК України районні державні адміністрації на їх території вилучають земельні ділянки державної власності, які перебувають у постійному користуванні, в межах сіл, селищ, міст районного значення для всіх потреб та за межами населених пунктів для: а) сільськогосподарського використання; б) ведення водного господарства, крім випадків, визначених частиною дев'ятою цієї статті; в) будівництва об'єктів, пов'язаних з обслуговуванням жителів територіальної громади району (шкіл, лікарень, підприємств торгівлі тощо), крім випадків, визначених частиною дев'ятою цієї статті. Тому, Черкаська РДА не мала повноважень і щодо вилучення вказаної земельної ділянки, оскільки остання знаходиться за межами населеного пункту і надавалась у власність не для цілей, встановлених п.п.а), б), в) ч.5 ст.149 ЗК України. Зі змісту висновку ДП «Черкаське лісове господарство» №1308-03 від 11.2007р., що наявний в матеріалах справи, вбачається, що даний висновок не є добровільною відмовою від права постійного користування, а є згодою на вилучення земельної ділянки для суспільних та інших потреб в розумінні ст.149 ЗК України. Згідно ст.142 ЗК України відмова від права користування може бути лише на користь держави чи органу місцевого самоврядування, а не на користь будь-якої юридичної чи фізичної особи. В судовому засіданні представник ДП «Черкаське лісове господарство» Сторчоус О.В. пояснив, що відбулась добровільна відмова підприємства від вказаної земельної ділянки на користь [PERSON] Однак, це є порушенням вимог ст.142 ЗК України. Судом встановлено, що оспорюваним розпорядженням РДА порушено п.ґ) ч.4 ст.84 ЗК України щодо неможливості передання земель лісогосподарського призначення у приватну власність із земель державної власності. Повноваження з передачі у власність земельних ділянок у власність для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд за межами населеного пункту районним державним адміністраціям не надано. Вказівки в Земельному законодавстві щодо можливості розпорядження земельними ділянками житлової та громадської забудови за межами населеного пункту саме РДА відсутні. Оспорюваним розпорядженням РДА фактично змінено цільове призначення спірної земельної ділянки, однак у місцевої державної адміністрації відсутні повноваження щодо вилучення земель лісогосподарського призначення державної форми власності, що розташовані за межами населеного пункту для нелісогосподарських потреб. А тому, виконання вимог ст. 20 ЗК України щодо зміни цільового призначення земель саме органами виконавчої влади, які приймають рішення про передачу цих земель у власність або надання у користування, в даному випадку є неможливим. Вимоги щодо зміни цільового призначення земельної лісової ділянки передбачені нормами статті 57 Лісового кодексу України (у чинній на час виникнення спірних правовідносин редакції). Зокрема, ч.3 ст.57 ЛК України встановлює, що зміна цільового призначення земельних лісових ділянок здійснюється за погодженням з органами виконавчої влади з питань лісового господарства та з питань охорони навколишнього природного середовища Автономної Республіки Крим, територіальними органами центральних органів виконавчої влади з питань лісового господарства та охорони навколишнього природного середовища. Частина друга ст.57 ЛК України передбачає, що зміна цільового призначення земельних лісових ділянок з метою їх використання для житлової, громадської і промислової забудови провадиться переважно за рахунок площ, зайнятих чагарниками та іншими малоцінними насадженнями. Як встановлено, Державним управлінням охорони навколишнього природного середовища в Черкаській області надано висновок №1451 від 05.12.2007р. про погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, який не містить погодження щодо зміни цільового призначення земельної ділянки. ІІри цьому, спірна земельна ділянка відведена за рахунок площ, зайнятих лісами І групи. Крім цього, в проектах відведення земельних ділянок відсутній висновок територіального органу центрального органу виконавчої влади з питань лісового господарства щодо погодження зміни цільового призначення земельної ділянки. З викладеного вбачається, що був порушений порядок зміни цільового призначення земельної ділянки, зокрема вимоги ст.57 ЛК України. Згідно ч.10 ст.59 ЗУ «Про місцеве самоврядування в Україні» акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку. Тому суд вважає, що розпорядження Черкаської РДА №428 від 20.12.2007р. «Про передачу земельних ділянок у власність громадян для будівництва та обслуговування житлових будинків, господарських будівель і споруд в адміністративних межах Свидівоцької сільської ради» в частині надання у власність [PERSON] земельної ділянки, площею 0,0998га, - є таким, що прийнято з порушенням діючого законодавства, порушує інтереси держави, тому його необхідно визнати протиправним і скасувати. Дана позовна вимога є доведеною, обґрунтованою і підлягає до задоволення. Враховуючи, що державний акт на право власності на земельну ділянку [PERSON], площею 0,0998га серії ЯЕ №633895 від 24.12.2007р., - був виданий на підставі вказаного розпорядження голови Черкаської РДА, яке прийнято з грубим порушенням чинного законодавства, тому суд прийшов до висновку про незаконність набуття права власності на спірну земельну ділянку відповідачем [PERSON], а вказаний державний акт необхідно визнати недійсним. При розгляді даного спору суд вважає, що строки позовної давності позивачем не пропущені, оскільки судом встановлено, що даний позов був поданий до суду за наслідками перевірки законності розпоряджень Черкаської РДА, що проводилась прокурором Черкаського району в кінці 2013р. - на початку 2014р. і з вказаного часу розпочався відлік трирічного строку позовної давності. Тому, в суду немає підстав для застосування позовної давності і на цьому не наполягав відповідач. Щодо повноважень прокурора Черкаського району звертатись до суду з даним позовом, судом встановлено, що повноваження прокурора щодо здійснення представництва інтересів держави в суді передбачено ст.121 Конституції України, ст.45 ЦПК України, ст.36-1 Закону України «Про прокуратуру». Право прокурора на подання позовів до суду саме в інтересах держави, а не в інтересах підприємств, установ і організацій незалежно від їх підпорядкування і форм власності, роз'яснено і в рішенні Конституційного Суду України від 08.04.1999р. №3-рп/99. Таким чином, позовні вимоги прокурора підлягають до повного задоволення.

Outcome: approved