Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-30 00:00:00

Представник позивача Сидоренко В.І. звернулася до суду з позовною заявою, в якій просить, з урахуванням уточнень, стягнути з [PERSON], [PERSON] суму заборгованості за надані послуги з централізованого водопостачання за період з 01.01.1999 року по 30.11.2013 року у розмірі 832,15 грн., за надані послуги з централізованого водовідведення за період з 01.12.2010 року по 30.11.2013 року у розмірі 51,05 суму інфляційних витрат у розмірі 1,93 грн., три відсотки річних від простроченої суми у розмірі 5,12 грн. та судовий збір. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що відповідачі не в повному обсязі сплачували вартість наданих послуг за зазначений період, у зв'язку з чим виникла заборгованість. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила їх задовольнити. Також повідомила, що строки позовної давності були перервані у зв'язку з оплатою відповідачами послуг водопостачання більше, ніж нараховано до сплати, що вважається вчиненням особами дій, що свідчать про визнання ними свого боргу. Відповідачі в судове засідання не з'явились, надали заяву про розгляд справи без їхньої участі, а також надіслали заперечення, згідно яких позовні вимоги не визнають та просять застосувати строк позовної давності у три роки. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази у їх сукупності, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного. У відповідності до ст.ст. 11,60 ЦПК України суд розглядає справу не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін чи інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.ст. 13, 14 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24.06.2004 року № 1875-ІV послуги з централізованого водопостачання та водовідведення віднесено до комунальних послуг. Стаття 11 Цивільного кодексу України передбачає різні підстави виникнення цивільних прав і обов'язків. Крім договорів і інших угод цивільні права та обов'язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. Так, згідно Правил надання населенню послуг з водо- теплопостачання та водовідведення», затверджених постановою КМУ від 30.12.1997 року №1497 позивач надає послуги з централізованого водопостачання та водовідведення. Відповідачі є наймачами жилого приміщення - квартири за адресою: [ADDRESS] та користуються наданими позивачем послугами з централізованого водопостачання та водовідведення, у зв'язку з чим сторони перебувають у зобов'язальних відносинах та у них виникають відповідні цивільні права та обов'язки. Відповідно до розрахунків, які надані позивачем, заборгованість відповідачів за споживання послуг з централізованого водопостачання за період з 01.01.1999 року по 30.11.2013 року складає 832,15 грн., за надані послуги з централізованого водовідведення за період з 01.12.2010 року по 30.11.2013 року складає 51,05. Згідно ст. 67 ЖК України плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Згідно ст. 68 ЖК України наймач зобов'язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги. Відповідно до ст. 64 ЖК України члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договорів найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім'ї несуть солідарну відповідальність за зобов'язаннями. Відповідно до ст. 162 ЖК України плата за комунальні послуги у жилому приміщенні, що належить громадянинові, береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами, у строки, визначені угодою сторін. Наймач зобов'язаний своєчасно вносити плату за комунальні послуги. Згідно до п.10 Правил надання населенню послуг з водо- теплопостачання та водовідведення», затверджених постановою КМУ від 30.12.1997 року №1497, плата за надані послуги вноситься щомісячно за нормами і тарифами з розрахунку на 1 кв.метр житла на одного мешканця та за нормами на ведення особистого підсобного господарства або за показаннями засобів обліку води і теплової енергії. Пунктом 23 Правил передбачено, що розрахунковим періодом для встановлення розміру оплати послуг є календарний місяць, плата за який вноситься не пізніше 10 числа наступного за розрахунковим місяця. Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або зміна його умов не допускаються, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ч.1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченної суми. Разом з тим, у ст. 256 ЦК України вказано, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до вимог ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Позивач звернувся з позовом 13.12.2013 року, в якому просить стягнути з відповідача заборгованість за надані послуги з теплопостачання за період з 01.01.1999 року по 30.11.2013 року, тобто включаючи період з 01.01.1999 року по 12.12.2010 року після спливу позовної давності. Представник позивача в судовому засіданні зазначила, що строки позовної давності були перервані у зв'язку з оплатою відповідачами послуг водопостачання більше, ніж нараховано до сплати, що вважається вчиненням особами дій, що свідчать про визнання ними свого боргу. У ч. 1 ст. 261 ЦК України зазначено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася, або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Відповідно до ч.1 ст.264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. У позовній заяві та у судовому засіданні представник позивача не довів наявність поважних причин, з яких пропущено строк звернення до суду з позовом, а підстав для переривання строку позовної давності судом не вбачається, оскільки оплата відповідачами за послуги більш, ніж нараховано по квитанції до сплати, як вбачається із заперечень відповідачів, здійснювалося в рахунок переплати. Згідно з вимогами ч. 3 ст. 267 ЦК України та ч. 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленої до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Відтак, вимога позивача про стягнення заборгованості за період з 01.01.1999 року по 12.12.2010 року заявлена поза межами строку позовної давності, в зв'язку із чим сума заборгованості за цей період, не підлягає стягненню, оскільки як вбачається із заяви, поданої відповідачами, вони просять суд застосувати строк позовної даності у три роки з моменту подання позову до суду. Відтак, зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують на наявність законних підстав для стягнення з відповідачів на користь позивача суми заборгованості за надані послуги з централізованого водопостачання та водовідведення в період з 12.2010 року по 30.11.2013 року, з урахуванням інфляційних витрат та 3% річних, у загальному розмірі 161,20 грн. Відповідно до вимог ч.1 ст. 88 ЦПК України при частковому задоволенні позову, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial