Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-28 00:00:00

Представник позивача звернулась до суду з вказаним позовом, в якому просить визнати недійсним договір купівлі-продажу гаражу від 30.08.1999 року, зареєстрованим ПН ХМНО [PERSON], за реєстр. номером 2544, який знаходиться за адресою: Харківська область, м. Харків, пров. Студентський, 40, укладений між відповідачами з моменту його укладення, припинити право спільної сумісної власності на вказаний гараж шляхом його поділу з визначенням часток позивача та відповідача [PERSON], та в порядку поділу визнати за позивачем право власності на ідеальну частку ? частину зазначеного гаража. В обґрунтування позову зазначає, що з 01.07.1987р. по 20.08.1997р. позивач та відповідач, [PERSON], перебували у зареєстрованому шлюбі. У шлюбі за рахунок спільних коштів на підставі договору купівлі-продажу від 23.06.1993р. ними було придбано гараж №196, який знаходиться за адресою м. Харків пров. Студентський, 40 та зареєстрований за [PERSON] Однак, 30.08.1999р. [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу відчужила гараж №196, який знаходиться за адресою м. Харків пров. Студентський, 40,- [PERSON] без його згоди, тому вважає, що даний договір є недійсним, оскільки згоду позивач на відчуження вказаного гаражу не давав. Дії відповідача [PERSON] є протиправними та незаконними, такими, що позбавили позивача права приватної власності, яке охороняється Конституцією України. З метою захисту своїх прав та законних інтересів, позивач після визнання недійсним договору, яким спірний гараж був відчужений, наполягає на необхідності припинення права спільної сумісної власності та його трансформації на спільну часткову власність з визнанням за позивачем право власності на ідеальну частку у спільному майні. До травня 2016 року позивачу не створювались перешкоди у користуванні спірним гаражом, та не було порушень його права власності. Таким чином, оскільки порушення права виникло з моменту надходження незаконних вимог невідомих осіб до позивача, то строк позовної давності повинен обчислюватись з травня 2016 року. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] уточнений позов підтримала у повному обсязі, посилалася на обставини, викладені у позовній заяві та просила позов задовольнити. В судовому засіданні представник [PERSON]- [PERSON] проти позову заперечував в повному обсязі, посилався на пропуск строків позовної давності, просив у задоволенні позову відмовити, надав суду заяву про застосування строків позовної давності. Представник [PERSON]- [PERSON] проти позову заперечував, посилався на добросовісність набуття останньою права власності на спірний гараж та недоведеність зі сторони позивача недобросовісності у діях сторін спірного правочину. Суд, вислухавши пояснення представників сторін, перевіривши надані докази в їх сукупності, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що позивач та відповідач, [PERSON], перебували у зареєстрованому шлюбі з 01.07.1987р. 20.08.1997р. шлюб між позивачем та відповідачем, [PERSON], розірвано про, що свідчить свідоцтво про розірвання шлюбу. 23.06.1993р. між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу, відповідно до якого [PERSON] продала, а [PERSON] придбала гараж №196, який знаходиться за адресою м. Харків пров. Студентський, 40. 30.09.1999р. між [PERSON] та [PERSON] (в подальшому змінено прізвище на [PERSON]О.) було укладено договір купівлі-продажу, відповідно до якого [PERSON] продала, а [PERSON] придбала гараж №196, який знаходиться за адресою м. Харків пров. Студентський, 40. Відповідно до ч.1 ст.22 КпШС України майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Відповідно до ч.1 ст.28 КпШС України в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. В окремих випадках суд може відступити від начала рівності часток подружжя, враховуючи інтереси неповнолітніх дітей або інтереси одного з подружжя, що заслуговують на увагу. Згідно зі\~статтею 76 ЦК УРСР\~перебіг строку позовної давності починається з дня виникнення права на позов. Право на позов виникає з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого права. Частиною третьою\~статі 29 КпШС України\~передбачалося, що для вимоги про поділ майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, встановлюється трирічний строк позовної давності. Згідно зі\~статтею 11 КпШС України\~у тих випадках, коли для окремих вимог встановлено строк позовної давності, він обчислюється, якщо інше не встановлено законом, з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого права. Отже, вирішуючи питання перебігу позовної давності, суди мають врахувати, що при визначенні початку перебігу позовної давності слід виходити не з часу, коли сторони розірвали шлюб, а з часу, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого майнового права, оскільки сам по собі факт припинення шлюбу не свідчить про порушення права власності одного із подружжя. Неподання позову про поділ майна, у тому числі до спливу трьох років з дня розірвання шлюбу, за відсутності доказів, які б підтверджували заперечення права одного з подружжя на набуте у період шлюбу майно, зареєстроване за іншим подружжям, не може свідчити про порушення права і вказувати на початок перебігу позовної давності. Відповідний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 23 вересня 2015 року у справі № 6-258цс15, який відповідно до\~ст. 360-7 ЦПК України\~є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Так судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що позивач, [PERSON], станом на 30.09.1999р. був обізнаний про порушення його прав та достеменно знав про відчуження [PERSON] гаража №196, який знаходиться за адресою м. Харків пров. Студентський, 40 про, що свідчить акт про повідомлення про добровільне звільнення гаража №196 від 30.09.1999р. Як встановлено судом, вказаний акт було складено комісією у складі членів правління колективного автогаража №2 у складі [PERSON] та [PERSON] за їх підписами та з відтиском печатки колективного автогаража №2. З тексту акта вбачається, що [PERSON] надавали копію договору купівлі-продажу гаража №196 від 30.08.1999р., та пропонували розписатися про отримання такої копії. У звязку з відмовою [PERSON] розписуватися за отримання копії договору купівлі-продажу від 30.08.1999р. комісією у тому ж складі було складено акт від 30.09.1999р. про те, що останній відмовився розписуватися за отримання копії спірного договору. Таким чином, перебіг позовної давності для вимог позивача про поділ спільної сумісної власності подружжя у вигляді гаража №196, який знаходиться за адресою м. Харків пров. Студентський, 40 почався з 30.08.1999р. та закінчився 30.08.2002р. Також суд звертає увагу на адвокатський запит [PERSON] від 16.03.2006р., який діяв в інтересах [PERSON], на імя начальника КП ХМБТІ, як на додатковий доказ обізнаності позивача про відчуження спірного гаража [PERSON] З вказаного запиту вбачається, що [PERSON] відомо, що [PERSON] відчужила гараж №196 за адресою: м. Харків, пров. Студентський, 40. Отже позивач, [PERSON], звернувшись у липні 2016р. до суду з вимогою про поділ спільного майна подружжя та визнання за ним ідеальної частки на спірний гараж, пропустив строк позовної давності, а тому такі вимоги не підлягають задоволенню. Щодо визнання недійсним договору купівлі-продажу спірного гаража від 30.08.1999р. укладеного між [PERSON] та [PERSON] суд зазначає наступне. Відповідно до ст.23 КпШС України майном, нажитим за час шлюбу, подружжя розпоряджається за спільною згодою. При укладенні угод одним з подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Для укладення угод по відчуженню спільного майна подружжя, що потребують обов'язкового нотаріального засвідчення, згода другого з подружжя повинна бути висловлена у письмовій формі. Таким чином, для відчуження [PERSON] спірного гаража була обовязкова наявність згоди іншого подружжя [PERSON] Матеріали справи не містять доказів наявності згоди [PERSON] на відчуження спірного гаража третій особі. Відповідно до ч.1 ст.48 КпШС України недійсною є та угода, що не відповідає вимогам закону, в тому числі ущемлює особисті або майнові права неповнолітніх дітей. За наведених обставин суд приходить до висновку про невідповідність договору купівлі-продажу спірного гаража від 30.08.1999р. укладеного між [PERSON] та [PERSON] вимогам закону на момент його укладення. Згідно зі\~ст. 76 ЦК Української РСР\~перебіг строку позовної давності починається з дня виникнення права на позов. Право на позов виникає з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого права. Аналогічним чином питання початку перебігу позовної давності визначені і в\~ст. 261 ЦК України, згідно якої перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або особу, яка його порушила. Як роз'яснено в п. 11\~Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі», встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього. Отже, відмовляючи у задоволенні позову з підстав пропущення строку позовної давності,\~суд має встановити обґрунтованість чи безпідставність позовних вимог, належним чином мотивувати свої висновки. Так, у випадку обґрунтованості позовних вимог суд може відмовити у їх задоволенні у зв'язку з пропущенням строку позовної давності. У випадку недоведеності позову суд відмовляє у його задоволенні саме з цих підстав, а не застосовує наслідки спливу позовної давності. Відповідно до ст.80 ЦК УРСР закінчення строку позовної давності до пред'явлення позову є підставою для відмови в позові. Суд зазначає, що вимоги про визнання недійсним договору купівлі-продажу спірного гаража від 30.08.1999р. є обґрунтованими, однак у звязку з пропущенням строку позовної давності не можуть бути задоволені. Так судом встановлено та зазначено вище, що позивачу станом на 30.09.1999р. було достеменно відомо про наявність спірного договору купівлі-продажу і з цього моменту почався перебіг строку позовної давності. Більше того адвокат [PERSON], в інтересах позивача, 16.03.2006р. звертався з адвокатським запитом з тексту якого вбачається, що [PERSON] відомо про відчуження [PERSON] гаража третій особі. Також суд зазначає, що позивачем не надано належних та допустимих доказів поважності пропуску строку позовної давності, більш того позивачем взагалі не порушувалося питання про поновлення строків позовної давності. Таким чином суд вважає, що у звязку з пропущенням позивачем строку позовної давності на звернення до суду за захистом своїх прав та інтересів, заявлені позовні вимоги задоволенню не підлягають. На підставі наведеного,

Outcome: dismissed