Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-11 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду із позовом, зазначивши, що «13» червня 2019 року між сторонами був укладений договір позики, згідно з яким позивач передав відповідачеві 2500 доларів США грн., що, з урахуванням курсу Національного Банку України за 1 доллар США станом на 13.06.2019 року - 26,4019 грн., складало 66004,75 грн., які остання зобов`язувалася повернути за першою вимогою заявника, про що нею власноруч була складена розписка. Протягом 2020 року усні вимоги позивача, щодо поверення суми позики, відповідачем були проігноровані та залишені без виконання, та в подальшому її телефонний номер не відповідав. «26» січня 2021 року позивач звернувся до відповідача з письмовою заявою - вимогою про повернення отриманих у чернві 2019 року грошових коштів, направленою за адресою проживання відповідача рекомендованим листом засобами поштового зв`язку, що повернувся до заявника без її вручення «27» січня 2021 року адресатові «за терміном зберігання» та до теперішнього часу грошові кошти позивачеві відповідачем не повернути. Тобто, внаслідок неналежного виконання відповідачем своїх договірних боргових зобов`язань утворилася заборгованість за договором позики та позивачеві заподіяна моральна шкода. Таким чином, на час звернення позивача до суду оригінал боргової розписки відповідача від 13.06.2019 року перебуває у заявника, як позикодавця, та отримані відповідачем, як позичальником, кошти в сумі 2500 доларів США, що з урахуванням курсу Національного Банку України за 1 долар США станом на день звернення до суду із зазначеним позовом 6 липня 2021 року - 27,29040 грн., складає 68226 грн., та за вимогами позивача до теперішнього часу не повернуті, тобто відповідач не виконав взятих на себе зобов`язань за укладеним із позивачем договором позики, а тому, сума боргу у розмірі 68226 грн., підлягає стягненню, саме, з відповідача. Враховуючи ступінь спричинених заявнику незручностей, спричинених відповідачем, та його вину в цьому, характер й обсяг моральних страждань, яких зазнав непрацюючий позивач через невиконання відповідачем протягом 2020-2021 років своїх грошових зобов`язань, що вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя, позивач, виходячи із засад розумності, виваженості і справедливості, вважає, що розмір відшкодування моральної шкоди повинен складати суму еквівалентної 10000 грн. Представник позивача в судове засідання не з`явився. Від нього надійшла заява про підтримання позовних вимог в повному обсязі та розгляді справи без його участі, а також згоди щодо проведення заочного розгляду справи та ухвалення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з`явилася, хоча про дату, час та місце розгляду справи судом повідомлялася, у передбаченому законодавством порядку, належним чином. За згодою позивача суд ухвалив провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення, що відповідає положенням Глави 11 Розділу ІІІ ЦПК України. Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступного. У відповідності до положень ст.ст.1 та 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, за захистом яких кожна особа має право звернутися до суду. Згідно з положеннями ст.ст.12 і 81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості, та кожна із сторін повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. З огляду положень ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до положень ч.1 ст.626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно з положеннями ч.1 ст.627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Як вбачається з положень ч.1 ст.628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно з положеннями ст.ст.638 і 629 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору, який є обов`язковим до виконання сторонами. У відповідності до положень ст.ст. 525, 526, 530, п.4 ч.1 ст.611, ст.612 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом; зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог закону, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; якщо строк виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги; у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: відшкодування збитків та моральної шкоди; боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до положень ч.1, п.1 ч.2 і ч.3 ст.22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування; Збитками є: 1) втрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Згідно з положеннями ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до положень ст.1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у 10 разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Положеннями ч.ч.1 і 3 ст.1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернута позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Згідно із положеннями ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Під час вирішення спору також необхідно враховувати положення ст.ст.610 та 625 ЦК України, відповідно до яких порушенням зобов`язання є його невиконання, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Як вбачається з положень ст.533 ЦК України, якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо іншій порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Згідно з положеннями ст.527 та ч.ч.3 і 4 ст.545 ЦК України, боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання зобов`язання частково або в повному обсязі. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов`язання. У цьому разі настає прострочення кредитора; наявність боргового документа в боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. Судом достовірно встановлено, що «13» червня 2019 року між сторонами був укладений договір позики - власноручно виконаної відповідачем письмової розписки, за якою відповідач отримала від позивача 2500 доларів США грн., які зобов`язувалася повернути за першою вимогою заявника. Згідно письмової заяви - вимоги позивача від «26» січня 2021 року, позивач звернувся до відповідача про повернення отриманих у чернві 2019 року грошових коштів, яка була направлена за адресою проживання відповідача рекомендованим листом засобами поштового зв`язку, та яка повернулася до заявника без її вручення «27» січня 2021 року адресатові «за терміном зберігання». До теперішнього часу грошові кошти позивачеві відповідачем не повернути. Таким чином, на час звернення позивача до суду оригінал боргової розписки відповідача від 13.06.2019 року перебуває у заявника, як позикодавця, та отримані відповідачем, як позичальником, кошти в сумі 2500 доларів США, що з урахуванням курсу Національного Банку України за 1 долар США станом на день звернення до суду із зазначеним позовом 6 липня 2021 року - 27,29040 грн., складає 68226 грн., та за вимогами позивача до теперішнього часу не повернуті, тобто відповідач не виконав взятих на себе зобов`язань за укладеним із позивачем договором позики, а тому, сума боргу у розмірі 68226 грн., підлягає стягненню, саме, з відповідача. При визначенні розміру заподіяної позивачеві моральної шкоди, суд враховує положення ч.1, п.2 ч.2, ч.ч.3 і 4 ст.23 ЦК України, за якими, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав; моральна шкода полягає: 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої; якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб; розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості; моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. У відповідності до положень п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір відшкодування моральної шкоди суд повинен визначати залежно від характеру й обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин, зокрема, враховується тяжкість вимушених змін у його життєвих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, виходячи при цьому із засад розумності, виваженості та справедливості. На підставі викладеного, враховуючи ступінь спричинених заявнику незручностей, спричинених відповідачем, та його вину в цьому, характер й обсяг моральних страждань, яких зазнав непрацюючий позивач через невиконання відповідачем протягом 2020-2021 років своїх грошових зобов`язань, що вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя, суд, виходячи із засад розумності, виваженості і справедливості, вважає, що розмір відшкодування моральної шкоди повинен складати суму еквівалентної 10000 грн. Оскільки позовні вимоги підлягають задоволенню, то відповідно до ч. 1 і п.1 ч.2 ст. 141 ЦПК України стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з віповідача понесені позивачем і документально підтверджені судові витрати, а саме судовий збір в сумі 1816 грн. На підставі наведеного та

Outcome: approved