Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-05 00:00:00

Представник позивача ФОП [PERSON] [PERSON] звернувся до суду з позовом в якому просить стягнути з відповідача на його користь завдані збитки в порядку регресу у розмірі 4039 грн. 47 коп., судові витрати в сумі 768 грн. 40 коп. та витрати на правничу допомогу в розмірі 1500 грн.. В обґрунтування позовної заяви зазначив, що року 09.09.2015 року між Приватним акціонерним товариством «Українська пожежно- страхова компанія» (далі - ПрАТ «УПСК») та [PERSON] (далі - Страхувальник) було укладено Поліс обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АІ/5253032. У відповідності до умов вказаного Полісу страхування ПрАТ «УГІСК» взяло на себе зобовязання у разі настання страхового випадку за участю забезпеченого транспортного засобу марки «ЗАЗ Sеns», державний реєстраційний номер « [NUMBER] », сплатити страхове відшкодування за шкоду заподіяну третім особам. 26.06.2016 року приблизно о 20 год. 36 хв. в м. Запоріжжі на о. Хортиця на перехресті рівнозначних доріг в районі ВАТ «Укрграфіт», мала місце дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля « ЗАЗ Sеns », державний реєстраційний номер « [NUMBER] », під керуванням [PERSON] та автомобіля «ВАЗ», державний реєстраційний номер « [NUMBER] », під керуванням [PERSON] .. Внаслідок вищевказаної дорожньо-транспортної пригоди транспортному засобу «ВАЗ», державний реєстраційний номер « [NUMBER] » було завдано механічних пошкоджень, власнику вказаного автомобіля - матеріального збитку. Відповідно до постанови Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 27.07.2016 року, відповідача [PERSON] було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП та притянуто до адміністративної відповідальності. З огляду на вищевказане, власник пошкодженого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди особа автомобіля „ВАЗ, д.н. [NUMBER] [PERSON] звернувся до страховика ПрАТ «УПСК» з заявою про виплату страхового відшкодування за Полісом № АІ/5253032. ПрАТ «УПСК» на підставі страхового акту № ОЦ/123/450/16/0358 від 11.10.2016 власнику автомобіля виплачено страхове відшкодування у розмірі 4039,47 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 3207 від 12.10.2016. Враховуючи вищенаведене, загальний розмір фактично понесених витрат позивача склав 4039,47 грн. Як вбачається з матеріалів справи, з моменту дорожньо-транспортної пригоди до цього часу відповідачем взагалі не було письмово повідомлено страховика про вищезазначену дорожньо-транспортну пригоду. З огляду на вищезазначене в розумінні ст.38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», сг.ст.1166, 1187, 1191 ЦК України, у відповідача виникло зобов`язання відшкодувати ПрАТ «УПСК» завдані збитки в порядку регресу у розмірі сплаченого останнім страхового відшкодування за Полісом №АІ/5253032. Право регресної вимоги виникло у позивача з моменту виплати страхового відшкодування, тобто 12.10.2016, що підтверджується платіжним дорученням № 3207 від 12.10.2016 року. З метою досудового врегулювання спору відповідачу направлено претензію про відшкодування збитків у порядку регресу. 02.08.2019 року, між ПрАТ «УПСК» (Первісний кредитор) та Фізичною особою- підприємцем [PERSON] (надалі - ФОП [PERSON] , Новий кредитор) укладено Договір №02/05/2019 про відступлення права вимоги (надалі - Договір), відповідно до якого Первісний кредитор відступає (передає), а Новий кредитор (Позивач) отримує право вимоги відшкодування у порядку регресу збитків завданих Первісному кредитору по договорам страхування, перелік яких наведений у Додатку №1 до Договору. В тому числі, новий кредитор отримав право вимоги відшкодування у порядку регресу збитків у вигляді виплаченого страхового відшкодування за Полісом №АІ/5253032 від 09.09.2015 року. Позивач та його представник в судове засідання не з`явилися, представником надано клопотання про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи в судові засідання, не зявився, про причини неявки суду не повідомив, відзив на позов не подав. Тому, згідно ст.ст. 280-281 ЦПК України, суд проводить заочний розгляд даної справи за відсутності відповідача, про що постановлена відповідна ухвала, на підставі наявних у справі доказів. Суд, вивчивши матеріали справи та дослідивши докази в їх сукупності, дійшов висновку, що позовна заява підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що 09.09.2015 року між Приватним акціонерним товариством «Українська пожежно- страхова компанія» (далі - ПрАТ «УПСК») та [PERSON] (далі - Страхувальник) було укладено Поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АІ/5253032. У відповідності до умов вказаного Полісу страхування ПрАТ «УГІСК» взяло на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку за участю забезпеченого транспортного засобу марки «ЗАЗ Sеns», державний реєстраційний номер « [NUMBER] », сплатити страхове відшкодування за шкоду заподіяну третім особам. 26.06.2016 року приблизно о 20 год. 36 хв. в м. Запоріжжі на о. Хортиця на перехресті рівнозначних доріг в районі ВАТ «Укрграфіт», мала місце дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля « ЗАЗ Sеns », державний реєстраційний номер « [NUMBER] », під керуванням [PERSON] та автомобіля «ВАЗ», державний реєстраційний номер « [NUMBER] », під керуванням [PERSON] .. Внаслідок вищевказаної дорожньо-транспортної пригоди транспортному засобу «ВАЗ», державний реєстраційний номер « [NUMBER] » було завдано механічних пошкоджень, власнику вказаного автомобіля - матеріального збитку. З огляду на вищевказане, власник пошкодженого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди особа автомобіля „ВАЗ, д.н. [NUMBER] [PERSON] 26.06.2016 року звернувся до страховика ПрАТ «УПСК» з заявою про виплату страхового відшкодування за Полісом № АІ/5253032. ПрАТ «УПСК» на підставі страхового акту № ОЦ/123/450/16/0358 від 11.10.2016 власнику автомобіля виплачено страхове відшкодування у розмірі 4039,47 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 3207 від 12.10.2016. З метою досудового врегулювання спору відповідачу направлено претензію про відшкодування збитків у порядку регресу. Згідно викладених у позові обставин, зазначена вимога залишилась невиконаною відповідачем. 02 серпня 2019 року між ПрАТ «УПСК» та ФОП [PERSON] було укладено договір №02/08/2019 про відступлення права вимоги, згідно умов якого первісний кредитор передає (відступає) новому кредитору свої права вимоги до боржників, а новий кредитор набуває права вимоги первісного кредитора за укладеними договорами страхування та сплачує первісному кредитору за відступлення права вимоги грошові кошти у сумі, що дорівнює ціні договору у порядку та строки встановлені цим договором. Згідно із п.8 Додатку №1 до Договору №02/08/2019 про відступлення права вимоги ФОП [PERSON] набув права вимоги до [PERSON] щодо відшкодування у порядку регресу у вигляді виплаченого страхового відшкодування за Полісом № АІ/5253032 від 09.09.2015 року в розмірі 4039,47 гривень. Таким чином до позивача ФОП [PERSON] перейшло право вимоги щодо стягнення з відповідача в порядку регресу виплаченого страхового відшкодування за Полісом № АІ/5253032 від 09.09.2015 року в розмірі 4039,47 гривень. Згідно до вимог ст. 10 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Вимогами ст. 12 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоровю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України, регулюються Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засіб» та нормами Закону України «Про страхування». Вимогами статті 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засіб» визначено, що метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок ДТП, а також захист майнових інтересів страхувальників. Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 Закону). Згідно із вимогами ст. 33 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Страховик протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у ст. 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніше як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування та виплатити його, що визначено п. 36.2 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Згідно до вимог частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними діями майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Вимогами частини другої статті 1187 ЦК України встановлено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (стаття 979 ЦК України). Згідно з пунктом 3 частини першої статті 988 ЦК України страховик зобов`язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором. Відповідно до вимог статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Тобто, у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у порядку, передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у статті 38 вказаного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Після виплати страхового відшкодування припиняються правовідносини, пов`язані з відшкодуванням шкоди, а на заміну їм виникають нові правовідносини щодо права зворотної вимоги. В таких правовідносинах страховик по відношенню до винуватця ДТП виступає кредитором, а винуватець ДТП по відношенню до страховика - боржником. Відповідно до пункту першого частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. (стаття 514 ЦК України). Приписами статті 655 ЦК України передбачено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Предметом договору купівлі-продажу може бути право вимоги, якщо вимога немає особистого характеру. До договору купівлі-продажу права вимоги застосовуються положення про відступлення права вимоги, якщо інше не встановлено договором або законом (частина третя статті 656 ЦК України). Під час розгляду цивільної справи №465/646/11 (постанова від 31.10.2018 року), Велика Палата Верховного Суду зазначила, що у зв`язку із заміною кредитора в зобов`язанні саме зобов`язання зберігається цілком і повністю, а змінюється лише його суб`єктний склад у частині кредитора. Відповідно до договору про відступлення права вимоги № 02/08/2019 від 02 серпня 2019 року, укладеного між ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» та позивачем [PERSON] як суб`єктом підприємницької діяльності, а також додатку №1 до цього договору до позивача ФОП [PERSON] перейшло право вимоги, яке в порядку регресу страховик набув до відповідача [PERSON] . Відповідно до підпункту «а» п.п. 38.1.1 п. 38.1 ст. 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо він керував транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції. Відповідно до постанови Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 27.07.2016 року, відповідача [PERSON] було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП та притянуто до адміністративної відповідальності. Судом установлено, що відповідач не повідомив страховика про настання дорожньо-транспортної пригоди. За вимогами підпункту «ґ» п.п. 38.1.1 п. 38.1 ст. 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщоякщо він не повідомив страховика у строки і за умов, визначених у підпункті 33.1.2 пункту 33.1 статті 33 цього Закону. При цьому відповідачем не надано суду жодних доказів на спростування зазначеної обставини. Відповідно із вимогами ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про старухвання», до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Згідно із вимогами ч. 1 ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Відповідно до вимог ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Станом на день розгляду справи стороною відповідача не надано жодних доказів на спростування заявлених позовних вимог. Аналізуючи в сукупності викладені обставини і визначені відповідно до них правовідносини сторін, положення закону, якими вони регулюються, дослідивши зібрані у справі докази, суд приходить до переконання, що позовні вимоги про стягнення із [PERSON] на користь ФОП [PERSON] витрат, пов`язаних з виплатою страхового відшкодування в порядку регресу у розмірі 4039,47 гривень підлягають до задоволення. Щодо вимоги про стягнення витрат на професійну правничу допомогу: Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, повязаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу (частини перша - друга статті 133 ЦПК України). Вимогами статті 137 ЦПК України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. До витрат, пов`язаних з розглядом судової справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу, витрати пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи (п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України). Для цілей розподілу судових витрат розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою (ч.2 ст.137 ЦПК України). Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч.3 ст.137 ЦПК України). Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Також, Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 визначила докази, які є необхідними для компенсації витрат на правничу допомогу: «…На підтвердження цих обставин (складу та розміру витрат) суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат, є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування витрат». Із матеріалів цивільної справи вбачається, що 30 січня 2019 року між ФОП [PERSON] та адвокатом Самойленко [PERSON] М. було укладено договір про надання правової допомоги №30/01/19. Факт понесення позивачем витрат на професійну правничу допомогу у сумі 1500 гривень підтверджується також додатковою угодою №232 до Договору про надання правової допомоги №30/01/19, актом здачі-прийняття робіт (надання послуг) до Договору про надання правової допомоги №30/01/19, квитанцією до прибуткового касового ордеру №0156 від 06.08.2019. За вказаних обставин, суд приходить до переконання, що вимоги про стягнення із відповідач витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 1500 гривень є обґрунтованими, а тому підлягають до задоволення. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відтак, із відповідача слід стягнути суму судового збору у розмірі 768,40 гривень. На підставі наведеного та

Outcome: approved