Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-15 00:00:00

Представник позивача Публічного акціонерного товариства «Державний Ощадний банк України» в особі філії - Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк» звернувся 15.05.2014 року до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області з позовною заявою до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за договором відновлюваної кредитної лінії. В судове засідання представник позивача Публічного акціонерного товариства «Державний Ощадний банк України» в особі філії - Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк» не з`явився, проте надав заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримує, просить їх задовольнити у повному обсязі. В судове засідання відповідачка [PERSON] не з`явилась, проте адвокат Волощук Т.В., яка діє в її інтересах, надала заяву про розгляд справи у її відсутність, просить відмовити у задоволенні позовних вимог. В судове засідання відповідач [PERSON] не з`явився, проте надав до суду заяву, згідно якої просив відмовити у задоволенні позовних вимог позивача, оскільки вже є рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області, яка набрало законної сили, яким борг перед ПАТ «Державний Ощадний банк України» визнано не солідарним, а визнано боргом, який був отриманий відповідачами у зареєстрованому шлюбі, тому кожний з відповідачів повинен сплатити його окремо по Ѕ частки від суми боргу. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, доводи сторін та наявні в справі докази, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Так, судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що 12 грудня 2006 року між відкритим акціонерним товариством «Державний Ощадний Банк України» в особі філії - Одеського облуправління ВАТ «ОщадБанк» та [PERSON] був укладений договір відновлюваної кредитної лінії № 1077-н, відповідно до умов якого банк зобов`язався надати позичальнику на умовах цього договору кредит в сумі 43600 дол. США, що складає 220180 грн. по курсу НБУ на 12 грудня 2006 року (5,05 грн. за 1 долар США), а позичальник зобов`язався прийняти, належним чином використати та повернути кредит в сумі 43600 дол. США, що складає 220180 грн. по курсу НБУ на 12 грудня 2006 року (5,05 грн. за 1 долар США), сплатити відсотки за користування кредитом в розмірі 13 % річних та комісійні винагороди в порядку, на умовах та в строки, визначені цим Договором(а.с.5-10). Додатковим договором №1 до договору відновлюваної кредитної лінії від « 12» грудня 2006 року від 30.06.2009 року, сторони обумовили, що починаючи з липня 2009 року кредит підлягає погашенню щомісячно рівними частинами в сумі 680 дол. США згідно діючого курсу НБУ на момент погашення та остаточним терміном повернення кредиту - 12.12.2013 року . У якості забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором №1077-н від 12.12.2006 року, між ВАТ «Державний Ощадний Банк України» в особі філії - Одеського облуправління ВАТ «ОщадБанк» та [PERSON] був укладений договір поруки №1, відповідно до умов якого [PERSON] взяла на себе прямі зобов`язання відповідати перед кредитором по зобов`язаннях боржника - [PERSON] по кредитному договору № 1077-н від 12.12.2006 року. У відповідності до положень ст. 553 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов`язання частково або у повному обсязі. Поручителем може бути одна особа або кілька осіб. Також, 13.12.2006 року між між ВАТ «Державний Ощадний Банк України» та [PERSON] було укладено іпотечний договір № б/н, відповідно до п. 1.2. якого предметом іпотеки є: двокімнатна квартира під [ADDRESS] , під номером шостим, що складається в цілому з: 1- коридор, 2-кухня, 3,6 - житлові кімнати, житловою площею 27,3 кв.м., 4- туалет, 5- ванна, 7 - кладова, 8 - лоджія, загальною площею 50,2 кв.м., яка належить [PERSON] на підставі договору дарування, посвідченого приватним нотаріусом Білгород-Дністровського міського нотаріального округу Чухрай Т.Ю. Оскільки відповідачами не виконувались належним чином умови договору відновлювальної кредитної лінії №1077-н, представник позивача звернувся 15.05.2014 року до суду за захистом своїх законних прав та інтересів. Заочним рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 09.07.2014 року було задоволено позовні вимоги представника позивача Публічного акціонерного товариства «Державний Ощадний банк України» в особі філії - Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк» до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за договором відновлюваної кредитної лінії. Стягнуто солідарно з [PERSON] та з [PERSON] заборгованість за договором відновлюваної кредитної лінії № 1077-н від 12 грудня 2006 року у загальній сумі 4471,09 доларів США (чотири тисячі чотириста сімдесят один долар США девять центів), яка складається з: - прострочений основний борг по кредиту - 3103,76 дол. США.; - прострочені проценти за користування кредитом за період з 01.02.2010 року по 06.05.2014 року - 67,40 дол. США.; - пеня за прострочений основний борг по кредиту за період з 01.02.2010 року по 06.05.2014 року - 1124,37 дол. США; - пеня за прострочені проценти за користування кредитом за період з 01.02.2010 року по 06.05.2014 року - 175,56 дол. США. Стягнуто в рівних частках з [PERSON] та з [PERSON] суму судового збору в розмірі 512,81 грн. ( п`ятсот дванадцять гривень вісімдесят одна копійка). Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 16.07.2019 року зазначене вище заочне рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області було скасовано, справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. На момент укладення зазначеного вище кредитного договору відповідачі перебували у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується Свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] , виданого Міським відділом РАЦС м. Ровенькі Луганської області, актовий запис №505. Рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 12.05.2016 року шлюб між відповідачами [PERSON] та [PERSON] був розірваний. Рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 19.10.2016 року за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , третя особа без самостійних вимог - приватний нотаріус Білгород-Дністровського міського нотаріального округу Чухрай Т.Ю. про визнання договору дарування удаваним, встановлення факту укладення договору купівлі-продажу, визнання майна об`єктом спільної сумісною власністю подружжя, поділ майна подружжя та за зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ майна подружжя було визнано грошові зобов`язання за договором відновлювальної кредитної лінії №1077-н від 12.12.2006 року, укладеним з ПАТ «Державний ощадний банк України» в сумі 4904,96 доларів США та грошові зобов`язання за договором позики від 06.05.2011 року, укладеним з [PERSON] і [PERSON] в сумі 80000 доларів США, солідарним борговим зобов`язанням [PERSON] та [PERSON] та розподілено їх по Ѕ частині за кожним з них. Постановою Апеляційного суду Одеської області від 24.05.2018 року рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 19.10.2016 року у частині визнання грошових зобов`язань солідарними грошовими зобов`язаннями та поділ грошових зобов`язань - залишено без змін. Постановою Верховного Суду України від 30.06.2020 року рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 19.10.2016 року та постанову Апеляційного суду Одеської області від 24.05.2018 року було залишено без змін. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). За змістом частини другої статті 536 ЦК України розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За змістом частини першої статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно ч.1 ст.12 ЦК України особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд. Згідно ч.2 ст.14 ЦК України особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї. Згідно ч.1 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Згідно ч. 1 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Відповідно до ч. 1 ст. 79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Згідно ч. 1 ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Згідно ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до вимог ст.264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. При цьому суд зазначає, що Європейський суд з прав людини зауважує на тому, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, №4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Враховуючи вищезазначене, оскільки на теперішній час є рішення суду, яке набрало законної сили щодо визнання кредитних зобов`язань за договором відновлюваної кредитної лінії № 1077-н солідарним борговим зобов`язанням [PERSON] та [PERSON] та яким розподілено їх по Ѕ частині за кожним з них, судом не вбачаються підстави для задоволення позовних вимог позивача.

Outcome: dismissed