Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-12 00:00:00

Прокурор Ріпкинського району Чернігівської області звернувся до суду з позовом в інтересах держави в особі Головного управління Держземагенства у Чернігівській області до [PERSON], в якому з урахуванням зміненої позовної заяви просив: - припинити [PERSON] право постійного користування земельною ділянкою відповідно до Державного акту на право постійного користування землею Серії [NUMBER] б/н, виданого на підставі рішення 8 сесії 23 скликання Ріпкинської районної ради народних депутатів Ріпкинського району Чернігівської області від 10.09.1999 року, площею 43 га, що розташована на території Малолиственської сільської ради, наданої для організації селянського господарства, вартістю 875235,76 грн.; - земельну ділянку, надану [PERSON] відповідно до Державного акту на право постійного користування землею Серії [NUMBER] б/н, виданого на підставі рішення 8 сесії 23 скликання Ріпкинської районної ради народних депутатів Ріпкинського району Чернігівської області від 10.09.1999 року, площею 43 га, що розташована на території Малолиственської сільської ради, повернути до земель державної власності; - запис щодо реєстрації Державного акту Серії [NUMBER] б/н від 23.09.1999 року, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за [NUMBER], виданого [PERSON] на земельну ділянку площею 43 га на території Малолиственської сільської ради вважати таким, що втратив чинність. В обґрунтування позову зазначив, що: - на підставі рішення 8 сесії 23 скликання від 10.09.1999 року Ріпкинської районної ради Чернігівської області та згідно державного акту на право постійного користування Серія [NUMBER] б/н від 23.09.1999 року, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за [NUMBER], [PERSON] має в постійному користуванні земельну ділянку площею 43 га, для організації селянського господарства на території Малолиственської сільської ради; - [PERSON] було засноване селянське (фермерське) господарство «Венера», яке 02.10.2013 року припинило свою діяльність; - після ліквідації СФГ земельні ділянки не вилучались і вказане не є підставою для припинення права користування земельною ділянкою, в силу п. «в» ч. 1 ст. 141 ЗК України; - не вчинено [PERSON] і дії, передбачені ч. 3 ст. 142 ЗК України щодо добровільної відмови землекористувача від права постійного користування земельною ділянкою; - в силу ст. 92 ЗК України, відповідачка [PERSON], як громадянин не є суб'єктом права постійного користування земельною ділянкою; - [PERSON] не реалізувала розпорядження Ріпкинської РДА про надання їй та іншим членам СФГ «Венера» дозволу на розробку землевпорядної документації щодо приватизації земельних ділянок; - вказані земельні ділянки не використовуються за призначенням, що підтверджується актом обстеження земельної ділянки; - в даному випадку є використання земельної ділянки не за цільовим призначенням, що в силу п. «а» ч. 1 ст. 143 ЗК України є підставою для примусового припинення прав на земельну ділянку; - вказував, що в 2013 р. вносились зміни до Законів України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та «Про Державний земельний кадастр», на підставі яких були закриті Книги записів державних актів на право постійного користування землею, тому можливості внесення до них змін не має. Прокурор Ярошенко Д.Д. позов, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, підтримав та просив задовольнити. Представника відділу Держземагенства у Ріпкинському районі Чернігівської області Мазепа Н.М. позов, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, підтримала та просила задовольнити. Врахувавши, що спірна земельна ділянка з земель державної власності не вилучалась і що задоволення вимог про визнання таким, що втратив чинність запису в Книзі дозволить належним чином реалізувати рішення суду про примусове припинення права користування земельною ділянкою. Відповідач [PERSON] позовні вимоги не визнала та просила суд відмовити у задоволені позову. Визнала обставину не користування земельною ділянко, з причин ліквідації СФГ «Венера». Проте, не погодилась з тим, що земельна ділянка засмічена чагарниками. Вказувала, що у зв'язку з тим, що її син приймає участь в АТО, вони не можуть оплатити ФОП [PERSON] вартість робіт пов'язаних з розробкою проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність членам СВГ «Венера». Представник Реєстраційної служби Ріпкинського РУЮ Чернігівської області Остапенко Н.А. та представника Ріпкинської РДА Чернігівської області Мельник М.С. при винесенні рішення поклалися на розсуд суду. Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. Відповідно до рішення Ріпкинської районної ради Чернігівської області 10 вересня 1999 року, [PERSON] надано земельну ділянку площею 43 га орних земель за рахунок земель запису Малолиственської сільської ради для організації селянського /фермерського/ господарства та зобов'язано останню використовувати земельну ділянку за призначенням, та без зниження родючості ґрунтів. На підставі рішення Ріпкинської районної ради народних депутатів Ріпкинського району Чернігівської області від 10.09.1999 року (8 сесії 23 скликання), 23.09.1999 року головою Ріпкинської районної державної адміністрації Чернігівської області було видано державний акт на право постійного користування землею (Серії [NUMBER] б/н), яким посвідчено право [PERSON] на постійне користування земельною ділянкою площею 43 га, що розташована на території Малолиственської сільської ради. Вказаний державний акт зареєстровано в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за [NUMBER]. Відомості про вказану земельну ділянку відсутні в Реєстрі прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна. З витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців вбачається, що селянське (фермерське) господарство «Венера» 02.10.2013 року припинило свою діяльність за судовим рішенням у зв'язку з визнанням її банкрутом. Відповідно до п. «а» ч. 1 ст. 143 ЗК України примусове припинення прав на земельну ділянку здійснюється в разі використання земельної ділянки не за цільовим призначенням. В ст. 1 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель», дано визначення терміну «невиконання вимог щодо використання земель за цільовим призначенням», яким є невикористання земельної ділянки, або фактичне використання земельної ділянки, яке не відповідає її цільовому призначенню, встановленому при передачі земельної ділянки у власність чи наданні в користування, в тому числі в оренду. З комісійного акту обстеження земельної ділянки поза селом Суличівка від 19.02.2015 року вбачаться, що земельна ділянка, яка надавалась [PERSON] для ведення СВГ «Венера» (поза селом Суличівка) в розмірі 43 га не використовується за призначенням. Відповідачкою [PERSON], вказаний комісійний акт не заперечується. Враховуючи те, що громадянці України [PERSON] надавалась земельна ділянка площею 43 га, що розташована на території Малолиственської сільської ради саме для організації селянського /фермерського/ господарства, зважаючи на те, що в даному випадку встановлено порушення вимог законодавства щодо цільового використання земельної ділянки, шляхом невикористання земельної ділянки (пасивна поведінка), суд вважає за необхідне припинити [PERSON] право постійного користування земельною ділянкою площею 43 га, що розташована на території Малолиственської сільської ради, наданої для організації селянського господарства. В той же час, зазначення в указаному вище комісійному акті про те, що вказана земельна ділянка не оброблена, заросла бур'янами, деревами, кущами, не свідчить про наявність підстав, передбачених п. «б» ч. 1 ст. 143 ЗК України для примусового припинення прав на земельну ділянку, оскільки для цього необхідно 2 факти, а саме: встановлення порушень земельного законодавства спеціально уповноваженими органами виконавчої влади з питань земельних ресурсів та неусунення допущених порушень в терміни, встановлені вказівками вказаним органів, чого в даному випадку не було. Заперечення відповідачки, з посиланням на те, що розпорядження Ріпкинської районної державної адміністрації Чернігівської області від 19.04.2012 р. № 188 «Про надання дозволу на розробку землевпорядної документації щодо приватизації земельних ділянок членам фермерського господарства «Венера» та на те, що вони не можуть оплатити ФОП [PERSON] вартість робіт пов'язаних з розробкою проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність членам СВГ «Венера» не має правового значення для даного спору. Виходячи з того, що ні ст. 16 ЦК України, ні ч. 3 ст. 152 ЗК України, ні Законами України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та «Про Державний земельний кадастр», ні іншим актами цивільного законодавства не передбачено такого способу захисту цивільного права, як визнання таким, що втратив чинність запису щодо реєстрації державного акту на право постійного користування землею в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею, суд приходить до висновку, що в задоволенні позовних вимог про визнання таким, що втратив чинність запису щодо реєстрації Державного акту Серії [NUMBER] б/н від 23.09.1999 року, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за [NUMBER], виданого [PERSON] на земельну ділянку площею 43 га на території Малолиственської сільської ради слід відмовити. Виходячи з того, що земельна ділянка площею 43 га, що розташована на території Малолиственської сільської ради перебуває у державній власності, вона не вибувала з земель державної власності, а лише була надана відповідачці у користування згідно діючого на той час законодавства, враховуючи те, що судом достовірно встановлено, що в останній час відповідачка нею не користується, що вже має наслідком припинення права постійного її користування даною земельною ділянкою, суд знаходить, що в задоволенні позовних вимог про повернення спірної земельної ділянки до земель державної власності слід відмовити. На підставі ст.88 ЦПК України, пропорційно задоволеним вимогам, підлягає стягненню з відповідачки судовий збір.

Outcome: partial