Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-12 00:00:00

Прокурор Теплицького району Вінницької області звернувся до суду в інтересах неповнолітньої особи [PERSON], законний представник [PERSON] до Маломочульської сільської ради, третя особа Маломочульський ДНЗ про стягнення безпідставно одержаних коштів у розмірі 666,83 грн. та судові витрати, посилаючись на порушення законний прав неповнолітнього, в частині звільнення від оплати за харчування. В судовому засіданні прокурор Мельник О.І. підтримав заявлені позовні вимоги та просив суд задовольнити їх в повному обсязі. Законний представник неповнолітнього [PERSON] [PERSON] позов підтримує. Представник відповідача - Маломочульської сільської ради- Неволя В.А. позов визнає частково. Не заперечує проти звільнення від плати за харчування [PERSON], вказуючи на неузгодження у законодавстві та відсутності звернення [PERSON] до сільської ради про вирішення даного питання. Представник третьої особи - Маломочульського дошкільного навчального закладу повністю погоджується з позицією представника сільської ради, зазначивши, що плату за харчування [PERSON] - [PERSON] вносила у розмірі 50% відповідно до Порядку встановлення плати для батьків за перебування у державних і комунальних дошкільних та інтернатних навчальних закладах. Судом встановлено, що [PERSON] звернулася до прокуратури Теплицького району щодо представництва прокуратурою у суді інтересів її підопічного [PERSON], [INFO], батьки якого позбавленні батьківського піклування. Розпорядженням Теплицької РДА Вінницької області від 04.07.2012р. [PERSON] було надано статус дитини, позбавленої батьківського піклування. Заочним рішенням Теплицького районного суду від 20.06.2012 року по справі за позовом прокурора Теплицького району в інтересах неповнолітнього [PERSON] та [PERSON] до [PERSON] та [PERSON] про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів, позовні вимоги задоволено повністю, також даним рішенням встановлено опіку над неповнолітнім [PERSON] - та призначено [PERSON] його опікуном. З метою здобуття дитиною дошкільної освіти, її догляду та оздоровлення, створення умов для її фізичного, розумового і духовного розвитку, [PERSON] 04.09.2012 року було влаштовано до Маломочульського дошкільного навчального закладу який знаходиться у комунальній власності Маломочульського сільскої ради Вінницької області. Згідно інформації Маломочульської сільської ради № 79 від 21.04.2015 року за харчування [PERSON] у ДНЗ в період з за період з 2012 по 2015 року перераховано 666,83 грн. Частиною 2 ст. 35 Закону України «Про дошкільну освіту» передбачено, що організація та відповідальність за харчування дітей у державних і комунальних дошкільних навчальних закладах покладаються на Раду міністрів Автономної Республіки Крим, обласні, Київську та Севастопольську міські державні адміністрації, районні державні адміністрації, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері освіти, інші центральні органи виконавчої влади, яким підпорядковані дошкільні навчальні заклади, органи місцевого самоврядування, а також на керівників дошкільних навчальних закладів. Відповідно до ч. 5 ст. 35 цього Закону батьки або особи, які їх замінюють, вносять плату за харчування дітей у державному та комунальному дошкільному навчальному закладі у розмірі, що не перевищує 60 відсотків (у міській місцевості) та 40 відсотків (у сільській місцевості) від вартості харчування на день. Згідно п. 2.2. Порядку встановлення плати для батьків за перебування дітей у державних і комунальних дошкільних та інтернатних навчальних закладах, затвердженого наказом Міністерства освіти і науки України від 21.11.2002 № 667, розмір плати за поданням дошкільного навчального закладу встановлюють місцеві органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування або підприємства, організації та установи, які перебувають у державній (комунальній) формі власності і мають у своєму підпорядкуванні дошкільні навчальні заклади, один раз на рік з урахуванням матеріального стану сім'ї та режиму роботи закладу. Вони можуть установлювати додаткові пільги щодо батьківської плати за харчування дітей у дошкільних навчальних закладах за рахунок коштів відповідних місцевих бюджетів, підприємств, організацій, установ. Так, згідно ст.ст. 6,25 Закону України «Про охорону дитинства» держава гарантує дитині право на охорону здоров'я, сприяє створенню безпечних умов для життя і здорового розвитку дитини, раціонального харчування, формуванню навичок здорового способу життя. З цією метою держава, серед іншого, вживає заходів щодо пільгового забезпечення дітей ліками та харчуванням у порядку, встановленому законодавством. Діти, які внаслідок смерті батьків, позбавлення батьків батьківських прав, хвороби батьків чи з інших причин залишилися без батьківського піклування, мають право на особливий захист і допомогу з боку держави У статтях 8, 11 Закону України «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування» зазначено, що держава здійснює повне забезпечення дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, а також осіб із їх числа. Право на повне державне забезпечення в навчальних закладах мають діти-сироти та діти, позбавлені батьківського піклування, віком до вісімнадцяти років та особи з числа дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, при продовженні навчання до 23 років або до закінчення відповідних навчальних закладів. Соціальний захист та захист прав дітей у межах своєї компетенції здійснюють місцеві державні адміністрації, виконавчі органи сільських, селищних рад. Відповідно до ст. 19 Закону України «Про дошкільну освіту» органи місцевого самоврядування в системі дошкільної освіти в межах їх компетенції: забезпечують реалізацію державної політики у сфері дошкільної освіти на відповідній території; ведуть облік дітей дошкільного віку; контролюють додержання вимог законів та інших нормативно-правових актів у сфері дошкільної освіти, забезпечують соціальний захист, охорону життя, здоров'я та захист прав учасників навчально-виховного процесу. Згідно ст. 32 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать сприяння діяльності дошкільних та позашкільних навчально-виховних закладів; організація обліку дітей дошкільного та шкільного віку. Згідно ч. 2 ст. 33 Закону України «Про дошкільну освіту» дітям-сиротам і дітям, позбавленим батьківського піклування, гарантовано право на утримання у державних і комунальних дошкільних навчальних закладах за рахунок держави, а також на захист їх особистих, майнових і житлових прав згідно із законодавством України. Пунктом 2.6. Порядку встановлення плати для батьків за перебування дітей у державних і комунальних дошкільних та інтернатних навчальних закладах, затвердженого наказом Міністерства освіти і науки України від 21.11.2002 № 667, передбачено, що плата не справляється за харчування, серед іншого, з дітей-сиріт і дітей, позбавлених батьківського піклування, які перебувають під опікою і виховуються в сім'ях. Враховуючи викладене, суд вважає, що твердження представника відповідача про неузгодження у законодавстві питання про оплату за харчування дітей у ДНЗ, так як Закони України «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування» та «Про дошкільну освіту» має вищу юридичну силу чим підзаконні акти, а саме постанови Кабінету Міністрів України та накази Міністерств та відомств. Тому суд приходить до висновку, що кошти, сплачені до Маломочульської сільської ради за харчування [PERSON] у Маломочульському ДНЗ були стягнуті безпідставно, що призвело до порушення його прав. Відповідно до ч. 1 ст. 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Відповідно до ч. 1 ст. 1213 Цивільного кодексу України набувач зобов'язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі. Заслухавши пояснення учасників судового процесу, вивчивши матеріали справи суд вважає, що позов підлягає задоволенню, так як вимоги є обґрунтованими та знайшли своє підтвердження в ході судового розгляду справи. На підставі вищевикладеного, ст.ст. 1212, 1213 ЦК України,

Outcome: approved