Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-29 00:00:00

Представник позивача звернулася до суду з позовом в інтересах позивача, в якому просить визнати [PERSON] , [INFO] , таким, що втратив право користування житлом - квартирою [ADDRESS] . В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що відповідно до договору купівлі-продажу від 25.12.1996 року йому належить право власності на квартиру [ADDRESS] . У вказаній квартирі крім нього зареєстрований його син [PERSON] та онук, відповідач по справі, які не є співвласниками квартири. Його син перебував у фактичних шлюбних відносинах з [PERSON] , 1986 року народження. Від спільного проживання у них народився син, онук позивача, [PERSON] , який був зареєстрований у вказаній квартирі. В серпні 2005 року син припинив спільне проживання з [PERSON] . Вона разом з дитиною виїхала з квартири. З цього часу, відповідач не проживає у квартирі, його майно в квартирі відсутнє. В зв`язку з реєстрацією відповідача він не має можливості оформити житлову субсидію. Позивач у судовому засіданні підтримав позов із зазначених у ньому підстав. Він також пояснив, що у віці 19 років його син одружився з [PERSON] , вони поселилися у належній позивачу квартирі, у них народився син, однак приблизн очерез пів року невістка залишила його сина та виїхала із зазначеної квартири разом із їх спільним сином. На прохання позивача повернутися вона відповіда категоричною відмовою. Представник позивача адвокат Шлякова Н.В. підтримала позов із зазначених у ньому підстав. Також надала отриману на її запит довідку Богданівського сільського голови про місце реєстрації відповідача і законного представника. Також вона просила уточнити по-батькові законного представника відповідача, що невірно вказано у позові, просить вважати правильним: [PERSON] . Представник органу опіки і піклування Яковлєв Ю.О. не заперечував проти задоволення позову у зв`язку з наявністю підтвердження того, що дитина має інше зареєстроване місце проживання у с. Богданівка та проживає там разом з матір`ю. Відповідач та його законний представник в судове засідання не з`явилися, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, що підтверджуються зворотним поштовим повідомленням про отримання законним представником повістки суду за адресою її реєстрації, а також публікацією оголошення на сайті суду, отже вони вважаються належним чином повідомлений про час та місце судового засідання. Відвизу, інших заяв чи клопотання від них не надійшло. Враховуючи згоду позивача, суд ухвалює провести заочний розгляд справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з таких підстав. Згідно копії договору купівлі-продажу від 25 грудня 1996 року посвідченого Бендеровою Л.А., приватним нотаріусом Олександрійського міського нотаріального округу, зареєстрованого в реєстрі за №11010, [PERSON] належить квартира за адресою: [ADDRESS] . Згідно довідки КП «Житлогосп» №75 від 17.08.2020 року в квартирі по [ADDRESS] , зареєстровані [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Згідно копії довідки №854/02-16 від 18.11.2020 року виданої Виконавчим комітетом Богданівської сільської ради на запит адвоката, [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , дійсно зареєстровані та проживають за адресою: [ADDRESS] . Згідно довідки УДМС в Кіровоградській області від 12.10.2020 року наданої на запит суду, [PERSON] , [INFO] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Згідно з довідкою, наданою на запит суду Управлінням дозвільно-погоджувальних процедур та адміністративних послуг Олександрійської міської ради 09.10.2020 № 3581/06/16, відомості щодо реєстрації або зняття [PERSON] , [INFO] , в Реєстрі територіальної громади відсутні. Згідно акту-розпорядження вих.№303 від 21.08.2020 року складеного за участі сусідів про те, що за адресою: [ADDRESS] , зареєстрований але з серпня 2005 року не проживає [PERSON] . На момент перевірки 21.08.2020 року [PERSON] в квартирі був відсутній. Допитана у судовому засідання свідок [PERSON] повідомила, що проживає за адресою: [ADDRESS] . Також вона пояснила, що у квартирі 7 зазначеного будинку проживає [PERSON] . Свідок знає його сім`ю останні 32 роки. Стверджує, що приблизно 16 років тому вона була присутньою на весіллі сина [PERSON] - [PERSON] із дівчиною [PERSON] , вони деякий час проживали у зазначеній квартирі квартирі, у них народилась дитина, хлопчик. Однак через короткий час [PERSON] з цим маленьким хлопчиком виїхала з квартири, про подальшу її долю свідку не відомо. Допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON] , зареєстрований і проживаючий за адресою: [ADDRESS] . Свідок повідомив, що квартира №7 у цьому будинку належить [PERSON] . У цій квартирі проживає його син [PERSON] . Приблизно 15 років тому син позивача [PERSON] у віці 17 років одружився із дівчиною, її ім`я свідок не знає, і деякий час вони проживали у цій квартирі. Приблизно через півроку-рік у них народилась дитина, однак через короткий час, свідок помітив, що дружина [PERSON] з дитиною вже не проживає у зазначеній квартирі, спитав про це [PERSON] і [PERSON] і вони підтвердив, що його світлана з дитиною виїхали. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом (ч. 4 ст. 9 ЖК України). Відповідно до ст.ст. 150, 155 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності квартиру (будинок), мають право розпоряджатись цією власністю на свій розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійснення ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно з ч. 1 ст. 383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Статтею 41 Конституції України та статтею 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, учиняти щодо свого майна будь-які угоди відповідно до закону за своєю волею незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст.160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Особа має право на захист порушеного права у спосіб визначений законом або договором. Способи захисту цивільних прав та інтересів судом встановлені ч. 2 ст. 16 ЦК України. Отже, суд встановив, що відповідач більше 15 років не проживає у належній позивачу квартирі, виїхавши з неї разом зі своєю матір`ю, також його місце проживання зареєстровано разом із матір`ю у с. Богданівка Знам`янського району Кіровоградської області. Згідно зазначених вище норм СК України місце проживання дитини визначається її батьками до досягнення нею віку 14 років визначається батьками, після досягнення цього віку, визначається самою дитиною. Відомостей про наявність спору між батьком відповідача [PERSON] , який залишається зареєстрованим у належній позивачу квартирі, і його матір`ю [PERSON] немає. Із доводів позивача і наданих ним доказів випливає, що [PERSON] з дитиною [PERSON] після припинення фактичних шлюбних відносин з сином позивача [PERSON] добровільно виїхала разом із дитиною зі спірної квартири. Таким чином батьки визначили місце проживання дитини разом з матір`ю. Окрім цього, відсутні будь-які відомості про те, що відповідачу та його матері чинили перешкоди у користуванні будинком, який належить позивачу або вони іншим чином були обмежені у праві користуватися ним. Відсутні відомості про те, що відповідач по досягненні ним віку 10 та 14 років виявляв бажання проживати разом з батьком та йому перешкоджали у цьому. Натомість, надані суду докази, зокрема акт-розпорядження, показання свідків, пояснення позивача, довідка Богданівського селищного голови підтверджують, що [PERSON] добровільно виїхала з будинку разом із сином [PERSON] у 2005 році. Також суд враховує, що законний представник відповідача фактично отримала повістку суду за адресою: [ADDRESS] , де вона проживає і зареєстрована, що підтверджується зворотним поштовим повідомленням, однак до суду не з`явилась, про причини неявки не повідомила, відзиву, заяв, клопотань, інших заперечень проти позову не подавала. Суду надано довідка про реєстрацію місця проживання відповідача і законного представника у с. Богданівка Знам`янського району. Також з урахуванням викладеного відсутні підстави для застосування норм ст. 17, 18 ЗУ «Про охорону дитинства», оскільки місце проживання дитини було визначено її батьками, онук позивача вже досяг 15-річного віку, не проживає з позивачем, який є його дідом, має інше місце реєстрації а отже згідно норм Сімейного кодексу він не може вважатися членом сім`ї позивача. Враховуючи викладене, судом встановлено, що відповідач не проживає у спірній квартирі, власних речей не зберігає, має інше зареєстроване місце проживання, його місце проживання визначене батьками з матір`ю, та після досягнення 14 років він не виявив бажання проживати разом з батьком, тому суд вважає, що реєстрація відповідача в житловому приміщенні за вищевказаною адресою фактично перешкоджає позивачу в реалізації його прав власника жилого приміщення, яке підлягає відновленню шляхом визнання відповідача таким, що втратив право на користування жилим приміщенням. На стягненні судових витрат позивач не наполягав, а отже з урахуванням ситуація, яка склалася, судові витрати необхідно залишити по фактично понесеним. На підставі викладеного,

Outcome: approved