Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-01 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати виконавчий напис, вчинений 28.01.2020 року приватним нотаріусом Київського нотаріального округу Гуревічовим Олегом Миколайовичем за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія управління активами» про стягнення невиплачених в строк грошових коштів з [PERSON] у сумі 8166, 87 грн., таким, що не підлягає виконанню. В обґрунтування вимог вказано, що 28 січня 2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гуревічовим Олегом Миколайовичем було вчинено виконавчий напис № 7847 про стягнення невиплачених в строк грошових коштів у сумі 8166,87 грн. (вісім тисяч сто шістдесят шість) гривень 87 копійок з [PERSON] , на користь ТОВ «Фінансова компанія управління активами», якому ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», код ЄДРПОУ 35625014 відступлено право вимоги на підставі Договору факторингу № 20/01/20-1/2 від 20 січня 2020 року, якому в свою чергу АТ «Укрсиббанк», код ЄДРПОУ 09807750, на підставі Договору факторингу № 62 від 22 грудня 2016 року, відступлено право вимоги за Кредитним договором № 93036197000 від 15 липня 2015 року, укладеного між АТ «Укрсиббанк» та [PERSON] . Позивач вважає, що виконавчий напис підлягає скасуванню, оскільки відсутнє безспірне боргове зобов`язання між позивачем та відповідачем. Нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, щоз дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Відповідно до ч.1 ст. 261 ЦК України строк позовної давності починає відраховуватися з моменту відступлення права вимоги, а саме, в даному випадку, після підписання договору факторингу № 62 від 22 грудня 2016 року. Отже, загальний строк позовної давності щодо стягнення заборгованості за кредитним договором № 93036197000 від15 липня 2015 року закінчився 22 грудня 2019 року. Оскільки строк позовної давності до основної вимоги закінчився, то вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо), зазначене вище правило застосовується й до додаткових вимог банку (іншої фінансової установи). Підсумовуючи вищезазначене позивач вважає, що приватний нотаріус вчинив виконавчий напис від 28 січня 2020 року, не врахувавши, що з дня виникнення права вимоги минуло більше трьох років та не встановив наявності безспірності заборгованості. Ухвалою судді Володарсько-Волинського районного суду Житомирської області від 14.09.2020 року відкрито провадження у справі, справу вирішено розглядати в порядку загального позовного провадження. 23.06.2021 року від представника відповідача - директора ТОВ «Фінансова компанія Управління активами» Велікданова С.К. до суду надійшла заява про врегулювання спору за участю судді, на яку 27.07.2021 року представник позивача [PERSON] подав заперечення, в якому просив у задоволенні заяви відповідача про врегулювання спору за участю судді відмовити. Частиною 1 статті 201 ЦПК України визначено, що врегулювання спору за участю судді проводиться за згодою сторін до початку розгляду справи по суті. З огляду на те, що сторона позивача висловила заперечення проти врегулювання спору у порядку, визначеному ст. 201-203 ЦПК України, суддя відмовляє у призначенні врегулювання спору за участю судді. 23.06.2021 року від представника відповідача - директора ТОВ «Фінансова компанія Управління активами» Велікданова С.К. до суду надійшла заява про визнання позовних вимог, у якій представник відповідача просить задоволити позовні вимоги [PERSON] та стягнути з відповідача 50% судового збору, сплаченого позивачем при поданні позову до суду. Заяв по суті справи до суду не надійшло, відповідач та треті особи не скористались своїми процесуальними правами та не направили до суду заяв по суті справи. У судове засідання, яким закінчується розгляд справи, позивач та його представник не з`явились, представник позивача подав заяву, в якій просив розгляд справи проводити в їх відсутності, позов підтримав та просив задоволити. Представник відповідача у судові засідання не з`являвся, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив. Треті особи у судове засідання не з`являлися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, причини неявки суду не повідомили. За правилами ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання, яким закінчується розгляд справи, за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному і об`єктивному розгляді справи, дослідивши зібрані по справі докази, суд дійшов наступного висновку. 28 січня 2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гуревічовим Олегом Миколайовичем було вчинено виконавчий напис № 7847 про стягнення невиплачених в строк грошових коштів у сумі 8166,87 грн. (вісім тисяч сто шістдесят шість) гривень 87 копійок з [PERSON] , на користь ТОВ «Фінансова компанія управління активами», якому ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», код ЄДРПОУ 35625014 відступлено право вимоги на підставі Договору факторингу № 20/01/20-1/2 від 20 січня 2020 року, якому в свою чергу АТ «Укрсиббанк», код ЄДРПОУ 09807750, на підставі Договору факторингу № 62 від 22 грудня 2016 року, відступлено право вимоги за Кредитним договором № 93036197000 від 15 липня 2015 року, укладеного між АТ «Укрсиббанк» та [PERSON] (а.сп.13). 19.03.2021 року старшим державним виконавцем Хорошівського районного відділу державної виконавчої служби Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) Дурицькою Ю.М., винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 64905129 про стягнення з Позивача на користь ТОВ «Фінансова компанія управління активами» заборгованості за кредитним договором в розмірі 8166,87 грн (а.сп.11). Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги позивач посилався на те, що виконавчий напис вчинений приватним нотаріусом за межами строку позовної давності та на суму боргу, яка не є безспірною, оскільки сам факт подання стягувачем нотаріусу документів для вчинення виконавчого напису не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості. Відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 цього Закону). Таким актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року №296/5 (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена глава 14 Закону України «Про нотаріат» та Глава 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій. Згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 глави 16 розділу ІІ цього Порядку). Згідно з підпунктом 1.1 пункту 1 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів. Підпунктом 1.2 пункту 1 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій визначено, що перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, установлюється Кабінетом Міністрів України. В пункті 3 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій передбачено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи, зокрема, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (далі за текстом - Перелік). Строки, протягом яких може бути вчинено виконавчий напис, обчислюються з дня, коли у стягувача виникло право примусового стягнення боргу. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 № 1172. Згідно з підпунктами 2.1 пункту 2 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, в якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача. За правилами ч.ч. 1,2 ст. 42 Закону України «Про нотаріат» нотаріальні дії вчиняються після їх оплати, а також у передбачених законом випадках після сплати до бюджету податку з доходів фізичних осіб та в день подачі всіх необхідних документів. Вчинення нотаріальної дії може бути відкладено в разі необхідності витребування додаткових відомостей або документів від фізичних та юридичних осіб або надсилання документів на експертизу, а також якщо відповідно до закону нотаріус повинен впевнитись у відсутності у заінтересованих осіб заперечень проти вчинення цієї дії. Як встановлено з матеріалів справи, суду не надано доказів, на яких умовах здійснено нарахування заборгованості, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, не надано доказів обізнаності позичальника про наявність заборгованості та її розмір, тому виходячи з основних принципів цивільного судочинства - принципу змагальності, спірність заборгованості позивача перед товариством, не спростована відповідачем. Також, при вчиненні виконавчого напису, нотаріусом не було враховано те, що з дня виникнення права вимоги минуло більше трьох років. Крім викладеного вище, відповідач відповідно до вимог ч. 4 ст. 206 ЦПК України подав клопотання про визнання позову. Таким чином, дослідивши надані сторонами докази на предмет їх належності, достовірності і достатності у взаємозв`язку та в сукупності, суд вважає, що виконавчий напис від 28.01.2020 року про стягнення заборгованості з позивача вчинений без врахування того, що з дня виникнення права вимоги минуло більше трьох років та без надання належних документів, які свідчили б про безспірність заявленої вимоги, відповідач скористався своїм правом і визнав заявлені позовні вимоги, а відтак суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, а виконавчий напис підлягає визнанню таким, що не підлягає виконанню. Щодо розподілу судових витрат Відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України та ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідному рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Позивачем сплачено судовий збір за подання позовної заяви в розмірі 908,00 грн, що підтверджується квитанцією №0.0.2104392023.1 від 26.04.2021 року, яка видана АТ КБ «ПриватБанк» (а.с. 1). Оскільки відповідач до початку розгляду справи по суті визнав позовні вимоги, суд вважає за необхідне повернути позивачу з державного бюджету 50 відсотків сплаченого судового збору, що становить 454,00 грн. На підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивача судовий збір у сумі 454,00 грн - 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Outcome: approved