Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-25 00:00:00

Представник позивача ТОВ «ФК «ЄАПБ» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № 500903093 від 24.01.2013 року у зв`язку з невиконанням з його сторони умов кредитного договору. Позовні вимоги позивач обгрунтовує тим, що 24.01.2013 року між ПАТ «Альфа-Банк» та [PERSON] укладено кредитний договір № 500903093 на суму 18 197,62 грн. 30.09.2014 року між ПАТ «Альфа-Банк» та ТОВ «Дата Майнінг Груп» укладено Договір факторингу, відповідно до умов якого до ТОВ «Дата Майнінг Груп» перейшло право грошової вимоги до відповідача [PERSON] 10.10.2016 року між ТОВ «Дата Майнінг Груп» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено Договір факторингу № 2016-1ДМГ/ЄАПБ, відповідно до умов якого ТОВ «Дата Майнінг Груп» відступило ТОВ «ФК «ЄАПБ» права вимоги до [PERSON] коштів, що включають в себе суму заборгованості за основною сумою кредитів, нарахованими процентами, комісіями та всіми іншими платежами за Основним договором. Згідно п.1-1 Договору факторингу № 2016-1ДМГ/ЄАПБ від 10.10.2016, ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги за кредитним договором № 500903093 від 24.01.2013 року в сумі 43 811,60 грн., з яких: 17 997,66 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу, 13 063,94 грн. - сума заборгованості за відсотками та комісією, 12 750 грн. - сума заборгованості за пенею, штраф, неустойка. Також позивач просив стягнути з відповідача понесені ним судові витрати по справі в розмірі 1600 грн. Ухвалою Жовтневого районного суду м.Харкова від 06.12.2017 року відкрито позовне провадження у справі. Представник позивача в судове засідання не з`явився, надав суду заяву про можливість розгляду справи за його відсутністю, позовні вимоги підтримав, не заперечував проти ухвалення заочного судового рішення. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`являвся, про день та час розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку згідно зі ст.128 ЦПК України, про причини неявки суд не сповістив, відзиву на позов не подав. При одночасному існуванні умов, передбачених ч.1 ст. 280 ЦПК України, суд ухвалює заочне рішення. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, у відповідності до положень ч.2 ст. 247 ЦПК України, судом не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, докази надані в обґрунтування позову, суд дійшов наступних висновків. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідного до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Статтями 77, 78 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Судом встановлено, що 24.01.2013 року між ПАТ «Альфа-Банк» та [PERSON] укладено кредитний договір № 500903093, згідно якого [PERSON] отримав кредитні кошти в розмірі 18 197,62 грн., зі сплатою відсотків у розмірі 15,99 % річних строком на 5 років - до 25.01.2018 року. Вказаним договором передбачено погашення заборгованості за кредитом, шляхом внесення щомісячного платежу у розмірі 575,28 грн. (а.с.8-9). 30.09.2014 року між ПАТ «Альфа-Банк» та ТОВ «Дата Майнінг Груп» укладено Договір факторингу, відповідно до умов якого до ТОВ «Дата Майнінг Груп» перейшло право грошової вимоги до відповідача [PERSON] (а.с. 14-16). 10.10.2016 року між ТОВ «Дата Майнінг Груп» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено Договір факторингу № 2016-1ДМГ/ЄАПБ, відповідно до умов якого ТОВ «Дата Майнінг Груп» відступило ТОВ «ФК «ЄАПБ» права вимоги до [PERSON] коштів, що включають в себе суму заборгованості за основною сумою кредитів, нарахованими процентами, комісіями та всіми іншими платежами за Основним договором (а.с.17-21). Згідно п.1-1 Договору факторингу № 2016-1ДМГ/ЄАПБ від 10.10.2016, ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги за кредитним договором № 500903093 від 24.01.2013 року в сумі 43 811,60 грн., з яких: 17 997,66 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу, 13 063,94 грн. - сума заборгованості за відсотками та комісією, 12 750 грн. - сума заборгованості за пенею, штраф, неустойка. Згідно ч.1 ст.1077 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Відповідно до ч. 1 ст. 1078 ЦК України, предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Отже, ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором від 24.01.2013 року. Первісним кредитором ТОВ «Альфа-Банк» повідомлено [PERSON] про відступлення права вимоги новому кредитору: спочатку ТОВ «Дата майнінг груп» - 19.10.2016 року, потім ТОВ «ФК «ЄАПБ» (а.с.12-13). Відповідач не сплачував заборгованість за кредитним зобов`язанням ані первісному кредитору, ані новому кредитору. Згідно ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Статтею 625 ЦК України, визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до ст.611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Згідно ч.2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то вразі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст.1048 ЦК України. Враховуючи, що відповідач взятих на себе кредитних зобов`язань належним чином не виконує, суд вважає, що позовні вимоги ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» про стягнення заборгованості за договором кредиту підлягають задоволенню в частині стягнення з відповідача 17 997,66 грн. як суми заборгованості за кредитним договором, 7 909,75 грн. - суми заборгованості за відсотками. Щодо стягнення з відповідача [PERSON] комісії з обслуговування кредиту, суд приходить до наступного висновку. Частиною 4 ст. 263 ЦПК України закріплено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені також Законом України «Про захист прав споживачів». Згідно з абзацем 3 частини четвертої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» у редакції Закону, чинній на час виникнення спірних правовідносин, кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною. Відповідно до частини восьмої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» у редакції Закону, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, нечіткі або двозначні положення договорів зі споживачами тлумачаться на користь споживача. З рішення Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року № 15-рп/2011 вбачається, що положення статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» з подальшими змінами у взаємозв`язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору. Вимога позивача про стягнення з боржника заборгованості з комісії за обслуговування кредиту ґрунтується на нікчемній умові укладеного з кредитодавцем (Постанова Верховного суду від 31.10.2018 року у справі № 404/1339/15-ц). З огляду на викладене, суд відмовляє в задоволенні позовних вимог в частині стягнення - 5 154,19 грн. як суми заборгованості за комісією з обслуговування кредиту. Щодо стягнення з відповідача [PERSON] штрафу, то суд приходить до наступного. Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (частина друга статті 549 ЦК України). Таким чином, позовні вимоги ТОВ «ФК «ЄАПБ» в частині стягнення з відповідача штрафу у розмірі 12 750 грн. є законними та підлягають задоволенню. Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: partial