Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-11 00:00:00

Прокурор м. Олександрії звернувся до суду в інтересах [PERSON] з позовом до Олександрійської міської ради, виконавчого комітету Олександрійської міської ради, [PERSON], [PERSON], [PERSON] про визнання причин пропуску строку позовної давності поважними, визнання незаконними та скасування рішення виконавчого комітету Олександрійської міської ради, розпорядження органу приватизації, свідоцтва про право власності, визнання недійсним ордеру на жиле приміщення, витребування майна із чужого незаконного володіння та виселення [PERSON], [PERSON] та [PERSON] із жилого приміщення - квартири [ADDRESS] з наданням іншого жилого приміщення або ж приміщення, яке ці особи раніше займали. Мотивуючи свої вимоги, прокурор посилається на те, що [PERSON] є інвалідом ІІ групи з дитинства внаслідок психічного захворювання. 24 листопада 2005 р. відповідно до довіреності, виданої [PERSON] [PERSON], останній уклав договір купівлі - продажу належної [PERSON] трикімнатної квартири [ADDRESS], з управлінням капітального будівництва Кіровоградської обласної адміністрації. [PERSON] усвідомила факт продажу квартири, коли залишилася без житла і змушена була довгий час проживати в підвальних приміщеннях житлових будинків міста. 18 грудня 2006 р. прокурором було порушено кримінальну справу за фактом заволодіння квартирою шляхом обману: невстановлені особи, користуючись психічним станом [PERSON], викликали в неї впевненість про вигідність пропозиції - обміну квартири на приватний будинок із доплатою. Рішенням Олександрійського міськрайонного суду від 5 листопада 2012 р. довіреність та договір купівлі - продажу визнано недійсними. Рішення цій частині набрало законної сили. Відповідно до рішення виконавчого комітету Олександрійської міської ради від 22 грудня 2005 р. № 1048 спірну квартиру було прийнято до комунальної власності та передано на баланс ЖЕК № 4. На підставі рішення виконавчого комітету Олександрійської міської ради від 27 грудня 2005 р. № 1051 «Про виключення квартир з числа службового жилого приміщення та надання квартир громадянам» ордер на квартиру видано [PERSON] та членам його сім'ї. 15 вересня 2008 р. керівником органу приватизації (Олександрійської міської ради) видано розпорядження № 199944, яким спірну квартиру передано у приватну власність сім'ї [PERSON]. Вказані рішення суб'єктів владних повноважень порушують законні права [PERSON] [PERSON] та члени його сім'ї набули право власності на житло в процесі безоплатної приватизації, є добросовісними набувачами, а тому мають повернути квартиру у володіння власника, яке вибуло з володіння не з волі власника. [PERSON] отримав ордер на квартиру з дотриманням встановленої процедури, а тому відповідно до ст. 117 ЖК України [PERSON] та члени його сім'ї підлягають виселенню з наданням іншого жилого приміщення або приміщення, яке вони раніше займали. На думку прокурора, причини пропуску строку позовної давності є поважними. В судовому засіданні прокурор підтримав позовні вимоги в повному обсязі та зазначив, що задля поновлення прав власника в особі [PERSON] прокурор вже звертався до суду. Рішенням суду причину пропущення строку позовної давності визнано поважною, а договір купівлі - продажу квартири - недійсним. Оскільки наслідки недійсності правочину в даному випадку неможливо застосувати, то способом захисту порушених прав є витребування майна з чужого незаконного володіння та виселення добросовісних набувачів з квартири з наданням їм іншого житлового приміщення. Позивач [PERSON] підтримала позов та пояснила, що вона не має іншого житла, стороння особа надала їй тимчасовий притулок. Жоден із відповідачів позов не визнав. Представник відповідачів - Олександрійської міської ради та його виконавчого комітету - [PERSON] , заперечуючи проти позову, зазначив, що прокурор не вказав, в чому саме полягає незаконність правових актів індивідуальної дії, а також порушення цими актами права власності чи іншого титульного права. Спірна квартира була передана у комунальну власність територіальної громади м. Олександрії Кіровоградською обласною адміністрацією та прийнята до комунальної власності на підставі рішення виконкому міської ради від 22 грудня 2005 р. На час прийняття оскаржуваних рішень органів місцевого самоврядування та органів державної влади щодо передачі спірної квартири ніяких обмежень чи заборон не існувало. Ордер було видано на вільну квартиру сім'ї [PERSON] Ці особи були забезпечені житлом в порядку черговості та на підставі рішення виконавчого комітету Олександрійської міської ради від 22 грудня 2005 р. № 1051, а в подальшому скористалася правом на приватизацію житла. Рішення виконкому міської ради є законними, підстав для визнання ордеру на жиле приміщення та свідоцтва про право власності недійсним немає. Сім'я [PERSON] набула право власності не за договором, а шляхом приватизації - безоплатного отримання майна, якому передувала видача ордеру на жиле приміщення. За таких обставин підстави витребування майна із чужого незаконного володіння відсутні. Відповідно до ч.1 ст. 109 ЖК України виселення із займаного жилого приміщення допускається лише з підстав, установлених законом. Громадянам, яких виселяють, повинно бути надано інше постійне жиле приміщення, причому, воно повинно бути зазначено в рішенні суду. Олександрійська міська рада та її виконавчий комітет не мають можливості забезпечити житлом сім'ю [PERSON], так як в м. Олександрії відсутнє вільне благоустроєне житло, яке б відповідало встановленим нормам жилої площі щодо даної сім'ї. Крім того, представник відповідачів - Олександрійської міської ради та її виконкому [PERSON] подав заяву про застосування позовної давності і просить відмовити в позові з цієї підстави, оскільки із матеріалів справи вбачається, що договір купівлі-продажу квартири укладений 24 листопада 2005р., постанова про порушення кримінальної справи винесена прокурором 18 грудня 2006 р. Про порушення права власності стало відомо як [PERSON], так і прокурору ще в грудні 2006 р. Початком перебігу строку позовної давності для звернення [PERSON] до суду є 18 грудня 2006 р. і з огляду на встановлений законом загальний строк позовної давності - 3 роки він вже сплинув. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] вважає, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступного: Закон України «Про власність», на який посилається прокурор, втратив чинність. Підставою для скасування актів органів місцевого самоврядування є невідповідність їх законові. Однак передача спірної квартири до комунальної власності здійснена відповідно до Закону «Про передачу об'єктів права державної та комунальної власності». Відповідачі [PERSON] на законних підставах отримали ордер на квартиру і згодом у відповідності з законом приватизували квартиру. [PERSON] шляхом обману завдано значної матеріальної шкоди. Дотепер винні особи не встановлені, розслідування кримінальної справи не закінчено. Обов'язок відшкодувати шкоду покладається на особу, винну в заподіянні шкоди. Прокурором неправильно обраний спосіб захисту прав. Крім [PERSON] та членів його сім'ї добросовісними набувачами за договором купівлі - продажу квартири є управління капітального будівництва Кіровоградської обласної адміністрації, а особою, яка отримала кошти, - [PERSON], який до участі у справі не залучений. Питання відшкодування шкоди [PERSON] та державі в особі управління капітального будівництва залишається невирішеним. Крім того, строк позовної давності за цими вимогами, який розпочався ще 18 грудня 2006 р., пропущений, і підстав для його поновлення немає. [PERSON] та члени його сім'ї до отримання ордеру на квартиру проживали в гуртожитку. Іншого житла вони не мають. На даний час в жиле приміщення, яким вони користувалися, вселилися інші особи. Від відповідачів [PERSON] та [PERSON] надійшли заяви з проханням розглянути справу за їх відсутності. Позовні вони не визнають. Вислухавши пояснення прокурора, позивача [PERSON], представників відповідачів [PERSON], [PERSON], дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково. Суд встановив, що 24 листопада 2005 р. [PERSON] , яка є інвалідом ІІ групи з дитинства внаслідок психічного захворювання, видала довіреність [PERSON] на вчинення договору купівлі-продажу належної їй трикімнатної квартири [ADDRESS]. Останній продав квартиру управлінню капітального будівництва Кіровоградської обласної адміністрації. Відповідно до рішення виконавчого комітету Олександрійської міської ради від 22 грудня 2005 р. № 1048 спірну квартиру було прийнято до комунальної власності та передано на баланс ЖЕК № 4. На підставі рішення виконавчого комітету Олександрійської міської ради від 27 грудня 2005 р. № 1051 «Про виключення квартир з числа службового жилого приміщення та надання квартир громадянам» ордер на квартиру видано [PERSON] та членам його сім'ї. 15 вересня 2008 р. керівником органу приватизації (Олександрійської міської ради) видано розпорядження № 199944, яким спірну квартиру передано у приватну власність сім'ї [PERSON]. Останні отримали свідоцтво про право власності на житло. Рішенням Олександрійського міськрайонного суду від 5 листопада 2012 р. довіреність та договір купівлі - продажу квартири визнано недійсними. Рішення цій частині набрало законної сили. З метою захисту цивільних прав [PERSON] прокурор звернувся до суду з зазначеним позовом. Відповідно до ч.1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні ( ч.1 ст. 321 ЦК України, ст. 41 Конституції України). Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом ( ч.1, ч.2 ст. 328 ЦК України). Право користування житлом в будинках державного або громадського житлового фонду може набуватися, зокрема, на підставі ордеру, що видається рішенням виконавчого комітету районної, міської, районної в місті, селищної, сільської ради, і який є єдиною підставою для вселення в жиле приміщення. Ордер може бути видано лише на вільне жиле приміщення ( ч.1, ч.2 ст.58 ЖК України). Ордер на жиле приміщення може бути визнано недійсним у судовому порядку у випадках подання громадянами не відповідаючих дійсності відомостей про потребу в поліпшенні житлових умов, порушення прав інших громадян або організацій на зазначене в ордері жиле приміщення, неправомірних дій службових осіб при вирішенні питання про надання жилого приміщення, а також в інших випадках порушення порядку і умов надання жилих приміщень (ст. 59 ЖК України). Відповідно до ч.1, ч.2 ст. 345 ЦК України фізична або юридична особа може набути право власності у разі приватизації державного майна та майна, що є в комунальній власності. Згідно ч.1 ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Суд дійшов висновку, що права [PERSON] як власника житлового приміщення було порушено і вони потребують захисту. Передача спірної квартири у власність територіальної громади міста, видача ордеру, розпорядження про приватизацію квартири та свідоцтва про право власності на житло сім'ї [PERSON] не відповідає закону з підстав порушення цивільного права на нього попереднього власника - [PERSON] Рішенням Олександрійського міськрайонного суду від 5 листопада 2012 р., яке набрало законної сили, частково поновлено права власника квартири - [PERSON] шляхом визнання договору купівлі-продажу спірної квартири недійсним. В вересні 2008 р. сім'я [PERSON] здійснила приватизацію житла, отримавши свідоцтво про право власності, тобто отримала у власність квартиру не на підставі наступного правочину щодо відчуження майна, а в зв'язку із приватизацією житла. Відповідно до роз'яснень, викладених в п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 6 листопада 2009 р. № 9, реституція як спосіб захисту цивільного права (частина перша статті 216 ЦК) застосовується лише в разі наявності між сторонами укладеного договору, який є нікчемним чи який визнано недійсним. У зв'язку з цим вимога про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, за правилами реституції може бути пред'явлена тільки стороні недійсного правочину. Норма частини першої статті 216 ЦК не може застосовуватись як підстава позову про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, яке було відчужене третій особі. Не підлягають задоволенню позови власників майна про визнання недійсними наступних правочинів щодо відчуження цього майна, які були вчинені після недійсного правочину. У цьому разі майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача - з підстав, передбачених частиною першою статті 388 ЦК. В даному випадку такою підставою є підстава, передбачена п.3 ч.1 ст. 388 ЦК України, оскільки майно вибуло з володіння власника не з його волі іншим шляхом. Вимогу про визнання ордера недійсним може бути заявлено протягом трьох років з дня його видачі (ч.2 ст. 59 ЖК України). Як роз'яснено в п.7 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» від 12 квітня 1985 р. № 2, на вимоги про визнання недійсним ордера на жиле приміщення за передбаченими ст.59 ЖК підставами поширюється трирічний строк позовної давності. Визнавши причини пропуску цього строку поважними, суд задовольняє обгрунтовані вимоги. З цих самих правил слід виходити при розгляді вимог про виселення осіб, договір найму жилого приміщення з якими укладений з порушенням встановленого порядку без видачі ордера. Відповідачі - Олександрійська міська рада та його виконавчий комітет просять застосувати наслідки пропуску строку позовної давності, прокурор - навпаки - визнати причини його пропуску поважними. Відповідно до ч.5 ст. 267 ЦК України, якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. Суд вважає, що строк позовної давності пропущено з поважних причин і порушене право [PERSON] підлягає захисту. З метою захисту законних прав [PERSON], яка має психічні вади і не спроможна самостійно захистити свої цивільні права,в листопаді 2013 р. прокурор звернувся до суду з даним позовом. Раніше при зверненні до суду з позовом в її ж інтересах, окрім визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири, він також заявляв вимоги про витребування майна із чужого незаконного володіння. В цій частині вимог апеляційним судом було відмовлено через неправильно обраний спосіб захисту, яким зачіпаються житлові права інших членів сім'ї [PERSON], котрі не брали участі у справі. Зазначені обставини дають підстави вважати, що строк позовної давності пропущено з поважних причин. Оскільки видачею ордеру на жиле приміщення було порушено право іншої особи на зазначене в ордері приміщення, тобто [PERSON], то відповідно до ст. 59 ЖК України ордер необхідно визнати недійсним та витребувати майно із чужого незаконного володіння. Суд бере до уваги, що позов заявлено в інтересах власника квартири, чиї законні права порушено, на якого не може бути покладено обов'язок надання іншого житлового приміщення особам, які підлягають виселенню. Виконком Олександрійської міської ради на даний час на має вільного благоустроєного житла для забезпечення житлових потреб відповідачів - сім'ї [PERSON] Однак зазначена обставина не може стати на заваді повернути законному власнику житлове приміщення, а повернення квартири не може бути відтерміноване у часі. Відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] мають бути виселені із житлового приміщення. Наразі позовні вимоги в частині виселення сім'ї [PERSON] з наданням іншого житлового приміщення задоволенню не підлягають. На думку суду, відповідач в особі виконавчого комітету міської ради надалі має подбати про забезпечення сім'ї [PERSON] благоустроєним житловим приміщенням в порядку, встановленому законом. Однак вирішення цього питання має здійснюватися поза межами судового розгляду даної справи. Судові витрати підлягають стягненню з Олександрійської міської ради та виконавчого комітету Олександрійської міської ради в дохід держави в рівних частках - по 379 грн. 85 коп., виходячи з вимог майнового (вартості квартири, що витребовується) та немайнового характеру, загалом - на суму 759 грн. 70 коп. (645 грн. + 114 грн.70 коп.) Стягнення відповідних сум судового збору здійснюється в дохід держави у розмірі, визначеному згідно з частиною першою статті 4 Закону України «Про судовий збір», виходячи з розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня того календарного року, в якому відповідна заява подавалася до суду, тобто з розміру 1147 грн.

Outcome: partial