Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-04 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду з позовом, уточненим в ході розгляду справи, в якому просить стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість по аліментам за період з червня 2016 року по червень 2020 року в розмірі 480 000 грн. В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що позивач з 05.06.2010 перебував з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, 30.05.2016 шлюб між сторонами розірвано. Від зареєстрованого шлюбу сторони мають сина [PERSON] , [INFO] . 05.10.2015 між сторонами укладено шлюбний договір, за умовами якого подружжя зобов`язалося утримувати свою дитину до виповнення їй 23 років незалежно від того чи перебуватиме на той час подружжя у зареєстрованому шлюбі, чи шлюб буде розірвано. У разі розірвання шлюбу дитина подружжя [PERSON] залишається проживати з дружиною, а чоловік зобов`язується та гарантує регулярну, щомісячну виплату в національній валюті України аліментів на утримання дитини у загальному розмірі 10 000 грн. до досягнення сином повноліття, а у разі продовження ним навчання - до 23 років. Представник позивача вказує, що відповідач жодного разу не здійснював платежів на утримання спільного сина, станом на дату звернення до суду з позовом заборгованість відповідача зі сплати аліментів за період з червня 2016 року по вересень 2019 року становить 390 000 грн. 22.06.2021 представником позивача подано заяву про збільшення позовних вимог, в якій він просив стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість зі сплати аліментів за період з червня 2016 року по червень 2020 року становить 480 000 грн. Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 22.10.2019 у справі відкрито загальне позовне провадження, призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду, що занесена до протоколу судового засідання від 14.09.2020, підготовче судове засідання закрито, справу призначено до судового розгляду по суті. У судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили задовольнити. Крім того, звернулися до суду з заявою про збільшення позовних вимог, в якій просили стягнути з відповідача заборгованість зі сплати аліментів в розмірі 600 000 грн. за період з червня 2016 року по червень 2021 року. Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти позову в цілому, також зазначив, що стороною позивача пропущено строк для звернення до суду з заявою про збільшення позовних вимог до 600000 грн. Крім того, подав до суду відзив, в якому просив відмовити в задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що відповідач ніколи не ухилявся від батьківського обов`язку по утриманню своїх дітей, майже щодня спілкується з дітьми, надає грошові кошти, купує речі та харчі, систематично оплачує навчання та відпочинок дітей. Вказував, що через півроку після розірвання шлюбу сторони повторно уклали шлюб, і весь час відповідач належним чином виконував свої обов`язки по утриманню дітей та дружини. Ухвалою суду, що занесена до протоколу судового засідання від 22.09.2021, стороні позивача повернуто без розгляду заяву про збільшення позовних вимог у зв`язку з пропуском встановленого для цього строку. У відповіді на відзив сторона позивача не заперечувала факту повторної реєстрації шлюбу між сторонами, проте наголошувала на тому, що відповідач не утримував належним чином свою дитину, а надані відповідачем докази стосуються молодшої дитини, з приводу якої не вирішується спір в даному провадженні. Твердження сторони відповідача про те, що сторони весь час перебували у зареєстрованому шлюбі з огляду на те, що вони повторно уклали шлюб через півроку не ґрунтується на умовах шлюбного договору, оскільки його положеннями передбачено утримання батьком дитини після розірвання шлюбу зареєстрованого 05.06.2010. В процесі розгляду справи сторона позивача наголошувала на тому, що перебування із відповідачем у іншому зареєстрованому шлюбі не припиняє обов`язку виконання аліментних зобов`язань, оскільки змін до укладеного договору внесено не було, а чинне законодавство дозволяє стягувати аліменти з особи, з якою отримувач аліментів перебуває у зареєстрованому шлюбі. Заслухавши пояснення учасників, повно та всебічно дослядивши наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності, суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини. З матеріалів справи убачається, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 05.06.2010, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серія [NUMBER] , виданим 05.06.2010 Центральним відділом реєстрації шлюбів м. Києва з державним Центром розвитку сім`ї. Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 30.05.2016 шлюб розірвано. 11.02.2017 сторони зареєстрували між собою шлюб повторно, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серія [NUMBER] , виданим 11.02.2017 Оболонським районним у м. Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у м. Києві. З пояснень сторін убачається, що шлюб між ними розірвано на початку січня 2021 року. Судом встановлено, що від зареєстрованого шлюбу сторони мають двох дітей: сина [PERSON] , [INFO] , та сина [PERSON] , [INFO] . 05.10.2015 між сторонами укладено шлюбний договір, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Тарасовою Ю.Г., за умовами якого подружжя, яке перебуває у шлюбі з 05.06.2010, зокрема, зобов`язалося утримувати свого сина [PERSON] , [INFO] , до виповнення йому 23 років незалежно від того чи перебуватиме на той час подружжя у зареєстрованому шлюбі, чи шлюб буде розірвано у встановленому законом порядку (п.1.11 договору). Згідно п.2.2 договору у разі розірвання шлюбу дитина подружжя [PERSON] залишається проживати з дружиною, а чоловік зобов`язується та гарантує регулярну, щомісячну виплату в національній валюті України аліментів на утримання дитини у загальному розмірі 10 000 грн. до досягнення сином повноліття, а у разі продовження ним навчання - до 23 років. Пунктом 2.2.1.1 договору передбачено способи здійснення відповідачем щомісячної виплати на сина у вигляді перерахунку на розрахунковий рахунок дружини або готівкою. Відповідно до п.2.2.1.2 договору право дружини на отримання аліментів на утримання сина виникає з дати реєстрації розірвання шлюбу між подружжям в порядку, передбаченому чинним законодавством України. Згідно ст. 95 СК України якщо шлюбний договір укладено до реєстрації шлюбу, він набирає чинності у день реєстрації шлюбу. Якщо шлюбний договір укладено подружжям, він набирає чинності у день його нотаріального посвідчення. З урахуванням наведених обставин шлюбний договір укладений між сторонами почав діяти з моменту нотаріального посвідчення, а право на отримання аліментів на утримання сина [PERSON] виникло у позивача 30.05.2016, з моменту розірвання шлюбу укладеного сторонами 05.06.2010. Як встановлено судом, шлюбний договір недійсним не визнавався, розірваним не був та до нього не було внесено жодних змін. В процесі розгляду справи сторони намагалися врегулювати спір у позасудовому порядку, однак такі перемовини не призвели до врегулювання спору в позасудовому порядку. Посилання сторони відповідача на те, що відповідачем здійснювалося та здійснюється утримання сина [PERSON] , спростовується матеріалами справи та не підтверджено належними та допустимими доказами, оскільки надані відповідачем квитанції про здійснення оплати за догляд до ТОВ «ДНЗ Ясла-садочок «Левенятко» стосуються іншої дитини сторін [PERSON] . Натомість жодних доказів на утримання старшого сина [PERSON] відповідачем не надано, поважності причин несплати обумовленої шлюбним договором суми аліментів на утримання сина не наведено. Та обставина, що відповідач здійснював оплату за навчання [PERSON] у ліцеї, відповідно до договору № 7 від 17.06.2020, укладеного між позивачем, відповідачем та ТОВ «Приватний ліцей для хлопчиків «Кадетство» не свідчить про належне виконання відповідачем умов укладеного шлюбного договору щодо сплати аліментних платежів. Відповідно до частини другої статті 141 СК України розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Таким чином, обсяг відповідальності батьків не залежить від проживання їх разом чи окремо від дитини, і цей факт не звільняє від обов`язку забезпечувати такі умови життя дитини, які є достатніми для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, соціального та духовного розвитку. Зазначений висновок підтверджується і наявністю відповідальності за ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків, як передбачено у частині четвертій статті 155 СК України. Крім того, відповідно до Закону України від 17.05.2017 «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Цей припис підтверджує довід про підвищений захист прав дитини. У статті 179 СК України послідовно зазначається, що аліменти призначені для утримання дитини і не можуть бути використані не за цільовим призначенням. Статтею 180 СК України встановлено обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно вимог чинного законодавства аліментний платіж є періодичним і повинен сплачуватися платником аліментів кожного місяця. Тобто, у разі несплати аліментів у поточному місяці, з 01 числа наступного місяця виникає заборгованість. Згідно даних наданого стороною позивача розрахунку заборгованості по сплаті аліментів від 07.10.2019 та розрахунку наведеного у заяві про збільшення позовних вимог від 22.06.2020 (а.с.5,149-150), загальний розмір заборгованості відповідача по аліментам за період з червня 2016 року по червень 2020 року становить 480 000 грн., які підлягають стягненню з відповідача. Враховуючи наведене, суд вважає, що виходячи з того, що відповідач зобов`язаний сплачувати аліменти на утримання дитини згідно умов шлюбного договору, проте свого обов`язку в повному обсязі не виконав без поважних на те причин, внаслідок чого з його вини виникла заборгованість зі сплати аліментів, тому суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог. Інші наявні в матеріалах справи докази висновків суду не спростовують Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати у вигляді судового збору підлягають стягненню з відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved