Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-07 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості посилаючись на те, що між сторонами був укладений кредитний договір, по якому виникла заборгованість у звязку із невиконанням відповідачем його умов. Ухвалою Новоселицького районного суду від 12.02.2018 року позовну заяву було залишено без руху в звязку з порушенням вимог п.5, п.9 та п.10 ч.3 ст.175 ЦПК України. 27.02.2018 року представником позивача на адресу суду надійшла заява про усунення недоліків. 28.02.2018 року було відкрито провадження та призначено підготовче судове засідання в порядку спрощеного позовного провадження. Ухвалою Новоселицького районного суду від 03.05.2018 року було закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Протокольною ухвалою від 01.06.2018 року представнику позивача було надано термін для подачі відзиву 5 днів та представнику відповідача 5 днів для подачі відповіді на відзив. 04.06.2018 року відповідачем було надіслано на адресу суду відзив в якому вона позов не визнала, посилаючись на те, що рішенням Третейського суду від 23.04.2014 року з неї на користь позивача було стягнуто заборгованість по кредитному договору №33 від 07.03.2007 року. 08.10.2018 року представник позивача надіслав на адресу суду відповідь на відзив, відповідно до якого вважає, що є підстави для стягнення з відповідача відсотків за період з 31.01.2014 року по 14.09.2018 року. Представник позивача в судове засідання не зявилась, хоча була належним чином повідомлена про дату, час та місце судового розгляду справи та не повідомила про причини неявки. Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав та заперечував щодо його задоволення. Суд, вислухавши пояснення представника відповідача, дослідивши письмові докази вважає, що в задоволені позову слід відмовити. Судом встановлено, що між позивачем та відповідачем 07.03.2007 року було укладено договір про надання споживчого кредиту №33. Відповідно до умов кредитного договору банк надав відповідачу кредит в сумі 38000 доларів США, що підтверджується заявкою про видачу готівки №1 від 07.03.2007 року із сплатою 13 відсотків річних з кінцевою датою повернення 06.03.2022 року. Крім того, з метою забезпечення виконання вищевказаного договору між сторонами було укладено іпотечний договір №33 від 07.03.2007 року. У зв'язку з порушенням позичальником умов кредитного договору станом на 13.11.2017 року у відповідача виникла заборгованість в сумі 1545392,9 гривень, яка складається із заборгованості: за кредитом 30157 доларів США за період з 07.03.2007 року; за відсотками за користування кредитом 22801,48 доларів США за період з 31.01.2014 року по 14.09.2018 року. Відповідно до рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 23.04.2014 року було вирішено стягнути з [PERSON] на користь позивача 347721,81 гривень заборгованості за договором кредиту №33 від 07.03.2007 року станом на 30.01.2014 року в тому числі за тілом 31467,98 доларів США і за відсотками 9932 долари США. На підставі вказаного рішення 18.06.2014 року Дніпровським районним судом м.Києва 20.02.2015 року було видано виконавчий лист. Відповідно до ч.1 ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з вимогами п.п.3.3.8, 3.3.9, 4.5 кредитного договору №33 за наявності прострочення виконання основного зобов'язання протягом більше 60 днів позивач використав право вимагати дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України у судовому порядку. Суд вважає, що предявивши позовну вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, банк відповідно до ч.2 ст.1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобов'язання. Позовні вимоги банку були задоволені повністю рішенням Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 23.04.2014 року. У звязку з цим в задоволенні вимог про стягнення заборгованості за тілом кредиту слід відмовити, оскільки вона не може бути повторно стягнута судом. Такими діями\~позивач на\~власний розсуд\~змінив умови\~основного зобов'язання\~в частині\~кінцевого терміну\~погашення кредиту\~та строку\~дії договору,\~а саме\~з 06.03.2022\~року на\~30.01.2014\~року та\~реалізував своє\~право на\~звернення до\~суду з\~позовом про\~дострокове стягнення\~заборгованості. Звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред'явлення до позичальника вимог згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Така правова позиція висловлена в постанові [PERSON] Верховного Суду у справі №310/11534/13-ц від 04.07.2018 року. Таким чином, суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні позову щодо стягнення відсотків, оскільки їх нарахування після 30.01.2014 року не відповідає вимогам чинного законодавства у звязку із закінченням терміну дії договору. Суд

Outcome: dismissed