Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-11 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду із позовом до відповідачів про стягнення суми боргу посилаючись на те, що 28 лютого 2013 року між ПАТ «Всеукраїнський банк розвитку» та [PERSON] укладено кредитний договір № IKAPNAОG.107161.001, за яким кредитор надав відповідачу грошові кошти у розмірі 65610,00 гривень для придбання автомобіля легковий седан «Богдан 211040», 2012 року випуску, державний номер [NUMBER] , номер кузова № [NUMBER] . Кредитні кошти були надані позичальнику до 27 лютого 2018 року зі сплатою 15,50 % річних. За порушення строків погашення боргу за користуванням кредитом банк нараховує позичальнику відсотки в розмірі подвійної процентної ставки від суми простроченої заборгованості за кожен день прострочення. 28 лютого 2013 року між кредитором та [PERSON] , як поручителем, укладено договір поруки № РХ029031.107164.001, за яким остання надала поруку кредитору за виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором № IKAPNAОG.107161.001. 06 березня 2019 року між кредитором та Товариством обмеженою відповідальністю «Глобал Спліт» укладено договір № 146 про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги, відповідно до якого право грошової вимоги за кредитним договором, укладеними між ПАТ «Всеукраїнський банк розвитку» та [PERSON] перейшло до позивача. Відповідачі умови договору належним чином не виконували, внаслідок чого у останніх утворилася заборгованість перед позивачем станом на 12 березня 2020 року у розмірі 98807,83 гривень, яка складається з наступного: 51025,56 гривень - сума основної заборгованості; 37546,21 гривень - сума заборгованості за відсотками, 10236,06 гривень - комісія. Просить стягнути з відповідачів заборгованість за кредитним договором у вказаній сумі, а також судові витрати, пов`язані із зверненням до суду. Ухвалою суду Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 13 жовтня 2020 року було прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження по цивільній справі. Призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні. На розгляд справи представник позивача не з`явився, надав заяву з проханням розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив позов задовольнити. Не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідачі у судове засідання не з`явилися за невідомих суду причин, про час та місце розгляду справи повідомлялися своєчасно та належним чином, тому суд за наявності письмової згоди представника позивача ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд вважає позов обґрунтованим, проте таким, що підлягає частковому задоволенню за наступних підстав. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. 28 лютого 2013 року укладено кредитний договір № IKAPNAОG.107161.001 між ПАТ «Всеукраїнський банк розвитку» та [PERSON] , за яким позичальнику банком було надано кошти в сумі 65610,00 гривень терміном до 27 лютого 2018 року зі сплатою відсотків за використання грошових коштів у сумі 15,50 % річних на придбання автомобіля -легковий седан «Богдан 211040», 2012 року випуску, державний номер [NUMBER] , номер кузова № [NUMBER] . Згідно із пунктом 2.5 Кредитного договору, повернення кредиту здійснюється шляхом здійснення платежу на транзитний рахунок, зазначений в п. 1.8 кредитного договору, згідно відповідно до графіку погашення Відповідач [PERSON] , відповідно до п.п. 4.2.1 Кредитного договору зобов`язався здійснювати своєчасне повернення кредиту, сплачувати нараховані проценти та комісії, виконувати всі свої зобов`язання у повному обсязі у строки, передбачені кредитним договором. З договору поруки № РХ029031.107164.001 від 28 лютого 2013 року, укладеного між ПАТ «Всеукраїнський банк розвитку», (кредитор), [PERSON] (боржник) та [PERSON] (поручитель), вбачається, що поручитель зобов`язується, як солідарний боржник, перед кредитором відповідати за виконання позичальником умов кредитного договору від 28 лютого 2013 року № IKAPNAОG.107161.001 щодо сплати кредиту в розмірі 65610,00 гривень, нарахованих відсотків у розмірі 15,50 % річних з кінцевим терміном повернення до 27 лютого 2018 року. Згідно з п.6 Договору поруки у випадку невиконання боржником зобов`язань за Кредитним договором, боржник і поручитель відповідають перед Кредитором як солідарні Боржники. Згідно п. 14 цього Договору порука за цим договором припиняється після закінчення п`яти років з дня настання терміну повернення кредиту за кредитним договором. 06 березня 2019 року відповідно до договору № 146 про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги ПАТ «Всеукраїнський банк розвитку» відступив шляхом продажу новому кредитору, Товариству з обмеженою відповідальністю «Глобал Спліт», права вимоги, зокрема, до позичальників та поручителів за відповідними договорами, в тому числі щодо права вимоги за договорами кредиту та поруки від 28 лютого 2013 року № IKAPNAОG.107161.001 та № РХ029031.107164.001 на загальну суму 98807,83 гривень, з яких 51025,56 гривень - основна заборгованість, 37546,21гривень - заборгованість за відсотками, 10236,06 гривень - комісія. Відповідно до п.1 ч.1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути змінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язаннях в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.514 ЦК України). Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Цей договір відповідно до ст.1055 ЦК України укладається в письмовій формі. До відносин за кредитним договором застосовуються положення статей 1046-1052 ЦК України. Згідно ст.1050 ЦК України наслідками порушення кредитного договору є зобов`язання позичальника сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 ЦК України та проценти відповідно до статті 1048 ЦК України. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст.1048 цього Кодексу. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушення зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до розрахунку заборгованості, за відповідачами, внаслідок неналежного виконання умов кредитного договору, виникла заборгованість, яка станом на 12 березня 2019 року становить 98807,83 гривень, з яких 51025,56 гривень - основна заборгованість, 37546,21 гривень - заборгованість за відсотками, 10236,06 гривень - комісія. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Статтею 629 ЦК України чітко встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Статтею 525 ЦК України передбачена недопустимість односторонньої відмови від зобов`язання. Згідно ч. 2 ст. 615 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. Відповідно до вимог ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до вимог ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти і такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. На підставі ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 ЦК України. Статтею 554 ЦК України передбачено, що у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. При вирішенні питання щодо стягнення комісії в розмірі 10236,06 гривень, суд приходить до наступних висновків. За ч. 1 ст. 215 ЦК підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 ЦК. Згідно із ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 ЦК зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Відповідно до абз. 2 ч. 4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин), кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною. Відповідно до пункту 3.6 «Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту», затверджених постановою правління НБУ від 10 травня 2007 року № 168 (у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин), банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного договору тощо). Таким чином судом було встановлено, що положення п. 1.6 кредитного договору від 28 лютого 2013 року № IKAPNAОG.107161.001 щодо сплати позичальником на користь банку комісії за надання йому кредитних ресурсів у розмірі 0,30 % від суми кредиту щомісяця, хоча фактично кредитні кошти були банком надані [PERSON] у повному обсязі одноразово шляхом перерахунку грошей на відповідний поточний рахунок, є відповідно до наведених вище норм умовами споживчого кредитування, які фактично передбачали здійснення платежів за дії, які не є послугою за Законом України «Про захист прав споживачів», тому є нікчемними в силу закону. Аналогічна правова позиція була висловлена Верховним Судом у постанові від 27 грудня 2018 року по справі № 695/3474/17. Отже, нарахування комісії в сумі 10236,06 гривень з відповідачів, не відповідає вимогам закону. Враховуючи вищезазначене, суд дійшов до висновку про законність та обґрунтованість частини позовних вимог відносно заборгованості по основної заборгованості у розмірі 51025,56 гривень, за відсотками в розмірі 37546,21 гривень, а всього - 88571,77 гривень. Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідачів на користь позивача сплачені останнім та документально підтверджені судові витрати в розмірі 2102,00 гривень. На підставі викладеного,

Outcome: partial