Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-31 00:00:00

Представник ТОВ «Вердикт Капітал» - Радченко В.Ю. звернулася до суду з позовом про солідарне стягнення з відповідачів [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] заборгованості за кредитним договором, мотивуючи свої вимоги тим, що 11.04.2016 року між ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та [PERSON] було укладено кредитний договорів №1.00-04/06-МФ за умовами якого банк надавав позичальнику кредитні кошти у розмірі 10000 доларів США, зі сплатою 20 % річних строком по 10.04.2008 року. В забезпечення виконання зобов`язань між ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та [PERSON] 11.04.2006 року було укладено договір Поруки № 1,00-04/06-МФ-П1. Відповідно до умов Договору поруки відповідач [PERSON] як поручитель поручається за виконання позичальником обов`язків , що виникли на підставі основного договору. В забезпечення виконання зобов`язань між ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та [PERSON] 11.04.2006 року було укладено договір Поруки № 1,00-04/06-МФ-П2. Відповідно до умов Договору поруки відповідач [PERSON] як поручитель поручається за виконання позичальником обов`язків, що виникли на підставі основного договору. ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» свої зобов`язання за договором та виконав в повному обсязі. 15.11.2018 року ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та ТОВ «Вердикт Капітал»уклали Договір про відступлення права вимоги відповідно до якого до останнього перейшло право грошової вимоги до відповідачів за договором кредиту та договорами поруки. Позичальник умови кредитного договору належним чином не виконує, грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом , відсотками , а також іншими витратами відповідно до умов договору не надає. У зв`язку з зазначеними порушеннями позичальник [PERSON] , станом на 02.04.2019 року має заборгованість 6955922,59 грн. з яких: 245007,66 грн. - сума заборгованості за кредитом; 612535,73 грн. заборгованість за відсотками на дату відступлення права вимоги; 6079443,75 грн. - розмір пені; 18935,45 грн. - заборгованість за відсотками. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити йому суму боргу з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Позичальником прострочено грошове зобов`язання по поверненню Кредитних коштів отриманих на підставі Кредитного договору №1.00-04/06-МФ від 11.04.2006 року, у зв`язку з чим у позивача виникло право на застосування наслідків такого порушення у вигляді стягнення інфляційних втрат та 3 % річних. Розмір заборгованості по сплаті 3 % річних за користування кредитом, відповідно до розрахунку заборгованості становить 78955 грн. Позивач просить стягнути в солідарному порядку з відповідачів [PERSON] та [PERSON] заборгованість за кредитним договором у сумі 78955 грн. та стягнути в солідарному порядку з відповідачів [PERSON] та [PERSON] заборгованість за кредитним договором у сумі 78955 грн. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] ухвалу суду від 18.04.2019 року про відкриття провадження у справі в порядку спрощеного провадження та позовну заяву з додатками не отримали, про що свідчать повернуті конверти за закінченням терміну зберігання У відповідності до гл. 10 ст. 274 ЦПК України «у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються справи: 1) малозначні справи. Ч. 2 даної статті вказує, що «у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті. При вирішенні питання про розгляд справи в порядку спрощеного або загального позовного провадження суд враховує: 1) ціну позову; 2) значення справи для сторін». При цьому у відповідності до ст. 279 ЦПК України «Розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін відповідач має подати в строк для подання відзиву, а позивач - разом з позовом або не пізніше п`яти днів з дня отримання відзиву. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків». Таким чином суд приходить до висновку про доцільність проведення спрощеного позовного провадження у даній справі. За змістом положень статті 55 Конституції України кожному гарантується захист прав і свобод у судовому порядку. Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Крім того, відповідно до ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав згідно вказаної статті є припинення дії, яка порушує право та відновлення становища, яке існувало до порушення. Отже, кожна особа має право на захист свого порушеного, невизнаного або оспорюваного права чи законного інтересу, який не суперечить загальним засадам чинного законодавства. Порушення, невизнання або оспорення суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що 11.04.2016 року між ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та [PERSON] було укладено кредитний договорів №1.00-04/06-МФ за умовами якого банк надавав позичальнику кредитні кошти у розмірі 10000 доларів США, зі сплатою 20 % річних строком по 10.04.2008 року. В забезпечення виконання зобов`язань між ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та [PERSON] 11.04.2006 року було укладено договір Поруки № 1,00-04/06-МФ-П1. Відповідно до умов Договору поруки відповідач [PERSON] як поручитель поручається за виконання позичальником обов`язків , що виникли на підставі основного договору. В забезпечення виконання зобов`язань між ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та [PERSON] 11.04.2006 року було укладено договір Поруки № 1,00-04/06-МФ-П2. Відповідно до умов Договору поруки відповідач [PERSON] як поручитель поручається за виконання позичальником обов`язків, що виникли на підставі основного договору. 15.11.2018 року ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та ТОВ «Вердикт Капітал»уклали Договір про відступлення права вимоги відповідно до якого до останнього перейшло право грошової вимоги до відповідачів за договором кредиту та договорами поруки. Аналізуючи все в сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ТОВ «Вердикт Капітал» до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості не підлягають до задоволення виходячи з наступного. Згідно із ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до правового висновку, викладеного Верховним Судом України в постанові №6-2168цс-15 від 30 березня 2016 року, який в силу ст. 360-7 ЦПК України є обов`язком для всіх судів, за змістом ч. 2 ст. 625 ЦК України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки, виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Отже, положення зазначеної норми права передбачають, що зобов`язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду. Відповідно до правової позиції у справі № 6-157цс16 від 25.05.2016 р. наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє боржника та поручителя від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання й не позбавляє кредитора права на отримання штрафних санкцій, передбачених умовами договору та ЦК України. Так, позивачем не було надано до суду як доказ судове рішення яким би було визначено суму основної заборгованості [PERSON] та задоволено вимоги кредитора, що позбавляє суд можливості встановити наявність грошового зобов`язання відповідача, саме у сумі 6955922,59 грн. яке належним чином відповідачем не виконане, що дає підстави для стягнення на користь позивача інфляційних втрат за час прострочення та 3 % річних від простроченої суми, які входять до складу грошового зобов`язання, оскільки, боржник зобов`язаний відшкодувати інфляційні витрати від знецінення неповернутих коштів. Вираховувати інфляційні втрати та три проценти річних за цим позовом необхідно лише з суми основної заборгованості, яку має бути стягнуто за судовим рішенням. За приписами ч.ч 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. При цьому за положеннями ч. 5 ст. 12 ЦПК України суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків. В свою чергу за положеннями ч.ч. 1,2 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Приймаючи рішення по суті спору, суд має зазначити про застосування положень цивільного процесуального законодавства щодо змагальності сторін та диспозитивності цивільного судочинства. Відповідно до ст.ст. 12, 81ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Згідно зі ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору ( ст. 94 ЦПК України). Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України). Відповідно до положень ч. 1, 3 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Позивачем на підтвердження своїх вимог не надано належних та допустимих доказів які б відповідали вимогам процесуального законодавства. Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Питання розподілу судових витрат суд вирішує у відповідності до вимог статті 141 ЦПК України На підставі вищевикладеного та

Outcome: dismissed