Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-12 00:00:00

Представник позивачів [PERSON] звернувся в суд з позовом до відповідача про визнання права спільної власності на нерухоме майно. Вимоги позову мотивував тим, що 28.12.2000 року позивачі у справі та [PERSON] отримали свідоцтво про право власності на квартиру [ADDRESS] (перейменована на «Генерала Шухевича») в м. Луцьку. 24.12.2012 року зазначеним власником майна, рішенням виконавчого комітету Луцької міської ради надано дозвіл на проведення реконструкції з розширенням квартири [ADDRESS] (перейменована на «Генерала Шухевича») в м. Луцьку. Після проведення реконструкції та завершення будівельних робіт до Інспекції ДАБК у Волинській області було подано декларацію про готовність обєкта до експлуатації. Однак, в реєстрації було відмовлено з підстав неможливості ідентифікації субєкта прав, відсутності письмової згоди усіх співвласників обєкта нерухомого майна на проведення реконструкції. Крім того, на момент реєстрації декларації про готовність обєкта помер один із замовників [PERSON] Подати заяву про внесення змін до декларації не мають змоги, оскільки відповідальні особи, які повинні засвідчити такі зміни з обєктивних обставин зробити цього не можуть. Позивачами вчинено ряд процесуальних дій та вичерпано всі можливі способи для узаконення реконструйованого обєкта нерухомості. Відсутність правового механізму порушує їхні права власників, а тому змушені звернутися до суду за захистом порушеного права. Оскільки один із співвласників нерухомого майна, яке було реконструйоване та який на момент початку реконструкції був замовником [PERSON] помер, то належна йому частка в порядку спадкування належатиме його дружині [PERSON] А тому, просили суд визнати за позивачами право власності на квартиру [ADDRESS] (перейменована на «Генерала Шухевича») в м. Луцьку відповідно до належних їм часток, а саме: -за [PERSON] права власності на 1/3 частини квартири [ADDRESS] (що включає частку померлого [PERSON]Є.); -за [PERSON] права власності на 1/6 частини квартири [ADDRESS]; -за [PERSON] права власності на 1/6 частини квартири [ADDRESS]; -за [PERSON] права власності на 1/6 частини квартири [ADDRESS]; -за [PERSON] права власності на 1/6 частини квартири [ADDRESS]. Представник позивача [PERSON] подав заяву про розгляд справи у його відсутності. Позовні вимоги підтримав в повному обсязі з підстав викладених в позовній заяві, просив суд їх задовольнити. Від відповідача у справі надійшло клопотання про розгляд справи у відсутності представнику Луцької міської ради. Повідомили суд, що при вирішенні даного спору права і законні інтереси територіальної громади м. Луцька, в особі якої діє Луцька міська рада, порушені не будуть, оскільки даний спір стосується приватного майна фізичних осіб, в яких існують перешкоди в реалізації свого права власності на обєкти нерухомості. Дослідивши письмові докази у справі, суд дійшов висновку, що позов підставний та підлягає до задоволення. Згідно свідоцтва про право власності на житло, виданого 28.12.2000 року відділом по приватизації житлового фонду виконавчого комітету Луцької міської ради, квартира [ADDRESS], належить на праві спільної сумісної власності [PERSON] та членам його сімї: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] (а.с. 23). Рішенням виконавчого комітету Луцької міської ради №497 від 24.12.2004 року (а.с. 24) позивачам у справі та [PERSON] надано дозвіл на проведення реконструкції з розширенням квартири №1 в житловому будинку на вул. Кузнецова, 1 та зобовязано отримавши вихідні дані для проектування виготовити проект, погодити його в установленому порядку, отримати в міській інспекції ДАБК дозвіл на виконання будівельних робіт та після завершення будівельних робіт здати будинковолодіння в експлуатацію. Виконавши зазначені вимоги, позивачами здійснено реконструкцію з добудовою до належної їм квартири [ADDRESS]. Після закінчення реконструкції позивач [PERSON] звернулася до реєстраційної служби Луцького міського управління юстиції Волинської області для реєстрації прав на обєкт нерухомості, однак державним реєстратором прийнято рішення про відмову у реєстрації (а.с. 32) у звязку із невідповідністю вказаних даних в декларації про готовність обєкта до експлуатації представленим документам. Крім того, Декларація завірена замовником [PERSON], який за час проведення реконструкції помер. Таким чином, питання оформлення права власності на реконструйовану квартиру з добудовою було предметом розгляду компетентного державного органу, відсутність рішення якого дає підстави вважати про наявність спору про право. Підстави відмови в реєстрації права власності формально відповідають вимогам закону. Однак, формальна відмова в реєстрації прав власності позивачів на реконструйоване житло ставить позивачів у безвихідне становище і покладає надмірний тягар щодо оформлення їхніх прав. З матеріалів справи, судом встановлено, що реконструкція з розширенням квартири №1 в житловому будинку на вул. Кузнецова, 1 ( перейменовано на вулицю «Генерала Шухевича») проведена, будівельні роботи завершені. Вказана реконструкція і добудова не є самочинним будівництвом, позивачі здійснили її у відповідності до вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил тощо. Відповідно до 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності або обмежений у його здійсненні. Положеннями цієї статті закріплюється презумпція правомірності набуття права власності на певне майно, тобто право власності на конкретне майно вважається набутим правомірно, якщо інше не буде встановлено в судовому порядку або незаконність права власності не випливатиме із закону. Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може предявити позов про визнання його права власності, а відповідно до ч. 2 ст. 16 ЦК України одним із способів захисту цивільного права є його визнання. Право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна); якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, з моменту прийняття його до експлуатації; коли ж право власності на нерухоме відповідно до закону підлягає державній реєстрації, з моменту такої реєстрації. У разі необхідності право власності на незавершене будівництво, за наявності визначених законом умов, може бути зареєстровано органом, який здійснює державну реєстрацію нерухомого майна (ст. 331 ЦК України). Згідно ч.2 ст. 370 ЦК України у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Виходячи з викладеного, позивачам та [PERSON] належало кожному по 1/6 частині квартири №1 за адресою м. Луцьк, вул. Генерала Шухевича, 1. Після смерті [PERSON] його дружині [PERSON] видано свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/6 частки квартири №1 розташованої в м. Луцьку, по вул. Генералла Шухевича (колишня [ADDRESS]), буд. №1 (а.с. 28). А тому, [PERSON] на праві власності належить 1/3 частини квартири [ADDRESS] (що включає частку померлого [PERSON]Є.). Проаналізувавши досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, враховуючи не заперечення вимог позову відповідачем, суд дійшов висновку про те, що оскільки реконструкція була проведена у встановленому порядку, позивачі здійснили всі можливі процесуальні дії для реєстрації права власності на реконструйований обєкт нерухомості, помилки у декларації допущені з технічних причин, а подати заяву про внесення змін до Декларації не мають можливості, неможливість реєстрації їхнього права в установленому порядку порушує їхнє право власності на майно набуте в законний спосіб, а тому, за позивачами слід визнати право власності на квартиру [ADDRESS] (перейменована на «Генерала Шухевича») в м. Луцьку відповідно до належних їм часток. Одночасно суд використовує право передбачене ст. 217 ЦПК України та вважає за необхідне, вживаючи заходів для забезпечення виконання рішення суду, вказати, що дане рішення суду є підставною для реєстрації за позивачами права власності на нерухоме майно.

Outcome: approved