Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-12 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду з позовом і просить стягнути солідарно з відповідачів заборгованість за кредитним договором 1701 від 06.09.2007 року у розмірі 24481,09 грн. Свої вимоги мотивує тим, що 06.09.2007 року між ВАТ «Ощадбанк» та відповідачем [PERSON] був укладений кредитний договір № 1701. В забезпечення даного договору були складені договори поруки з [PERSON] (договір поруки №1) та [PERSON] (договір поруки №2). Відповідачі належним чином не виконували свої зобовязання за кредитним договором та станом на 03.01.2017 року виникла заборгованість у розмірі 24481,09 грн., яка складається з наступного: прострочені проценти за користування кредитом\~11395,14 грн., пеня за прострочений основний борг по кредиту (за період з 30.12.2015 року по 03.01.2017 року)\~242,74 грн., пеня за прострочені проценти за користування кредитом (за період з 30.12.2015 року по 03.01.2017 року)\~2272,96 грн., інфляційні втрати від прострочених сум за кредитом 6683,57 грн., інфляційні втрати за несвоєчасну сплату процентів 3282,71 грн., 3% річних за несвоєчасне погашення кредиту 603,97 грн., що підтверджується розрахунком. Оскільки відповідачі відмовляються погасити заборгованість, представник позивача звернувся до суду з позовом. Представник позивача в судове засідання не зявився, надіслав до суду заяву, в якій вказав, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі і просив справу розглянути у його відсутність. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позовну заяву не визнала, при цьому пояснила, що сума, яка була стягнута рішенням суду, сплачена в повному обсязі, а тому підстав для задоволення позову немає. Після перерви відповідач [PERSON] та її представник не зявилися, були повідомлені належним чином, про причини неявки суд не повідомили, але надіслали до суду заперечення, в якому просили відмовити у задоволенні позову. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позовну заяву не визнала, просила відмовити у його задоволенні за необґрунтованістю, після перерви в судове засідання не з»явилася, хоча була повідомлена належним чином, про причини неявки суду не повідомила. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позов не визнав і пояснив, що рішення суду від 07.06.2010 року про стягнення заборгованості за кредитним договором було виконано примусово, шляхом відрахувань з його заробітної плати, тому позовні вимоги на його думку не підлягають задоволенню.\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ Вислухавши пояснення відповідачів, вивчивши матеріали справи, оцінивши надані докази, суд вважає, що позовна заява підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Як встановлено у судовому засіданні, 06.09.2007 року між ВАТ «Державний ощадний банк України» та відповідачем [PERSON] був укладений кредитний договір №1701, відповідно до якого останній був наданий кредит у розмірі 15000,00 грн., за яким вона зобовязувалась прийняти, належним чином використати, повернути кредит сплативши проценти за користуванням кредитом в розмірі 22% річних, комісійні винагороди та інші платежі в порядку, на умовах та в строки визначені даним договором - на 36 місяців з терміном остаточного погашення не пізніше 06.09.2010 року (а.с. 5-6). 07.06.2011 року проведено державну реєстрацію змін до статуту ВАТ «Ощадбанк», відповідно до яких змінено назву ВАТ «Державний ощадний банк України» на ПАТ «Державний ощадний банк України» (а.с.23-26). Відповідно до\~ст.1054 ЦК України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 цього Кодексу, якщо інше не встановлено параграфом і не випливає із суті кредитного договору. В якості забезпечення виконання зобовязання за вищевказаним кредитним договором 06.09.2007 року між позивачем, [PERSON] та [PERSON] було укладено договір поруки №1, а також між позивачем, [PERSON] та [PERSON] договір поруки №2, відповідно до умов яких [PERSON] та [PERSON] зобовязались перед позивачем відповідати солідарно в повному обсязі за своєчасне та повне виконання [PERSON] зобовязання за кредитним договором (а.с. 7-8, 9-10). Відповідно до\~ст. 553 ЦК України\~за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обовязку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобовязання боржником. Відповідно до\~ст.554 ЦК України\~\~у разі порушення боржником зобовязання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні\~\~боржники, якщо договором не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Позивач свої зобовязання за договором перед [PERSON] виконав. Відповідач [PERSON] не виконувала належним чином свої зобов»язання, внаслідок чого виникла заборгованість. Рішенням Біляївського районного суду від 07.06.2010 року по справі 2-1099/10 позовні вимоги Біляївського міжрайонного прокурора Одеської області в інтересах ВАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії Біляївського відділення №5422 ВАТ «Державний ощадний банк Україна» задоволені. Вирішено стягнути з [PERSON], [PERSON], [PERSON] солідарно на користь ВАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії Біляївського відділення №5422 ВАТ «Державний ощадний банк Україна» (67600, м. Біляївка вул. Леніна, 146,) заборгованість за кредитним договором № 1701 від 06.09.2007 року у розмірі 16562,18 грн. У зв»язку з невиконанням рішення суду в добровільному порядку розпочато процес примусового виконання рішення, 14.11.2011 року головним державним виконавцем відділу ДВС Біляївського районного управління юстиції Одеської області [PERSON] винесено постанову про відрахування коштів з усіх видів доходів, що належать до виплати [PERSON], починаючи з 01.12.2011 року (а.с. 58). Рішення суду було виконано в повному обсязі лише у 2016 році, про що свідчить постанова винесена державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Біляївського міськрайонного управління юстиції Одеської області [PERSON] про закінчення виконавчого провадження (а.с. 59). Оскільки у період з 2010 по 2016 р.р. рішення суду не було виконано, виникла заборгованість. Відповідно до розрахунку, складеного позивачем, станом на 03.01.2017 року виникла заборгованість у розмірі 24481,09 грн., яка складається з наступного: прострочені проценти за користування кредитом\~11395,14 грн., пеня за прострочений основний борг по кредиту (за період з 30.12.2015 року по 03.01.2017 року)\~242,74 грн., пеня за прострочені проценти за користування кредитом (за період з 30.12.2015 року по 03.01.2017 року)\~2272,96 грн., інфляційні втрати від прострочених сум за кредитом 6683,57 грн., інфляційні втрати за несвоєчасну сплату процентів 3282,71 грн., 3% річних за несвоєчасне погашення кредиту 603,97 грн., що підтверджується розрахунком (а.с. 11-17). Розрахунок заборгованості був складений з урахуванням сум, які були відраховані із заробітної плати [PERSON] Відповідно до ст.509 ч.1 ЦК України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Відповідно до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобовязанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Суд не приймає доводи відповідача [PERSON] в тій частині, що у звязку з ухваленням вищевказаного рішення між сторонами припинилися кредитні правовідносини і виникли правовідносини щодо виконання судового рішення. При цьому суд виходить за наступного. Відповідно до ч.1 ст. 598 ЦК України зобов»язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Згідно ч.1 ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Ч.2 ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином, наявність судового рішення не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч.2 ст. 625 ЦК України, а доводи відповідачів в тій частині, що кредитні правовідносини між сторонами припинились з ухваленням рішення не заслуговують на увагу. Наявність постанови державного виконавця ВДВС Біляївського МУЮ Одеської області Горділовського М.М., про закінчення виконавчого провадження від 20.04.2016 року (а.с. 59) свідчить про сплату коштів за рішенням суду по цивільній справі 2-1099 про стягнення заборгованості за кредитним договором, а не виконанням своєчасно в повній мірі зобовязання. Крім того, відповідно до п.17 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.02.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» зобов»язання припиняється з підстав, передбачених договором або законом (частина 1 статті 598 ЦК України). Такі підстави зокрема зазначені у статтях 599-601, 604-609 ЦК України. Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов»язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч.2 ст. 625 ЦК України, оскільки зобов»язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог статей 526,599 ЦК України. Крім того, відповідно до п.1.6.1.1 кредитного договору відсотки за користування кредитом нараховуються з дня видачі кредиту та до моменту повного погашення кредиту. Доводи відповідачів про визнання договору поруки, укладеним з [PERSON], недійсним, суд до уваги не приймає, виходячи з наступних підстав. Відповідно до п.26 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» особами, які беруть участь у справі про визнання правочину недійсним, є насамперед сторони правочину. П. 20 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 2 від 30.02.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» передбачено, що з урахуванням статей 553-554 ЦК України договір поруки укладається кредитором за зобов»язаннями, які забезпечуються порукою, і поручителем. Оскільки позичальник є не стороною договору поруки, а стороною у зобов»язанні, забезпеченому порукою, чинне законодавство України не передбачає обов»язку кредитора чи поручителя отримувати згоду позичальника на укладення договору поруки. Разом із цим це не означає, що за позовом позичальника такий договір поруки не може бути визнано недійсним, якщо буде доведено, що він звужує його права чи розширює обов»язки, зокрема, передбачає оплату послуг поручителя боржником відповідно до вимог ст. 558 ЦК України, чи доведено зловмисну домовленість кредитора з поручителем тощо. Суд відзначає, що відповідно до п.7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. За ч.1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Відповідно до ст. 11 ЦПК України,\~суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Враховуючи вищевикладене, суд прийшов до висновку, що позовна заява законна, обґрунтована, знайшла своє підтвердження у судовому засіданні і підлягає задоволенню Відповідно до ст. 88 ЦПК України, з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1600 грн.

Outcome: approved