Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-06 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду з позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 04 березня 2010 року Сумським районним судом Сумської області видано судовий наказ по справі № 2-Н-8/10 за заявою Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» (Акціонерне товариство «Універсал банк» є правонаступником всіх прав та обов`язків ПАТ Універсал банк» відповідно до статуту зате. 20.12.2018 р.) до [PERSON] про стягнення боргу, відповідно до якого судом стягнуто заборгованість за кредитним договором в розмірі 21496 грн. 67 коп. та 137 грн. 48 коп. судових витрат. Однак, відповідач не виконав вказане рішення суду вчасно, а тільки шляхом направлення окремих періодичних платежів з 23.03.2010 року по 20.07.2018 року, а отже допустив прострочення грошового зобов`язання за вказаний період. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності встановленої законом. На цій підставі, AT «Універсал банк» здійснено нарахування 3% річних та індексу інфляції, що полягає в компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати. Розмір заборгованості відповідно до розрахунку виконаного AT «Універсал банк» за період з 23.03.2010 року по 20.07.2018 року складає 17059,71 грн., з яких: розрахована сума за ставкою 3% річних - 3671,89 грн.; індекс інфляції - 13387,82 грн. Тому представник позивача просить стягнути з [PERSON] ( [INFO] , Ідентифікаційний код: [NUMBER] ) заборгованість у розмірі 17059,71 грн. та витрати по сплаті судового збору в розмірі 1921 грн. Представник позивача, повідомлений належним чином про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, надав заяву в якій просить справу розглянути в його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просить їх задовольнити. Відповідач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги не визнали, заперечували проти них про що надали письмовий відзив на позовну заяву, просять застосувати строк позовної давності. Додатково відповідач зазначив, що є військовослужбовцем, брав участь в антитерористичній операції та має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни учасників бойових дій. Перевіривши матеріали справи та дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 04 березня 2010 року Сумським районним судом Сумської області видано судовий наказ по справі № 2-Н-8/10 за заявою Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» (Акціонерне товариство «Універсал банк» є правонаступником всіх прав та обов`язків ПАТ Універсал банк» відповідно до статуту зате. 20.12.2018 р.) до [PERSON] про стягнення боргу, відповідно до якого стягнуто заборгованість за кредитним договором в розмірі 21496 грн. 67 коп. та 137 грн. 48 коп. судових витрат. Однак, відповідач не виконав вказане рішення суду вчасно, а тільки шляхом направлення окремих періодичних платежів з 23.03.2010 року по 20.07.2018 року, а отже допустив прострочення грошового зобов`язання за вказаний період. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності встановленої законом. Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно з частиною другою статті 509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Пунктом 3 частини другої статті 11 ЦК України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є не лише договори й інші правочини, а й завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди іншій особі та інші юридичні факти. Отже, завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди породжує зобов`язання між особою, яка таку шкоду завдала, та потерпілою особою. Залежно від змісту такого зобов`язання воно може бути грошовим або не грошовим. За змістом статей 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати. Згідно з ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Тобто нарахування трьох процентів річних та індексу інфляції не є штрафними санкціями, а засобом захисту коштів кредитора від знецінення, оскільки передбачена законом, а не договором. За змістом цієї норми закону нарахування трьох процентів річних та індексу інфляції входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Зазначений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 01 жовтня 2014 року у справі № 6-113цс14, з якою погодилась Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц, провадження № 14-16цс18. Під індексом інфляції розуміється показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, отже норма ЦК України, яка регламентує сплату індексу інфляції за прострочення виконання грошового зобов`язання, поширюється лише на випадки прострочення виконання грошового зобов`язання, яке визначене договором. Відповідно до ч.1 ст.4 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» індексація грошових доходів населення проводиться у разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється у розмірі 101%. На цій підставі, AT «Універсал банк» здійснено нарахування 3% річних та індексу інфляції, що полягає в компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати. Розмір заборгованості відповідно до розрахунку виконаного AT «Універсал банк» за період з 23.03.2010 року по 20.07.2018 року складає 17059,71 грн., з яких: розрахована сума за ставкою 3% річних - 3671,89 грн.; індекс інфляції - 13387,82 грн. Судом встановлено, що відповідно до позовних вимог щодо застосування відповідальності, передбаченої ст. 625 ЦК України, встановлений загальний строк позовної давності тривалістю у три роки, яки відповідач та його представник просять застосувати. Відповідно до ч.3 ст.267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Статтею 257 ЦК України визначено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. В зв`язку з цим до заявлених позовних вимог повинна бути застосована позовна давність. В судовому засіданні встановлено, що позов поданий до суду 06.09.2019 року, то розрахунок сум для нарахування відповідальності, передбаченої ст. 625 ЦК України, має бути зроблений тільки до заборгованості, які була наявна після 06.09.2017 року. Тому розмір заборгованості трьох процентів річних та індексу інфляції складає 1740,98 грн., з яких: розрахована сума за ставкою 3% річних 272,40 грн.; індекс інфляції 1468,58 грн. На підставі досліджених доказів суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, а саме сума трьох процентів річних та індексу інфляції, яка підлягає стягненню з відповідача становить 1740,98 грн., яка складається з наступного: розрахована сума за ставкою 3% річних 272,40 грн.; індекс інфляції 1468,58 грн. Вирішуючи питання про судові витрати в справі, суд керується положеннями статті 141 ЦПК України,- якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Отже, стягненню з відповідача на користь позивача підлягає сплачений ним при зверненні з позовом до суду судовий збір пропорційно до розміру задоволених позовних вимог у сумі 216,30 грн. Разом з цим, згідно ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Зазначене стосується й випадку, коли рішення ухвалено на користь позивача, а відповідач звільнений від сплати судового збору. Оскільки [PERSON] звільнений у даній справі від сплати судового збору на підставі п.13 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», сплачений позивачем за подання позовної заяви судовий збір, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, у розмірі 216,30 грн. слід компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. На підставі викладеного,

Outcome: partial