Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-09 00:00:00

Прокурор Черкаського району звернувся до суду з указаним позовом, мотивуючи тим, що відповідно до розпорядження голови Черкаської районної державної адміністрації від 06.11.2007р. №372 «Про передачу у власність земельних ділянок для будівництва та обслуговування жилих будинків», затверджено проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність 23 громадянам для будівництва і обслуговування житлових будинків, господарських будівель і споруд загальною площею 2,3га за рахунок земель запасу в адміністративних межах Геронимівської сільської ради Черкаського району Черкаської області за межами населеного пункту та передано земельні ділянки у власність 23 громадянам, в т.ч. і [PERSON], [PERSON]. На підставі розпорядження голови Черкаської РДА №372 від 06.11.2007р. [PERSON] отримав державний акт серії ЯЕ №630906 від 10.01.2008р. на право власності на земельну ділянку, площею 0,10га та [PERSON] отримала державний акт серії ЯЕ №630904 від 09.01.2008р. на право власності на земельну ділянку, площею 0,10га. Проведеною перевіркою органами прокуратури Черкаської області на початку 2014 року встановлено, що передача земельних ділянок загальною площею 2,3га 23-м громадянам, в тому числі і [PERSON], [PERSON] проведена незаконно. Позивач вказує, що земельні ділянки передана і [PERSON], [PERSON] для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що не є лісогосподарською потребою. Водночас, вказані земельні ділянки на момент здійснення передачі відносились до категорії земель лісогосподарського призначення та перебували у постійному користуванні ДП «Черкаське лісове господарство» на підставі матеріалів лісовпорядкування. Тобто, Черкаська РДА порушила вимоги п.3 ч.1 ст.32 Лісового кодексу України. Оспорюваним розпорядженням РДА фактично змінено цільове призначення спірної земельної ділянки, однак у місцевої державної адміністрації відсутні повноваження щодо вилучення земель лісогосподарського призначення державної форми власності, що розташовані за межами населеного пункту для нелісогосподарських потреб. А тому, виконання вимог ст.20 ЗК України щодо зміни цільового призначенняземель саме органами виконавчої влади, які приймають рішення про передачу цих земель у власність або надання у користування, в даному випадку є неможливим. Також, був порушений порядок зміни цільового призначення земельної ділянки, зокрема вимоги ст.57 ЛК України. Оспорюване розпорядження РДА прийнято з порушенням ч.1 ст.58 Лісового Кодлексу України, оскільки при зміні цільового призначення земельної лісової ділянки з метою її використання в цілях, не пов'язаних з веденням лісового господарства, не було вирішено питання про збереження або вирубування дерев і чагарників на земельній ділянці, що відводиться громадянам. Позивач вказує, що згідно п.«а» ч.1 ст.21 Земельного Кодексу України порушення порядку встановлення та зміни цільового призначення земель є підставою для визнання недійсними рішень органів державної влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим та органів місцевого самоврядування про надання (передачу) земельних ділянок громадянам та юридичним особам. Оспорюване розпорядження порушує право ДП «Черкасилісгосп» на користування землею, оскільки з прийняттям цього розпорядження земельна ділянка площею 2,3га фактично вибула з користування державного підприємства. Згідно ч.2 ст.393 ЦК України власник майна, права якого порушені внаслідок видання правового акта органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, має право вимагати відновлення того становища, яке існувало до видання цього акта. Тому, ДП «Черкасилісгосп» має право вимагати повернення незаконно вилученого майна, що в свою чергу, обмежено добросовісністю набувача. Вказує, що згідно ч.3 ст.388 ЦК України якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках. В судовому засіданні прокурор підтримав вимоги позову в повному обсязі, просив позов задовольнити: визнати протиправним та скасувати розпорядження Черкаської РДА №372 від 06.11.2007р. в частині затвердження проекту із землеустрою щодо відведення земельних ділянок та надання у власність і [PERSON], [PERSON] земельних ділянок, площею по 0,10га, що розташована в адміністративних межах Геронимівської сільської ради Черкаського району Черкаської області, за межами населеного пункту; визнати недійсними державні акти; скасувати державну реєстрацію даних земельних ділянок; витребувати від і [PERSON], [PERSON] вказані земельну ділянку. Судові витрати покласти на відповідачів. Відповідач: [PERSON] в судове засідання не з'явився, надав до канцелярії суду заяву, в якій просив позов слухати за його відсутності проти задоволення позову не заперечував. Відповідачі: Черкаська РДА та [PERSON] в судове засідання не з'явились, неповідомивши про причину неявки, хоча були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання по справі, що підтверджується письмовими доказами. Заслухавши пояснення учасників процесу, вивчивши матеріали справи, суд встановив наступні фактичні обставини справи. Судом встановлено, що розпорядження голови Черкаської районної державної адміністрації від 12.06.2007 року №199 припинено право постійного користування земельною ділянкою загальною площею 2,3га ДП «Черкаське лісове господарство» та переведено вказану земельну ділянку до земель запасу (піски) без зміни цільового призначення. Вказане розпорядження постановою Черкаського окружного адміністративного суду від 08.12.2008 року визнано незаконним та було скасоване. В подальшому, розпорядженням голови Черкаської районної державної адміністрації від 06.11.2007р. №372 «Про передачу у власність земельних ділянок для будівництва та обслуговування жилих будинків», затверджено проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність 23 громадянам для будівництва і обслуговування житлових будинків, господарських будівель і споруд загальною площею 2,3га за рахунок земель запасу в адміністративних межах Геронимівської сільської ради Черкаського району Черкаської області за межами населеного пункту та передано земельні ділянки у власність 23 громадянам, в т.ч. і [PERSON], [PERSON] На підставі розпорядження голови Черкаської РДА №372 від 06.11.2007р. [PERSON] отримав державний акт серії ЯЕ №630906 від 10.01.2008р. на право власності на земельну ділянку, площею 0,10га та [PERSON] отримала державний акт серії ЯЕ №630904 від 09.01.2008р. на право власності на земельну ділянку, площею 0,10га. При вирішенні даного спору суд вважає необхідним керуватись наступним. Згідно ч.1 ст.149 ЗК України земельні ділянки, надані у постійне користування із земель державної та комунальної власності, можуть вилучатися для суспільних та інших потреб за рішенням органів державної влади та органів місцевого самоврядування. Згідно ч.2 ст.149 ЗК України вилучення земельних ділянок провадиться за згодою землекористувачів на підставі рішень Кабінету Міністрів України, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій, сільських, селищних, міських рад відповідно до їх повноважень. Проект відведення земельної ділянки погоджується з органом по земельних ресурсах, природоохоронним і санітарно-епідеміологічним органами, органами архітектури і охорони культурної спадщини та подається на розгляд відповідних місцевої державної адміністрації або органу місцевого самоврядування, що передбачено частинами 7, 8, 9 ст.118 ЗК України. Судом встановлено, що спірні земельні ділянки передані [PERSON], [PERSON] для будівництва та обслуговування житлового будинку, що не є лісогосподарською потребою. Водночас, вказані земельні ділянки на момент здійснення передачі відносилась до категорії земель лісогосподарського призначення та перебували у постійному користуванні ДП «Черкаське лісове господарство». Тобто, Черкаська РДА порушила вимоги п.3 ч.1 ст.32 Лісового кодексу України, які на той момент були чинними. Оспорюваним розпорядженням РДА фактично змінено цільове призначення спірних земельних ділянок, однак у місцевої державної адміністрації відсутні повноваження щодо вилучення земель лісогосподарського призначення державної форми власності, що розташовані за межами населеного пункту для нелісогосподарських потреб. А тому, виконання вимог ст.20 ЗК України щодо зміни цільового призначення земель саме органами виконавчої влади, які приймають рішення про передачу цих земель у власність або надання у користування, в даному випадку є неможливим. Також, був порушений порядок зміни цільового призначення земельної ділянки, зокрема вимоги ст.57 ЛК України, оскільки проект відведення земельної ділянки [PERSON], [PERSON] не містить погодження органу виконавчої влади з питань лісового господарства, а висновок Державного управління охорони навколишнього природного середовища в Черкаській області від 03.10.2007р. взагалі не містить посилань про зміну цільового призначення земельної ділянки. Оспорюване розпорядження РДА прийнято з порушенням ч.1 ст.58 Лісового Кодексу України, оскільки при зміні цільового призначення земельної лісової ділянки з метою її використання в цілях, не пов'язаних з веденням лісового господарства, не було вирішено питання про збереження або вирубування дерев і чагарників на земельній ділянці, що відводиться громадянам. Згідно п.«а» ч.1 ст.21 Земельного Кодексу України порушення порядку встановлення та зміни цільового призначення земель є підставою для визнання недійсними рішень органів державної влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим та органів місцевого самоврядування про надання (передачу) земельних ділянок громадянам та юридичним особам. Крім того, суд вважає, що, спірні земельна ділянки неправомірно вибули у власність омадян поза волею Лісгоспу. Оспорюване розпорядження порушує право ДП «Черкасилісгосп» на користування землею, оскільки з прийняттям цього розпорядження земельна ділянка площею 2,3га фактично вибула з користування державного підприємства. Згідно ч.2 ст.393 ЦК України власник майна, права якого порушені внаслідок видання правового акта органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, має право вимагати відновлення того становища, яке існувало до видання цього акта. Згідно ч.3 ст.388 ЦК України якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках. Згідно ч.10 ст.59 ЗУ «Про місцеве самоврядування в Україні» акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку. Тому суд вважає, щорозпорядження Черкаської РДА №372 від 06.11.2007р. в частині затвердження проекту із землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання у власність [PERSON], [PERSON] земельної ділянки, - є таким, що прийнято з порушенням діючого законодавства, порушує інтереси держави, тому його необхідно визнати протиправним і скасувати. Дана позовна вимога є доведеною, обґрунтованою і підлягає до задоволення. Враховуючи, що державний акт серії ЯЕ №630906 від 10.01.2008р. на право власності на земельну ділянку, площею 0,10га виданий [PERSON] та державний акт серії ЯЕ №630904 від 09.01.2008р. виданий [PERSON], були видані на підставі вказаного розпорядження голови Черкаської РДА, яке прийнято з грубим порушенням чинного законодавства, тому суд прийшов до висновку про незаконність набуття права власності на спірні земельні ділянки відповідачами, а вказані державні акти необхідно визнати недійсним та скасувати державну реєстрацію даних земельних ділянок. Суд вважає, що підлягає до задоволення позовна вимога про витребування від [PERSON], [PERSON] спірних земельних ділянок на користь ДП «Черкасилісгосп», як земельної лісової ділянки. При розгляді даного спору суд вважає, що строки позовної давності позивачем не пропущені. Щодо повноважень прокурора Черкаського району звертатись до суду з даним позовом, судом встановлено, що повноваження прокурора щодо здійснення представництва інтересів держави в суді передбачено ст.121 Конституції України, ст.45 ЦПК України, ст.36-1 Закону України «Про прокуратуру». Право прокурора на подання позовів до суду саме в інтересах держави, а не в інтересах підприємств, установ і організацій незалежно від їх підпорядкування і форм власності, роз'яснено і в рішенні Конституційного Суду України від 08.04.1999р. №3-рп/99. Таким чином, позовні вимоги прокурора підлягають до повного задоволення. З відповідачів необхідно стягнути на користь держави судові витрати, що складаються з судового збору, від сплати якого звільнений позивач.

Outcome: approved