Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-11 00:00:00

Представник публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» (далі ПАТ КБ «ПриватБанк») [PERSON] в судовому засіданні позов підтримала та просить суд стягнути з [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 01 жовтня 2012 року у сумі 24067,96 грн, у тому числі 6577,44 грн заборгованості по відсоткам за користування кредитом та 19612,95 грн пені, а також 1378,00 грн судових витрат по справі. Представник відповідача адвокат [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав та просить суд у задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» відмовити повністю. Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши письмові докази по справі, суд прийшов до висновку, що позов ПАТ КБ «ПриватБанк» підлягає задоволенню частково. Судом встановлено, що 01 жовтня 2012 року між сторонами була укладена генеральна угода про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов і правил надання продукту кредитних карт № б/н (далі кредитний договір), відповідно до якої [PERSON] отримала строковий кредит в сумі 28841,89 грн на строк 12 місяців з 01 жовтня 2012 року по 31 жовтня 2013 року зі сплатою процентів у розмірі 0,833% на місяць на суму залишку заборгованості по кредиту. Відповідно до пункту 2.1. кредитного договору погашення заборгованості здійснюється у наступному порядку: починаючи з «1» по «25» число кожного місяця позичальник надає банку грошові кошти (щомісячний платіж) у сумі 2637,47 грн для погашення заборгованості по кредиту, яка складається із заборгованості по кредиту, процентів, а також інших витрат відповідно до Умов та правил надання банківських послуг. В порушення умов договору та вимог статей 526,527,530 ЦК України [PERSON] взяті на себе за кредитним договором зобовязання належним чином не виконувала, що призвело до утворення станом на 23 грудня 2013 року заборгованості в сумі 34552,06 грн, яка, згідно розрахунків ПАТ КБ «ПриватБанк», складалася із заборгованості за кредитом у сумі 28841,39 грн, заборгованості по процентам за користування кредитом у сумі 3589,14 грн, пені за несвоєчасне виконання зобовязань за договором у сумі 1621,53 грн та штрафу у сумі 500,00 грн. Судом також встановлено, що заочним рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 13 березня 2014 року у справі № 569/841/14-ц вказана заборгованість у сумі 34552,06 грн була стягнута з [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк». Оскільки заочне рішення суду від 13 березня 2014 року відповідачем не виконано, позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором, а саме, 6577,04 грн заборгованості по відсоткам за користування кредитом за період з 24 грудня 2013 року по 23 березня 2016 року, а також 19612,05 грн пені за період з 01 жовтня 2014 року по 23 березня 2016 року. Відповідно до частин першої та третьої статті 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві. Згідно частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Виходячи із системного аналізу статей 525,526,599,611 ЦК України, змісту кредитного договору слід дійти висновку про те, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносини сторін кредитного договору, не звільняє боржника та поручителя від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання й не позбавляє права на отримання відсотків за користування кредитом та штрафних санкцій, передбачених умовами договору та Цивільним кодексом України. Такий висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 23 вересня 2015 року № 6-1206цс15, яка згідно\~зі\~статтею 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України. Відповідно до вимог частини другої статті 214 ЦПК України при виборі і застосуванні правової норми до спірних правовідносин суд враховує висновки Верховного Суду України, викладені у постановах, прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстав, передбачених пунктами 1, 2 частини першої статті 355 цього Кодексу. Разом з тим, суд визнає, що стягненню з [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» підлягають лише 6577,04 грн заборгованості по відсоткам за користування кредитом за період з 24 грудня 2013 року по 23 березня 2016 року. В обґрунтування позовних вимог в частині стягнення пені з 01 жовтня 2014 року представник позивача посилається на те, що наказом від 30 вересня 2014 року у ПАТ КБ «ПриватБанк» були затверджені нові Умови та правила надання банківських послуг, пунктом 2.7.7.5.1. яких саме з 01 жовтня 2014 року була встановлена відповідальність за несвоєчасне погашення заборгованості по кредиту у виді пені у розмірі 4%, але не менше 100 грн від суми простроченої заборгованості по кредиту. Однак, як зазначила представник позивача, з цими Умовами та правилами відповідача не ознайомлювали і додаткових угод з ним позивач не укладав. Представник позивача також пояснила суду, що на момент укладення кредитного договору з відповідачем діями інші Умови та правила надання банківських послуг, затверджені наказом від 06 березня 2010 року, якими пеня передбачена не була. Як слідує з досліджених судом доказів, при укладанні генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов і правил надання продукту кредитних карт № б/н від 01 жовтня 2012 року позивач своїм підписом посвідчила свою згоду на те, що вказана генеральна угода разом із запропонованими ПАТ КБ «ПриватБанк» Умовами та правилами, Тарифами складає між нею та банком кредитний договір. Наведене свідчить про те, що при укладанні генеральної угоди 01 жовтня 2012 року позивач могла ознайомитися виключно з діючими Умовами та правилами надання банківських послуг, які були затверджені наказом від 06 березня 2010 року. Як встановлено судом, після затвердження банком 30 вересня 2014 року нових Умов та правил надання банківських послуг, якими з 01 жовтня 2014 року була встановлена відповідальність за несвоєчасне погашення заборгованості по кредиту у виді пені, додаткові угоди з відповідачем банк не укладав. Доказів того, що відповідач була ознайомлена з новими Умовами та правилами і, як наслідок, погоджувалася на зміну умов кредитного договору, позивач суду не надав. Відповідно до вимог статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Враховуючи встановлені по справі обставини, позовні вимоги в частині стягнення пені у розмірі 19612,05 грн суд визнає безпідставними, а тому позов у цій частині задоволенню не підлягає. Відповідно до вимог статті 88 ЦПК України всі понесені позивачем та документально підтверджені судові витрати по справі, а саме витрати по сплаті судового збору в сумі 1378 грн, підлягають відшкодуванню позивачу відповідачем пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial