Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-30 00:00:00

Представник позивача, посилаючись на те, що: -з 3 лютого 2003 року [PERSON] працював на посаді директора Драгівської [PERSON] ступенів; -за час перебування на посаді директора школи до дисциплінарної відповідальності не притягувався, а за сумлінну працю та високу професійність неодноразово нагороджувався грамотами, подяками за внесок у виховання учнівської молоді та вмілу організацію педагогічного колективу; -5 жовтня 2016 року [PERSON] стало відомо, що наказом начальника відділу освіти, молоді та спорту Хустської РДА [PERSON] №553-к від 27 вересня 2016 року «Про звільнення» його притягнуто до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення з посади директора Драгівської [PERSON] ступенів за одноразове грубе порушення трудових обовязків на підставі п.1 ст.41 КЗпП України; -з наказом [PERSON] не згідний, оскільки: 1/йому взагалі невідомо, за що його було звільнено, за яке грубе порушення, оскільки Драгівська ЗОШ на виконання та відповідно до розпорядження голови райдержадміністрації №244 від 22 червня 2016 року «Про підготовку навчальних закладів та установ освіти до нового 2016/2017 навчального року» була повністю готова до нового навчального руку і всі передбачені заходи були виконані; 2/при притягненні відповідачем [PERSON] до відповідальності за одноразове грубе порушення не зазначено, чому порушення вважається грубим, не зазначено обставин, при яких нібито вчинено порушення та не зазначено негативних наслідків, а саме: яку шкоду завдано; 3/всупереч вимозі ст.149 КЗпП України відповідачем не враховано та не зазначено ступені тяжкості нібито вчиненого [PERSON] проступку, не зазначено, яка заподіяна шкода, не враховано обставин, за яких нібито вчинено проступок, взагалі не врахована попередня робота працівника, якого притягнуто до відповідальності; 4/27 вересня 2016 року [PERSON] було викликано до відділу освіти, молоді та спорту Хустської РДА, де йому було запропоновано надати письмові пояснення з приводу нібито вчиненого ним порушення, однак він повідомив, що перебуває на лікарняному, у звязку з чим надасть пояснення після закриття листка непрацездатності при виході на роботу; 5/від надання пояснень [PERSON] не відмовлявся, але у звязку з надзвичайно поганим самопочуттям та станом здоровя не міг цього зробити негайно на вимогу керівника відділу, а тільки 5 жовтня 2016 року дізнався, що його звільнено з роботи та є акт про його відмову від дачі пояснень нібито за дисциплінарне порушення; 6/наказ про притягнення до дисциплінарної відповідальності повинен містити обставини вчинення допущеного працівником проступку, підстави прийняття рішення про притягнення його до дисциплінарної відповідальності із обґрунтуванням обрання певного виду стягнення, який застосовується до порушника, з урахуванням передбачених у законі обставин, однак відповідач при притягненні до дисциплінарної відповідальності позивача не встановив, чи був насправді факт порушення трудової дисципліни з боку позивача, в якій формі вини проявилось порушення трудової дисципліни, причини, що спонукали працівника вчинити дисциплінарний проступок, обставини, за яких його вчинено, причинно-наслідковий звязок між діями працівника та настанням негативних наслідків, які відсутні; 7/[PERSON] було повідомлено керівництво відповідача, що з 27 вересня 2016 року він перебував на лікарняному, але дана обставина не стала перешкодою для прийняття рішення про його звільнення, звернувся з позовом до суду та просить: визнати незаконним наказ начальника відділу освіти, молоді та спорту Хустської районної державної адміністрації [PERSON] №553-к від 27.09.2016 року «Про звільнення [PERSON]» на підставі ч.1 ст.41 КЗпП України; поновити [PERSON] на посаді директора Драгівської [PERSON] ступенів; стягнути з відповідача на користь [PERSON] заробітну плату за час вимушеного прогулу з 27.09.2016 року до моменту поновлення його на роботі; стягнути з [PERSON] - особи, винної в незаконному звільненні, 10000грн. моральної шкоди на користь [PERSON]. Ухвалою Хустського районного суду від 31 липня 2017 року позовну заяву [PERSON], від імені та в інтересах якого діє за довіреністю [PERSON], до Відділу освіти, молоді та спорту Хустської районної державної адміністрації, в особі начальника [PERSON], про визнання незаконним наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди в частині позовної вимоги про стягнення моральної шкоди, - залишено без розгляду. В судове засідання позивач [PERSON] та його представник [PERSON] не зявилися. Представник позивача [PERSON] надав до суду заяву /а.с.159/, згідно якої позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити та просив розглянути справу у його відсутність та у відсутність позивача. Представник відповідача Відділу освіти, молоді та спорту Хустської РДА в судове засідання не зявилася, надавши до суду заяву /а.с.155/, згідно якої заявлений позов визнала та просила розглянути справу у відсутність представника відповідача. Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України: у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За таких обставин суд вважає, що справу можливо вирішити у відсутності позивача, представника позивача та представника відповідача, без фіксування судового процесу. Відповідно до ч.1 ст.61 ЦПК України: обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Відповідно до ч.4 ст.174 ЦПК України: у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що є законні підстави для задоволення позову, визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує права, свободи та інтереси інших осіб. Відповідно до п.п.2,4 ч.1 ст.367 ЦПК суд вважає за необхідне допустити негайне виконання рішення суду в частині поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за один місяць. Згідно квитанції №71 від 04.11.2016 року /а.с.26/ - позивач при зверненні до суду сплатив документально підтверджені судові витрати по оплаті судового збору за позовну вимогу про визнання незаконним наказу №553-к від 27.09.2016 року у розмірі 551грн.20коп., які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача відповідно до ст.88 ЦПК України. Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору за позовні вимоги: про поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, то, відповідно до ст.88 ЦПК України, судові витрати у виді судового збору за ці позовні вимоги у загальному розмірі 1102грн.40коп. /551грн.20коп. х 2 = 1102грн.40коп./ підлягають стягненню з відповідача у дохід держави.

Outcome: approved