Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-19 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду з позовом до [PERSON] про спростування неправдивої інформації, в обґрунтування, якої зазначив, що [PERSON] на порталі [PERSON] було розміщено інформацію в якій зазначено, що мережа ресторанів L'KAFA це «російська мережа». Представник позивача зазначає, що дана інформація є недостовірною, провокаційною та такою, що принижує ділову репутацію приватного підприємства «Лкафа», оскільки зазначене підприємство не є російською компанією та ніколи не знаходилось під контролем громадян [PERSON] Федерації. Ресторани та кафе L'KAFA GROUP є українською мережею, підприємство зареєстровано в Україні, корпоративні права належать українському бізнесмену, кінцевий власник та директор є громадянами України. Розміщена на порталі інформація попередньо перевірена не була, що дало змогу поширити недостовірну інформацію про начебто «російську мережу». Зазначена інформація, яку було доведено невизначеному колу осіб через мережу Інтернет, завдає шкоди діловій репутації приватного підприємства L'KAFA, у звязку з чим підлягає спростуванню. У судове засідання представник позивача не зявився, але надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився. Судові повістки про виклик до суду надсилались за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем його проживання, однак до суду конверти повернулись з відміткою «за закінченням терміну зберігання» у зв'язку з відсутністю відповідача за місцем проживання, що відповідно до ч. 5 ст.74 ЦПК України вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене належним чином. Згідно ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Вивчивши матеріали справи, встановивши обставини справи і перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. У відповідності до ст. 32 Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростувати недостовірну інформацію про себе і членів сімї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації. Зі статті 91 Цивільного кодексу України вбачається, що юридична особа здатна мати такі ж цивільні права та обов'язки (цивільну правоздатність), як і фізична особа, крім тих, які за своєю природою можуть належати лише людині. Стаття 297 Цивільного кодексу України встановлює, що кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі. Статтею 299 ЦК України передбачено, що фізична особа має право на недоторканність своєї ділової репутації. Відповідно до ст. 5 Закону України «Про інформацію» кожен має право на інформацію, що передбачає можливість вільного одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації, необхідної для реалізації своїх прав, свобод і законних інтересів. Реалізація права на інформацію не повинна порушувати громадські, політичні, економічні, соціальні, духовні, екологічні та інші права, свободи і законі інтереси інших громадян, права та інтереси юридичних осіб. Відповідно до положень п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України №1 від 27 лютого 2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. На початку 2016 року в мережі Інтернет на веб-порталі http://2day.kiev.ua/ автором [PERSON] було розміщено ряд статей за посиланнями: http://2dav.kiev.ua/?p=2741, http://2day.kiev.ua/?p=2745, http://2dav.kiev.ua/?p^2747, в яких зазначено, що мережа LKAFA CAFE є російською мережею ресторанів, а кафе LKAFA - російським кафе. Вказана інформація поширена в мережі Інтернет і є доступною необмеженому колу осіб. Відповідно до ч. 5 п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 від 27 лютого 2009 року недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Пунктом 19 вказаної Постанови визначено, що вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з'ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. Відповідно до ч. 2 ст. 30 Закону України «Про інформацію», оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Оцінюючи формулювання фраз «кафе российской сети LKAFA CAFE», «кафе Lkafa, принадлежащее российской сети», «русское кафе Lkafa», суд погоджується з тим, що її автором висловлено саме фактичне твердження про те, що приватне підприємство «ЛКАФА» є російським, оскільки дана інформація може бути перевірена на предмет її відповідності об'єктивній дійсності. Судом встановлено, що відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, приватне підприємство «ЛКАФА» було зареєстровано 10.01.2007 року Соломянською районною в місті Києві державною адміністрацією в порядку передбаченому Законом України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців». Власником приватного підприємства «ЛКАФА» є громадянин України [PERSON]. Відтак, судом встановлена відсутність будь-яких доказів на підтвердження того, що мережа LKAFA CAFE є російською мережею ресторанів, а кафе LKAFA - російським кафе. Згідно із п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», чинне законодавство не містить визначення понять гідності, честі чи ділової репутації, оскільки вони є морально-етичними категоріями й одночасно особистими немайновими правами, яким закон надає значення самостійних об'єктів судового захисту. Зокрема, під діловою репутацією юридичної особи, у тому числі підприємницьких товариств, фізичних осіб - підприємців, адвокатів, нотаріусів та інших осіб, розуміється оцінка їх підприємницької, громадської, професійної чи іншої діяльності, яку здійснює така особа як учасник суспільних відносин. Суд погоджується з доводами позивача, що розміщення в мережі Інтернет недостовірних даних стосовно того, що мережа LKAFA CAFE являється російською мережею ресторанів, а кафе LKAFA - російським кафе, завдає шкоди діловій репутації приватного підприємства L'KAFA. Разом з тим, суд не вбачає підстав для задоволення вимоги позивача стосовно зобовязання автора статті [PERSON] спростувати недостовірну інформацію про ПП «ЛКафа» та мережу ресторанів L'KAFA шляхом видалення статей розміщених на сайті http://2day.kiev.ua. Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», вибір способу захисту особистого немайнового права, зокрема права на повагу до гідності та честі, права на недоторканість ділової репутації, належить позивачеві. Разом із тим, особа, право якої порушено, може обрати як загальний, так і спеціальний способи захисту свого права, визначені законом, який регламентує конкретні цивільні правовідносини. У зв'язку з цим суди повинні брати до уваги, що відповідно до статті 275 ЦК захист особистого немайнового права здійснюється у спосіб, встановлений главою 3 цього Кодексу, а також іншими способами відповідно до змісту цього права, способу його поширення та наслідків, що їх спричинило це порушення. Пункт 5 Постанови Пленуму від 27.02.2009 року № 1 визначає, що фізична чи юридична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. При спростуванні поширена інформація визнається недостовірною. Відповідно до ст. 277 Цивільного кодексу України спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію у такий же спосіб, у який вона була поширена. Таким чином, вимоги Позивача про зобов'язання Відповідача спростувати поширену ним інформацію шляхом видалення статей не узгоджуються із способами захисту прав та інтересів, визначених Цивільним кодексом України. Суд вважає, що достатнім для відновлення порушених прав позивача є розміщення відповідачем в порядку спростування поширеної ним інформації на веб-порталі http://2day.kiev.ua/, за посиланнями http://2dav.kiev.ua/?p=2741, http://2dav.kiev.ua/?p^2745 та http://2day.kiev.ua/?p=2747 тексту наступного змісту: «Автор визнає, що інформація, викладена в даній статті, в частині того що мережа LKAFA CAFE є російською мережею ресторанів, а кафе LKAFA - російським кафе є недостовірною».

Outcome: partial