Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-23 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду із позовом до відповідача про стягнення суми боргу за ст. 625 ЦК, посилаючись на те, що КБ «Приватбанк» та [PERSON] 7 березня 2008 року уклали кредитний договір № МR14GI0000003917, за яким банк надав відповідачу кредит у розмірі 205000 грн. на термін до 7 березня 2038 року, а відповідач зобов`язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором. Натомість, відповідач не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за договором № МR14GI0000003917. Таким чином за позовом банку рішенням Іллічівського районного суду міста Маріуполя від 11 лютого 2015 року стягнуто заборгованість відповідача за таким договором в розмірі 1175766,86 грн., нараховану станом на 8 жовтня 2014 року. На даний час рішення суду від 11 лютого 2015 року не виконане боржником. Вказував, що прострочена сума заборгованості відповідача становить 200975,85 грн., тому з посиланням на ст. 625 ЦК зазначав, що за період з 17 грудня 2014 року по 19 березня 2021 року у відповідача мається борг з 3% річних в сумі 37711,88 грн. та інфляційних втрат у сумі 250407,57 грн., що загалом становить 288119,45 грн., який просив суд стягнути з відповідача разом із судовими витратами банку в сумі 4321,79 грн. Представник позивача, який діє на підставі довіреності, адвокат Єрмолов Є. М., у судове засідання не з`явився, надавши суду заяву з проханням вирішити спір за його відсутності, наполягаючи при цьому на задоволені позову та не заперечуючи проти ухвалення заочного рішення по справі. Відповідачка, [PERSON] , у судове засідання не з`явилась за невідомих суду причин повторно, будучи повідомленою про час та місце слухання справи належним чином, не надавши суду заяву з проханням вирішити спір у її відсутність. За ч. 4 ст. 223 ЦПК суд ухвалив заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає поданий позов таким, що підлягає задоволенню, виходячи з наступних міркувань. Згідно із ст. 526 Цивільного кодексу України (далі за текстом рішення - ЦК) зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). На підставі ст. 1054 ЦК за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. За ст. 1048 ЦК позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Згідно із ст. 1049 ЦК позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику в строк та в порядку, що встановлені договором. На підставі ст. 610 ЦК порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. За ч. 2 ст. 625 ЦК боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Факт укладення договору кредитування 7 березня 2008 року між сторонами по справі підтверджується копією договору про іпотечний кредит № МR14GI0000003917 від 7 березня 2008 року, за яким позивач надав [PERSON] кредит у сумі 205000 грн. строком до 7 березня 2038 року зі сплатою 15% річних відповідно до встановленого графіку платежів (а. с. 9-12). Зміна назви юридичної особи позивача на Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» підтверджується випискою з єдиного державного реєстру юридичних осіб та статутом АТ «КБ «Приватбанк» (а. с. 23, 24-25). На підставі рішення Іллічівського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 11 лютого 2015 року, яке набуло чинності 23 лютого 2015 року, з [PERSON] , як позичальника, та [PERSON] , як поручителя, на користь Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» було солідарно стягнуто заборгованість за кредитним договором № МR14GI0000003917 від 7 березня 2008 року в сумі 1175766,86 грн. (а. с. 4-5). За довідкою-розрахунком позивача вбачається, що у [PERSON] станом на 19 березня 2021 року за кредитним договором № МR14GI0000003917 від 7 березня 2008 року мається непогашена заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту) перед КБ «Приватбанк» в сумі 200975,85 грн. (а. с. 31-36). Крім того на підставі розрахунків представників банку вбачається, що у [PERSON] перед позивачем мається через непогашений кредит в сумі 200975,85 грн. за договором № МR14GI0000003917 від 7 березня 2008 року заборгованість за період з 17 грудня 2014 року по 19 березня 2021 року за ч. 2 ст. 625 ЦК з 3% річних в розмірі 37711,88 грн. та інфляційних втрат у сумі 250407,57 грн., що загалом становить 288119,45 грн. (а. с. 6-7). З огляду на юридичну природу правовідносин сторін, як грошових зобов`язань, на них поширюється дія ч. 2 ст. 625 ЦК, як спеціального виду цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання. Нарахування 3% річних та інфляційних втрат від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів та отриманні компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утриманими грошовими коштами, що підлягають сплаті кредиторові. Аналогічна правова позиція була викладена Верховним Судом у постанові від 18 березня 2018 року по справі № 210/5796/16-ц. Таким чином на підставі встановлених судом обставин справи та наведених норм права, за відсутності доказів погашення боргу відповідачкою за кредитним договором № МR14GI0000003917 від 7 березня 2008 року в сумі 200975,85 грн. на момент розгляду справи, відповідність наданих суду представниками позивача розрахунків 3% річних та інфляційних втрат за ст. 625 ч. 2 ЦК України, суд дійшов висновку про можливість задоволення заявлених представником позивача позовних вимог у повному обсязі, зважаючи на їх обґрунтованість та доведеність. Відповідно до ст. 141 ЦПК на користь позивача з відповідачки підлягають також стягненню витрати банку по сплаті судового збору в сумі 4321,79 грн.

Outcome: approved