Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-05 00:00:00

Представник позивачки звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому просить: скасувати арешт, накладений постановою старшого державного виконавця Тарутинського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області Нечай Л.С. на все майно [PERSON] в межах виконавчого провадження №55942773 на підставі виконавчого листа №514/552/15-ц виданого 03 вересня 2015 року Тарутинським районним судом Одеської області; зобов`язати Тарутинський районний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області виключити з Єдиного реєстру боржників інформацію відносно боржника [PERSON] .. Свої вимоги мотивує тим, що 16 липня 2015 року Тарутинським районним судом Одеської області ухвалено заочне рішення №514/552/15-ц, згідно якого: стягнуто солідарно з [PERSON] та [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» в особі Одеської обласної дирекції Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» достроково заборгованість за кредитним договором у сумі 49 404,36 доларів США, що еквівалентно по курсу НБУ становить 1 160 110, 42 гривень; стягнуто з [PERSON] та [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства «Райффайзен банк Аваль» в особі Одеської обласної дирекції Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» в рівних частках суму судових витрат в розмірі 3654 гривень. 03 вересня 2015 року Тарутинським районним судом Одеської області на підставі заочного рішення Тарутинського районного суду Одеської області від 16 липня 2015 року №514/552/15-ц видано виконавчий лист. 15 березня 2018 року постановою старшого державного виконавця Тарутинського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області у межах виконавчого провадження №55942773 при примусовому виконанні виконавчого листа №514/552/15-ц виданого 03 вересня 2015 року Тарутинським районним судом Одеської області, накладено арешт на усе майно боржника. 26 грудня 2018 року постановою старшого державного виконавця Тарутинського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області у межах виконавчого провадження №55942773 при примусовому виконанні виконавчого листа №514/552/15-ц виданого 03 вересня 2015 року Тарутинським районним судом Одеської області, виконавчий документ повернуто стягувачу на підставі п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження». Ухвалою Одеського апеляційного суду від 15 травня 2020 року заочне рішення Тарутинського районного суду Одеської області від 16 липня 2015 року №514/552/15-ц визнано нечинним. З урахуванням зазначених обставини, представник позивачки звернуся до Тарутинського районного відділу Державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції України (м. Одеса) з клопотанням про зняття арешту, заборон та обмежень, накладених на майно позивачки, виключення її з Єдиного реєстру боржників. Згідно відповіді Тарутинського районного відділу Державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції України (м. Одеса) №49-16/9195 від 30 липня 2020 року, задовольнити зазначене клопотання не має можливості, оскільки в межах вказаного виконавчого провадження винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу та рекомендовано звернутись до відповідного органу, що скасування зазначено постанови для відновлення виконавчого провадження та зняття арешту з майна боржника. Однак, відновити виконавче провадження позивачка не має змоги, оскільки заочне рішення, на підставі якого було видано виконавчий лист та відкрито виконавче провадження визнано нечинним. Зазначені обставини стали підставою для звернення позивачки до суду з вказаним позовом. Позивачка в судове засідання не з`явилась, на розгляд суду від представника позивачки надійшла заява з проханням розглянути справу у їх відсутність, на позовних вимогах наполягає. Представник відповідача у судове засідання не з`явився. На адресу суду від представника відповідача надійшла заява, в якій він зазначив, що з позовними вимогами позивачки згоден. Також просив розглянути справу без його участі. Оскільки сторони в судове засідання не з`явились, то відповідно до вимог ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Розглянувши подані документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення її по суті, суд прийшов до наступного висновку. Судом встановлено, що 16 липня 2015 року Тарутинським районним судом Одеської області ухвалено заочне рішення №514/552/15-ц (а.с.3-4), згідно якого: стягнуто солідарно з [PERSON] та [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» в особі Одеської обласної дирекції Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» достроково заборгованість за кредитним договором у сумі 49 404,36 доларів США, що еквівалентно по курсу НБУ становить 1 160 110, 42 гривень; стягнуто з [PERSON] та [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства «Райффайзен банк Аваль» в особі Одеської обласної дирекції Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» в рівних частках суму судових витрат в розмірі 3654 гривень. 03 вересня 2015 року Тарутинським районним судом Одеської області на підставі заочного рішення Тарутинського районного суду Одеської області від 16 липня 2015 року №514/552/15-ц видано виконавчий лист. 15 березня 2018 року постановою старшого державного виконавця Тарутинського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області у межах виконавчого провадження №55942773 при примусовому виконанні виконавчого листа №514/552/15-ц виданого 03 вересня 2015 року Тарутинським районним судом Одеської області, накладено арешт на усе майно боржника (а.с.11). 26 грудня 2018 року постановою старшого державного виконавця Тарутинського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області у межах виконавчого провадження №55942773 при примусовому виконанні виконавчого листа №514/552/15-ц виданого 03 вересня 2015 року Тарутинським районним судом Одеської області, виконавчий документ повернуто стягувачу на підставі п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» (а.с.10). Ухвалою Одеського апеляційного суду від 15 травня 2020 року заочне рішення Тарутинського районного суду Одеської області від 16 липня 2015 року №514/552/15-ц визнано нечинним (а.с.5-6). 16 липня 2020 року представник позивачки адвокат Комісар О.В. звернуся до Тарутинського районного відділу Державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції України (м. Одеса) з клопотанням про зняття арешту, заборон та обмежень, накладених на майно позивачки [PERSON] , виключення її з Єдиного реєстру боржників (а.с.7). Згідно відповіді Тарутинського районного відділу Державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції України (м. Одеса) №49-16/9195 від 30 липня 2020 року, задовольнити зазначене клопотання не має можливості, оскільки в межах вказаного виконавчого провадження винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу та рекомендовано звернутись до відповідного органу, що скасування зазначено постанови для відновлення виконавчого провадження та зняття арешту з майна боржника (а.с.8). Тож, в судовому засіданні встановлено, що виконавчий лист №514/552/15-ц виданий Тарутинським районним судом Одеської області 03 вересня 2015 року, на підставі якого було відкрито виконавче провадження № 55942773 повернено стягувачу та повторно до виконання не пред`явлено, оскільки заочне рішення Тарутинського районного суду Одеської області від 16 липня 2015 року на підставі якого було видано вказаний виконавчий лист, ухвалою Одеського апеляційного суду від 15 травня 2020 року визнано нечинним. Однак арешт, накладений 15 березня 2018 року постановою старшого державного виконавця Тарутинського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області у межах виконавчого провадження №55942773 при примусовому виконанні виконавчого листа №514/552/15-ц виданого 03 вересня 2015 року Тарутинським районним судом Одеської області, не знятий. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження», виконавчий документ повертається стягувачу, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними. Частиною 1 статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Також, частиною 4 статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» визначений вичерпний перелік підстав для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини. Однак, повернення виконавчого документа з підстав, визначених п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження», не тягне за собою обов`язку виконавця скасування арешту майна боржника. Як вбачається із ч. 5 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження», у всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду. Отже, законом передбачена процедура зняття арешту з майна в судовому порядку шляхом звернення до суду з відповідним позовом, тобто в порядку позовного провадження, оскільки спір про скасування арешту на майно є цивільно-правовим та має бути вирішений за правилами цивільного судочинства за позовною заявою про порушення права власності на майно. Так, положеннями ст. 41 Конституції України визначено, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Права власності є непорушним. Згідно зі ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту є відновлення становища, яке існувало до порушення. Відповідно до п. 2 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 03.06.2016 року «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» позов може бути пред`явлений власником або особою, яка володіє на підставі закону чи договору, або іншій законній підставі майном, що належить боржнику. Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Згідно ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 391 ЦК України визначено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Наявність накладеного арешту перешкоджає позивачці здійснювати належним чином розпорядження та володіння майном, чим порушуються її права та інтереси. Крім того, обставини, які були підставою для накладення арешту на теперішній час відсутні. Таким чином, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для продовження дії обтяження у вигляді арешту нерухомого майна, а вимога позивачки про звільнення майна з-під арешту підлягає задоволенню. Щодо вимоги позивачки про виключення з Єдиного реєстру боржників інформації відносно неї як боржника, суд прийшов до наступного. Відповідно до ч. 7 ст. 9 Закону України «Про виконавче провадження», відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників одночасно з винесенням постанови про закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа стягувачу на підставі пунктів 1, 3, 11 частини першої статті 37 цього Закону або повернення виконавчого документа до суду на підставі статті 38 цього Закону чи в день встановлення виконавцем факту відсутності заборгованості за виконавчими документами про стягнення періодичних платежів. Судом встановлено, що заочне рішення Тарутинського районного суду Одеської області від 16 липня 2015 року згідно якого стягнуто з [PERSON] , [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства «Райффайзен банк Аваль» в особі Одеської обласної дирекції Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» заборгованість, що в подальшому стало підставою для відкриття виконавчого провадження та внесення інформації про неї до Єдиного реєстру боржників, ухвалою Одеського апеляційного суду від 15 травня 2020 року визнано нечинним. Тож, на теперішній час відсутня будь-яка заборгованість [PERSON] як боржниці, що дає підстави відключити відомості про неї як про боржника з Єдиного реєстру боржників, а тому вимоги позивачки в цій частині також підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved