Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-06 00:00:00

прокурор Личаківського району м. Львова звернувся до суду із позовом в інтересах неповнолітніх [PERSON], [PERSON], [PERSON] до відповідача, третіх осіб про накладення заборони на відчуження майна - квартири [ADDRESS], що належить на праві спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] Позовні вимоги мотивує тим, що рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 01.04.2011 року малолітніх дітей [PERSON], [PERSON] та [PERSON] відібрано від батьків [PERSON] та [PERSON] без позбавлення батьківських прав та влаштовано в дитячий будинок сімейного типу [PERSON] В подальшому, іншим рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 03.02.2014 року [PERSON] та [PERSON] позбавлено батьківських прав відносно малолітніх дітей. На момент відібрання, залітні діти проживали із батьками в квартирі [ADDRESS], яка перебуває у власності [PERSON] та [PERSON] Проте, ні на момент вирішення питання про відібрання дітей, ні на час позбавлення батьківських прав судом не вирішувалося питання про забезпечення житлових прав дітей на вказану квартиру в порядку передбаченому ч.4 ст. 17 Закону України «Про охорону дитинства». А тому з метою забезпечення права на житло малолітніх дітей, які позбавлені батьківського піклування, просить позов задоволити. В судовому засіданні прокурор підтримала позовні вимоги з аналогічних мотивів. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнала, не заперечила щодо накладення заборони на належну їй на праві власності квартиру з метою забезпечення житлових прав дітей. Представник третьої особи відділу у справах дітей Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, пояснив, що відповідно до положень закону діти мають право на збереження за ними житлових прав, на які вони мають право, а тому просить позов задоволити. Заслухавши пояснення прокурора, відповідача, представника третьої особи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, дослідивши та перевіривши усі обставини справи, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, суд позов задовольняє з таких підстав. У відповідності до ст. 3 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси. Відповідно до ч.2 ст.45 ЦПК України з метою представництва інтересів громадянина або держави в суді прокурор в межах повноважень, визначених законом, звертається до суду з позовною заявою (заявою), бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом інших осіб, на будь-якій стадії її розгляду. Згідно з положенням ч.2 ст.36-1 Закону України «Про прокуратуру» підставою представництва в суді інтересів громадянина є його неспроможність через фізичний стан, недосягнення повноліття, похилий вік, недієздатність або обмежену дієздатність самостійно захистити свої порушені чи оспорювані права або реалізувати процесуальні повноваження. Наявність таких підстав має бути підтверджена прокурором шляхом надання суду відповідних доказів. Рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 01.04.2011 року (а.с.13) задоволено позов відділу у справах дітей Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради, відібрано у батьків [PERSON], [PERSON] малолітніх дітей [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] без позбавлення батьківських прав. Крім цього, рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 03.02.2014 року (а.с.14-19) [PERSON], [PERSON] позбавлено батьківських прав відносно їх малолітніх дітей [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. При цьому, судом встановлено, і вказані обставини підтверджуються довідкою з місця проживання (а.с.12) що на момент відібрання, малолітні [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], проживали та є зареєстрованими в квартирі [ADDRESS]. Згідно з витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с.20-21), квартира [ADDRESS] належить на праві спільної сумісної власності [PERSON], [PERSON] Відповідно до п.2 ч.1 ст. 248 СК України дитина-сирота і дитина, позбавлена батьківського піклування, яка проживає у закладі охорони здоров'я, навчальному або іншому дитячому закладі, прийомній сім'ї, має право на збереження права користування житлом, у якому вона раніше проживала. Крім цього, ч.4 ст.17 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що суд у разі позбавлення батьків батьківських прав або відібрання дитини без позбавлення батьківських прав одночасно накладає заборону на відчуження майна та житла дітей, про що повідомляє нотаріуса за місцем знаходження майна та житла. Таким чином, оскільки прокурором в інтересах малолітніх дітей заявлено позов про забезпечення збереження за ними житла, і судом встановлено, що на момент їх відібрання у батьків та позбавлення батьків батьківських прав вони володіли правом на проживання в квартирі [ADDRESS], що належить на праві власності їх матері [PERSON], однак дане питання не розглядалося судами при постановленні рішень, тому суд приходить до висновку про підставність позовних вимог прокурора. У зв'язку із наведеним суд вважає, що позов прокурора слід задоволити. Судові витрати, у відповідності до положень ст. 88 ЦПК України, покласти на відповідача.

Outcome: approved