Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-27 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду з позовом до [PERSON], треті особи: [PERSON] районний відділ ДВС Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, Мелітопольський міськрайонний ВДВС про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні майном, мотивуючи тим, що [PERSON] на праві приватної власності належить автомобіль ВАЗ 21099, 2001 року випуску, д/н [NUMBER], кузов номер ХТА21099012936096, об'єм двигуна 1499, тип ТЗ легковий седан, колір синій, що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію ТЗ. У серпні 2008р. між [PERSON] та відповідачем була досягнута усна домовленість стосовно купівлі-продажу вищезазначеного автомобіля. На момент придбання автомобіля у [PERSON] не було достатньо коштів для належного оформлення права власності на нього. Тому, 17.08.2008р. відповідач видав на його ім'я та ім'я його жінки, [PERSON], довіреність, посвідчену приватним нотаріусом Мелітопольського районного округу Запорізької області [PERSON]А зареєстровану в реєстрі за №9762, з усіма правами наданими власнику автомобіля. В грудні 2016р. [PERSON] та [PERSON] вирішили переоформити спірний автомобіль на ім'я [PERSON] Однак, при зверненні до МРЕВ з'ясувалося, що на автомобілі мається обтяження, накладене [PERSON] РВДВС ГТУЮ у Запорізької області, згідно листа №11492 від 08.07.2010р., при здійсненні стягнення з відповідача штрафу в розмірі 510,00 грн. Звернувшись до Якимівського РВДВС ГТУЮ у Запорізької області, з'ясувалось, що будь якого виконавчого провадження відносно відповідача в провадженні відділу не перебуває, що підтверджується копією листа №497 від 30.01.2017р. Відповідно ст.50 Закону України «Про виконавче провадження», у разі закінчення виконавчого провадження, арешт накладений на майно боржника, знімається. Порядок зняття арешту з майна передбачено статтею 60 Закону України «Про виконавче провадження», відповідно до якої особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму верховного суду України від 27.08.1976 року №6 «Про судову практику в справах про виключення майна з опису» за правилами, встановленими для розгляду позовів про виключення майна з опису, розглядаються вимоги громадян і організацій, що ґрунтуються як на праві власності на описане майно, так і на праві володіння ним. З огляду на зазначене, позивач вважає, що накладений арешт, оголошення заборони на відчуження спірного автомобіля, обмежує його законні права щодо вільного розпорядження майном, унеможливлює проведення перереєстрації, а також перешкоджає вільно розпоряджатися та користуватися транспортним засобом. [PERSON] РВДВС ГТУЮ у Запорізької області не має можливості зняти зазначені обтяження, оскільки у нього немає на виконанні цього провадження. Таким чином, єдиною можливістю відновити порушене конституційне право позивача на вільне користування та розпорядження автомобілем, яким він користується, є усунення перешкод в користуванні та розпорядженні автомобілем шляхом скасування обтяження та оголошення заборони на відчуження спірного автомобіля, що стало підставою для звернення до суду. В судове засідання представник позивача подав заяву, у якій підтримав позовні вимоги в повному обсязі, просив їх задовольнити та розглянути справу без його участі. Відповідач належним чином викликаний до судового засідання до суду не зявився про причини своєї неявки суд не повідомив. Представники третіх осіб надали до суду заяву, в якій просили проводити судовий розгляд без її участі та прийняти рішення на розсуд суду. Суд ухвалив слухати справу без участі сторін. У відповідності до ст. 197 ч.2 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, т.я. були підстави для проведення розгляду справу без участі сторін. Під час судового розгляду були вивчені наступні матеріали справи: -копія паспорта, ідентифікаційний номер позивача (а.с.6-7) -копія свідоцтва про реєстрацію ТЗ (а.с.9) -копія довіреності (а.с.10) -витяг з Державного реєстру рухомого майна (а.с.11) -довідка Якимівського РВ ДВС (а.с.12) -інформаційна довідка з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с.14) -лист територіального сервісного центру № 2343 (а.с.20) -лист Мелітопольского міськрайонного відділу дВС ( а.с.30) -квитанцію щодо сплати позивачем штрафу, що був підставою для накладення арешту на автомобіль, що є предметом позову (а.с.31). Таким чином судом було встановлено, що з 11.12.2007 р. право власності на автомобіль [NUMBER] було зареєстровано за [PERSON] ( а.с.9).20.01.2010 р. на [PERSON] було складено адміністративний протокол та винесена постанова про стягнення штрафу у розмірі 510 гр., на теперішній час штраф не сплачено. З метою забезпечення сплати боржником штрафу на вказаний автомобіль було накладено арешт. На теперішній час виконавчого провадження щодо стягнення штрафу на виконанні не знаходиться, бо 19.07.2010 р. було повернуто без виконання в звязку з не встановленням місця проживання боржника. ( а.с.30) 17.08.2008 р. власник транспортного засобу видав на імя позивача довіреність, однак у подальшому відомості щодо нового власника транспортного засобу до бази даних внесені не були. Під час розгляду справи представник позивача, ознайомившись з підставою накладення арешту на майно, надав у подальшому до суду квитанцію про сплату від імені позивача штрафу у подвійному розмірі. ( а.с.32) При вирішенні справи суд зважав на наступне: Інститут права власності в Україні регулюється приписами статті 41 Конституції України. У відповідності до ч. 1 даної статті, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Частина 4 ст. 41 Конституції України встановлює принцип непорушності приватної власності. Як слідує зі ст. 316 ЦК України, право власності являє собою право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. За змістом ст.сг. 317, 319 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном, яким він розпоряджається на власний розсуд. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов'язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Ст. 321 ЦК України передбачає, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправне позбавлений цього права або обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених законом та у встановленому законом порядку. Ст. 391 ЦК України передбачено право власника майна при наявності дій осіб, спрямованих на перешкоджання вільного користування та розпорядження власником своїм майном, вимагати усунення таких перешкод. Власник може вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння (ст. 391 ЦК України). Ст. 55 Конституції України встановлено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. У відповідності до пункту 33 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року №5 «Про судову практику у справах про захист права власності та інших речових прав», застосовуючи положення статті 391 ЦК, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов'язані із позбавленням права володіння, суд має виходити із такого: Відповідно до положень статей 391, 396 ЦК позов про усунення порушень права, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов'язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму верховного суду України від 27.08.1976 року №6 «Про судову практику в справах про виключення майна з опису» за правилами, встановленими для розгляду позовів про виключення майна з опису, розглядаються вимоги громадян і організацій, що ґрунтуються як на праві власності на описане майно, так і на праві володіння ним. З огляду на зазначене, суд вважає, що накладений арешт, обмежує законні права позивача щодо вільного розпорядження майном, унеможливлює проведення перереєстрації, а також перешкоджає позивачу вільно розпоряджатися та користуватися транспортним засобом. На підставі викладеного,

Outcome: approved