Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-05 00:00:00

Представник позивача звернулася з позовом в обґрунтування якого зазначила, що 30 квітня 2015 року між [PERSON] з додатковою відповідальністю «Страхове [PERSON] з додатковою відповідальністю «Глобус» та [PERSON] було укладено Поліс обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АЕ/2707359, за умовами якого застраховано цивільно-правову відповідальність водія при експлуатації транспортного засобу «Toyota Prado», д.н.з. [NUMBER]. Франшиза за даним полісом страхування - 510,00 грн. Строк дії договору - 18.05.2015р. до 17.05.2016р. Як вбачається з Постанови № 379/224/16-п від 09.03.2016р. Таращанського районного суду Київської області, 07.02.2016р. о 23 год. 10 хв. на автодорозі Київ-Суми-Юнаківка відповідач, керуючи транспортним засобом «Toyota Prado», д.н.з. [NUMBER] у стані алкогольного спяніння, не впорався з керуванням та виїхав на смугу зустрічного руху де здійснив зіткнення з автомобілем [NUMBER] під керуванням водія [PERSON], у звязку з чим відповідача було притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124, ч.1 ст. 130 КУпАП. В результаті вищевказаної ДТП автомобіль [NUMBER] зазнав механічних ушкоджень. Враховуючи те, що автомобіль [NUMBER], яким керував Відповідач на момент ДТП, був забезпеченим у [PERSON] транспортним засобом за Полісом страхування № АЕ/2707359 від 30.04.2015р., то [PERSON] прийняло на себе майнову відповідальність за протиправні дії Відповідача і здійснило виплату страхового відшкодування за механічні пошкодження автомобіля [NUMBER] у загальному розмірі 26 033,25 грн., що підтверджується Платіжним дорученням № 10693 від 09.12.2016р. Згідно Ремонтної калькуляції № GL-505 від 17.11.2016р. розрахунку матеріальної шкоди, спричиненої власнику транспортного засобу «MAN TGA 26.413», д.н.з. [NUMBER] вартість матеріальної шкоди без ПДВ складає 26 543,25 грн. Розмір страхового відшкодування розрахований за формулою: 26 543,25 грн. (Шкода) - 510,00 грн. (Франшиза абз.2 п.12.1 ст. 12 Закону № 1961-IV від 01.07.2004р.) = 26 033,25 грн. Згідно п.п. а) п.38.1.1 ст. 38 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно- правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» № 1961-IV від 01.07.2004 року (надалі - Закон № 1961-IV від 01.07.2004р.) за змістом якого Страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов: до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо він керував транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції. Відповідно до ч. 1 ст. 993 Цивільного кодексу України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. З огляду на зазначені обставини, Відповідач зобовязаний відшкодувати [PERSON] виплачене страхове відшкодування (в порядку регресу) у розмірі 26 033,25 грн. [PERSON] направило на адресу Відповідача [PERSON] вимогу № 158-p-16GL-505 від 24.10.2017р. з проханням добровільно відшкодувати суму виплаченого страхового відшкодування 26 033,25 грн. Однак останній залишив її без задоволення. На підставі наведеного прохає стягнути з відповідача 26 033 (двадцять шість тисяч тридцять три) гривні 25 копійок по відшкодуванню шкоди (в порядку регресу), а також сплачений судовий збір в розмірі 1 762 (одна тисяча сімсот шістдесят дві) гривні 00 копійок. Представник позивача в судове засідання не зявилася, про день, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, проте подала до суду заяву про розгляд справи без її участі. Позов підтримує в повному обсязі. Відповідача в судове засідання не зявився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, проте надав суду заяву, в якій просить розглядати справу без його участі, позов визнає в повному обсязі. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Судом встановлено, що 08.02.2016 року на автодорозі Київ-Суми-Юнаківка відбулась дорожньо-транспортна пригода, учасниками даної пригоди були автомобіль [NUMBER], яким керував [PERSON] та автомобіль [NUMBER], яким керував [PERSON] Цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу «Toyota Prado», д.н.з. [NUMBER], застраховано згідно Полісу № АЕ/2707359 в [PERSON] з додатковою відповідальністю «Страхове товариство з додатковою відповідальністю «Глобус» ( а.с.4). Відповідно до постанови Таращанського районного суду Київської області від 09.03.2016 року та постанови Апеляційного суду Київської області від 15.04.2016 року ДТП сталася в результаті порушення ПДР [PERSON] (а.с. 8-11). На підставі повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, яка має ознаки страхового випадку, Заяви про страхове відшкодування, страхового акту № 16GL-505 від 06.12.2016 року, розрахунку матеріальної шкоди, спричиненої власнику транспортного засобу, ТДВ «СТДВ «Глобус» здійснило виплату страхового відшкодування в розмірі 26033,25 грн.( а.с.17-18, 33, 34). Дана виплата підтверджується платіжним дорученням № 10693 від 09.12.2016 року ( а.с.35). [PERSON] направило на адресу Відповідача [PERSON] вимогу № 158-p-16GL-505 від 24.10.2017р. з проханням добровільно відшкодувати суму виплаченого страхового відшкодування 26 033,25 грн. Проте, дана вимога залишилась без відповіді та виконання. Згідно ст. 3 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок ДТП та захисту майнових інтересів страхувальників. Відповідно до п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоровю, майну третьої особи. З огляду на ст. 6 вищезазначеного Закону страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу. Відповідно до положень статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Відповідно до ч.1 ст.1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування. Відповідно до п. 38.1.1 ст. 38 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду: якщо він керував транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції; якщо він після дорожньо-транспортної пригоди за його участю самовільно залишив місце пригоди чи відмовився від проходження відповідно до встановленого порядку огляду щодо стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, або вжив алкоголь, наркотики чи лікарські препарати, виготовлені на їх основі (крім тих, що входять до офіційно затвердженого складу аптечки або призначені медичним працівником). А тому, вищевикладені обставини є підставою для звернення позивача до відповідача з регресним позовом про відшкодування завданої шкоди. Таким чином, визнання відповідачем пред`явленого позову не суперечить закону, не порушує чиї-небудь права, свободи чи інтереси інших осіб. Суд, оцінюючи допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що позовні вимоги знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, а відтак підлягають до задоволення. Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Відповідно до абз.2 п. 35 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10 від 17.10.2014 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Зазначене стосується й випадку, коли рішення ухвалено на користь позивача, а відповідач звільнений від сплати судового збору. Оскільки [PERSON] є інвалідом другої групи, та на підставі п. 9 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» він звільняється від сплати судового збору. На підставі викладеного та

Outcome: approved