Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-29 00:00:00

Представник позивача звернулася до суду з позовом про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, посилаючись на те, що 28 січня 2014 року між [PERSON] та ПАТ «Platinum Bank» було укладено кредитний договір №1530/7424ES3MGIP зі страхуванням життя, майна та/або подовженої гарантії позичальника, згідно якого позивач отримала позику в розмірі 10199,87 грн. на строк 18 платіжних періодів, з зазначенням дати повернення кредиту 17.08.2015 року. Заборгованість в установлений строк до кінця не була виплачена позивачем. За Договором Факторингу №20151125-Г від 25.11.2015 року ПАТ «Platinum Bank» відступило право вимоги за вищевказаним договором ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», яке в свою чергу на підставі Договору факторингу №20182407-1/2 від 24.07.2018 року відступило право вимоги ТОВ «Фінансова компанія Управління Активами». 29 січня 2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гуревічовим Олегом Миколайовичем було вчинено виконавчий напис, який зареєстрований в реєстрі за № 8752, відповідно до якого запропоновано стягнути із [PERSON] , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія Управління активами» за період з 24.11.2015 року по 20.12.2019 року включно заборгованість в розмірі 32377,47 грн., з яких 7331,87 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 24895,60 грн. - заборгованість за нарахованою та несплаченою пенею; 150 грн. - плата за вчинення виконавчого напису. Представник позивача просить суд визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гуревічовим О.М. і зареєстрований в реєстрі за №8752 від 29.01.2020 року, про стягнення заборгованості, а також стягнути з відповідача понесені нею судові витрати. Представник позивача в судове засідання не з`явилася, до канцелярії суду подала заяву, в якій просила розгляд справи проводити за відсутності її та позивача, позовні вимоги підтримала, вважала, що оскільки оспорюваний виконавчий напис нотаріусом було вчинено з порушенням чинного законодавства, відповідно він повинен бути визнаний таким, що не підлягає виконанню. Представник відповідача - ТОВ «Фінансова Компанія Управління Активами» в судове засідання не з`явився, направив на адресу суду заяву, в якій позовні вимоги визнав, не заперечував проти їх задоволення та стягнення судових витрат. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Гуревічов О.М., в судове засідання не з`явився, був повідомлений в порядку ст. 128 ЦПК України. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - представник Новоархангельського РВ ДВС Південно-Східного МУМЮ (м. Дніпро,) в судове засідання не з`явився, про час і місце судового засідання повідомлений належним чином, про що свідчить розписка від 02.09.2021 року про отримання повістки. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявляти клопотання про розгляд справи за його відсутності. Згідно ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею, суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи та проводить його в даному судовому засіданні на підставі доказів наявних у справі. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню з наступних підстав: Судом встановлено, що предметом спору в даному провадженні є кредитні правовідносини та відносини зобовз`язань, які регулюються нормами ЦК України. Ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантовано, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Положеннями ч. 1 ст. 4 ЦПК України передбачено, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Ч.1 ст. 5 ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Згідно ч. 12 ст. 28 ЦПК України позови до стягувача про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, або про повернення стягненого за виконавчим написом нотаріуса можуть пред`являтися також за місцем його виконання. Як вбачається з матеріалів справи, 28.01.2014 року між [PERSON] та ПАТ «Platinum Bank» було укладено кредитний договір №1530/7424ES3MGIP зі страхуванням життя, майна та/або подовженої гарантії позичальника (а.с. 10-11). 29 січня 2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гуревічовим О.М. видано виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за №8752, про стягнення з [PERSON] , яка є боржником за кредитним договором №1530/7424ES3MGIP від 28 січня 2014 року, укладеним з ПАТ «Platinum Bank», правонаступником усіх прав та обов`язків якого, на підставі договору факторингу №20151125-Г від 25 листопада 2015 року стало ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», яке в свою чергу на підставі Договору факторингу №20182407-1/2 від 24.07.2018 року відступило право вимоги ТОВ «Фінансова компанія Управління Активами» - стягувачу за кредитним договором №1530/7424ES3MGIP від 28 січня 2014 року. Стягнення заборгованості проводиться за період з 24.11.2015 року по 20 грудня 2019 року. Сума заборгованості складає 32377,47 грн., яка складається з наступного: 7331,87 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 24895,60 грн. - заборгованість за нарахованою та несплаченою пенею; 150 грн. - плата за вчинення виконавчого напису (а.с. 12). 15.03.2021 року Новоархангельським районним відділом державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) відкрито виконавче провадження №64801250 про стягнення із [PERSON] на користь ТОВ «Фінансова Компанія Управління Активами» заборгованості в розмірі 32377,47 грн. на підставі виконавчого напису №8752 від 29.01.2020 року виданого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гуревічовим О.М. (а.с. 13). Судом досліджено належним чином засвідчену копію виконавчого напису та документи, на підставі яких від посвідчувався, до переліку яких входять: Заява про вчинення виконавчого напису нотаріуса за №92 4141 від 20.01.2020 р., Кредитний договір від 28.01.2014 року, Вимога про усунення кредитних зобов`язань від 20.12.2019 р., Повідомлення про відступлення права грошової вимоги від 20.12.2019 р., розрахунок суми заборгованості, Витяг з реєстру заборгованостей до Договору факторингу №20182407-1/2 від24.07.2018 року, Витяг з Додатку №1 до Листа №ФК/1 від 17.08.2018 р.(а.с. 58-68). Згідно статті 1077 ЦПК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Відповідно до ст. 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Нотаріальна дія або відмова у її вчиненні оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії - стаття 50 ЗУ «Про нотаріат». Позивачка не погоджується із розрахунком заборгованості, визначеним відповідачем та зазначеним у виконавчому написі, оскільки нею було здійснено погашення кредиту, тому у нотаріуса були відсутні підстави вважати розмір її заборгованості, зазначеної у виконавчому написі, безспірною. Вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно з відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такої. Підставами оскарження виконавчих написів може бути як порушення нотаріусом процедури вчинення напису, так і необґрунтованість вимог до боржника. Також, вчиняючи виконавчий напис, нотаріус не перевірив наявності спору щодо розміру заборгованості, виконавчий напис було вчинено на підставі розрахунку заборгованості, здійсненого відповідачем, тому він не може вважатися доказом безспірності заборгованості. Ст. 87 ЗУ «Про нотаріат» визначено, що для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Відповідно до ст. 88 вказаного Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. В п.п. 3.2, 3.5 п. 3 Глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України затвердженого Наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 року № 296/5 визначено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 № 1172. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 № 1172. Пунктом 1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 р. № 1172 визначено, що нотаріально посвідчені договори, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно (крім випадку, передбаченого пунктом 1-1 цього переліку). Для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Відповідно до п. п. 8, 13 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах за скаргами на нотаріальні дії або відмову в їх вчиненні» при вирішенні справ, пов`язаних з оскарженням відмови у видачі виконавчого напису або його видачею відповідно до Закону України «Про нотаріат», виконавчий напис може бути вчинено нотаріусом за умови, що наявність безспірної заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем підтверджується відповідними документами, і що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у випадках, коли законом встановлено інший строк давності - не минув цей строк. Суд при вирішенні питання про обґрунтованість повинен виходити з того, що нотаріальні дії повинні вчинятись у суворій відповідності з встановленими для даного органу чи особи компетенцією і порядком їх вчинення. У п. 10 «Узагальнення судової практики розгляду справ про оскарження нотаріальних дій або відмову в їх вчиненні» від 07.02.2014 року Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ роз`яснено, що однією з об`єктивних причин оскарження виконавчих написів є поверхневий підхід нотаріуса до вирішення питання про можливість вчинення виконавчого напису у кожному конкретному випадку. Поза увагою нотаріуса часто лишається те, що стягувачі, звертаючись за вчиненням виконавчого напису, необґрунтовано завищують суми своїх вимог, включаючи до їх складу всі санкції, комісії, винагороди, або звертаються про стягнення спірного боргу. Тому судами під час розгляду таких справ має бути враховано пред`явлені банками розрахунки заборгованості за кредитними договорами, суми, які зазначені у письмових вимогах та виконавчих написах нотаріусів, з`ясовано всі обставини у справі, зокрема чи є за боржником сума боргу. При цьому судам слід особливу увагу приділяти спірності сум у частині зазначення різних сум у письмовій вимозі та у виконавчому написі. Як зазначив Верховний Суд України в своїй постанові від 05 липня 2017 року по справі № 754/9711/14-ц безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак, сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Згідно правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду України від 05.06.2017 року у справі №6-887цс17, при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів; для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Безспірність документу, відповідно до якого вчиняється виконавчий напис, перевіряється наступним чином: боржник повинен бути повідомлений не менш, ніж за 30 днів до вчинення виконавчого напису про порушення кредитних зобов`язань та ліквідувати допущені порушення чи оскаржити виставлену вимогу у судовому порядку або виставити заперечення кредитору. Якщо жодна із цих дій не виконана, заборгованість не вважається безспірною. З наданих суду документів неможливо встановити, чи дійсно на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, приймаючи до уваги той факт, що не встановлено судом факт отримання позивачем повідомлення вимоги про наявність такої заборгованості, та чи яка була надана нотаріусу для вчинення нотаріального напису. 28.08.2021 року відповідач подав до суду клопотання про врегулювання спору за участю судді, в якому позов повністю визнав та запропонував вирішити спір у мировому порядку, шляхом взаємних поступок, вважаючи, що наявність заборгованості за кредитним договором позивачем не спростовується, представником ТОВ «Фінансова Компанія Управління Активами» запропоновано, що в разі сплати позивачем коштів в розмірі 5827,94 грн. до 18:00 год. 11.09.2021 року, частина заборгованості в розмірі 26549,53 грн. буде списана, а заборгованість за кредитним договором №1530/7424ES3MGIP від 28.01.2014 року, та виконавчим написом №8752 від 29.01.2020 року вважатиметься такою, яка погашена в повному обсязі. Представник позивача відреагував на вищезазначене клопотання відмовою, зазначивши, що позивач [PERSON] не бажає врегульовувати спір за участю судді. Враховуючи вищевказане, суд приходить до висновку, що нотаріус при вчиненні оспорюваного виконавчого напису не переконався належним чином у безспірності розміру сум, що підлягають стягненню за виконавчим написом, вчинив виконавчий напис поза межами встановлених ст. 88 Закону України «Про нотаріат» умов, чим порушив норми Закону та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Оскільки оспорюваний виконавчий напис нотаріусом було вчинено з порушенням чинного законодавства, він підлягає визнанню таким, що не підлягає виконанню. За зазначених обставин суд приходить до обґрунтованого висновку про повне задоволення позову, позов є обгрунтованим, вимоги, викладені в ньому є доведеними. Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 141 ЦПК України та Закону України «Про судовий збір», судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Зважаючи на те, що на підставі ч. 1 ст. 142 ЦПК України, в разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті, суд у своєму рішенні в порядку встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого ним при поданні позову. На підставі наведеного та

Outcome: approved