Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-28 00:00:00

Представник позивача звернулася до суду з позовом до відповідача, в якому просить позбавити її батьківських прав відносно дитини [PERSON] , [INFO] . Позов обґрунтовують тим, що матір`ю дитини [PERSON] є відповідач. Відомості про батька записані відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України. Відповідач раніше потрапляла в поле зору Служби у справах дітей, оскільки вона мала ще двох дітей: хлопчика, [PERSON] , від якого відповідач відмовилась у пологовому будинку та сина [PERSON] , [INFO] , у відношенні якого була позбавлена батьківських прав за рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова. Повторно в поле зору ССД по Індустріальному району відповідач попала в серпні 2019 року, на підставі повідомлення адміністрації КНП «Міський пологовий будинок №6» ХМР. Дитину було поставлено на облік, як дитину, яка опинилася у складних життєвих обставинах. Лише 22.10.2019 року відповідач з`явилась до служби з заявою про влаштування дитини до дитячого закладу на повне державне забезпечення строком на шість місяців. Дитина той час уже понад два місяці перебувала у КНП «Міський перинатальний центр» ХМР. На підставі рішення комісії від 13.11.2019 року №842, дитину влаштовано до КНП «Обласний будинок дитини №2» ХОР, терміном на шість місяців. З відповідачем проводилася профілактично- роз`яснювальна робота з питань формування навичок відповідального батьківства, зокрема, щодо належного виконання батьківських обов`язків, профілактики здорового образу життя, забезпечення необхідних умов проживання. Зазначили, що строк перебування дитини у КНП «Обласний будинок дитини №2» ХОР закінчується. Мати дитини не здійснила роботу на подовження строку перебування дитини у закладі. Вважають, що відповідач черговий раз самоусунулась від виконання батьківських обов`язків щодо виховання та утримання дитини, запропонованою їй допомогою ЦСССДМ не скористалась, намір повернути дитину на спільне проживання та виховання не підтвердила реальними діями, тому буде доцільним позбавити її батьківських прав. Ухвалою суду від 22.05.2020 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито загальне позовне провадження. Ухвалою суду від 22.12.2020 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Представник позивача Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради у судове засідання не з`явилась. Надала заяву, в якій підтримала заявлені позовні вимоги, просила позов задовольнити. Також просила розглядати справу у їх відсутності. Не заперечувала проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з`явилася, про день та час слухання справи була повідомлена належним чином та своєчасно. Клопотання про відкладення справи від відповідача до суду не надходило. У зв`язку з цим, суд, згідно вимогам ст. ст. 223 ч.4, 280-281 ЦПК України, вважає можливим провести заочний розгляд справи, проти чого не заперечувала представник позивача. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступних висновків. Згідно ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до ч. 3 ст. 51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»). Частиною сьомою статті 7 Сімейного кодексу України передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Відповідно до положень ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, повинні забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину. Стаття ст.164 СК України передбачає підстави позбавлення батьківських прав, одна з яких, передбачена п.2,3 ч.1 цієї статті - це ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини та жорстоке поводження з дитиною.. Жорстоке поводження з дитиною - будь-які форми фізичного, психологічного, сексуального або економічного насильства над дитиною, зокрема домашнього насильства, а також будь-які незаконні угоди стосовно дитини, зокрема вербування, переміщення, переховування, передача або одержання дитини, вчинені з метою експлуатації, з використанням обману, шантажу чи уразливого стану дитини ( Закон України «Про охорону дитинства») Відповідно до положень п. 15 Постанови Пленуму Верховного суду України №3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Судом встановлено, що відповідач є матір`ю дитини [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серія [NUMBER] . З витягів з державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження із зазначенням відомостей про батька від 20.09.2019 року №00024007845 вбачається, що відомості про батька записані відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України. Листом від 30.08.2019 року Адміністрація КПН «Міський перинатальний центр» ХМР повідомила Службу у справах дітей по Індустріальному району, що в відділенні перебуває новонароджена дитина, [PERSON] , який народився [INFO] в КНП «Міський пологовий будинок», та у зв`язку з рекомендацією спеціаліста служби у справах дітей про недоцільність виписки [PERSON] , дитина разом з матір`ю були переведені до даного лікувального закладу. Рішенням Виконавчого комітету ХМР від 13.11.2019 року №842 доручено Службі у справах дітей по Індустріальному району Департаменту служб у справах дітей ХМР вжити заходи щодо отримання в Департаменті охорони здоров`я ХОДА путівки до державного закладу для дітей та влаштування на повне державне забезпечення малолітнього [PERSON] , [INFO] , мати якого надала заяву про влаштування дитини до закладу для дітей. Актом від 29.11.2019 року дитину [PERSON] було передано директору КНП ХОР «Обласний будинок дитини «2». З повідомлення КНП ХОР «Обласний будинок дитини №2» вбачається, що за весь час перебування дитини [PERSON] у закладі, а саме з 29.11.2019 року мати відвідувала дитину декілька разів, цікавилася станом його здоров`я та розвитку. Відповідно до ч. 5 ст. 19 СК України орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Департаментом служб у справах дітей Харківської міської ради було розглянуто питання доцільності позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно дитини [PERSON] , [INFO] , за результатами чого складено та подано суду письмовий висновок № 274 від 13.05.2020 року, в якому орган опіки та піклування вважав за доцільне позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно її сина та стягнення аліментів на утримання дитини. Отже, судовим розглядом встановлено, що відповідач є матір`ю дитини [PERSON] , однак вона ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків. Крім того, з заяви, яка посвідчена приватним нотаріусом ХМНО Харківської області Браженка І.І. від 28.01.2021 року вбачається, що мати, [PERSON] відмовилася від утримання та виховання своєї дитини [PERSON] , [INFO] , та надала свою згоду на його усиновлення іншими особами. Суд приходить до висновку, що відповідач самоусунулась від виконання своїх батьківських обов`язків відносно дитини [PERSON] , [INFO] , дала згоду на його усиновлення, тому задоволення вимог представника позивача про позбавлення батьківських прав [PERSON] є доцільним та таким, що не суперечить вимогам сімейного законодавства України. Відповідно до ст. 180 Сімейного Кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Статтею 182 СК України визначаються обставини, які повинен врахувати суд при визначенні розміру аліментів, а саме стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших утриманців, інші обставини, що мають істотне значення. Згідно з ч.2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Статтею 183 Сімейного кодексу України визначено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно ч. 2 ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Частиною 3 ст. 166 СК України передбачено, що при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов`язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду. Таким чином, позов в частині стягнення аліментів з відповідача на утримання дитини [PERSON] у розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менш 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку підлягає задоволенню. Згідно зі ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення в межах суми виплати за один місяць. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України

Outcome: approved