Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-03 00:00:00

Приватне підприємство Токмак-Центр звернулося до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги, в якій просили стягнути з відповідача на користь ПП Токмак-Центр заборгованість за надані житлово-комунальні послуги за період з 01.07.2010 року по 01.07.2013 року в розмірі основного боргу - 3708,93 грн., інфляційних втрат -579,10 грн., трьох відсотків річних 333,81 грн. та судовий збір 1218,00 грн., а всього: 5839,84 грн. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що ухвалою Токмацького районного суду Запорізької області від 20.05.2015 року судовий наказ № 328/2471/13-ц від 12.07.2013 року про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги з [PERSON] - скасовано. Відповідно до ч. 3 ст. 118 ЦПК України позовна заява щодо вимог, визначених у частині першій статті 96 цього Кодексу (якщо заявлено вимогу про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг, телекомунікаційних послуг, послуг телебачення та радіомовлення з урахуванням індексу інфляції та трьох відсотків річних, нарахованих заявником на суму заборгованості), може бути подана тільки в разі відмови у прийнятті заяви про видачу судового наказу або скасування його судом. Відповідач є власником квартири [ADDRESS], є споживачем житлово-комунальних послуг в розумінні ч.1 ст.1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24.06.2004 року № 1875-ІV, споживач - фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальні послуги. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» виконавчим комітетом Токмацької міської ради визначено виконавцем житлово-комунальних послуг приватне підприємство «Токмак-Центр», а також встановлені тарифи на ці послуги. Будинку № 53 по вул. Шевченко м. Токмак підприємством надаються житлово-комунальні послуги з утримання будинку і прибудинкової території. Рішенням виконавчого комітету Токмацької міської ради № 224 від 28 серпня 2008 року встановлено мінімальний перелік послуг по обслуговуванню будинку та прибудинкової території та їх вартість. Свої зобов'язання на надання житлово-комунальних послуг підприємство виконує в повному обсязі. Боржник свої зобов'язання, щодо оплати за отримані послуги не виконує. Заборгованість за період з 01.07.2010 року по 01.07.2013 року за отриманні послуги складає 3708,93 грн. За весь час затримки розрахунку, сума інфляціях втрат становить - 579,10 грн. та 3 % річних -333,81 грн. 23 грудня 2015 року представником позивача до суду подано уточнену позовну заяву (а.с. 60-61), в якій просив стягнути з відповідача, [PERSON], на користь ПП Токмак-Центр заборгованість за надані житлово-комунальні послуги за період з 01.07.2010 року по 01.07.2013 року в розмірі основною боргу - 3708,93 грн., інфляційних втрат -579,10 грн., трьох відсотків річних 333,81 грн. та судовий збір 1218,00 грн., а всього: 5839,84 грн. Представник позивача в судове засідання не зявився, надав заяву, в якій просив справу розглянути за його відсутності, підтримав позовні вимоги, проти постановлення заочного рішення не заперечував. Відповідач повторно (15.02.2016 року, 01.03.2016 року та 04.04.2016 року) не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся судом належним чином, про що свідчать рекомендовані повідомлення про вручення поштового відправлення наявні в матеріалах справи (а.с. 85, 89, 104). Відповідно до положень ст. 157 ЦПК України суд розглядає справи протягом розумного строку, але не більше двох місяців з дня відкриття провадження у справі, а справи про поновлення на роботі, про стягнення аліментів - одного місяця. У виняткових випадках за клопотанням сторони, з урахуванням особливостей розгляду справи, суд ухвалою може подовжити розгляд справи, але не більш як на п'ятнадцять днів. В даному випадку провадження у справі відкрито 07 грудня 2015 року. Відповідач оскаржував ухвалу Токмацького районного суду Запорізької області від 07 грудня 2015 року про відкриття провадження у справі до Апеляційного суду Запорізької області. Ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 02 лютого 2016 року апеляційну скаргу [PERSON] відхилено. В подальшому відповідач надав до суду заяву від 25.02.2016 року (а.с. 93) в якій просив призначити розгляд справи на травень місяць 2016 року, оскільки буде відсутнім в Запорізькій області за сімейними обставинами, проте жодного належного доказу про неявку в судове засідання з поважних причин [PERSON] суду не надав, у зв'язку з чим, судом визнана неповажною причина неявки відповідача у дані судові засідання. Адже на осіб, які беруть участь у справі, покладається загальний обовязок - добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обовязки. При цьому під добросовісністю необхідно розуміти таку реалізацію прав і виконання обов'язків, що передбачають користування правами за призначенням, здійснення обов'язків в межах, визначених законом, недопустимість посягання на права інших учасників цивільного процесу, заборона зловживати наданими правами. Недобросовісним користування процесуальними правами вважається, зокрема, подання необґрунтованих клопотань про вчинення судом процесуальних дій, клопотань спрямованих на затягування розгляду справи тощо. Подібна практика, спрямована на свідоме невиправдане затягування судового процесу, порушує права інших учасників судового процесу та суперечить вимогам статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, учасником якої є Україна, стосовно права кожного на розгляд його справи судом упродовж розумного строку. Згідно із ч. 4 ст. 169 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). При вищевикладених обставинах, на підставі ст. 224 ЦПК України суд ухвалив провести заочний розгляд даної цивільної справи за відсутністю відповідача по наявних у справі матеріалах та доказах. Дослідивши матеріали справи, встановивши фактичні обставини та відповідні їм правовідносини, суд дійшов наступного висновку. Згідно зі ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» утримання будинків і прибудинкових територій є господарською діяльністю, спрямованою на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи щодо забезпечення експлуатації та (або) ремонту будинків і споруд, а також утримання прилеглої до них (прибудинкової) території відповідно до вимог нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, передбачених законодавством. Згідно зі ст. 179 ЖК Української РСР користування будинками (квартирами) державного і громадського житлового фонду, фонду ЖБК, а також приватного житлового фонду та їх утримання здійснюється з обов'язковим додержанням вимог Правил користування приміщеннями жилих будинків і прибудинковими територіями, які затверджуються КМ України. Згідно із ч. 1 ст. 10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», «Правилами користування приміщеннями житлових будинків і прибудинковими територіями» власники приватизованого житла в багатоквартирних будинках є співвласниками всіх допоміжних приміщень будинку та його технічного обладнання і повинні сплачувати свою частку витрат у загальних квартирах на утримання будинку та прибудинкової території пропорційно до займаної площі. Послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій зобов'язані сплачувати як квартиронаймачі, так і власники викуплених та приватизованих квартир. Згідно із статтею 382 Цивільного кодексу України власникам квартири у дво- або багатоквартирному житловому будинку належать на праві спільної сумісної власності приміщення загального користування, опорні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання за межами або всередині квартири, яке обслуговує більше однієї квартири, а також споруди, будівлі, які призначені для забезпечення потреб усіх власників квартир, а також власників нежитлових приміщень, які розташовані у житловому будинку. Відповідно до статті 360 Цивільного кодексу України співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов'язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов'язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов'язаннями, пов'язаними із спільним майном. Витрати житлово-експлуатаційних підприємств на утримання житла включають витрати на здійснення комплексу робіт, спрямованих на створення необхідних умов для проживання людей і забезпечення збереження жилих будівель та технічного обладнання. До цих робіт належать підготовка до весняно-літнього та осінньо-зимового періодів, прочищення димарів та газоходів, наладка та регулювання технічного обладнання будинку, обстеження стану несучих і огороджувальних конструкцій тощо. Частиною 3 ст. 31 Закону України Про житлово-комунальні послуги визначено, що органи місцевого самоврядування затверджують ціни (тарифи) на житлово-комунальні послуги в розмірі економічно обґрунтованих витрат на їх виробництво. Відповідно до ч. 3 ст. 118 ЦПК України позовна заява щодо вимог, визначених у частині першій статті 96 цього Кодексу (якщо заявлено вимогу про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг, телекомунікаційних послуг, послуг телебачення та радіомовлення з урахуванням індексу інфляції та трьох відсотків річних, нарахованих заявником на суму заборгованості), може бути подана тільки в разі відмови у прийнятті заяви про видачу судового наказу або скасування його судом. Ухвалою Токмацького районного суду Запорізької області від 20 травня 2015 року судовий наказ № 328/2471/13-ц від 12.07.2013 року про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги з [PERSON] скасовано (а.с 9). Судом встановлено, що згідно договору міни від 06 вересня 2002 року [PERSON] та [PERSON] провели обмін належних їм на праві власності квартир. Згідно п. 4 на підставі договору обміну у власність [PERSON] переходить однокімнатна квартира [ADDRESS]/Магара в місті Запоріжжі; у власність [PERSON] переходить однокімнатна квартира [ADDRESS] (а.с. 12). [PERSON] є власником квартири [ADDRESS], що також підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо субєкта (а.с. 39-40). Так, [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] та споживачем житлово-комунальних послуг. Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 7 Закону України Про житлово-комунальні послуги повноваження щодо визначення виконавця житлово-комунальних послуг належать органам місцевого самоврядування. Рішенням Виконавчого комітету Токмацької міської ради від 22.06.2006 року № 143 ПП Токмак-Центр визначено виконавцем послуг по утриманню будинків і споруд та прибудинкової території (а.с. 15). Будинку № 53 по вулиці Шевченка в м. Токмак надаються послуги з утримання будинку та прибудинкової території виконавцями послуг. Перелік послуг та нарахування витрат на утримання будинку та прибудинкової території здійснювалося на підставі встановлених рішенням виконавчого комітету Токмацької міської ради за № 224 від 28.08.2008 року тарифів на житлово-комунальні послуги (а.с. 17). Надання послуг ПП Токмак-Центр підтверджується відповідними документами про надані послуги з утримання будинку і прибудинкової території по вул. Шевченка, 53 в м. Токмак, зокрема паспортом готовності до роботи в опалювальний період; актом про надані послуги з утримання будинку і прибудинкової території по вул. Шевченка, 53 м. Токмак, за період з 01.07.2010 року по 01.07.2013 року; актом № 12 готовності до опалювального періоду, актом № 87 повторної перевірки димових та вентиляційних каналів від 26 листопада 2012 року, актом перевірки герметизації інженерних вводів № 34 від 02 серпня 2013 року, нарядами на виконання робіт (обстеження системи каналізації, підвалу, обстеження внутрішньо будинкової мережі, вивіз сміття з території, перевірки димових та вентиляційних каналів, гідравлічні випробування тепломережі, обстеження покрівлі, ремонт водопроводу, тощо) (а.с. 18-19, 14, 22, 20, 21, 23-34). Утримання будинків і прибудинкових територій це є господарська діяльність, спрямована на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи щодо забезпечення експлуатації та/або ремонту жилих та нежилих приміщень, будинків і споруд, комплексів будинків і споруд, а також утримання прилеглої до них (прибудинкової) території відповідно до вимог нормативів, норм, стандартів, порядків і правил згідно із законодавством. Таким чином, оплату послуг з утримання будинків і прибудинкових територій зобов'язані здійснювати як квартиронаймачі, так і власники викуплених та приватизованих квартир, та нежилих приміщень. Ці витрати не залежать від того, чи проживає особа у квартирі (власник або наймач), чи ні. Це витрати на утримання будинку та прибудинкової території. Відповідно до положень ст. 13 Закону України Про житлово-комунальні послуги залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо). Утримання будинку та прибудинкової території, проводиться з метою збереження та належного безпечного функціонування житла (освітлення сходових клітин, прибирання прибудинкової території, дератизацію, дезінфекцію підвалів, обслуговування димовентиляційних каналів, підготовку будинку до експлуатації в осінньо-зимовий період, адміністративні витрати) які несуть незалежно від того проживають чи ні в будинку чи квартирі всі мешканці, користуються вони цими послугами чи ні. Статтею 20 Закону України Про житлово-комунальні послуги від 24.06.2004 р., встановлено, що споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у встановлені договором або законом строки. Відповідно до положень ч. 3 ст. 13 Конституції України, ч. 4 ст. 319 ЦК України власність зобовязує. Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг в повному обсязі. В правовій позиції висловленій Судовою палатою у цивільних справах Верховного Суду України, при розгляді справи N 6-6ц13 про стягнення заборгованості з експлуатаційних витрат на обслуговування та ремонт будинку визначено, що законодавство не передбачає такого звільнення у випадку ненадання окремих житлово-комунальних послуг; суд також не врахував, що згідно зі статтею 614 ЦК України особа звільняється від відповідальності за невиконання зобов'язання лише у тому випадку, коли доведе відсутність своєї вини у порушенні такого зобов'язання (постанова Верховного Суду України від 27 березня 2013 року у справі N 6-6ц13). Відповідно до ст. 18 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» у разі порушення виконавцем умов договору споживач має право викликати його представника для складення та підписання акта-претензії споживача, в якому зазначаються строки, види, показники порушень тощо. Акт-претензія складається споживачем та представником виконавця і скріплюється їхніми підписами. У разі неприбуття представника виконавця в погоджений умовами договору строк або необґрунтованої відмови від підписання акта-претензії він вважається дійсним, якщо його підписали не менш як два споживачі. Акт-претензія споживача подається виконавцю, який протягом трьох робочих днів вирішує питання про перерахунок платежів або видає письмово споживачу обґрунтовану письмову відмову в задоволенні його претензій. В даному випадку акти-претензії щодо якості та кількості наданих послуг по обслуговуванню будинку та прибудинкової території відповідно до вимог ст. 18 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» не складалися. Таким чином, згідно наведених норм закону споживач зобовязаний сплачувати житлово-комунальні послуги. Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг в повному обсязі. Також, споживач не може самостійно, на власний розсуд, визначати суму оплати за житлово-комунальні послуги. Відповідно до положень п. 1 ч. 3 ст. 20 Закону України Про житлово-комунальні послуги споживач зобов'язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору. Необхідність укладення договору на надання житлово-комунальних послуг передбачена законом і його укладення визначено як обовязок, а не право сторін. Свої зобов'язання на надання житлово-комунальних послуг підприємство виконує в повному обсязі, що підтверджується відповідними документами про надані послуги з утримання будинку і прибудинкової території по вул. Шевченка, 53 в м. Токмак. Боржник свої зобов'язання, щодо оплати за отримані послуги не виконує. Представник позивача в позовній заяві вказує, що заборгованість за період з 01.07.2010 року по 01.07.2013 року за отриманні послуги складає 3708,93 грн., за весь час затримки розрахунку, сума інфляціях втрат становить - 579,10 грн. та 3 % річних -333,81 грн., що підтверджує розрахунком від 02.07.2013 року (а.с. 11). Проте, в подальшому представником позивача було уточнено розмір заборгованості та надано розрахунок від 22.02.2016 року (а.с. 98-99) згідно якого за період з 01.07.2010 року по 01.07.2013 року заборгованість за оплату житлово-комунальних послуг з утримання будинку та прибудинкової території складається з наступного: основний борг становить 1599,12 грн., загальна сума інфляційних втрат за весь час прострочення становить 76,73 грн. та 3 % річних 73,02 грн., а всього 1748,87 грн. Відповідач не виконує свої обовязки щодо оплати наданих послуг з утримання будинку та прибудинкової території, в результаті чого за період з 01.07.2010 року по 01.07.2013 року утворилася заборгованість в сумі 1599,12 грн., що підтверджується розрахунком заборгованості за житлово-комунальні послуги з утримання будинку та прибудинкової території від 22.02.2016 року (а.с. 98-99) і яку суд вважає необхідним стягнути з відповідача [PERSON] на користь ПП «Токмак-Центр». Щодо застосування до даних правовідносин ч.2 ст. 625 ЦК України, суд виходить із наступного. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлений договором або законом. Правовідносини, які склалися між сторонами є грошовим зобов'язанням, у якому, серед інших прав і обов'язків сторін на боржника покладено виключно певний цивільно-правовий обов'язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора (ч. 1 ст. 509 ЦК України) - сплату грошей за надані послуги. Виходячи з юридичної природи правовідносин сторін як грошових зобов'язань, на них поширюється дія ч. 2 ст. 625 ЦК України, як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов'язання. Закріплена в п. 10 ч. 3 ст. 20 Закону України Про житлово-комунальні послуги правова норма щодо відповідальності боржника за несвоєчасне здійснення оплати за житлово-комунальні послуги у вигляді пені не виключає застосування правових норм, встановлених у ч. 2 ст. 625 ЦК України. Застосування положень ч. 2 ст. 625 ЦК України до спірних правовідносин також кореспондується із закріпленими в п. 3 ч. 1 ст. 96 ЦПК України нормами, відповідно до яких однією з вимог, за якими може бути видано судовий наказ, є вимога про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг з урахуванням індексу інфляції та трьох відсотків річних, нарахованих на суму заборгованості. В постанові Верховного Суду України від 20.06.2012 року була висловлена правова позиція щодо відповідальності боржника за несвоєчасне здійснення оплати за житлово-комунальні послуги у вигляді індексу інфляції за весь час прострочення, а також трьох процентів річних від простроченої суми на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України. Крім того, в постанові Верховного Суду України від 30 жовтня 2013 року, справа N 6-59цс13, у спорі про стягнення заборгованості за оплату послуг з утримання будинку та прибудинкової території, висловлена правова позиція, де Верховний Суд України зазначив, що закріплена в пункті 10 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» правова норма щодо відповідальності боржника за несвоєчасне здійснення оплати за житлово-комунальні послуги у вигляді пені не виключає застосування правових норм, установлених у частині другій статті 625 ЦК України. Інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов'язання, вираженого в національній валюті та трьох відсотків річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів у наслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, тому ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов'язання. Тому, з урахуванням наведеного, поряд з основною сумою боргу, з відповідача слід стягнути на користь ПП Токмак-Центр інфляційні втрати за весь час прострочення в сумі 76,73 грн., а також три проценти річних від простроченої суми в сумі 73,02 грн., що підтверджується розрахунком заборгованості за житлово-комунальні послуги з утримання будинку та прибудинкової території від 22.02.2016 року (а.с. 98-99). За таких обставин, суд, оцінюючи зібрані по справі докази, дійшов висновку, що вимоги позивача підлягають частковому задоволенню. Відповідно до ч.2 ст. 99 ЦПК України у разі відмови в прийнятті заяви про видачу судового наказу або в разі скасування судового наказу внесена сума судового збору стягувачу не повертається. У разі пред'явлення стягувачем позову до боржника у порядку позовного провадження сума судового збору сплаченого за подання заяви про видачу судового наказу зараховується до суми судового збору, встановленої за позовну заяву. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача, ПП «Токмак-Центр» судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 1218,00 грн.

Outcome: partial