Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-15 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду з позовом 30.11.2016 року, в якому просив суд стягнути з відповідача [PERSON] на користь ДВНЗ «КРИВОРІЗЬКИЙ НАЦІОНАЛЬНИЙ УНІВЕРСИТЕТ» заборгованість за надані освітні послуги з урахуванням індексу інфляції в розмірі 792,61 грн., 3% річних 23,62 грн. пеню 126,32 грн., що складає загальну заборгованість в сумі 942,55 грн.; стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати. В обґрунтування предявлених вимог посилався на те, що 13.02.2013 року між ДВНЗ «КРИВОРІЗЬКИЙ НАЦІОНАЛЬНИЙ УНІВЕРСИТЕТ» та [PERSON] було укладено договір №83 про надання освітніх послуг. Відповідно до розділу І договору, позивач взяв на себе зобовязання за рахунок відповідача здійснити навчання за заочною формою навчання за напрямом «Гірництво, розробка родовищ та видобування корисних копалин (підземна розробка корисних копалин)», з присвоєнням освітньо-кваліфікаційного рівня «бакалавр». Згідно п.4.2 договору, відповідач повинен був вносити плату безготівково за 10 днів до початку звітного періоду за семестр в сумі 2230 грн. Строк надання освітньої послуги, відповідно до розділу І договору, становив з 01.02.2013 року по 30.06.2016 року, але 30.09.2015 року студента [PERSON] було відраховано за невиконання ним навчального плану. Про необхідність оплати заборгованості за освітні послуги в розмірі 752 грн. [PERSON] направлялась претензія за №73 від 29.06.2016 року, яка залишена ним поза увагою, у звязку з чим з метою стягнення наявної заборгованості та нарахованих на неї збитків згідно ч.2 ст.625 ЦК України в примусовому порядку представник позивача вимушений звернутись до суду. Представник позивача [PERSON] в судове засідання не зявилась, однак надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала, проти ухвалення заочного рішення у справі не заперечувала. Відповідач [PERSON], будучи належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи в контексті п.5 ч.5 ст.74 ЦПК України, в судове засідання повторно не з`явився, причини неявки суду не відомі. Зі згоди представника позивача, яка не заперечує проти заочного розгляду справи, суд на місці постановив ухвалити по справі заочне рішення на підставі наявних у справі доказів згідно ст.224 ЦПК України. Суд, вивчивши письмові матеріали справи, надавши оцінку доказам в їх сукупності, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Згідно із ч.1 ст.509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. За змістом ч.1 ст.901, ч.1 ст.903 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Судом встановлено, що 13.02.2013 року між Державним вищим навчальним закладом «КРИВОРІЗЬКИЙ НАЦІОНАЛЬНИЙ УНІВЕРСИТЕТ» (далі за текстом ДВНЗ «КНУ») в особі в.о. проректора з науково педагогічної і навчальної роботи [PERSON], що діяв на підставі наказу по університету від 30.12.2011 року №42 як «Виконавцем» та [PERSON] як «Замовником» укладено договір про надання освітніх послуг № 83 (а.с.5), відповідно до п.1.1. якого виконавець бере на себе зобовязання за рахунок коштів Замовника здійснити його навчання (підготовку) за освітньо-кваліфікаційним рівнем «бакалавр», починаючи з 2 курсу 4 семестру за напрямом «Гірництво, розробка родовищ та видобування корисних копалин (підземна розробка корисних копалин)» заочної форми навчання. Умовами п.1.2 договору передбачено строк надання освітньої послуги з 01.02.2013 року по 30.06.2016 року, який визначається датою зарахування та відрахування Замовника із університету. Згідно п.4.2 договору, відповідач повинен був вносити плату безготівково за 10 днів до початку звітного періоду за семестр в сумі 2 230 грн., загальна вартість освітньої послуги за обумовлений сторонами період 15\~610 грн. Відповідно до Наказу від 01.10.2015 року №1484-су «Про відрахування», з 30.09.2015 року [PERSON] відраховано з ДВНЗ «КНУ» за порушення умов договору (а.с.6-7). З розрахунку заборгованості (а.с.8) слідує, що [PERSON], починаючи з 08.04.2015 року щомісячно вносив різними частинами грошові кошти в рахунок оплати наданих йому навчальних послуг, загалом в сумі 10844 станом на 15.02.2013 року, в той час як дійсний нарахований розмір вартості освітніх послуг станом на 16.03.2013 року становить 11\~596 грн., тобто заборгованість [PERSON] становить 752 грн. (з розрахунку: 11\~596 10\~844). Задля врегулювання виниклого між сторонами спору щодо погашення наявності заборгованості за надані освітні послуги в добровільному порядку, ДВНЗ «КНУ» за вих. № 01/07-322/3 від 29.06.2016 року на адресу відповідача направлено претензію №73 на суму заборгованості за надання освітніх послуг в загальному розмірі 752 грн. (а.с.9), яку ним залишено поза увагою. Відповідно до ч.2\~ст.903 ЦК України, у разі неможливості виконати договір про надання послуг, що виникла не з вини виконавця, замовник зобов'язаний виплатити виконавцеві розумну плату. Якщо неможливість виконати договір виникла з вини замовника, він зобов'язаний виплатити виконавцеві плату в повному обсязі, якщо інше не встановлено договором або законом. Пунктом 5 договору передбачено, що за невиконання або неналежне виконання зобов'язань за цим договором сторони несуть відповідальність згідно чинного законодавства. Відповідно\~ст.611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, передбачені договором та законом. Оскільки [PERSON] відрахований з ДВНЗ «КНУ» за порушення умов договору, покладені на нього зобов'язання належним чином не виконав, має заборгованість, яка станом на день ухвалення рішення не погашена, суд приходить до висновку про обґрунтованість предявлених позовних вимог в частині стягнення суми основного боргу за договором №83 від 13.02.2013 року в загальному розмірі 752 грн. Крім того, згідно ч.2 ст.625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Стаття 625 ЦК України розміщена в розділі І «Загальні положення про зобовязання» книги 5 ЦК України, тому в ній визначені загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов'язання і дія цієї статті поширюється на всі види грошових зобовязань, якщо інше не передбачено спеціальними нормами, що регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобовязань. Як акцентує увагу Верховний Суд України в постанові від 20.02.2016 року у справі № 6-2759цс15, при розгляді справ про відповідальністьза порушення грошового зобов'язання, передбачену ст.625 ЦК України, слід зясувати: чи існує зобовязання між сторонами, чи це зобовязання є грошовим, чи доведено наявність прострочення у виконанні зобовязання, чи існують спеціальні норми, що регулюють правовідносини та виключають застосування статті. За змістом ст.ст.524, 533 ЦК України, грошовим є зобовязання, яке виражається в грошовій одиниці України (або грошовому еквіваленті в іноземній валюті), що також кореспондується з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною в постанові від 06.06.2012 року у справі № 6-49цс12. Враховуючи, що спір між сторонами виник з приводу неналежного виконання [PERSON] як замовником покладених на нього зобовязань по оплаті за навчальні послуги, що надавались йому ДВНЗ «КНУ», які в розумінні ст.ст.524,533 ЦК України є грошовими та виникли з договірних відносин, суд приходить до висновку, що до них може застосовуватися ст.625 ЦК України, які передбачають цивільну-правову відповідальність за невиконання грошового зобовязання, що не суперечить Закону України «Про вищу освіту». Зважаючи на доведеність неналежного виконання відповідачем своїх зобовязань по оплаті за навчання, дійсність розміру заборгованості в сумі 752 грн., суд приходить до висновку про правомірність нарахування на неї позивачем інфляційних втрат в розмірі\~40,61 грн., та 3 % річних\~ - 23,62 грн. які підтверджуються розрахунками (а.с.11-12) та підлягають стягненню з відповідача на користь ДВНЗ «КНУ». Стосовно позовних вимог в частині стягнення пені в розмірі 126,32 грн., суд вважає, що вони не підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Згідно\~ ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу (ст.ст. 10, 60 ЦПК України). Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.\~\~ Відповідно\~ до ч.1 п.3, ст.611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, зокрема, сплата неустойки. Відповідно до статті 549 ЦК України,\~ неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Згідно\~ ч.\~2 ст.551 ЦК України, якщо\~ предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Виходячи з того, що договором\~ розмір\~ пені не встановлений, як не встановлений\~ і актом цивільного законодавства для цього виду цивільних правовідносин щодо надання освітніх послуг, суд приходить до висновку, що в частині вказаних позовних вимог слід відмовити у звязку з предявленням їх за відсутності правових підстав. Враховуючи часткове задоволення судом позовних вимог та стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості у загальному розмірі 816,23 грн. (з розрахунку: 752 + 23,62 + 40,61 = 816,23) замість заявленої позивачем 945,55 грн., згідно ст..88 ЦПК України в рахунок часткового відшкодування понесених позивачем та документально підтверджених судових витрат по сплаті судового збору (а.с.1) з\~ відповідача на користь позивача підлягає стягненню 1185,08 грн. пропорційно частині задоволених вимог 86%.

Outcome: partial