Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-30 00:00:00

представник позивача просить суд визнати [PERSON], [INFO] таким, що втратив право користування 1/2 частини житлового будинку за адресою: м.Ватутіне Черкаської області по вул.Свято-Успенська, 7/2 (колишня Дзержинського) та стягнути з відповідача на користь позивача понесені судові витрати по оплаті судового збору, посилаючись на те, що позивач [PERSON] відповідно до договору купівлі-продажу від 16.12.2006 року є власником 1/2 частини житлового будинку, що знаходиться за адресою: м.Ватутіне Черкаської області по вул.Свято-Успенська, 7/2 (колишня Дзержинського). З 28.02.2012 року у вказаному будинку зареєстрований відповідач [PERSON], однак з січня 2010 року він виїхав разом зі своєю матірю [PERSON] до іншого місця проживання за адресою: [INFO]. Реєстрація відповідача в будинку позивача обмежує право позивача на вільне володіння, користування та розпорядження своїм майном. Добровільно знятися з реєстрації відповідач відмовляється, а тому позивач змушена була звернутися до суду з даним позовом. Відповідач в судове засідання не зявився, подав до суду заяву, в якій просить суд розгляд справи провести без його участі, позовні вимоги [PERSON] визнає повністю. Заслухавши представника позивача, який просить дану справу розглянути під час попереднього судового засідання та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до задоволення. Відповідно до ст.3,15 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин. Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. В судовому засіданні встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини. Позивач [PERSON] є власником 1/2 частини житлового будинку, що знаходиться за адресою: м.Ватутіне Черкаської області по вул.Свято-Успенська, 7/2 (колишня Дзержинського), що стверджується договором купівлі-продажу від 16.12.2006 року (а.с.5-7), витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно (а.с.9) та технічним паспортом на житловий будинок (а.с.10-13). З 28.02.2012 року у вказаному будинку зареєстрований відповідач [PERSON], що стверджується копією будинкової книги (а.с.14-17). Однак з січня 2010 року він виїхав разом зі своєю матірю [PERSON] до іншого місця проживання за адресою: [INFO], що стверджується актом депутата Ватутінської міської ради від 31.01.2017 року (а.с.18). Згідно з положеннями\~ст.212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Крім того, відповідно до положень ч.4\~ст.212 ЦПК України, результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності,\~\~ суд приходить до висновку про те, що позивачем надано суду належні та допустимі докази того, що відповідач не проживає у належній позивачеві частині будинку з 2010 року, не приймає участі в його утриманні, що обмежує право позивача на вільне володіння, користування та розпорядження своїм майном. Встановленим судом фактам відповідають правовідносини, які регулюють питання власності, питання набуття і втрати\~\~права на користування житловим приміщенням. Вказані правовідносини регулюються\~ Конституцією України,\~Цивільним кодексом України,\~Житловим кодексом України, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод. Так, згідно з ст.\~41,\~55 Конституції України,\~\~право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Права людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Згідно ч.2 ст.405 ЦК України, член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Ст.1 Першого Протоколу до\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч.1\~ст.9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 Конвенції» і є частиною національного законодавства України, встановлено право на вільне володіння майном. Відповідно до вказаної статті Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Аналіз наведених норм цивільного та житлового законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю, а саме, шляхом заявлення вимоги про позбавлення права користування житловим приміщенням. А тому суд вважає за необхідне визнати [PERSON], [INFO] таким, що втратив право користування 1/2 частини житлового будинку за адресою: м.Ватутіне Черкаської області по вул.Свято-Успенська, 7/2 (колишня Дзержинського). А також суд вважає за необхідним стягнути з відповідача на користь позивача понесені судові витрати по оплаті судового збору. На підставі ст.41, 55 Конституції України, ст.405 ЦК України та

Outcome: approved