Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-10 00:00:00

Представник позивача звернувся з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що відповідно договору б/н від 01.02.2012 року [PERSON] отримав кредитну карту «Універасальна». 03.01.2014 року [PERSON] було переоформлено кредитну картку на престижну картку «Універсальна GOLD» відповідно до Тарифів якої [PERSON] отримав кредит у розмірі 500,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 27,60% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правила користування платіжною карткою», та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті, складає між ним і Банком Договір, що підтверджується підписом у заяві. Банк свої зобов'язання виконав в повному обсязі. Відповідач, взяті на себе зобов'язання не виконав, у зв'язку з чим позивач просить суд стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 24855,00 грн., та судовий збір в розмірі 1600,00 грн. Ухвалою суду від 11 жовтня 2017 року по справі відкрито провадження. 15.12.2017 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» № 2147-VIII від03.10.2017, яким ЦПК України викладеного в новій реакції. У відповідності до п.9 п.1 Розділу ХІ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції - справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Таким чином, подальший розгляд цієї справи відбувається за правилами, що передбачені новою редакцією ЦПК України. Ухвалою суду 26.03.2018 року суд вирішив питання про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження. Згідно ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення стороні за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Дану справу судом розглянуто без повідомлення сторін. Зважаючи на те, що справа розглядалась за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, відповідно до ч. 2 статті 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, доводи викладені в позовній заяві, заперечення на позовну заяву, заяву про застосування строку позовної давності, з'ясувавши повно та всебічно обставини, факти та відповідні їм правовідносини, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 01.02.2012 року [PERSON] підписав анкету - заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПАТ КБ «ПриватБанк», згідно якої отримав кредитну карту Універсальна. Даний факт не оспорюється та визнаний самим відповідачем [PERSON] До того ж, 03.01.2014 року [PERSON] було переоформлено кредитну картку на престижну картку «Універсальна GOLD» відповідно до Тарифів якої [PERSON] отримав кредит у розмірі 500,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 27,60% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач погодився на те що, підписавши заяву про приєднання до «Умов та правил надання банківських послуг», «Правила користування платіжною карткою», та «Тарифам Банку», які викладені на банківському сайті, складає між ним і Банком Договір, що підтверджується підписом у заяві (а.с. 6). Згідно зі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 ЦК України, якщо інше не встановлено параграфом 2 і не випливає із суті кредитного договору. За ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на банківський рахунок позикодавця. Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Банк свої зобов'язання виконав в повному обсязі та в обумовлений в договорі термін. Відповідач [PERSON] зобов'язався відповідно до пункту 2.1.1.5.5 Умов та правил надання банківських послуг здійснювати погашення заборгованостіпо кредиту, відсотків за його використання, на перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором (а.с. 26, зворот). В свою чергу відповідач свої зобов'язання не виконує, допускаючи прострочення платежів, у зв'язку з чим, станом на 03.08.2017 року [PERSON] має заборгованість у розмірі 24855,00 грн., яка складається з наступного: 1173,60 грн. - заборгованість за кредитом; 18565,75 грн. - заборгованість по процентам за користуванням кредитом; 3455,89 грн. - заборгованість за пеню та комісію, а також штраф: 500 грн. - фіксована частина та 1159,76 грн. процентна складова (а.с. 4-5). Відповідач [PERSON] надав суду заяву в якій просив суд застосувати строк позовної давності та відмови позивачу у задоволенні позовних вимог. Відтак, відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом установлена спеціальна позовна давність. Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. Аналізуючи зміст зазначених правових норм, слід дійти висновку, що відповідно до Правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності (стаття 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (стаття 261 ЦК України). Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 19 березня 2014 року у справі № 6-14цс14. Врахувавши дату фактичного отримання кредитних коштів у розмірі 500,00 грн. [PERSON] (03.01.2014 року), здійснення відповідачем останнього платежу в розмірі 1,96 грн. (28.04.2015 року), закінчення строку дії картки, яка була видана на 1 рік 03.01.2014 року (січень 2015 року), а також пред'явлення банком позову (08.09.2017 року), є підстави для стягнення з відповідача на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованості, яка складається з наступного: 1173,60 грн. - заборгованість за кредитом та 18565,75 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом. Що ж стосується вимог представника позивача ПАТ КБ «ПриватБанк» в частині стягнення заборгованості за пенею та комісією, а також штрафу (фіксована частина та процентна складова), то суд в цій частині відмовляє в задоволенні позову застосувавши спеціальний строк позовної давності виходячи з наступного. Так, дійсно частиною 1 статті 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно з ст. 546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. Так, п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг встановлено, що при порушенні клієнтом строків платежів по будь-якому з грошових зобов'язань, передбачених договором, більше, ніж на 30 днів, клієнт зобов'язаний сплатити банку штраф в розмірі 500,00 грн. + 5% від суми заборгованості по кредитному ліміту з врахуванням нарахованих та прострочених процентів і комісій (а.с. 27). Таким чином, Умовами та правилами надання банківських послуг передбачена сплата штрафів як виду цивільно-правової відповідальності за порушення строків платежів по будь-якому із грошових зобов'язань, передбачених Договором. Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України). Однак, положенням п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України визначено, що до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік. Оскільки як зазначалось вище в даному рішенні суду, з наданого представником позивача розрахунку заборгованості, в графі «сума погашення за наданим кредитом» слідує, що останній раз відповідач [PERSON] вносив кошти в рахунок погашення боргу 28.04.2015 року; представник позивача звернувся до суду 08.09.2017 року. Зазначене свідчить, що на момент звернення представником позивача пропущено строк позовної давності по вимозі про стягнення неустойки штрафу та пені, тому у задоволенні позовних вимог в частині стягнення заборгованості за пеню та комісією в сумі 3455,89 грн., а також штрафу 500 грн. - фіксована частина та 1159,76 грн. процентної складової, суд відмовляє в повному обсязі. Також, суд зауважує на те, що в заяві про застосування строку позовної давності відповідач [PERSON] посилається та рахує строк позовної давності з 01.02.2012 року, тобто коли фактично вперше він отримав кредитну картку «Універсальна», тоді як фактично з матеріалів цивільної справи слідує, що останньому ПАТ КБ «ПриватБанк» було переоформлено кредитну картку на престижну картку «Універсальна GOLD», та саме відповідно її Тарифів відповідач отримав кредит у розмірі 500,00 грн. (а.с. 4). Щодо спростування доводів представника позивача ПАТ КБ «ПриватБанк» відповідачем [PERSON] не надано суду належних та допустимих доказів. Частиною 1 ст. 81 ЦПК України встановлено імперативний обов'язок щодо доказування і подання доказів у цивільному процесі, а саме зазначеною нормою вказано, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За змістом ч. 2 ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Зокрема, згідно ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Докази повинні відповідати вимогам належності, допустимості, достовірності та достатності (ст.ст. 77-80 ЦПК України). Відповідно до ч. 2 ст. 13 ЦПК України збирання доказів у цивільних справах не є обов'язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідно до ч. 3 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Відповідач [PERSON] наполягав на застосуванні строку позовної давності. Згідно ч. 4 ст. 267 ЦК України, сплив позовної давності про застосування якої заявлено стороною у спорі є підставою для відмови у позові. З урахуванням вище викладеного, суд позовні вимоги задовольняє частково, стягнувши з [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитом в сумі 1173,60 грн. та заборгованість по процентам за користуванням кредитом в сумі 18565,75 грн., в іншій частині позову відмовляє в наслідок спливу строку позовної давності. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає також стягненню судовий збір у розмірі 1600,00 гривень. На підставі викладеного,

Outcome: partial