Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-04 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача на його користь заборгованість за кредитним договором № 014/0034/82/90048 від 23.05.2008 року та судові витрати по справі. Свої вимоги мотивує тим, що 23 травня 2008 року між Відкритим акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником якого за всіма юридичними правами та обов`язками є Акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль», що підтверджується витягом зі Статуту та громадянином України [PERSON] було укладено Кредитний договір № 014/0034/82/90048, згідно умов якого Банк зобов`язався надати Позичальнику кредит у сумі - 33 660 дол. США, 00 центів строком до 23.05.2018р., а Позичальник зобов`язався належним чином використати та повернути Банку суму отриманого кредиту, а також сплатити відсотки за користування кредитними коштами у розмірі: 14,00 % річних, комісії згідно умов договору та тарифів кредитора, та виконати всі інші зобов`язання в порядку та строки, визначені Кредитним договором. Відповідач підтвердив свою згоду з умовами повернення кредиту (форма, строки, тарифи, санкції за невиконання умов кредитування), що підтверджується підписом у Кредитному договорі. Додатковою угодою № 014/0034/81-1-0-00/14451 від 23.02.2015 року було змінену валюту грошового зобов`язання з долару на українську гривню. Проте, відповідач протягом тривалого часу ухилялась від виконання умов зазначеного кредитного договору, зокрема не сплачувала банку кредитні кошти та інші передбачені кредитним договором платежі, у зв`язку з чим станом на 01.03.2021 року у відповідача перед банком виникла заборгованість у розмірі 351 800,82 грн., яка до теперішнього часу не погашена, що і стало підставою для звернення АТ «Альфа-Банк» з даним позовом до суду. Ухвалою суду від 26.05.2021 року суддею Біляївського районного суду Одеської області було відкрито загальне позовне провадження по справі. Ухвалою суду від 23.06.2021 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Представник позивача в судове засідання не з`явився, але надав заяву про розгляд справи за його відсутності, на позові наполягає, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового засідання повідомлявся належним чином, шляхом надіслання судової повістки на зареєстровану адресу проживання. В установлені ч. 7 ст. 178 ЦПК України строки, відповідач не подала до суду відзив на позовну заяву. Згідно із ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України - неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У зв`язку з тим, що відповідач повідомлений належним чином про час та місце слухання справи, відповідач не з`явився в судове засідання без повідомлення причин, відповідач не подав відзив та враховуючи згоду позивача на заочний розгляд справи, суд вважає за необхідне ухвалити рішення про заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. В судовому засіданні встановлено, що 07.05.2008 р. [PERSON] звернувся до Банку із Заявою-анкетою на отримання кредиту, де в графі № 1 (відомості про кредит) зазначив, що бажає отримати кредит у сумі 35 700 доларів США, також заповнив заяву № 84, де визначено суму кредиту 35 700 доларів США, на підставі зазначених заяв, між відповідачем та позивачем було укладено Кредитний договір № 014/0034/82/90048 від 23.05.2008 року, згідно п.п. 1.1.1 сума кредиту склала 33 600 доларів США. Особистим підписом позичальник також підтвердив його ознайомлення з графіком погашення кредиту та інших платежів, де останньою датою погашення боргу визначено травень 2018 року. Позичальник зобов`язався повернути кредит, а також сплачувати проценти за користування ним, комісії, за тарифами та у строк, що визначено умовами Договору та додаткових угод до нього. Статтею 1055 ЦК України, встановлено, що кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. Частинами 1, 2 ст. 207 ЦК України встановлено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору, а ч. 2 вказаної статті передбачено, що договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Згідно положень ч. 2 ст. 639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. З матеріалів справи вбачається, що договір укладений в письмовій формі, шляхом підписання заяви, заяви-анкети, Кредитного договору № 014/0034/82/90048 від 23.05.2008 року, графіку погашення, позивач свої зобов`язання за кредитним договором виконав у повному обсязі, надавши відповідачу кредит. Так, згідно виписки по рахунку № [NUMBER] , 26.05.2008 року на рахунок [PERSON] АТ «Райффайзен банк Аваль» було зроблено виплату у сумі 33 660 доларів США. Згідно виписки по рахунку № [NUMBER] , станом на 24.02.2015 року вихідний залишок на рахунку [PERSON] складав 673 078,07 грн. Однак у встановлений кредитним договором термін відповідач свої зобов`язання не виконувала - не погашав кредит, що призвело до виникнення перед установою банку заборгованості. За вих. № 114/5-190565 від 06.07.2020 року представник АТ «Райффайзен банк Аваль» звернувся до [PERSON] з вимогою про дострокове виконання грошового зобов`язання за кредитом, де боржника було повідомлено про змінену валюту виконання грошового зобов`язання, та запропоновано в порядку ст.ст. 625, 1050 ЦК України протягом 60 днів здійснити повернення боргу, який станом на 03.07.2020 року складає заборгованість по кредиту - 296 431,96 грн., заборгованість за процентами - 22 164,03 грн. З розрахунку заборгованості, складеного позивачем, вбачається, що станом на 01.03.2021 року у відповідача виникла заборгованість у розмірі 351 800 грн., яка складається з: суми заборгованості за кредитом - 296 431, 96 грн., суми заборгованості за відсотками - 55 368,86 грн. Відповідно до ч. 3 ст. 12 та ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. З огляду на викладене позивач зобов`язаний довести ті обставини, на які він посилається як на правову підставу своїх вимог, зокрема щодо виникнення кредитних договірних правовідносин між сторонами на підставі кредитного договору та невиконання відповідачем взятих на себе за договором грошових зобов`язань, розмір заборгованості, подавши до суду належні та допустимі докази. Доказуванню підлягають обставини, що мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір, тому подання позивачем доказів на підтвердження наведених вище обставин є обов`язковим, оскільки в цій частині між позивачем та відповідачем виник спір про право, і такі докази матимуть значення для ухвалення рішення у справі. Дослідивши матеріали справи, суд встановив, що позивачем було додержано вимог ст. 628 ЦК України, згідно якої зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства, оскільки договори містяться підписи обох сторін. У відповідності до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послуги, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами, а ст. 525 ЦК України забороняє односторонню відмову від зобов`язання або односторонню зміну його умов. Відповідно до ст. 530 ЦК України сторони повинні виконувати свої обов`язки належним чином і у встановлені строки відповідно до умов договору та вимог закону. Стаття 610 ЦК України визначає, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. У відповідності до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це не встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Згідно зі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором кредитодавець зобов`язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки. Відповідно до ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у свої сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмету доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Наявність або відсутність обставин та фактів встановлюється на підставі доказів сторін, якими відповідно до ч. 2 ст. 76 ЦПК України є письмові, речові і електронні докази, висновки експертів, показаннями свідків. Положеннями ст. 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Так, відповідно до ч. 3, ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Суд, не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Враховуючи викладене, вивчивши матеріали справи, суд прийшов до висновку про обґрунтованість позовних вимог позивача та вважає за необхідне стягнути з відповідача суму заборгованості за кредитом у розмірі 351 800 грн. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 5 277,01 грн., сплачений позивачем згідно платіжного доручення № 11928 від 15.03.2021 року.

Outcome: approved