Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-07 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду із позовом і просить стягнути із відповідача заборгованість по оплаті послуг з постачання природного газу в розмірі 9858 грн. 49 коп. та судовий збір в розмірі 2102 грн. 00 коп. Посилається на те, що між сторонами по справі був укладений договір постачання природного газу шляхом заявочного приєднання відповідача до умов Типового договору постачання природного газу побутовим споживачам. Фактом приєднання [PERSON] до умов Типового договору постачання природного газу є споживання природного газу за період із 01 липня 2015 року по 11 липня 2019 року. Відповідач кошти за послуги з постачання природного газу не сплачував, внаслідок чого виникла заборгованість за період із 01 грудня 2018 року по 11 липня 2019 року в розмірі 9858 грн. 49 коп. Представником позивача до суду подано клопотання про розгляд справи в порядку спрощеного провадження. Зважаючи на відсутність клопотань сторін щодо розгляду справи у судовому засіданні та незначну складність спору, суд не вбачає підстав для проведення судового засідання, а тому справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України. Ухвалою від 21 липня 2020 року відкрито провадження в даній справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. Відповідачу було запропоновано протягом п`ятнадцяти днів із дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі подати відзив на позовну заяву та роз`яснено, що розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін проводиться за його клопотанням, яке він може подати в строк для подання відзиву на позов. У встановлений судом строк відповідачем, який в силу ч. 8 ст. 128 ЦПК України належним чином повідомлений про наявність судової справи, не надано відзиву на позов без поважних причин, а тому суд вирішує спір за наявними матеріалами справи, відповідно до ч.2 ст.191 ЦПК України Судом встановлено наступне. ТОВ «Київоблгаз Збут» є постачальником природного газу для споживачів, розташованих у Київські області, на підставі ліцензії на постачання природного газу серії АЕ № 299021, виданої 01 липня 2015 року Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (постанова № 1588 від 21 травня 2015 року). Строк дії ліцензії по 30 червня 2020 року (а.с.14). Відповідно до Розділу ІІІ Правил постачання природного газу, затверджених Постановою НКРЕКП №2496 від 30 вересня 2015 року, постачання природного газу побутовому споживачу здійснюється на підставі договору, що укладається між ним та постачальником на умовах типового договору постачання природного газу побутовим споживачам, затвердженого Регулятором, які є однаковими для всіх побутових споживачів України. Фактом приєднання відповідача [PERSON] до умов Типового договорупостачання природного газу є споживання природного газу за період із 01 липня 2015 року по 11 липня 2019 року. Як вбачається із копії акту № 915 від 11 липня 2019 року, який був складений в присутності відповідача і який від підпису відмовився, було відключене газопостачання за адресою: [ADDRESS] (а.с.7). Із виписки із особового рахунку відповідача вбачається, що заборгованість за оплату послуг з постачання природного газуза період із 01 грудня 2018 року по 11 липня 2019 року становить 9858 грн. 49 коп. (а.с.6). Суд приймає до уваги подані позивачем докази, на підставі яких встановлені дані обставини справи, та вважає їх належними, допустимими, достовірними, а їх сукупність достатньою для встановлення обставин, що мають значення для справи. Дані докази суд приймає на підставі ст.ст. 76, 77, 78, 79, 80, 81, 89, 95 ЦПК України. Зважаючи на те, що правовідносини, що виникли між сторонами, регулюються положеннями ЦК України щодо порядку укладення правочинів, виконання зобов`язань, відповідальності за його невиконання, суд дійшов висновку про необхідність їх застосування. Відповідно до ч.1 ст.202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Частиною 3 ст.203 ЦК України передбачено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Відповідно до ч. 1 статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Згідно ч.1 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Частиною 1 ст. 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Положеннями ст. 509 ЦК України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Відповідно до ст.526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином у відповідності до умов договору. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання на вимогу кредитора зобов`язаний оплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до п. 4.9 Типового договору постачання природного газу побутовим споживачам, у разі порушення Споживачем строків оплати за цим Договором Споживач сплачує за вимогою Постачальника пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу. Відповідно до ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Як передбачено ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Таким чином, відповідач в порушення вищезазначених вимог не виконує обов`язок щодо сплати коштів за послуги з постачання природного газу, борг має місце і виник з підстав, зазначених позивачем. За таких обставин, позов підлягає задоволенню в повному обсязі. В силу ст.141 ЦПК України судові витрати слід стягнути із відповідача. На підставі викладеного, ст.ст. 202, 203, 205, 207, 509, 526, 610, 611, 625, 626,

Outcome: approved