Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-08 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду з позовом у якому вказав, що 26.06.2009 р. матір`ю позивача, [PERSON] було складено заповіт на користь [PERSON] всього майна заповідача, яке буде наявним в день смерті. Померлій [PERSON] належала на праві власності квартира за адресою: [ADDRESS] , таким чином вказана квартира входить до переліку майна, яке охоплюється заповітом від 26.06.2009 р. Після смерті свого чоловіка [INFO] , [PERSON] проживала в своїй квартирі за адресою: [ADDRESS] , а позивач, [PERSON] постійне відвідувала матір, утримувала її, надавала кошти на життя, купівлю їжі та оплату комунальний послуг. З 2014 р. [PERSON] в зв`язку з напруженою ситуацією між Україною та Росією , враховуючі що в майбутньому можливі складності в регулярному відвідуванні матері, вирішила забраті свою матір, [PERSON] до Росії, оскільки матір в зв`язку з похилим віком та станом здоров`я потребувала постійного догляду. Таким чином, з початку 2014 р. [PERSON] та [PERSON] постійно проживали за адресою [PERSON] в Російській Федерації. [PERSON] не була офіційно зареєстрована в квартирі позивачки в Росії, в зв`язку з тим що була громадянкою України, та через похилий вік та постійні хвороби не мала можливості зібрати документи для офіційної реєстрації в квартирі доньки. Останні місяці свого життя [PERSON] тяжко хворіла, не могла самостійно пересуватися та в результаті померла від ускладнень здоров`я. [INFO] [PERSON] померла внаслідок своєї хвороби за адресою постійного проживання разом із позивачем: [ADDRESS] . [PERSON] була похована в Російській федерації, за останнім місцем свого проживання. Всі дії щодо поховання [PERSON] здійснювала позивач, що також свідчить про фактичне проживання позивачки зі своєю матір`ю на момент смерті. Після смерті матері, [PERSON] вважаючи, що вона автоматично приймає спадщину після своєї матері, оскільки є єдиним спадкоємцем за заповітом, проживала з матір`ю за однією адресою на момент її смерті та фактично прийняла управління майном матері. Вважала, що фактично прийняла спадщину, а дії щодо отримання свідоцтва про право на спадщину зможе в будь-який момент, коли буде знаходитися на території України. Будь - які інші спадкоємці за заповітом або за законом після [PERSON] на сьогодні відсутні. Після смерті [PERSON] у відповідності до ст. 1220 ЦК України відкрилася спадщина в наступному вигляді: квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , що належить спадкодавцю на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 11.12.2007 р. №539, видане державним нотаріусом Восьмої державної нотаріальної контори Федченко О.О. В квітні 2019 р. позивачка через представника звернулась до нотаріальної контори для отримання переліку документів для оформлення прав на спадкове майно, проте нотаріусом їй було відмовлено з тієї причини, що в неї відсутнє документальне підтвердження факту проживання за однією з матір`ю адресою на момент її смерті, оскільки згідно відмітки в паспорті офіційно [PERSON] була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , а також відсутній оригінал правовстановлювального документу на квартиру. Приватним нотаріусом позивачу було роз`яснено її право на звернення до суду для підтвердження факту проживання з заповідачем за однією адресою на момент його смерті, після чого [PERSON] та визнання права власності в порядку спадкування. В зв`язку з тим, що позивач вважає себе спадкоємцем, яка прийняла спадщину в порядку ч. 3 ст. 1268 ЦК України, нею заявляються позовні вимоги про встановлення вказаного факту та визнання права власності на спадкове майно. Просить суд визнати за [PERSON] право власності на квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] в порядку спадкування за заповітом після померлої [INFO] матері [PERSON] . Ухвалою Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 21.02.2020 року відкрито провадження по справі, та встановлено розглядати справу за правилами загального позовного провадження, і призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 21.02.2020 року витребувано від Восьмої Запорізької державної нотаріальної контори копію спадкової справи після [PERSON] , померлої [INFO] . 15.04.2020 року від представника відповідача до суду надійшла заява про розгляд справи у якій вказано, що з доданих до позову доказів вбачається, що по справі відсутня постанова про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, зокрема, відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину, і таким чином, позивач передчасно звернувся до суду с позовом про визнання права власності на спадщину. 20.05.2020 року до суду від представника позивача надійшли письмові пояснення по справі, у яких, окрім іншого, вказано, що сьогодні більшість нотаріусів Запоріжжя не видають постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії, в разі пропуску строків для прийняття спадщини. В окремих випадах - видаються письмові роз`яснення щодо порядку такого прийняття. [PERSON] неможливо отримати постанови про відмову в вчиненні нотаріальної дії через відсутність підстав для заведення спадкової справи, що є передумовою для винесення нотаріусом постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії. Просить взяти до уваги ту обставину, що виключно в судовому порядку [PERSON] має можливість захистити свої права, оскільки на момент подання позову були відсутні законні підстави для заведення спадкової справи та подальшого винесення постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії. У судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги у повному обсязі, просив їх задовольнити, та визнати за позивачем право власності на квартиру в порядку спадкування за заповітом. У судовому засіданні представник відповідача заперечувала проти задоволення позовних вимог. Вказала, що заява про прийняття спадщини подається за місцем відкриття спадщини. Позивачка до нотаріальної контори, також до консула не зверталась. Вважає вимоги передчасними. У судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що [PERSON] знала більше 30 років, та яка проживала по [ADDRESS] . Позивачка її донька проживала у м. Москва разом з матір`ю з 2014 року в одній квартирі. [PERSON] померла [INFO] та позивачка поховала її у Росії. У судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що [PERSON] знала з 1993 року, як сусідку. Її донька [PERSON] проживає у м. Москва, та періодично приїжджала. Після смерті чоловіка, [PERSON] у 2014 році, у зв`язку із поганим самопочуттям, донька забрала до себе до м. Москва, де разом проживали, і [PERSON] померла. Після від`їзду [PERSON] , вони кожен тиждень спілкувались по телефону. Донька [PERSON] переказувала гроші на оплату квартири. Суд, розглянувши надані документи та матеріали, вислухавши пояснення, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, та заперечення, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, встановив наступні факти та відповідні до них правовідносини. Судом встановлено, що відповідно до технічного паспорту, [PERSON] , на підставі свідоцтва № [NUMBER] про право власності на житло виданого Хортицькою райадміністрацією 11.02.2002 року, належала на праві власності квартира за адресою: [ADDRESS] (а.с. 20-23). 11.12.2007 року, в.о. державного нотаріуса Восьмої Запорізької державної нотаріальної контори Федченко О.О., на підставі заповіту, посвідченого Філіповою Л.П. приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу, [PERSON] видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом після померлого [INFO] [PERSON] . Спадкове майно на яке видано свідоцтво складається з квартири за адресою: [ADDRESS] . Право власності на зазначене у свідоцтві майно підлягає державній реєстрації(а.с.19). 26.06.2009 року [PERSON] у приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Філіпової Л.П. оформила заповіт відповідно до якого все майно де б воно не було та з чого б воно не складалось і взагалі все те, що буде їй належати на день смерті, та на що за законом буде мати право, заповіла [PERSON] (а.с.25-26). [INFO] [PERSON] померла у Російській Федерації, м. Москва(а.с. 8, 24). Похованням [PERSON] займалась позивачка [PERSON] (а.с. 9-18). Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Якщо нотаріусом відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Пленум Верховного Суду України у постанові від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснив, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Згідно з вимогами ст. 1269, 1270 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Відповідно до ст. 1297 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно. Судом встановлено, що позивачка [PERSON] до нотаріальної контори з приводу прийняття спадщини у вигляді нерухомого майна, після померлої [PERSON] , не зверталась. У позові міститься посилання на те, що нотаріусом позивачці було вказано на відсутність документального підтвердження факту проживання за однією з спадкодавцем адресою на момент її смерті, позивачка вважала, що фактично прийняла спадщину, приватним нотаріусом було роз`яснено право на звернення до суду для підтвердження факту проживання з заповідачем за однією адресою на момент його смерті, та визнання права власності в порядку спадкування, в зв`язку з чим, нею заявляються позовні вимоги про встановлення вказаного факту, та визнання права власності на спадкове майно. Однак матеріали справи, позовна заява, не містять вимог щодо встановлення факту проживання з заповідачем за однією адресою на момент смерті. Матеріалами справи встановлено, що позивачка [PERSON] з 11.11.2020 року отримала паспорт громадянки Російської Федерації, та відповідно до копії паспорту, зареєстрована з 17.05.1977 року по [ADDRESS] (а.с.7). Матеріали справи не містять документального підтвердження проживання спадкодавця [PERSON] разом з позивачкою [PERSON] за адресою [ADDRESS] . Також у позові міститься посилання на те, що після смерті [PERSON] відкрилася спадщина у вигляді квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , та що належить спадкодавцю на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом. Судом встановлено, що 11.12.2007 року, в.о. державного нотаріуса Восьмої Запорізької державної нотаріальної контори Федченко О.О., [PERSON] видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом після померлого [INFO] [PERSON] . Спадкове майно на яке видано свідоцтво складається з квартири за адресою: [ADDRESS] . Спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно та зареєструвати право на спадщину в органах, які здійснюють державну реєстрацію нерухомого майна. Видача свідоцтва про право на спадщину є лише підставою для закріплення права власності на нерухоме майно та свідчить про законність набуття такого майна. Під час видачі свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно відбувається прийняття речових прав на таке майно, проте остаточний перехід права власності та його належне закріплення відбувається лише після державної реєстрації такого права. У відповідно до ст. 182 ЦК України, право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. У даному випадку видача свідоцтва про право на спадщину є фактом переходу права власності на нерухоме майно від спадкодавця до спадкоємця. Проте лише після державної реєстрації переходу права власності на нерухоме майно воно вважається таким, що офіційно визнане та підтверджене державою, згідно з частиною першою статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Матеріали справи не містять, та сторонами суду не надано, належного документального підтвердження того, що квартира за адресою: [ADDRESS] , належить на праві власності спадкодавцю [PERSON] . Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи, і на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Outcome: dismissed