Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-02 00:00:00

Прокурор звернувся до суду з даним позовом в якому просить визнати незаконним та скасувати розпорядження голови Новоушицької районної державної адміністрації №941/07-р від 27 грудня 2007 року «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення безоплатно у власність земельних ділянок» в частині затвердження проекту землеустрою та передачі безоплатно у власність [PERSON] земельної ділянки з кадастровим номером 6823386500:07:001:0608, площею 0,10 га для ведення садівництва за рахунок земель державної власності на території Вільховецької сільської ради, а також в частині видачі державного акта на право власності на вказану земельну ділянку. Визнати недійсним державний акт серії ЯГ № 969346 від 28 грудня 2007 року на право власності на земельну ділянку з кадастровим номером 6823386500:07:001:0608, площею 0,10 га для ведення індивідуального садівництва на території Вільховецької сільської ради, виданий [PERSON] . Зобов`язати [PERSON] повернути в державну власність земельну ділянку з кадастровим номером 6823386500:07:001:0608, площею 0,10 га для ведення садівництва, розташовану на території Вільховецької сільської ради. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що розпорядженням голови Новоушицької районної державної адміністрації № 941/07-р від 27 грудня 2007 року «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення безоплатно у власність земельних ділянок» затверджено проект землеустрою та передано безоплатно у власність [PERSON] земельну ділянку площею 0,10 га для ведення садівництва за рахунок земель державної власності на території Вільховецької сільської ради. На підставі зазначеного розпорядження Новоушицької районної державної адміністрації [PERSON] отримав державний акт серії ЯГ № 969346 від 28 грудня 2007 року на право власності на земельну ділянку площею 0,10 га для ведення індивідуального садівництва на території Вільховецької сільської ради. Кадастровий номер земельної ділянки 6823386500:07:001:0608. Вказане розпорядження Новоушицької районної державної адміністрації видано з порушенням вимог чинного законодавства, у зв`язку з чим підлягає визнанню незаконним та скасуванню, а державний акт на право власності на земельну ділянку визнанню недійним. Так, відповідно до інформації Басейнового управління водних ресурсів річок Прут та Серет Державного агентства водних ресурсів України №1321 від 06 грудня 2019 року за результатами співставлення наявної проектної документації водоохоронної зони Дністровського водосховища (розроблена інститутом «Укрдіпроводгосп» в 1986 році, є дійсною та використовується працівниками в роботі) з даними публічної кадастрової карти України встановлено, що земельна ділянка з кадастровим номером 6823386500:07:001:0608 знаходиться в межах прибережної захисної смуги Дністровського водосховища. Крім того, проведеним сертифікованим інженером-землевпорядником [PERSON] співставленням земельної ділянки з кадастровим номером 6823386500:07:001:0608 з даними публічної кадастрової карти України встановлено, що земельна ділянка з кадастровим номером 6823386500:07:001:0608 знаходиться в межах прибережної захисної смуги Дністровського водосховища. Отже, при передачі [PERSON] земельної ділянки з кадастровим номером 6823386500:07:001:0608, площею 0,10 га Новоушицькою районною державною адміністрацією не враховано розміри та межі прибережної захисної смуги річки Дністер, внаслідок чого порушено вимоги ст.ст. 59, 60 ЗК України та ст.ст. 85, 88 ВК України. Враховуючи, що спірна земельна ділянка відноситься до категорії земель водного фонду і її цільове призначення у встановленому законом порядку не змінювалось, тому Новоушицька районна державна адміністрація незаконно передала її у власність [PERSON] , як землю сільськогосподарського призначення. З огляду на викладене, розпорядження голови Новоушицької РДА №941/07-р від 27 грудня 2007 року в частині затвердження проекту землеустрою та передачі безоплатно у власність [PERSON] земельної ділянки площею 0,10 га для ведення садівництва за рахунок земель державної власності на території Вільховецької сільської ради суперечить законодавству, порушує інтереси держави, що згідно зі ст.ст.16, 21 ЦК України, ст.152 ЗК України та ч.1 ст.43, ст.50 Закону України «Про місцеві державні адміністрації» є підставою для визнання його незаконним та підлягає скасуванню в частині спірної земельної ділянки. На підставі вказаного незаконного розпорядження голови Новоушицької РДА, [PERSON] отримав державний акт на земельну ділянку серії ЯГ №969346 про право власності на земельні ділянку з кадастровим номером 6823386500:07:001:0608, площею 0,10 га, що зареєстровано у Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 06077580825, з цільовим призначенням для ведення індивідуального садівництва. Отже, наявні правові підстави для визнання недійсним державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯГ№ 969346 про право власності на земельну ділянку з кадастровим номером 6823386500:07:001:0608, площею 0,10 га. Вказана ділянка підлягає витребуванню у власника [PERSON] та поверненню державі в особі Хмельницької обласної державної адміністрації, яка є розпорядником земель водного фонду. Окрім того, прокурор просив визнати поважними причини пропуску строку позовної давності для звернення до суду. Прокуратурі про наявність порушень вимог земельного законодавства при видачі спірного розпорядження головою Новоушицької районної державної адміністрації стало відомо лише у 2019 році при здійсненні моніторингу публічної кадастрової карти України. Встановлення факту знаходження спірної земельної ділянки у стометровій зоні від урізу води річки Дністер, що в силу ст.60 ЗК України, ст.88 ВК України відносить її до земель прибережної захисної смуги та водного фонду, стало можливим після витребування матеріалів землевпорядної документації в порядку ст.23 ЗУ «Про прокуратуру» з відділу у Новоушицькому районі Головного управління Держгеокадастру в Хмельницькій області 03 лютого 2020 року, надходження інформації Басейнового управління водних ресурсів річок Прут та Серет Державного агентства водних ресурсів України №1321 від 06 грудня 2019 року та їх аналізу прокуратурою. Беручи до уваги те, що прокуратурі про порушення вимог земельного законодавства стало відомо після отримання інформації з Басейнового управління водних ресурсів річок Прут та Серет Державного агентства водних ресурсів України №1321 від 06 грудня 2019 року, а тому причини пропуску прокурором строку позовної давності для звернення до суду є поважними. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 01 червня 2020 року справу розподілено головуючому судді Яцині О.І. Ухвалою суду від 03 червня 2020 року відкрито провадження у справі за даним позовом та призначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання, надано відповідачам строк для подання відзиву на позов. Ухвалою суду від 22 червня 2021 року залучено до участі у справі в якості правонаступника Новоушицької районної державної адміністрації - Кам`янець-Подільську районну державну адміністрацію Хмельницької області. Ухвалою суду від 08 липня 2021 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. 10 червня 2020 року представник відповідача - Новоушицької районної державної адміністрації подав до суду відзив на позовну заяву, в якій просив позов задовольнити. Вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з підстав, визначених у позовній заяві та у розпорядженні районної державної адміністрації немає документації із землеустрою. При виданні розпоряджень про передачу земельних ділянок безоплатно у власність, використовується документація яка є у розпорядженні територіального підрозділу органу виконавчої влади з питань реалізації державної політики у сфері топографо-геодезичної і картографічної діяльності, земельних відносин, землеустрою, у сфері Державного земельного кадастру. При виданні розпорядження голови районної державної адміністрації від 27 грудня 2007 року № 941/07-р було використано проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок безоплатно у власність громадянам за списком за рахунок земель державної власності на території Вільховецької сільської ради. Матеріали проектної документації водоохоронної зони Дністровського водосховища на адресу Новоушицької районної державної адміністрації не надходили, отже використання їх було неможливим. Відповідно до статті 9 ВК України організація робіт по винесенню в натуру та влаштуванню прибережних захисних смут вздовж річок, морів та навколо водойм належить до повноважень Новоушицької районної ради. Інформація про прийняті рішення і проведені роботи щодо встановлення прибережних захисних смуг в натурі на адресу районної державної адміністрації не надходила. Публічна кадастрова карта, як один із елементів Національної кадастрової системи, діє лише з 2013 року. Аналогу Публічної кадастрової карти з якою можливо було б співставити дані технічної документації на дату надання земельної ділянки у власність не було. 25 червня 2020 року представник відповідача [PERSON] - адвокат Барилюк О.А. подала до суду відзив на позовну заяву, в якому просила суд в задоволені клопотання про визнання поважними причин пропуску строку позовної давності для звернення до суду та поновлення його відмовити; застосувати строк позовної давності до заявленого позову; в задоволені позову відмовити в повному обсязі. Посилаючись на ст.ст. 6, 7, 8, 9, 10, ч.1 ст.116, ст.118, ч.1 ст.125, ч.1 ст.126 ЗК України, п. «в» ч.1 ст.2, ч.1, п. «д» ч.2 ст.25, ст.62 Закону України від 22 травня 2003 року № 858-IV «Про землеустрій» вказала, що на час набуття [PERSON] права власності на спірну земельну ділянку передача новостворених земельних ділянок у власність громадян в порядку приватизації земель державної власності здійснювалася на підставі розробленого та погодженого в установленому законом порядку проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок і позитивного висновку державної експертизи цього проекту. Новоушицька районна державна адміністрація передала у власність [PERSON] новостворену земельну ділянку, сформовану із земель, які знаходяться в адміністративних межах Вільховецької сільської ради Новоушицького району Хмельницької області. Межі цієї ділянки були встановлені на місцевості та закріплені межовими знаками. Відтак, передача у приватну власність земельної ділянки площею 0,10 га кадастровим номером 6823386500:07:001:0608 відбулась за процедурою та в порядку, визначеною законом, тому немає підстав стверджувати про незаконність розпорядження голови Новоушицької районної державної адміністрації №941/07-р від 27 грудня 2007 року, про визнання недійсним державного акту серії ЯГ №969346 від 28 грудня 2007 року на право власності на земельну ділянку, виданий [PERSON] , та зобов`язання повернути у державну власність земельну ділянку з кадастровим номером 6823386500:07:001:0608. Прокурор визначив у заявленому позові Хмельницьку обласну державну адміністрацію як орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Згідно з розділом 4.2 Регламентів Хмельницької обласної державної адміністрації, затверджених розпорядженнями голови Хмельницької обласної державної адміністрації від 19 липня 2007 року № 235/2007-р і від 23 листопада 2007 року № 383/2007-р, облдержадміністрація здійснювала контроль за діяльністю місцевих органів виконавчої влади шляхом аналізу виданих ними актів. У зв`язку з цим, райдержадміністрації надсилали до облдержадміністрації копії усіх виданих її головами розпоряджень у письмовому та електронному вигляді за кожну половину місяця (видані з 1 по 15 число із 16 по останнє число місяця) у тижневий строк. В подальшому юридичним відділом апарату облдержадміністрації за результатами правової експертизи розпоряджень голів райдержадміністрацій складалися щомісячні аналітичні довідки щодо дотримання вимог чинного законодавства, які після розгляду головою облдержадміністрації надсилалися райдержадміністраціям для усунення виявлених порушень, а також відділу контролю та організаційному відділу апарату облдержадміністрації для здійснення контролю за своєчасністю вжиття заходів щодо усунення виявлених недоліків. Отже, Хмельницька обласна державна адміністрація могла та мала довідатися про прийняття Новоушицькою районною державною адміністрацією оскаржуваних розпоряджень і порушення цими розпорядженнями прав та інтересів держави ще у 2007 році. Натомість, прокурор звернувся до суду з позовом на захист порушеного права власності держави лише у 2020 році. Відтак є очевидним, що позивачем пропущено строк позовної давності і причини пропуску не є поважними та не підлягають поновленню. Докази, які підтверджують викладене у даному відзиві подати разом із відзивом немає можливості, оскільки для їх отримання зроблено відповідні адвокатські запити відповіді на які ще не отримані. Попередній (орієнтовний) розмір судових витрат може становити приблизно 10000 гривень, що складається з гонорару адвоката за надання правової допомоги у справі. Прокурор подав до суду відповідь на відзив, в якому не погоджується із запереченнями, наведеними представником у відзиві та просить задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Посилаючись на інформаційну довідку Басейнового управління водних ресурсів річок Прут та Серет Державного агентства водних ресурсів України № 667/06/2020 від вказав, що площа водозабору річки Дністер становить 72900 км2, з них в межах України 53490 км2. Таким чином, річка Дністер відноситься до великих річок. У відповідності до ст. 60 ЗК України, ст. 88 ВК України прибережні захисні смуги для великих річок, водосховищ на них встановлюються, по берегах річок та навколо водойм уздовж урізу води (у меженний період) шириною 100 метрів. Таким чином, вищевказана земельна з кадастровим номером 6823386500:07:001:0608 знаходиться в межах прибережної захисної смуги у відповідності до проекту водоохоронної зони Дністровського водосховища та положень законодавства й належить до земель водного фонду, а тому в силу вимог ст. 84 ЗК України не може передаватись у приватну власність. Місцевій прокуратурі про наявність порушень вимог земельного законодавства при видачі спірного розпорядження головою Новоушицької районної державної адміністрації стало відомо лише у 2019 році при здійсненні моніторингу публічної кадастрової карти України. Встановлення факту знаходження спірної земельної ділянки у стометровій зоні від урізу води річки Дністер, що в силу ст.60 ЗК України, ст.88 ВК України відносить її до земель прибережної захисної смуги та водного фонду, стало можливим після витребування матеріалів землевпорядної документації в порядку ст.23 ЗУ «Про прокуратуру» з відділу у Новоушицькому районі Головного управління Держгеокадастру в Хмельницькій області 03 лютого 2020 року, надходження інформації Басейнового управління водних ресурсів річок Прут та Серет Державного агентства водних ресурсів України №1321 від 06 грудня 2019 року та їх аналізу прокуратурою. Крім того, відповідно до інформації Хмельницької ОДА № 99/10-12- 1971/2020 від 09 квітня 2020 року, яка на час прийняття оскаржуваних рішень являлась розпорядником спірної земельної ділянки, вбачається, що факт надходження з Новоушицької райдержадміністрації розпоряджень № 697/07-р від 08 жовтня 2007 року та № 941/07-р від 27 грудня 2007 року підтвердити неможливо. Протягом 2007 року на адресу Хмельницької обласної адміністрації надсилалися лише брошури копій розпоряджень Новоушицької райдержадміністрації без долучення документів, що слугували підставою для їх прийняття (додатків), що в свою чергу позбавило позивача можливості проведення правового аналізу законності прийняття вказаних розпоряджень. Враховуючи те, що без дослідження відповідної проектної документації, усіх додатків до розпорядження, без проведення перевірки розташування спірної земельної ділянки по відношенню до урізу води неможливо встановити факт незаконного відчуження Новоушицькою РДА земель водного фонду, Хмельницька обласна державна адміністрація дізналася про відповідні порушення лише у 2020 році, коли прокурор листом повідомив її про це. Таким чином, прокурор звернувся до суду в межах трирічного строку позовної давності. 26 травня 2021 року Кам`янець-Подільська районна державна адміністрація надіслала до суду лист в якому вказала, що відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 16 грудня 2020 року №1635-р «Про реорганізацію та утворення районних державних адміністрацій» Новоушицька райдержадміністрація реорганізувалась шляхом приєднання до Кам`янець-Подільської райдержадміністрації. У своєму листі від 09 квітня 2020 року №99/10-12-1974/2020 Хмельницька обласна державна адміністрація зазначає, що надіслані на адресу облдержадміністрації протягом 2007 року брошури копій розпоряджень райдержадміністрацій були знищені як такі, що не мають науково-історичної цінності та втратила практичне значення. Крім цього, вказується, що у процесі проведення правової експертизи розпоряджень аналізу підлягає лише текст розпоряджень, тому облдержадміністрація не могла провести глибокий аналіз правових підстав прийняття розпоряджень. Враховуючи наявні документи судової справи, та беручи до уваги відсутність матеріалів проектної документації водоохоронної зони Дністровського водосховища, а також документації із землеустрою, райдержадміністрація не має змоги в повному обсязі дізнатися фактичні обставини законності передачі у власність відповідної земельної ділянки на підставі розпорядження голови районної державної адміністрації від 27 грудня 2007 року №941/07-р для оскарження позовних вимог. Крім цього, Новоушицька районна державна адміністрація у своєму відзиві на позовну заяву від 09 червня 2020 року №06-12-1071/2020 підтримує позовні вимоги і обґрунтовує їх правомірність. Тому, з огляду на вищевикладене, при винесенні рішення у даній справі покладається на думку суду та просить справу слухати у відсутності представника райдержадміністрації. Позивач Хмельницька обласна державна адміністрація в судове засідання представника не направила, будучи належним чином повідомленою про дату та час судового засідання. Відповідач Кам`янець-Подільська районна державна адміністрація Хмельницької області в судове засідання представника не направила, будучи належним чином повідомленою про дату та час судового засідання. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився будучи повідомленим про таке. Прокурор у судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримала у повному обсязі за обставин викладених у позовній заяві та відповіді на відзив. Представник відповідача [PERSON] - адвокат Барилюк О.А. в судовому засіданні позов проти позову заперечила за обставин викладених у відзиві на позовну заяву та вказала, що згідно з висновком експерта встановлено, що спірна земельна ділянка не перебуває у прибережній захисній смузі. Окрім того, просила суд застосувати строк позовної давності до поданого позову. Заслухавши прокурора та представника відповідача, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, дослідивши та перевіривши усі обставини справи, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов до наступних висновків. Так, розпорядженням голови Новоушицької районної державної адміністрації №941/07-р від 27 грудня 2007 року «Про затвердження проекту землеустрою щодо одержання безоплатно у власність земельних ділянок» затверджено проект землеустрою щодо одержання безоплатно у власність земельної ділянки [PERSON] за рахунок земель державної власності для ведення садівництва на території Вільховецької сільської ради та передано безоплатно у власність земельну ділянку загальною площею 0,10 га для ведення садівництва (Том 1 а.с.25, 26). На підставі цього розпорядження 28 грудня 2007 року [PERSON] одержав державний акт серії ЯГ №969346 на право власності на земельну ділянку (кадастровий номер 6823386500:07:001:0608), зареєстрований у Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 06077580825 (Том 1 а.с.41-46). Зазначені обставини визнані сторонами та підтверджуються наявними у справі письмовими доказами. Як передбачено ч.1 ст.116 ЗК України (в редакції на час виникнення спірних правовідносин), громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування та державних органів приватизації щодо земельних ділянок, на яких розташовані об`єкти, які підлягають приватизації, в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом. Частинами 6, 7, 8, 9, 10 ст.118 ЗК України (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) встановлено, що громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають заяву до відповідної районної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки. У заяві зазначаються бажані розміри та мета її використання. Відповідна місцева державна адміністрація або сільська, селищна, міська рада розглядає заяву, а при передачі земельної ділянки фермерському господарству - також висновки конкурсної комісії, і в разі згоди на передачу земельної ділянки у власність надає дозвіл на розробку проекту її відведення. Проект відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян організаціями, які мають відповідні дозволи (ліцензії) на виконання цих видів робіт, у строки, що обумовлюються угодою сторін. Проект відведення земельної ділянки погоджується з органом по земельних ресурсах, природоохоронним і санітарно-епідеміологічним органами, органами архітектури і охорони культурної спадщини та подається на розгляд відповідних місцевої державної адміністрації або органу місцевого самоврядування. Районна, Київська чи Севастопольська міська державна адміністрація або сільська, селищна, міська рада у місячний строк розглядає проект відведення та приймає рішення про передачу земельної ділянки у власність. Відповідно до ч.1 ст.125, ч.1 ст.126 ЗК України (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації. Право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою посвідчується державними актами. В силу п. «в» ч.1 ст.2 Закону України від 22 травня 2003 року № 858-ІV «Про землеустрій» (далі - Закон № 858-ІV) землеустрій забезпечує встановлення і закріплення на місцевості меж адміністративно-територіальних одиниць, територій природно-заповідного фонду та іншого природоохоронного призначення, оздоровчого, рекреаційного та історико-культурного призначення, меж земельних ділянок власників і землекористувачів. Згідно з ч.1, п. «д» ч.2 ст.25 Закону № 858-ІV (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) документація із землеустрою розробляється у вигляді програм, схем, проектів, спеціальних тематичних карт, атласів, технічної документації. Проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок є різновидом документації із землеустрою. Проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок складаються у разі надання, передачі, вилучення (викупу), відчуження земельних ділянок (ч. 1 ст. 50 Закону № 858-ІV (в редакції на час виникнення спірних правовідносин). Відповідно до ст. 62 Закону № 858-ІV документація із землеустрою підлягає державній експертизі з метою забезпечення її відповідності вихідним даним та технічним умовам, вимогам законів України, іншим нормативно-правовим актам. Порядок здійснення державної експертизи документації із землеустрою визначається законом. Частиною 1 статті 35 ЗК України (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) встановлено, що громадяни України із земель державної і комунальної власності мають право набувати безоплатно у власність або на умовах оренди земельні ділянки для ведення індивідуального або колективного садівництва. Відповідно до ст.60 ЗК України (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) вздовж річок, морів і навколо озер, водосховищ та інших водойм з метою охорони поверхневих водних об`єктів від забруднення і засмічення та збереження їх водності у межах водоохоронних зон виділяються земельні ділянки під прибережні захисні смуги. Прибережні захисні смуги встановлюються по берегах річок та навколо водойм уздовж урізу води (у меженний період) шириною: а) для малих річок, струмків і потічків, а також ставків площею менше як 3 гектара - 25 метрів; б) для середніх річок, водосховищ на них, водойм, а також ставків площею понад 3 гектара - 50 метрів; для великих річок, водосховищ на них та озер - 100 метрів. При крутизні схилів більше трьох градусів мінімальна ширина прибережної захисної смуги подвоюється. Розмір та межі прибережної захисної смуги уздовж морів та навколо морських заток і лиманів встановлюються за проектами землеустрою, а в межах населених пунктів - з урахуванням містобудівної документації. Прибережні захисні смуги є природоохоронною територією з режимом обмеженої господарської діяльності. У прибережних захисних смугах уздовж річок, навколо водойм та на островах забороняється розорювання земель (крім підготовки ґрунту для залуження і залісення), а також садівництво та городництво (ч. 1, п. «а» ч. 2 ст. 61 ЗК України). Аналогічні положення містяться у ст.ст.88, 89 ВК України. В силу ст.4 ВК України до земель водного фонду належать землі, зайняті: морями, річками, озерами, водосховищами, іншими водоймами, болотами, а також островами; прибережними захисними смугами вздовж морів, річок та навколо водойм; гідротехнічними, іншими водогосподарськими спорудами та каналами, а також землі, виділені під смуги відведення для них; береговими смугами водних шляхів. Згідно із п. «д» ч.4 ст.84 ЗК України до земель державної власності, які не можуть передаватись у приватну власність, належать землі водного фонду, крім випадків, визначених цим Кодексом. За змістом п. 5 Порядку визначення розмірів і меж водоохоронних зон та режим ведення господарської діяльності в них, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 травня 1996 року № 486 (в редакції на час виникнення спірних правовідносин), розміри і межі водоохоронних зон визначаються проектом на основі нормативно-технічної документації. Проекти цих зон розробляються на замовлення органів водного господарства та інших спеціально уповноважених органів, узгоджуються з органами Мінекоресурсів, Держводгоспу, Держкомзему, власниками землі, землекористувачами і затверджуються відповідними місцевими органами державної виконавчої влади та виконавчими комітетами Рад. Водночас, пунктом 2.9 Порядку погодження природоохоронними органами матеріалів щодо вилучення (викупу), надання земельних ділянок, затвердженого наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища України від 5 листопада 2004 року № 434 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 22 листопада 2004 року за № 1470/10069), визначено, що у разі відсутності належної землевпорядної документації та встановлених у натурі (на місцевості) меж щодо водоохоронних зон та прибережних захисних смуг водних об`єктів, природоохоронний орган забезпечує їх збереження, шляхом урахуванням при розгляді матеріалів щодо вилучення (викупу), надання цих земельних ділянок нормативних розмірів прибережних захисних смуг, встановлених статтею 88 Водного кодексу України, та орієнтовних розмірів і меж водоохоронних зон, що визначаються відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 08 травня 1996 року № 486 «Про затвердження Порядку визначення розмірів і меж водоохоронних зон та режиму ведення господарської діяльності в них», з урахуванням конкретної ситуації. Аналіз вказаних норм права дає підстави для висновку, що землі, зайняті поверхневими водами: природними водоймами (моря, озера), водотоками (річки, струмки), штучними водоймами (водосховища, ставки), каналами та іншим водними об`єктами, - і землі прибережних захисних смуг є землями водного фонду. Межі прибережних захисних смуг встановлюються за проектами землеустрою, а на землях населених пунктів - відповідно до існуючих на час встановлення конкретних умов забудови. Лише при відсутності землевпорядної документації (документації із землеустрою, проекту землеустрою) та встановлення у натурі (на місцевості) меж щодо прибережних захисних смуг водних об`єктів збереження цих об`єктів повинно бути досягнуто шляхом урахування при розгляді матеріалів щодо надання в користування або у власність земельних ділянок нормативних розмірів прибережних захисних смуг, установлених законом. Саме таку правову позицію висловив Верховний Суд України в постанові від 21 травня 2014 року (справа № 6-16цс14). Відповідно до інформації Басейнового управління водних ресурсів річок Прут та Серет Державного агентства водних ресурсів України №1321 від 06 грудня 2019 року за результатами співставлення наявної проектної документації водоохоронної зони Дністровського водосховища (розроблена інститутом «Укрдіпроводгосп» в 1986 році, є дійсною та використовується працівниками в роботі) з даними публічної кадастрової карти України встановлено, що земельна ділянка з кадастровим номером 6823386500:07:001:0608 знаходиться в межах прибережної захисної смуги Дністровського водосховища (Том 1 а.с.28-36). Проведеним сертифікованим інженером-землевпорядником [PERSON] співставленням земельної ділянки з кадастровим номером 6823386500:07:001:0608 з даними публічної кадастрової карти України встановлено, що земельна ділянка з кадастровим номером 6823386500:07:001:0608 знаходиться в межах прибережної захисної смуги Дністровського водосховища (Том 1 а.с.37-40). Допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON] надав покази про те, що дійсно ним проводилось співставленням земельної ділянки з кадастровим номером 6823386500:07:001:0608 з даними публічної кадастрової карти України. Під час вказаного співставлення було виявлено, що земельна ділянка знаходиться в межах прибережної захисної смуги Дністровського водосховища. За таких обставин, відповідачі не надали суду достатніх та об`єктивних доказів на спростування даної обставини. Отже, райдержадміністрація передала у власність [PERSON] земельну ділянку водного фонду, на яку розповсюджується обмеження щодо її використання, зокрема, на таких ділянках забороняється садівництво. Пунктом 12 розділу Х «Перехідні положення» ЗК України, який був чинним на час виникнення спірних правовідносин, встановлено, що до розмежування земель державної і комунальної власності повноваження щодо розпорядження землями в межах населених пунктів, крім земель, переданих у приватну власність, та земель, на яких розташовані державні, в тому числі казенні, підприємства, господарські товариства, у статутних фондах яких державі належать частки (акції, паї), об`єкти незавершеного будівництва та законсервовані об`єкти, здійснюють відповідні сільські, селищні, міські ради, а за межами населених пунктів - відповідні органи виконавчої влади. В силу ч.3 ст.122 ЗК України (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) районні державні адміністрації на їх території надають земельні ділянки із земель державної власності у постійне користування юридичним особам у межах сіл, селищ, міст районного значення для всіх потреб та за межами населених пунктів для: а) сільськогосподарського використання; б) ведення водного господарства, крім випадків, передбачених частиною сьомою цієї статті; в) будівництва об`єктів, пов`язаних з обслуговуванням жителів територіальної громади району (шкіл, закладів культури, лікарень, підприємств торгівлі тощо), крім випадків, визначених частиною сьомою цієї статті. Спірна земельна ділянка не відноситься до вказаних категорій земель, а тому райдержадміністрація передала її у власність [PERSON] з перевищенням наданих їй повноважень. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.20 ЗК України (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) віднесення земель до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень. Зміна цільового призначення земель провадиться органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування, які приймають рішення про передачу цих земель у власність або надання у користування, вилучення (викуп) земель і затверджують проекти землеустрою або приймають рішення про створення об`єктів природоохоронного та історико-культурного призначення. Як передбачено п. «а» ч. 1 ст. 21 ЗК України порушення порядку встановлення та зміни цільового призначення земель є підставою для визнання недійсними рішень органів державної влади та органів місцевого самоврядування про надання (передачу) земельних ділянок громадянам та юридичним особам. Докази у справі вказують на те, що спірна земельна ділянка відноситься до категорії земель водного фонду і її цільове призначення у встановленому законом порядку не змінювалось. Разом із тим, райдержадміністрація незаконно передала її у власність [PERSON] , як землю сільськогосподарського призначення. Цей висновок відповідає правовій позиції, висловленій Верховним Судом України у постановах від 13 листопада 2013 року (справа № 6-123цс13) і від 14 травня 2014 року (справа № 6-35цс14). Отже, оскаржуване прокурором розпорядження райдержадміністрації не відповідає вимогам закону. Оцінюючи подані докази, суд виходить з принципу змагальності сторін. Так, відповідно до ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених Кодексом. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Відповідно до ст.110 ЦПК України висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу. Дослідивши поданий представником відповідача висновок експерта №844/021 (Том 1 а.с.204-226), суд дійшов до висновку, що він не заперечує твердження позивача та спростовується поданими до суду доказами, а саме інформацією Басейнового управління водних ресурсів річок Прут та Серет Державного агентства водних ресурсів України №1321 від 06 грудня 2019 року (Том 1 а.с.28-36) та співставленням проведеним інженером-землевпорядником Ґригорчуком О.М. (Том 1 а.с.37-40). Більше того, при здійсненні дослідження виміри здійснювались до урізу води під час огляду 27 березня 2021 року. Натомість ст.60 ЗК України передбачає відстань до урізу води у меженний період. Тобто, період річного циклу, протягом якого спостерігається низька водність (ст.1 ВК України). Тривалий період період внутрішньорічного циклу, протягом якого в річці спостерігаються найменші рівні й витрати води. Відтак, проведене дослідження не є об`єктивним, тому не приймається судом. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до висновку, що доводи представника відповідача та подані на їх підтвердження докази (Том 1 а.с.98-105; Том 2 а.с.2-25) не спростовують обставини встановлені судом та те, що земельна ділянка з кадастровим номером 6823386500:07:001:0608 знаходиться в межах прибережної захисної смуги Дністровського водосховища, а розпорядження голови Новоушицької районної державної адміністрації № 941/07-р від 27 грудня 2007 року видано з порушенням законодавства. Відповідно до положень ст.56 ЦПК України прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній заяві (заяві) самостійно визначає, в чому полягає порушення інтересів держави, та обґрунтовує необхідність їх захисту, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі прокурор набуває статусу позивача. Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу (абзац 1 частини третьої статті 23 Закону України «Про прокуратуру»). Відповідно до ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю 3 роки. Відповідно до ч.1 ст.261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Верховний Суд України в постанові від 03 лютого 2016 року у справі N 6-75цс15 зазначив, що відповідно до Конституції України на прокуратуру покладено представництво інтересів держави у випадках, визначених законом. Як у випадку пред`явлення позову самою особою, право якої порушене, так і в разі пред`явлення позову в інтересах цієї особи іншою уповноваженою на це особою, перебіг позовної давності починається з одного й того самого моменту: коли особа, право якої порушено, довідалася або могла довідатися про порушення її права або про особу, яка його порушила. Прокурором пред`явлено позов в інтересах держави в особі Хмельницької обласної державної адміністрації, як належного розпорядника землі. В матеріалах справи відсутні докази тому, коли Хмельницькій обласній державній адміністрації стало відомо про затвердження Новоушицькою районною державної адміністрації від 27 грудня 2007 року проекту із землеустрою про відведення [PERSON] земельної ділянки у межах водного фонду та видачу останньому державного акту на право власності на земельні ділянки. Прокурор зазначив, що встановлення факту знаходження спірної земельної ділянки у стометровій зоні від урізу води річки Дністер, що в силу ст. 60 Земельного кодексу України, ст. 88 Водного кодексу України відносить її до земель прибережної захисної смуги та водного фонду, стало можливим після витребування матеріалів землевпорядної документації в порядку ст. 23 ЗУ «Про прокуратуру» з відділу у Новоушицькому районі Головного управління Держгеокадастру в Хмельницькій області 03 лютого 2020 року, надходження інформації Басейнового управління водних ресурсів річок Прут та Серет Державного агентства водних ресурсів України №1321 від 06 грудня 2019 року та їх аналізу прокуратурою. Вказані обставини не спростовані відповідачами. З позовом до суду в інтересах держави в особі Хмельницької обласної державної адміністрації прокурор звернувся у червні 2020 року. Що стосується досліджених у судовому засіданні матеріалів справи № 680/450/16 та посилань представника відповідача про те, що строк позовної давності на звернення прокурора із даним позовом пропущений у зв`язку з тим, що прокурору про наведені ним порушення було відомо під час розгляду № 680/450/16 та те, що повернення земельної ділянки є неналежним способом захисту, суд вважає їх безпідставними. Так, рішенням Новоушицького районного суду від 23 серпня 2016 року у справі за позовом прокурора в інтересах держави в особі Хмельницької обласної державної адміністрації до [PERSON] , Новоушицької районної державної адміністрації, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - відділ Держгеокадастру у Новоушицькому районі Хмельницької області про визнання незаконними та скасування розпоряджень, визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку, в позові відмовлено. Суд під час розгляду дійшов до висновку, що прокурором не доведено факт належності земельної ділянки до прибережної захисної смуги Дністровського водосховища. Поряд із зазначеним, суд дійшов до висновку про сплив позовної давності. Переглядаючи вказане рішення Апеляційний суд Хмельницької області у своїй ухвалі від 27 жовтня 2016 року дійшов висновку, що суд першої інстанції помилково виходив з того, що [PERSON] правомірно набув право власності на земельну ділянку. Разом із тим, висновок суду про сплив позовної давності є правильним. При цьому, ні прокурор, ні позивач не зверталися до суду з клопотанням про поновлення цього строку. Відтак, рішення Новоушицького районного суду Хмельницької області від 23 серпня 2016 року залишено без змін. Суд звертає увагу на те, що у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 лютого 2020 року в справі № 922/614/19 вказано, що у спорах про захист права держави суд має встановити обставини незаконного вибуття майна власника на підставі наданих сторонами належних, допустимих і достатніх доказів. При цьому, закон не вимагає встановлення судом таких обставин у іншій судовій справі, зокрема не вимагає визнання незаконними рішень, відповідно до яких відбулось розпорядження майном на користь фізичних осіб, у яких на підставі цих рішень виникли права. Оскільки вимога про визнання відповідних розпорядчих актів органів державної влади незаконними та їх скасування не є ефективним способом захисту, адже задоволення такої вимоги не призвело б до відновлення володіння відповідною земельною ділянкою, то така вимога не є нерозривно пов`язаною з вимогою про повернення земельної ділянки із чужого незаконного володіння. При цьому, позивач у межах розгляду справи про повернення земельної ділянки із чужого незаконного володіння вправі посилатися, зокрема, на незаконність зазначених наказів без заявлення вимоги про визнання їх незаконними та скасування, оскільки такі рішення за умови їх невідповідності закону не тягнуть правових наслідків, на які вони спрямовані. Крім того серед способів захисту речових прав цивільне законодавство виокремлює, зокрема, витребування майна з чужого незаконного володіння (стаття 387 ЦК України) й усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном (стаття 391 ЦК України, частина друга статті 52 ЗК України). Вказані способи захисту можна реалізувати шляхом подання віндикаційного та негаторного позовів відповідно. Предметом віндикаційного позову є вимога власника, який не є фактичним володільцем індивідуально-визначеного майна, до особи, яка незаконно фактично володіє цим майном, про повернення його з чужого незаконного володіння. Негаторний позов - це позов власника, який є фактичним володільцем майна, до будь-якої особи про усунення перешкод, які ця особа створює у користуванні чи розпорядженні відповідним майном. Позивач за негаторним позовом вправі вимагати усунути існуючі перешкоди чи зобов`язати відповідача утриматися від вчинення дій, що можуть призвести до виникнення таких перешкод. Означений спосіб захисту спрямований на усунення порушень прав власника, які не пов`язані з позбавленням його володіння майном. Власник земельної ділянки може вимагати, зокрема, усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою (частина друга статті 152 ЗК України). Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном (стаття 391 ЦК України). Заволодіння громадянами та юридичними особами землями водного фонду всупереч вимогам ЗК України (перехід до них права володіння цими землями) є неможливим. Розташування земель водного фонду вказує на неможливість виникнення приватного власника, а отже, і нового володільця, крім випадків, передбачених у статті 59 цього кодексу (висновки Великої Палати Верховного Суду, сформульовані у постанові від 22 травня 2018 року у справі № 469/1203/15-ц, у пункті 70 постанови від 28 листопада 2018 року у справі № 504/2864/13-ц). Отже, зайняття земельної ділянки водного фонду з порушенням ЗК України та ВК України треба розглядати як не пов`язане з позбавленням володіння порушення права власності держави чи відповідної територіальної громади. У такому разі позовну вимогу зобов`язати повернути земельну ділянку слід розглядати як негаторний позов, який можна заявити впродовж усього часу тривання порушення прав законного володільця відповідної земельної ділянки водного фонду (пункт 71 постанови Великої Палати Верховного Суду від 28 листопада 2018 року у справі № 504/2864/13-ц, а також пункт 96 постанови Великої Палати Верховного Суду від 4 липня 2018 року у справі № 653/1096/16-ц). Власник земельної ділянки водного фонду може вимагати усунення порушення його права власності на цю ділянку, зокрема, вимагаючи повернути таку ділянку. Також слід звернути увагу, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (частина перша статті 321 ЦК України). Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів (стаття 1 Першого протоколу до Конвенції). Суд враховує, що не зважаючи на вказані рішення судів, які набрали чинності, спірна земельна ділянка досі перебуває у незаконному володінні відповідача у справі, а тому вимоги позову про зобов`язання [PERSON] повернути земельну ділянку кадастровий номер 6823386500:07:001:0608 на користь держави в інтересах якої діє Хмельницька обласна державна адміністрація є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Також, суд повторно акцентує увагу на тому, вимогу зобов`язати повернути земельну ділянку можна заявити впродовж усього часу тривання порушення прав законного володільця відповідної земельної, відтак строк позовної давності не пропущено. За таких обставин, враховуючи викладені вище положення законодавства та встановлені судом фактичні обставини справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, повно, всебічно та безпосередньо оцінивши наявні у справі докази, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог. Відповідно до ч.ч.1, 13 ст.141 ЦПК України підлягають стягненню понесені судові витрати за подачу позову в сумі 6306 грн., з кожного відповідача по 3153 грн. на користь прокуратури Хмельницької області. На підставі викладеного,

Outcome: approved