Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-11 00:00:00

Представник позивача звернулася до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що 05.11.1997 між позивачкою та [PERSON] був укладений договір кулівлі-продажу №2965 житлового будинку, за адресою [ADDRESS] . Договір був зареєстрований на товарній біржі «Ізумруд» в журналі реєстрації біржових угод, реєстраційний номер № 2965. Під час укладення угоди щодо купівлі-продажу будинку за вказаною адресою, між сторонами було досягнуто згоди з істотних умов цього правочину, у тому числі предмету договору і ціни, сплати витрат, пов`язаних з оформленням договору та наданих брокерських послуг. На даний момент позивачка не має змоги зареєструвати своє право власності на вказаний будинок, оскільки правовстановлюючий документ договір купівлі-продажу не відповідає вимогам Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», а саме договір не посвідчено нотаріально, а тому просить суд визнати за позивачкою право власності на житловий будинок, за адресою [ADDRESS] . Від відповідача Григорівської сільської ради Присиваської ОТГ надійшов відзив, у якому просять суд закрити провадження у справі з підстав відсутності предмета спору, оскільки позивачкою не надано письмової відмови у державній реєстрації права власності на житловий будинок за адресою [ADDRESS] , а також зазначають про те, що договір-купівлі продажу повинен бути нотаріально посвідчений. Представником позивача надано відповідь на відзив, який мотивований тим, що в даній справі наявний предмет спору, оскільки державним реєстратором винесено рішення про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень, а щодо оскарження вказаного рішення в адміністративному порядку наголошено, що даний спір має приватноправовий характер. Позивач та представник в судове засідання не з`явилисяся, подавши письмову заяву про розгляд справи без їх участі та заявлені вимоги підтримують. Представник відповідач Григорівської сільської ради Присиваської ОТГ в судове засідання не з`явився, надавши суду письмову заяву про розгляд справи без участі представника. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Так, судом встановлено, що згідно договору купівлі-продажу №2965 від 05.11.1997, укладеного між продавцем [PERSON] і покупцем - позивачкою [PERSON] , останньою придбано у власність житловий будинок, який розташований за адресою: [ADDRESS] . Договір зареєстрований на товарній біржі «Ізумруд» в журналі реєстрації біржових угод, реєстраційний номер № 2965. Згідно умов даного договору, продавцем здійснено відчуження на підставі свідоцтва про право особистої власності від 23.10.1997. Житловий будинок проданий за 6000 грн., сплачених Продавцем Покупцю повністю до підписання цього договору. (п. 2,3 Договору). Право власності на вказаний житловий будинок зареєстровано за позивачкою в Каховському БТІ, про що видане реєстраційне посвідчення та записано в реєстрову книгу за №14/1. 02 грудня 2020 року за результатами розгляду заяви позивача про державну реєстрацію прав та їх обтяжень - державним реєстратором прав на нерухоме майно Каланчацької селищної ради Херсонської області прийнято рішення №55460172 про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень на будинок за адресою: [ADDRESS] ,у зв`язку з відсутністю нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу на будинок. Відповідно до листа Григорівської сільської ради від 24.11.2020 №С-57/20/02-17/700-09-3196 вбачається, що [PERSON] померла [INFO] . Враховуючи вище наведене не визнання права позивачки та у відповідності до ч. 1 ст. 4 ЦПК України таке право підлягає захисту, у справі наявний предмет спору, а тому твердження відповідача про його відсутність не заслуговує уваги. Так, згідно із ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує право власності. Відповідно до аб. 3 ч. 2 ст. 331 ЦК України якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Разом з тим, слід відмітити, що договір кулівлі-продажу був укладений в 1997 році, а тому, відповідно до п. 4 прикінцевих та перехідних положень ЦК України від 16 січня 2003 року, його положення застосовуються до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності, крім того в абз. 2 п. 4 зазначено, що цивільні відносини, які виникли до набрання чинності ЦК України від 16 січня 2003 року, положення цього кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Відповідно до ст. 128 ЦК України (в редакції 1963 року), що діяв на час укладення договору купівлі - продажу, право власності (право оперативного управління) у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором. Договір вважається укладеним, коли між сторонами в потрібній у належних випадках формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах. Істотними є ті умови договору, які визнані такими за законом або необхідні для договорів даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою однієї з сторін повинно бути досягнуто згоди (ст. 153 ЦК України в редакції 1963 року). Коли сторони домовились укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому обумовленої форми, хоч би за законом для даного виду договорів ця форма і не потребувалась. Якщо згідно з законом або угодою сторін договір повинен бути укладений в письмовій формі, він може бути укладений як шляхом складання одного документа, підписаного сторонами, так і шляхом обміну листами, телеграмами, телефонограмами та ін., підписаними стороною, яка їх надсилає (ст. 153 ЦК України в редакції 1963 року). Нотаріальне посвідчення угод обов`язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими частиною другою статті 48 цього Кодексу. Якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається (стаття 47 ЦК України в редакції 1963 року). Відповідно до ст. 15 Закону України «Про товарну біржу» 1991 року, що діяв на час укладення договору купівлі-продажу, біржовою операцією визнається угода, що відповідає сукупності зазначених нижче умов: а) якщо вона являє собою купівлю-продаж, поставку та обмін товарів, допущених до обігу на товарній біржі; б) якщо її учасниками є члени біржі; в) якщо вона подана до реєстрації та зареєстрована на біржі не пізніше наступного за здійсненням угоди дня. Угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. Угода вважається укладеною з моменту її реєстрації на біржі (ч. 2 ст. 15 цього Закону). Згідно ЗУ Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень від 1 липня 2004 року № 1952-IV, в редакції закону від 28.08.2018 року, наданий позивачем правовстановлюючий документ, а саме договір купівлі-продажу, не відповідає вимогам, встановленим цим Законом. Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальним принципами міжнародного права. При цьому, в своїх рішеннях Європейський суд з прав людини вказує на необхідність дотримання справедливої рівноваги між інтересами суспільства та необхідністю дотримання фундаментальних прав окремої людини. Одним з проявів верховенства права є положення про те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори. Справедливість - одна з основних засад права і є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права, необхідне зазначити, що ця позиція ґрунтується, в тому числі, на рішенні Конституційного Суду України від 02.11.2004 року N 15-рп/2004 у справі N 1-33/2004. У своїй постанові від 10 квітня 2020 року у справі № 522/14088/17 Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду зазначив про таке: «Доводи касаційної скарги про те, що … договір купівлі-продажу у 1995 році укладено з порушенням діючого законодавства, не заслуговують уваги… .» Мотиви з яких виходив Верховний Суд: «Відповідно до вимог частини першої статті 227 ЦК УРСР, чинного на час виникнення спірних правовідносин, договір купівлі-продажу квартири повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією із сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (ст. 47 цього Кодексу). Статтею 47 ЦК УРСР передбачена обов`язковість нотаріальної форми угоди і наслідки недотримання такої форми. Відповідно до роз`яснень, які містяться у п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», при розгляді справ про визнання правочинів дійсними суди повинні з`ясувати чи підлягає правочин обов`язковому нотаріальному посвідченню, чому він не був нотаріально посвідчений, чи дійсно сторона ухилилася від його посвідчення та чи не втрачена така можливість. Згідно із частиною другою статті 15 Закону України «Про товарну біржу» (чинного на час укладення спірного договору купівлі-продажу квартири від 05 вересня 1995 року) угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню.» Аналізуючи наведені норми чинного законодавства та встановлені по справі обставини, та з наданих позивачем доказів вбачається, що позивачка правомірно набула право власності на житловий будинок, тому суд вважає доведеним факт належності позивачу на праві власності житлового будинку за адресою [ADDRESS] , та визнає за нею право власності на зазначений будинок, задовольнивши позовну заяву в повному обсязі. Підстав наведених відповідачем у відзиві для закриття провадження у справі немає з наведених вище встановлених обставин, крім того спірні правовідносини належать до приватноправових, а тому розгляд здійснюється судами загальної юрисдикції в порядку цивільного судочинства у відповідності до ст. 19 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved