Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-14 00:00:00

Представник позивачки у судовому засіданні підтримала позовні вимоги у повному обсязі, просила їх задовольнити і скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 731732 від 06 березня 2013 року, про державну реєстрацію за [PERSON] права власності на будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою [ADDRESS] (номер запису [NUMBER], реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна [NUMBER]), а також стягнути витрати по сплаті судового збору. Відповідачка [PERSON] в судовому засіданні заперечувала проти позову у повному обсязі, вважаючи його необґрунтованим, безпідставним та таким, що не підлягає задоволенню, тому просила суд відмовити у задоволенні пред'явленні позовних вимог [PERSON]. Представник третьої особи - реєстраційна служба Дніпропетровського районного управління юстиції Дніпропетровської області, у судове засідання не з'явився, причини неявки не повідомив, за таких обставин, суд приходить до висновку про можливість розгляду справи без участі третьої особи на підставі доказів наявних в матеріалах справи. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. Згідно зі ст. 14 Конституції України право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Згідно зі ст. 126 ЗК України право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом. Встановлено, що [PERSON], на підставі договору дарування житлового будинку від 02 лютого 1994 року, посвідченого секретарем виконкому Любимівської сільської ради народних депутатів Дніпропетровського району Дніпропетровської області, на праві приватної власності належав житловий будинок [ADDRESS]. Також, на підставі Державного акту про право приватної власності на землю серія [NUMBER], виданого виконкомом Любиміської сільської ради 25 липня 2001 року, їй належала земельна ділянка площею 888 кв.м, розташована на території Любиміської сільської ради Дніпропетровського району, Дніпропетровської області в [ADDRESS], призначена для будівництва та обслуговування житлового будинку. 07 серпня 2001 року між [PERSON] та її донькою [PERSON] було укладеного договір дарування, відповідно до якого [PERSON] подарувала а [PERSON] прийняла в дар житловий цегляний будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] і даний Договір було посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського районного нотаріального округу Юрченко Л.Л. та зареєстровано у реєстрі за номером №4318. У той же день, між сторонами було укладеного договір дарування земельної ділянки, відповідно до якого [PERSON] подарувала а [PERSON] прийняла в дар земельну ділянку площею 888 кв.м., розташовану на території Любиміської сільської Ради Дніпропетровського району, Дніпропетровської області в [ADDRESS], призначена для будівництва та обслуговування житлового будинку (договір було посвідчено приватним нотаріусом Дніпропетровського районного нотаріального округу Юрченко Л.Л. та зареєстрований у реєстрі за номером 4320). На підставі вищевказаного, 31 серпня 2001 року [PERSON] отримала Державний акт серії [NUMBER] на право приватної власності на землю, виданий Любимівською сільською Радою народних депутатів та зареєстрований у Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за номером 1484. Як встановлено у судовому засіданні, [PERSON] звернулася до Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області із позовом про визнання недійсним договору дарування житлового цегляного будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] та після оскарження судових рішень, 16 вересня 2014 року апеляційним судом Дніпропетровської області було ухвалено рішення, яким відмовлено у задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] про поновлення строку позовної давності та визнання договорів дарування недійсними. За таких обставин, право власності [PERSON] на вищевказане майно, зокрема будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] та зареєстрований Новомосковським міжрайонним БТІ за реєстровим №135 від 17.08.2001 року, жодним рішенням суду не скасоване та на даний час не оскаржується, у зв'язку з чим вона є законною власницею даного будинку. Проте, не зважаючи на вищевказані обставини, в березні 2013 року [PERSON] маючи намір на реєстрацію права власності, звернулася до Реєстраційної служби Дніпропетровського районного управління юстиції Дніпропетровської області та на підставі договору дарування житлового будинку від 02 лютого 1994 року, зареєструвала за собою право власності на житловий будинок [ADDRESS]. Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном. Частиною четвертою ст. 9 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухома майно та їх обтяжень» визначено, що державний реєстратор самостійно приймає рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень або відмову в такій реєстрації. Згідно до п.1 наказу Міністерства юстиції України від 02 квітня 2013 року №607/5 «Про заходи щодо взаємодії органів державної реєстрації прав та їх посадових осіб», державна реєстрація, скасування державної реєстрації прав на нерухоме майно та скасування записів Державного реєстру речових прав на нерухоме майно проводиться у випадках подання рішення суду, що набрало законної сили. Отже, відповідно договір дарування не є тим належним документом, на підставі якого повинна проводитися державна реєстрація права власності на нерухоме майно, таким чином дії [PERSON] щодо реєстрації права власності на будинок на підставі саме договору дарування від 02 лютого 1994 року, є необґрунтованими безпідставними та такими що суперечать нормам чинного законодавства і порушують права [PERSON] як законного власника спірного майна. Відповідно до ч. 1 ст.26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», записи до Державного реєстру прав на нерухоме майно вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень. Крім того, 01 січня 2013 року набрав законної сили ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», у зв'язку з чим змінився законодавчий підхід до порядку скасування державної реєстрації прав. Так згідно ч.2 ст.26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», (в редакції Закону України від 04.07.2012 року №5037-\\Т) у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. Пунктом 2.1 Порядку прийняття і розгляду заяв про внесення змін до записів, внесення записів про скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень та скасування записів Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 12.12.2011 року №3502/5 встановлено, що для внесення змін до записів, внесення записів про скасування державної реєстрації прав та скасування записів Державного реєстру прав заявник подає органу державної реєстрації прав, або нотаріусу, яким проведено державну реєстрацію прав, рішення суду про скасування рішення державного реєстратора, що набрало законної сили та копії документів. У зв'язку з чим, скасування державної реєстрації права власності за [PERSON] на будинок [ADDRESS], без рішення суду про скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень - є неможливим, тому [PERSON] змушена звернутися до суду за захистом свої порушених прав. Зокрема, стаття 26 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначає, що у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. Отже, у разі скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, скасовується державна реєстрація права власності на будинок. Таким чином, враховуючи зазначені обставини, вищевказані норми чинного законодавства, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог [PERSON] у повному обсязі. Відповідно до вимог ст.ст. 79,88 ЦПК України з відповідачки на користь позивачки підлягає стягненню сума судового збору в розмірі 243,60 грн. сплачені нею при подачі позову.

Outcome: approved