Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-25 00:00:00

Представник позивача звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення коштів за надані послуги, посилаючись на те, що між Приватним підприємством «Служба безпеки «КОМСЕРВІС» та [PERSON] було укладено Договір №СБ-2-167-ПО від 03 листопада 2016 року про спостереження за спрацюваннями засобів охоронно-тривожної сигналізації. Відповідно до умов Договору, Замовник передав, а Виконавець прийняв під охорону за допомогою пульта централізованого спостереження об`єкти, відповідно до Договору, а саме: квартиру за адресою: [ADDRESS] . Виконавець послуги, які передбачені умовами Договору надавав/виконував добросовісно, якісно та в повному обсязі. Оплата за Договором здійснюється на умовах передплати і проводиться щомісячно, в термін перших п`яти банківських днів поточного місяця на підставі рахунку-фактури «ВИКОНАВЦЯ», який направляється «ЗАМОВНИКУ» на електронну адресу. Надання послуг за Договором було припинено позивачем в односторонньому порядку через невиконання відповідачем своїх зобов`язань за Договором. Відповідачу направлялася Досудова вимога про сплату коштів за надані послуги , але в добровільному порядку заборгованість не сплачена. Тому, представник позивача була змушена звернутися до суду з позовом про стягнення з [PERSON] на користь Приватного підприємства «Служба безпеки «КОМСЕРВІС» грошові кошти в сумі 14007,80 грн., що складається з 5112,90 грн. основної заборгованості, 4693,90 грн. штрафних санкцій та 4201,00 грн. вартість обладнання та судові витрати в сумі 7 102,00 грн., що складаються з 2 102,00 грн. витрати понесені на сплату судового збору та 5 000,00 грн. витрати понесені на правничу допомогу. Ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 04 грудня 2020 року цивільну справу за позовом Приватного підприємства «Служба безпеки «КОМСЕРВІС», представник позивача Дешко Марія Миколаївна до [PERSON] про стягнення коштів за надані послуги, передано за підсудністю до Лозівського міськрайонного суду Харківської області. Справа надійшла до Лозівського міськрайонного суду Харківської області 14 червня 2021 року та відповідно до протоколу розподілу справ між суддями була розподілена на суддю Цендру Н.В. Ухвалою Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 15 червня 2021 року, було відкрито провадження, позовна заява прийнята до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Представник позивача в судове засідання не з`явилася, надала до суду заяву про розгляд справи без її участі, наполягала на задоволенні позовних вимог. Не заперечувала з приводу ухвалення заочного рішення по справі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, шляхом направлення судових повісток в електронній формі за допомогою смс-повідомлення та шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті Лозівського міськрайонного суду Харківської області. Причини неявки суду не повідомив, відзив на позов не надав. Згідно до положення ч.3 ст.131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин. Відповідно до ч.4 ст.223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). З огляду на викладене, враховуючи, що відповідач належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання, доказів про поважність неявки до суду не надав, також не подав відзив на позовну заяву та позивач не заперечує проти проведення заочного розгляду справи тому у відповідності з вимогами ст.280 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідача, постановивши по справі заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Вивчивши матеріали справи, дослідивши надані до суду докази у їх сукупності було встановлено наступні факти та відповідні ним правовідносини. Судом встановлено, що 03 листопада 2016 року між відповідачем [PERSON] та Приватним підприємством «Служба безпеки «КОМСЕРВІС» укладено Договір №СБ-2-167-ПО про спостереження за спрацюваннями засобів охоронно-тривожної сигналізації. Відповідно до додатку 1 до Договору №СБ-2-167-ПО від 03 листопада 2016 року, вбачається, що здійснюється охорона квартири за адресою: [ADDRESS] , щомісячна вартість послуг складає 500,00 грн. ( а.с. 27-31) Згідно копії Рахунку на оплату № 4012 від 04 листопада 2020 року вбачається, що загальна вартість обладнання становить 4201,00 грн. (а.с.32) 28 травня 2021 року Приватне підприємстве «Служба безпеки «КОМСЕРВІС» на адресу відповідача направив вимогу про погашення заборгованості у добровільному порядку, однак станом на день звернення позивача до суду зазначені суми відповідачем сплачені не були.(а.с. 33-51) Згідно ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Вимогами ст. 509 ЦК України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, у яких одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь іншої сторони (кредитора) певну дію, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до вимог ст. 526 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватися належним чином, відповідно до умов договору. Статтею 530 Цивільного кодексу України чітко передбачено, що, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо : обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Разом з тим ст. 549 ЦК України, передбачено, що пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від сплати несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Відповідно до вимог ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання. Згідно із вимогами ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно із статтею 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 901 ЦПК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Судом встановлено, що відповідач належним чином не виконував своїх зобов`язань перед позивачем на підставі укладеного Договору, внаслідок чого утворилась заборгованість за отримані послуги та нараховано штрафні санкції за несвоєчасну сплату коштів передбачених Договором, окрім того відповідачу нараховано вартість обладнання, яке було надано у тимчасове користування. Враховуючи вищевикладене, суд, повно та всебічно дослідивши обставини справи, оцінивши зібрані докази у сукупності, прийшов до висновку, що позовна заява обґрунтована та підлягає задоволенню. Щодо розподілу судових витрат, то судом встановлено наступне. Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений позивачем судовий збір у розмірі 2102,00 грн. Відповідно до ч. 1, 2, 3 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Для підтвердження понесених витрат на правничу допомогу представником позивача надано суду договір про надання правничої допомоги №27 від 20 серпня 2020 року, платіжне доручення № 186 від 09 листопада 2020 року на суму 5000,00 грн. Так, позивачем надано суду документи, які, на думку суду, достатні для підтвердження факту понесення позивачем витрат на правову допомогу, зокрема і у заявленому розмірі, а тому підлягають стягненнюз відповідача на користь позивача у розмірі 5000,00 грн. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved