Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-03 00:00:00

Представник позивача звернувся із вказаним позовом до суду, посилаючись в його обґрунтування на те, що 4 липня 2018 року між ТДВ «СК «Кредо» та [PERSON] був укладений договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АМ/4573710 строком дії з 5 липня 2018 року по 4 липня 2019 року, за яким позивач зобов`язався у разі настання страхового випадку відшкодувати збитки у межах страхової суми у порядку та на умовах, передбачених Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» щодо забезпеченого транспортного засобу, автомобіля «Пежо 405» н/з [NUMBER] . При цьому в розділі 8 такого договору зазначено істотні умови, які впливають на оцінку ризику та, відповідно, розмір страхові премії при укладенні договору страхування. До таких умов, серед інших, відносяться перелік місяців, протягом яких використовується застрахований транспортний засіб. Так під час укладання договору 4 липня 2018 року страхувальником були визначені особливі умови використання забезпеченого автомобілю шляхом визначення конкретних місяців використання забезпеченого автомобіля: 1, 2, 3, 7, 8, 11, 12. Отже, за умовами полісу протягом 4, 5, 6, 9, 10 місяців застрахований автомобіль «Пежо 405» н/з [NUMBER] не використовуватиметься. Натомість, 7 квітня 2019 року на перехресті пр. Металургів та вул. 7-й проїзд в м. Маріуполі сталась дорожньо-транспортна пригода за участі забезпеченого автомобіля «Пежо 405» н/з [NUMBER] під керуванням [PERSON] та автомобіля «Chevrolet Aveo» н/з [NUMBER] під керуванням [PERSON] , внаслідок чого було пошкоджено автомобіль «Chevrolet Aveo» н/з [NUMBER] та його власнику завдано майнову шкоду, що сталось з вини відповідача, що підтверджується спільно складеним відповідачем та водієм «Chevrolet Aveo» н/з [NUMBER] повідомленням про ДТП від 7 квітня 2019 року. Позивач страховим актом від 1 липня 2019 року визнав настання цивільно-правової відповідальності відповідача за спричинення пошкоджень автомобіля «Chevrolet Aveo» н/з [NUMBER] , які сталися 7 квітня 2019 року, страховим випадком, призначивши страхове відшкодування потерпілій особі у розмірі 35000 грн. Так відповідно до звіту про проведення незалежної оцінки вартості відновлювальної ремонту колісного транспортного засобу від 13 червня 2019 року вартість відновлюваної ремонту автомобіля «Chevrolet Aveo» н/з [NUMBER] склала 39952,45 грн. За заявою власника автомобіля «Chevrolet Aveo» н/з [NUMBER] від 14 червня 2019 року узгоджено розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування, внаслідок чого вартість відшкодування за наслідками такого ДТП склала 35000 грн. Сума страхового відшкодування, яка підлягала виплаті потерпілій особі у розмірі 35000 грн., платіжним дорученням від 1 липня 2019 року було виплачене позивачем. Таким чином, оскільки ДТП сталась в період, не передбачений полісом, то ТДВ СК «Кредо» направило відповідачу претензії 18 вересня 2019 року та 12 травня 2020 року про компенсацію виплаченого страхового відшкодування. Внаслідок відсутності добровільного виконання свого обов`язку відповідачем, представник позивача просив суд стягнути з [PERSON] на користь ТДВ «Страхова компанія «Кредо» 35000 грн. в рахунок відшкодування виплаченого страхового відшкодування в порядку регресу, разом із понесеними судовими витратами в загальній сумі 4102 грн. Представник позивача, адвокат Чмут С. В., у судове засідання не з`явився, надавши заяву з проханням вирішити справу за його відсутності, задовольнивши заявлені вимоги та не заперечуючи проти ухвалення заочного рішення. Відповідач, [PERSON] , у судове засідання не з`явився за невідомих суду причин повторно, будучи повідомленим про час та місце слухання справи належним чином, не надавши суду заяву з проханням вирішити спір у його відсутність. За ч. 4 ст. 223 ЦПК суд ухвалив заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає поданий позов таким, що підлягає задоволенню, виходячи з наступних міркувань. Згідно із ч. 2 ст. 1187 Цивільного кодексу України (далі ЦК) шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до ст. 1188 ЦК шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. За ч. 1 ст. 1191 ЦК особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. На підставі п. 1.7 ст. 1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон) забезпечений транспортний засіб - транспортний засіб, зазначений у чинному договорі обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, за умови його експлуатації особами, відповідальність яких застрахована. Відповідно до ст. 6 Закону страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Згідно із п. 22.1 ст. 22 Закону при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. За ст. 28 Закону шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, - це шкода, пов`язана, зокрема, із пошкодженням транспортного засобу. Відповідно до п. 33.2 ст. 33 Закону в разі настання дорожньо-транспортної пригоди за участю лише забезпечених транспортних засобів, за умови відсутності травмованих (загиблих) людей, а також за згоди водіїв цих транспортних засобів щодо обставин її скоєння, за відсутності у них ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, ці водії мають право спільно скласти повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду. У такому разі водії транспортних засобів після складення зазначеного в цьому пункті повідомлення мають право залишити місце дорожньо-транспортної пригоди та звільняються від обов`язку інформувати відповідний підрозділ Національної поліції про її настання. На підставі п. 36.4 ст. 36 Закону виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється безпосередньо потерпілому або погодженим з ним особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна, сплатили страхове відшкодування за договором майнового страхування, лікування потерпілих та інші послуги, пов`язані з відшкодуванням збитків. Згідно із абз. «д» п. п. 38.1.1 п. 38.1 ст. 38 Закону страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо страховий випадок настав з використанням забезпеченого транспортного засобу в період, не передбачений договором внутрішнього страхування (при укладенні договору страхування з умовою використання транспортного засобу в період, передбачений договором страхування). Суд встановив, що за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АМ/4573710 від 4 липня 2018 року страховиком ТДВ «СК «Кредо» було застраховано на період з 5 липня 2018 року по 4 липня 2019 року цивільно-правову відповідальність [PERSON] перед третіми особами на випадок ДТП за участю забезпеченого транспортного засобу, автомобіля «Пежо 405» н/з [NUMBER] . При цьому вказаним договором було визначено особливі умови використання забезпеченого транспортного засобу, а саме: автомобіль «Пежо 405» н/з [NUMBER] повинен був використовуватись у наступні місяці року 1, 2, 3, 7, 8, 11, 12. В той же час відповідно до повідомлення про ДТП від 7 квітня 2019 року вбачається, що відповідно до положень п. 33.2 ст. 33 Закону внаслідок дорожньо-транспортної пригоди між автомобілями «Пежо 405» н/з [NUMBER] під керуванням [PERSON] та «Chevrolet Aveo» н/з [NUMBER] під керуванням [PERSON] , цивільно-правова відповідальність якого була застрахована у СК «Еталон», зі згоди обох водіїв таких транспортних засобів було спільно складено повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, що сталась між ними, винним у вчиненні якої був визначений відповідач. За заявою від 14 червня 2019 року [PERSON] у зв`язку із настанням страхового випадку 7 квітня 2019 року щодо належного йому автомобіля «Chevrolet Aveo» н/з [NUMBER] останній погодився на узгодження із представниками позивача суми страхового відшкодування завданої йому майнової шкоди в розмірі 35000 грн. відповідно до полісу № АМ/4573710 від 4 липня 2018 року. На підставі страхового акту позивача № 391 від 1 липня 2019 року за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АМ/4573710 від 4 липня 2018 року було визнано страховим випадком завдання майнової шкоди на суму 35000 грн. [PERSON] , як власнику автомобіля «Chevrolet Aveo» н/з [NUMBER] , діями [PERSON] та на підставі платіжного доручення від 1 липня 2019 року було здійснено ТДВ «СК «Кредо» виплату страхового відшкодування у вказаному розмірі [PERSON] внаслідок ДТП, що сталась 7 квітня 2019 року. Таким чином суд, вивчивши наявні у справі докази, дійшов висновку, що оскільки [PERSON] , будучи водієм винним у спричиненні ДТП від 7 квітня 2019 року, керував застрахованим у позивача транспортним засобом у квітень місяць (4-й місяць року), тобто у який за умовами полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АМ/4573710 від 4 липня 2018 року він не повинен був використовувати застрахований автомобіль «Пежо 405» н/з [NUMBER] , то внаслідок виплати ТДВ «СК «Кредо» страхового відшкодування в сумі 35000 грн. на користь власника автомобіля «Chevrolet Aveo» н/з [NUMBER] позивач відповідно отримав право подати регресний позов до відповідача відповідно до абз. «д» п. п. 38.1.1 п. 38.1 ст. 38 Закону, оскільки страховий випадок настав з використанням автомобіля «Пежо 405» н/з [NUMBER] в період, не передбачений полісом № АМ/4573710. На підставі переліченого в судовому засідання було встановлено, що [PERSON] відповідає перед позивачем зі зобов`язання провести оплату сум страхового відшкодування в розмірі 35000 грн. в порядку регресу на користь ТДВ «СК «Кредо», внаслідок чого заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню шляхом стягнення з [PERSON] на користь позивача 35000 грн. у порядку регресу. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких за ч. 3 ст. 133 ЦПК належать витрати на професійну правову допомогу, які на підставі ч. 1, 2 ст. 137 ЦПК несуть сторони, крім випадків, надання правової допомоги за рахунок держави, а за результатами розгляду справи витрати на правовому допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Згідно із ст. 141 ЦПК розмір витрат, які сторона сплатила у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Суд встановив, що витрати на правничу допомогу в розмірі 2000 грн., понесені позивачем на користь адвоката Чмут С. В., підтверджуються договором про надання правничої допомоги від 12 травня 2020 pоку, актом передачі-приймання наданих адвокатом послуг від 9 вересня 2020 pоку з підготовки позову ТДВ «Кредо» до [PERSON] , рахунком-фактурою від 9 вересня 2020 року № 09/09 та платіжним дорученням № 1842 від 14 вересня 2020 року. Витрати позивача зі сплати судового збору в сумі 2102 грн. також підтверджуються платіжним дорученням від 14 вересня 2020 року. Враховуючи, що суд повністю задовольнив заявлені позовні вимоги до [PERSON] , то понесені судові витрати позивача у загальному розмірі 4102 грн. підлягають стягненню з відповідача на користь ТДВ «СК «Кредо».

Outcome: approved