Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-29 00:00:00

Приватне підприємство «Чайка» звернулося з позовом про стягнення з відповідача заборгованості по оплаті комунальних послуг у сумі 667 грн. 94 коп. В позові зазначило, що є виконавцем житлово-комунальних послуг, які надаються мешканцям будинку [ADDRESS]. Відповідач є власником квартири [ADDRESS] в зазначеному будинку і споживачем житлово-комунальних послуг в розумінні Закону України «Про житлово-комунальні послуги», тому повинен виконувати обов'язок щодо оплати комунальних послуг та утримання будинку. Однак відповідач ухиляється від виконання своїх зобов'язань, у результаті чого у нього утворилася заборгованість зі сплати зазначених видатків за період з 1 квітня 2011 року по 1 листопада 2011 року в сумі 667 грн. 94 коп. Крім зазначеної суми, позивач просить стягнути витрати по сплаті судового збору в сумі 243 грн. 60 коп. В судовому засіданні представник позивача підтримав вимоги позову. Просить про його задоволення. Відповідач проти задоволення позову заперечує, посилаючись на те, що, хоча він і є власником квартири [ADDRESS], проте споживачем комунальних послуг є зареєстрована за цією адресою юридична особа - приватне підприємство «Заказ таксі», у якої з позивачем існував договір № 25 від 01.10.2003 року про відшкодування витрат на утримання власного нерухомого майна та надання комунальних послуг власнику. Оскільки строк дії цього договору простирається до 1 січня 2006 року, проте ніхто із сторін в силу п. 5.4 договору не зробив заяви про припинення або зміну цього договору, він діяв протягом того самого строку, а саме: протягом двох років двох місяців, до 1 березня 2008 року. Таким чином, строк дії договору між юридичними особами сплив 1 березня 2008 року, тому на теперішній час договірних відносин з позивачем не існує не лише у відповідача, але й у юридичної особи, зареєстрованої за вказаною адресою. Що стосується доводів позивача про необхідність відповідача нести витрати зі сплати комунальних послуг, такі твердження є хибними, оскільки поняття споживач в Законі України «Про житлово-комунальні послуги» не ототожнюється з поняттям власника. І так як [PERSON] не є споживачем послуг позивача, він не укладав з ним договір про отримання таких послуг, просить про відмову у задоволенні позову. Вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, з'ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд знаходить позов таким, що підлягає задоволенню, виходячи з таких міркувань. Судом встановлено, що позивач є виконавцем послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій на підставі рішення виконавчого комітету Токмацької міської ради № 230 від 27.01.2010 року (а. с. 11). Відповідачеві належить квартира [ADDRESS] (а. с. 10, 65). За вказаною адресою зареєстроване приватне підприємство «Заказ таксі» (а. с. 71, 72). Рішенням виконавчого комітету Токмацької міської ради № 75/3 від 27.03.2003 року приватному підприємству «Заказ таксі» дозволено реконструкцію житлової квартири [ADDRESS] під диспетчерську службу таксі (а. с. 67). Відповідно до Закону України «Про житлово-комунальні послуги» житлово-комунальні послуги - це результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил. Відповідно до ст. 19 Закону «Про житлово-комунальні послуги» учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник, а виконавець - це суб'єкт господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальної послуги споживачу відповідно до умов договору; споживач - фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу. В силу ст. 67 ЖК України плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. У відповідності до ст. 68 ЖК України наймач зобов'язаний вчасно вносити плату за надані послуги. Наведені положення житлового закону узгоджуються з правилами статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», відповідно до яких споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом Вирішуючи позов на користь позивача, суд виходить з того, що відповідно до Порядку визначення виконавця житлово-комунальних послуг, що затверджений Наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства, приватне підприємство «Чайка» рішенням органу місцевого самоврядування визначено як виконавець житлово-комунальних послуг, тому обов'язок зі сплати наданих комунальних послуг на користь позивача є таким, що ґрунтується на законі. Дійшовши зазначеного висновку суд погоджується з твердженнями представника позивача про те, що саме відповідач є споживачем в розумінні Закону України «Про житлово-комунальні послуги», оскільки власником квартири [ADDRESS] є фізична особа - [PERSON], а не юридична особа - приватне підприємство «Заказ таксі». Твердження відповідача про наявність договору між позивачем і приватним підприємством «Заказ таксі» про відшкодування витрат на утримання власного нерухомого майна та надання комунальних послуг від 01.10.2003 року (а. с. 75), строк дії якого відповідно до п. 5.1. договору простирається до 1 січня 2006 року, не впливають на зазначені умовиводи суду, так як згідно із п. 1 Прикінцевих положень Закону «Про житлово-комунальні послуги» договори про надання житлово-комунальних послуг, укладені до набрання чинності цим Законом, мають бути приведені у відповідність із ним до 1 січня 2006 року. Як випдиває з цього пункту, договори, що не приведені у відповідність із цим Законом у зазначений строк, втрачають чинність. У зв'язку з викладеним суд знаходить переконливими доводи представника позивача про відсутність договору між юридичними особами після 1 січня 2006 року у зв'язку із втратою чинності згаданим договором. Між тим відповідач як власник нежитлового приміщення, що є учасником права спільної власності на будинок, в якому знаходиться ця квартира, і споживачем в сенсі Закону «Про житлово-комунальні послуги», відповідно до ст. ст. 322, 360 ЦК України, ст. ст. 67, 68 ЖК України зобов'язаний брати участь в утриманні цього будинку, прибудинкової території, внутрішньобудинкових комунікацій. Відсутність договору про надання-отримання комунальних послуг, який є договором приєднання і обов'язок укладення якого стаття 20 Закону покладає на споживача, не звільняє його від обов'язку сплачувати отримані послуги, які, як встановлено судом, своєчасно та якісно, у відповідності до п. 1 ч. 2 ст. 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», надаються виконавцем цих послуг. Не спростовують цей висновок суду і надані відповідачем копії рахунків на ім'я приватного підприємства «Заказ таксі» на сплату витрат з утримання будинку та прибудинкової території (а. с. 79-81), оскільки наявність зазначених рахунків зумовлена необхідністю отримання приватним підприємством певних послуг, тягар сплати яких має нести відповідач як споживач і чиє відшкодування іншою особою не суперечить змісту правовідносин між виконавцем та споживачем. При цьому суд враховує, що, за поясненнями представника позивача, проти чого не заперечує і відповідач, наявність цих рахунків не потягла за собою їхньої фактичної оплати юридичною особою, зазначеною в них як платник.

Outcome: approved