Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-10 00:00:00

Представник позивачка [PERSON] подав до суду позовну заяву у якій з врахуванням уточнених у позовній заяві від 10 березня 2015 року вимог, просить стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] заборгованість за договором позики від 05 липня 2013 року у сумі 1000 доларів США, відсотки за користування позикою 1544,78 доларів США, а всього по договору 2544,78 доларів США , що за курсом НБУ на 16 лютого 2015 року складає 66291 гривню 42 копійки. В якості підстав позову [PERSON] зазначив, що 05 липня 2013 року відповідач позичив у позивача 1000 доларів США на строк до 01 жовтня 2013 року. [PERSON] не повернув [PERSON] борг. Позивач вважає, що відповідач сплатити йому 1000 доларів в рахунок повернення боргу та відсотки за користування позикою на рівні облікової ставки Національного банку України в сумі 1544,78 доларів США. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився будучи належним чином повідомленим про час і місце розгляду справи. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явився. Представник позивача [PERSON] в судове засідання не з'явився та надіслав до суду заяву у якій просить розглянути справу без його участі, підтримує позовні вимоги та просить провести заочний розгляд справи. Враховуючи згоду представника позивача на заочний розгляд справи, суд визнав можливим провести заочний розгляд справи у відсутності відповідача на підставі наявних в справі доказів. Судом були досліджені наступні докази: розписка [PERSON] від 05 липня 20136 року, копія висновку Хотинського РВ УМВС від 04 лютого 2015 року. Судом встановлено, що у 05 липня 2013 році між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] був укладений договір позики, згідно якого позивач передав відповідачу 1000 доларів США. Відповідач зобов'язався повернути кошти 01 жовтня 2013. Вказана обставина стверджується розпискою [PERSON] від 05 липня 2013 року. На момент розгляду справи відповідач не повернув позивачу борг в сумі 1000 доларів США. Вказані обставини стверджуються дослідженими судом доказами. Отже, між позивачем та відповідачем відповідно до ст. 1046 Цивільного кодексу України склалися зобов'язальні правовідносини з приводу позики грошей, тобто грошові зобов'язання. Відповідно до ст. 1049 Цивільного кодексу України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ст.1050 Цивільного кодексу України позичальник зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України, якою передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають із підстав, установлених ст. 11 цього Кодексу, зокрема: договорів та інших правочинів (ч. 2 ст. 509 ЦК України). За відсутності інших підстав припинення зобов'язання, передбачених договором або законом, зобов'язання припиняється його виконанням, проведеним належним чином, що передбачено ст. ст. 599 ЦК України. Належним виконанням зобов'язання є виконання, прийняте кредитором, у результаті якого припиняються права та обов'язки сторін зобов'язання. Виходячи з аналізу норм ст. ст. 11, 12, 15, 16 ЦК України, ст. 3 ЦПК України слід зробити висновок, що право, яке захищає суд, повинно існувати на день прийняття судового рішення. Згідно ст. 526 Цивільного кодексу України від 16 січня 2003 року (далі Цивільний кодекс України) зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства. Проте, відповідач в порушення умов договору, який згідно ст. 629 Цивільного кодексу України є обов'язковими до виконання, в порушення ст. 525 Цивільного кодексу України односторонньо відмовився від своїх зобов'язань за цим договором, порушив свої зобов'язання по поверненню сум позики. Згідно ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив зобов'язання, якщо він не виконав його у строк встановлений договором. Згідно ч.1. ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. У матеріалах справі відсутні докази того, що відповідач повернув позивачу борг в сумі 1000 доларів США. Договір позики може бути оплатним, тобто таким, що передбачає сплату процентів за користування сумою позики, або безоплатним - якщо виконання позичальником зобов'язання обмежується поверненням боргу. Правила щодо сплати процентів від суми позики містяться у статті 1048 ЦК України. Так, згідно із частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Отже, у частині першій статті 1048 ЦК України, що має диспозитивний характер, установлена презумпція оплатності позики, яка діє за умов, якщо безоплатний характер відносин позики прямо не передбачений ЦК України, іншими законодавчими актами або конкретним договором. Вказане правило спрямоване на захист інтересів позикодавця у разі, якщо договором позики розмір процентів не визначений. Випадки, коли договір позики вважається безоплатним, зазначені в частині другій статті 1048 ЦК України. Визначене вказаною нормою правило про безоплатність договорів позики є імперативним і не може бути змінене за погодженням сторін. Таким чином, законом передбачено право позикодавця на одержання від позичальника суми позики та винагороди (процентів за користування позикою) у разі, якщо інше не встановлено договором або законом. Винагорода для позикодавця встановлюється у формі процентів від суми, що надається у позику, розмір яких визначається сторонами в договорі позики, або, якщо такий розмір процентів не встановлений, він визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. В даній справі договір позики не є безоплатним у розумінні норм частини другої статті 1048 ЦК України і розмір процентів від суми позики ним не встановлений, тому суд вважає, що до спірних правовідносин слід застосувати положення статті 1048 ЦК України. Суд вважає, що в даному випадку позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики на рівні облікової ставки Національного банку України. Така правова позиція закріплена постановою Верховного Суду України у справі № 6-36цс14 від 02 липня 2014 року. Національним банком України з 10 червня 2013 року облікова ставка була встановлена в розмірі 7%, з 13 серпня 2013 в розмірі 6,5%, з 15 квітня 2014 року в розмірі 9,5%, з 17 липня 2014 року в розмірі 12,5%, з 13 листопада 2014 року в розмірі 14%, з 06 лютого 2015 року в розмірі 19,5%, з 04 березня 2015 року в розмірі 30%. Таким чином, розмір відсотків на рівні облікової ставки Національного банку України за період з 05 липня 2013 року до 11 серпня 2015 року від 1000 доларів США складає 334,58 долара США. Враховуючи наведене, суд вважає, що позов слід задовольнити частково. Зокрема заборгованість позивача на момент розгляду справи за договором позики від 05 липня 2013 року становить 1334,58 долара США, а саме основний борг в сумі 1000 доларів США та заборгованість по відсотках в сумі 334,58 доларів США. Згідно до ст. 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу. Станом на 11 серпня 2015 року Національний банк України встановив офіційний курс гривні до долара США в розмірі 2126 гривень 29,51 копійок за 100 доларів США. Таким чином 1334,58 долара США складає 28337 гривень 11 копійок. Отже, з відповідача на користь позивача слід стягнути 28337 гривень 11 копійок в рахунок повернення коштів отриманих за договором позики, який був укладений між сторонами у 05 липня 2013 року. З відповідача на користь позивача також слід стягнути 347 гривень 65 копійок в рахунок відшкодування витрат понесених на сплату судового збору пропорційно до задоволених позовних вимог. У справі немає будь-яких фактичних даних про те, що відповідач [PERSON] своєчасно виконав свої грошові зобов'язання за вказаним вище договором і не порушував умов договору, а відповідач в порушення ст.60 ЦПК України не надав суду належних та допустимих доказів, які б підтвердили ту обставину, що відповідно до ст.ст. 1048, 1049 Цивільного кодексу України він сплатив позивачу борг в сумі 1000 доларів США. На підставі ст. ст. 192, 525,526, 536,610,611,612,623,625,629,1048, 1049, 1050 Цивільного кодексу України від 16 січня 2003 року,

Outcome: approved