Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-17 00:00:00

Представник позивача звернулася до Жовтневого районного суду м. Запоріжжя з вказаним позовом, в якому просила стягнути солідарно з відповідачів заборгованість з централізованого опалення та гарячого водопостачання за період з 01.09.2015 р. по 31.01.2021 р. в розмірі 58 931,64 гривень. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що предметом діяльності підприємства є виробництво теплової енергії, розподілення теплової енергії для обігріву житла, а також побутових потреб населення та підприємств, установ, організацій та її збут та інше. За період з 01.09.2015 р. по 31.01.2021 року позивач надав відповідачам послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання на суму 58 931,64 грн. Божники не належним чином виконували свої зобов`язання по оплаті наданих послуг, в зв`язку з чим Концерн «МТМ» звернувся до суду. Ухвалою суду від 16.03.2021 року відкрито спрощене позовне провадження у цивільній справі за даним позовом з повідомленням сторін. 12.04.2021.2021 року відповідачем [PERSON] подано відзив на позов, в якому зазначає, що 02.07.2010 р. між позивачем та [PERSON] було укладено договір про надання послуг з централізованого опалення, постачання гарячої води. У договорі зазначено про наявність двох лічильників гарячої води. В порушення норм законодавства позивач з травня 2019 р. розраховує заборгованість згідно норм споживання, без урахування показів приладів обліку. 06.10.2020 р. відповідачем було укладено договір на виконання робіт з повірки приладів обліку води та йому були видані свідоцтва про повірку засобу вимірювальної техніки на обидва лічильники. Відповідно позивач не мав права нараховувати заборгованість за нормами споживання при наявності приладів обліку, які є справні та отримали свідоцтво про повірку засобу вимірювальної техніки. Позивачем не надано жодного розрахунку, яким чином він нарахував заборгованість за оплату послуг з постачання гарячої води, відтак заборгованість є недоведеною. Посилаючись на зазначені обставини, просить суд частково задовольнити позов стягнувши тільки заборгованість за опалення з урахуванням строків позовної давності, у решті позовних вимог відмовити. 19.04.2021 року представником позивача подано відповідь на відзив, в якій зазначено, що з 01.01.2018 р. повірка та ремонт засобів квартирних приладів обліку води, які знаходяться у власності фізичних осіб здійснюється за кошти абонентів. Тим споживачам, які не встигнули повірити лічильник протягом березня-квітня 2019 року, період повірки подовжується ще на травень 2019 року. Нарахування за період березень-червень 2019 року проведено відповідно до п. 15 Правил, а саме, згідно зі середньомісячними показаннями засобів обліку за попередні три місяці. Відповідачами не було вчасно повірено квартирний лічильник гарячої води, а саме повірка відбулась лише в жовтні місяці 2020 року, що і призвело до нарахувань згідно діючої норми, а саме 0,140 літрів/доба (на 1 зареєстровану особу) * 31 (кіл-ть днів/місяць) = 4,34 м3 (куб.метра) - норма на 1 особу * 87,33 (тариф). Посилаючись на зазначені обставини, просить суд задовольнити позовні вимоги. 30.04.2021 року відповідачем [PERSON] подано заперечення, в яких зазначено, що позивачем не надано доказів надання рахунків та інформування про необхідність повірки засобу вимірювальної техніки. З розрахунку не вбачається як саме позивач нарахував заборгованість з урахуванням яких тарифів та формул. Наявність лічильників гарячої води не заперечується самим позивачем. Крім того, не доведено, що прилад обліку є несправним, а тому нарахування за нормами споживання є незаконним. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні просив відмовити в частині стягнення заборгованості за гаряче водопостачання, в іншій частині позовних вимог не заперечував. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про час та місце слухання справи повідомлена належним чином, про причини неявки суд не повідомила. Дослідивши матеріали цивільної справи, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню у зв`язку з наступним. Судом встановлено, що позивач Концерн «Міські теплові мережі» зареєстрований у Єдиному державному реєстрі підприємств, установ, організацій і є виробником теплової енергії, яка, в тому числі, надається населенню для побутових потреб. Як вбачається з матеріалів справи, відповідачі [PERSON] , [PERSON] зареєстровані за адресою: [ADDRESS] , та є споживачами послуг з централізованого опалення і централізованого постачання гарячої води, що постачається Концерном «Міські теплові мережі» за вищевказаною адресою. Крім того, відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 245086821 від 19.02.2021 року, [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на праві приватної спільної часткової власності належить квартира [ADDRESS] , дата державної реєстрації - 28.02.2007 року. Таким чином, між сторонами виникли правовідносини з приводу постачання теплової енергії, які регулюються Законами України «Про теплопостачання» і «Про житлово-комунальні послуги», а також Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 630 від 21 липня 2005 року. За розрахунком позивача за період з вересня 2015 року по січень 2021 року включно за адресою [ADDRESS] надавались послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води, які оплачувались частково, внаслідок чого утворилась заборгованість в сумі 58 931,64 гривень. Відповідно до ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до ст. 67, 68 ЖК України плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги. Відповідно до ст. 322 ЦК України, власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. За нормами ч. 4 ст. 319 ЦК України власність зобов`язує. За правилами ст.19 Закону України «Про теплопостачання» споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію. Згідно п.18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005р. № 630 (далі - Правила), розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено інший строк. Згідно п. 20 Правил плата за надані послуги вноситься споживачем відповідно до показань засобів обліку води і теплової енергії або затверджених нормативів (норм) споживання на підставі платіжного документа (розрахункової книжки, платіжної квитанції тощо) або відповідно до умов договору на встановлення засобів обліку. Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором чи законом. Власник квартири зобов`язаний нести витрати з її утримання, у тому числі оплачувати комунальні послуги, незалежно від того, проживає він у належній йому квартирі чи ні, якщо він в установленому порядку не відмовився від надання таких послуг (Постанова КЦС ВС від 02 квітня 2020 року у справі № 757/29813/17-ц). Суд виходить з того, що квартира відповідачів була підключена до мережі централізованого постачання та постачання гарячої води, ці послуги у зазначений період їм надавалися і споживалися, з приводу неналежної якості послуг або їх відсутності відповідачі до позивача не зверталися, факт отримання вказаних послуг ними не оспорений, за спожиті послуги нараховувалась помісячна плата, однак відповідачі оплату за спожиту теплову енергію здійснили лише частково. Щодо заяви відповідача [PERSON] про застосування строку позовної давності, слід зазначити наступне. За змістом частини першої статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Тобто позовна давність застосовується лише за наявності порушеного права особи. Відповідно до частини першої статті 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку, а в силу частини третьої цієї статті після переривання перебіг позовної давності починається заново. Правила переривання перебігу позовної давності суд застосовує незалежно від наявності чи відсутності відповідного клопотання сторін у справі, якщо в останніх є докази, що підтверджують факт такого переривання. До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку, може з урахуванням конкретних обставин справи належати, зокрема, часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу. При цьому якщо виконання зобов`язання передбачалося частинами або у вигляді періодичних платежів і боржник вчинив дії, що свідчать про визнання лише певної частини (чи періодичного платежу), то такі дії не можуть бути підставою для переривання перебігу позовної давності стосовно інших (невизнаних) частин платежу. Суди повинні дослідити призначення платежів, квитанції на сплату житлово-комунальних послуг та історію таких оплат і в разі вчинення боржником оплати чергового платежу, встановити чи не свідчить така дія про визнання лише певної частини боргу, що не може бути підставою для переривання перебігу позовної давності стосовно інших (невизнаних) частин платежу. Вказані положення відображені у правовій позиції, висловленій Верховним Судом України від 22.03.2017р. у справі № 6-43цс17. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно з вимогами ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Згідно наявного в матеріалах розрахунку заборгованості позивачем нараховано суму боргу за оплату послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання за період з вересня 2015 р. по січень 2021 р. В березні 2016 року відповідачами сплачено 478,66 грн., в квітні 2016 р. - 1000,00 грн., в грудні 2016 р. - 600,00 грн., червні 2017 р. - 800,00 грн., в вересні 2017 р. - 500,1 грн., в жовтні 2017 р. - 2000,05 грн., в листопаді 2018 р. - 4589,60 грн., в березні 2019 р. - 3000,00 грн., в липні 2019 р. - 2993,00 грн., в серпні 2019 р. - 2300, 00 грн., в вересні 2019 р. - 2177,00 грн. При цьому, відповідачами не надано копій квитанцій з відображеними даними про призначення платежу, не обґрунтовано, що внесені відповідачами кошти в частковому розмірі за отримані послуги свідчать про визнання лише певної частини заборгованості. За захистом свого права позивач звернувся 12.03.2021 року, шляхом направлення позовної заяви засобами поштового зв`язку, в межах строку позовної давності. За таких обставин, суд приходить до висновку, що позивачем доведено факт надання послуг і наявності перед ним заборгованості, строк позовної давності переривався, а тому позовні вимоги є обґрунтованими. Крім того, з прийняттям Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» змінився підхід до обліку цих житлово-комунальних послуг та обслуговування засобів їх обліку. Так, вказаним Законом обов`язок обслуговування і проведення періодичної повірки квартирних приборів обліку води покладено власників таких приборів за їх рахунок, якщо інше не встановлено договором. Власником квартирного приладу обліку води є споживач. Впродовж 2018 року Концерном «МТМ» проводилась інформаційна компанія щодо необхідності проведення періодичної повірки квартирних лічильників гарячої води за рахунок їх власників, відповідні попередження з грудня 2018 р. стали розміщатись і в рахунках на сплату житлово-комунальних послуг. Однак, відповідачами не було своєчасно проведено періодичну повірку приладу обліку водопостачання, який розташовано в квартирі за адресою: [ADDRESS] , що [PERSON] не заперечувалось у ході судового розгляду, у зв`язку з чим квартирний прилад обліку гарячої води було знято з абонентського обліку та з лютого 2019 року нарахування плати за послуги з централізованого постачання гарячої води проводилось згідно зі встановленими нормами та тарифами по кількості зареєстрованих осіб. Таке нарахування здійснювалось позивачем по листопад 2020 року включно, оскільки 07.10.2020 р. відповідачі здійснили періодичну повірку квартирного приладу обліку гарячої води та 07.12.2020 р. позивач прийняв на облік квартирний прилад обліку гарячої води, що підтверджується актом від 07.12.2020 р. За таких обставин, суд дійшов висновку про те, що з 01 лютого 2019 року позивач правомірно здійснив нарахування за спожиті відповідачами послуги з гарячого водопостачання, згідно з встановлених норм та тарифів за кількістю зареєстрованих осіб, без врахування показів лічильника. Розмір заборгованості підтверджено розрахунком, наданим позивачем, який відповідачем належними доказами не спростований. Враховуючи вищевикладене, а також те, що відповідачі свої зобов`язання з оплати послуг за централізованого опалення та гарячого водопостачання виконували неналежним чином, внаслідок чого у них виникла заборгованість перед позивачем, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та солідарне стягненню з відповідачів заборгованості у розмірі 58 931,64 грн. Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідачів на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору у розмірі 2270,00 грн.

Outcome: approved