Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-05 00:00:00

Представник Публічного акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» звернувся до суду із позовом до [PERSON] (дошлюбне прізвище Шейко) про стягнення заборгованості за кредитом. В обґрунтування зазначив, що 28 серпня 2007 року між позивачем та відповідачкою був укладений кредитний договір №77707С53, на підставі якого остання отримала кредит у сумі 29700,00 доларів США шляхом видачі готівкових коштів через касу банку з кінцевою датою погашення 15 серпня 2017 року для оплати поточних потреб. У порушення положень законодавства та умов договору відповідачка зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконала. У зв'язку з цим, у відповідності до умов п.4.1, п.4.2 кредитної угоди утворилась заборгованість станом на 01 вересня 2015 року у загальній сумі 214586,39 гривень, яка складається із суми заборгованості за кредитом у розмірі 176928,30 гривень (в еквіваленті до офіційного курсу Національного банку України станом на 31 серпня 2015 року 8351,41 доларів США), заборгованості за нарахованими відсотками у сумі 18874,11 гривень (в еквіваленті до офіційного курсу Національного банку України станом на 31 серпня 2015року 890,90 доларів США), заборгованості за пенею за прострочену заборгованість по кредиту з 18 листопада 2014 року по 31 серпня 2015 року в сумі 14794,38 гривень, а також заборгованості за пенею за прострочені відсотки за вказаний період у розмірі 3989,60 гривень. Позивач просить суд стягнути з відповідачки на його користь загальну суму заборгованості по кредиту у розмірі 214586,39 гривень, а також сплачений ним при поданні заяви судовий збір в сумі 3218,80 гривень. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити у повному обсязі. Відповідачка та її представник позовні вимоги визнали, не заперечували проти їх задоволення. Просили в порядку статті 217 ЦПК України розстрочити виконання рішення суду. Вислухавши сторони у справі, дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що 28 серпня 2007 року між позивачем та відповідачкою був укладений кредитний договір №77707С53, на підставі якого відповідачка отримала кредит у сумі 29700,00 доларів США шляхом видачі готівкових грошових коштів через касу банку з кінцевою датою погашення 15 серпня 2017 року для оплати поточних потреб, зокрема, ремонту нерухомого майна. Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 15.04.2009 року №375 найменування АТ «Укрексімбанк» змінено з Відкритого акціонерного товариства на Публічне акціонерне товариство. Письмові докази по справі, а саме: кредитний договір №77707С53, заява на видачу готівки №248, свідчать про отримання кредиту відповідачкою та порушення умов щодо його повернення та сплати відсотків. Вказані обставини не заперечується останньою. Відповідно до положень ч.1 ст.61 ЦПК, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Як вбачається з матеріалів справи, відповідачка в порушення умов кредитного договору не своєчасно та не в повному обсязі здійснювала щомісячні платежі по поверненню кредиту та сплати відсотків за його користування, внаслідок чого утворилася заборгованість, яка станом на 01 вересня 2015 року становить 214586,39 гривень та складається із: суми заборгованості за кредитом у розмірі 176928,30 гривень (в еквіваленті до офіційного курсу Національного банку України станом на 31 серпня 2015 року прострочена заборгованість складає 8351,41 доларів США, оплачено 21348,59 доларів США), суми заборгованості за нарахованими відсотками на суму 18874,11 гривень (в еквіваленті до офіційного курсу Національного банку України станом на 31 серпня 2015року прострочена заборгованість складає 890,90 доларів США, оплачено 17397,41 долар США), сума заборгованості за пенею за прострочену заборгованість по кредиту з 18 листопада 2014 року по 31 серпня 2015 року в сумі 14794,38 гривень, сума заборгованості за пенею за прострочені відсотки за вказаний період у розмірі 3989,60 гривень. У звязку з цим Банк направив на адресу відповідачки рекомендований лист від 09.06.2015 року №077/07-918 із вимогою достроково погасити заборгованості в 60-денний строк, однак до цього часу борг не сплачений. Таке право передбачено ч.2 ст.1050 ЦК України, згідно з якою, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст.526 Цивільного кодексу України зобов'язання мають виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України. Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк зобовязаний надати грошові кошти позичальнику у розмірі і на умовах, передбачених договором, позичальник зобовязаний повернути кредит і сплатити відсотки. Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк зобовязаний надати грошові кошти позичальнику у розмірі і на умовах, передбачених договором, позичальник зобовязаний повернути кредит і сплатити відсотки. Відповідно до вимог ч.4 ст.174 ЦПК у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. З огляду на викладене, суд вважає за необхідне частково задовольнити позов. При цьому суд виходить з наступного. Згідно ст.2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 02.09.2014 року встановлено, що на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобовязань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особам - підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку де проводилась антитерористична операція. Банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобовязані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобовязань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції. З матеріалів справи вбачається, що відповідачка зареєстрована та проживає [INFO]. Згідно Розпорядження КМУ № 1275-р від 02.12.2015 року «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, та визнання такими, що втратили чинність, деяких розпоряджень Кабінету Міністрів України», в переліку міст, де проводиться антитерористична операція, зазначене місто Маріуполь. Як вбачається з розрахунку заборгованості наданого позивачем до позову, сума пені за прострочену заборгованість по кредиту розрахована за період з 18 листопада 2014 року по 31 серпня 2015 року. Враховуючи викладене, суд відмовляє у задоволенні позовних вимог щодо стягнення з відповідачки на користь позивача пені у розмірі 14794,38 гривень. Згідно ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Відповідно до п.36 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №10 від 17 жовтня 2014 року вимога пропорційності присудження судових витрат при частковому задоволенні позову (частина перша статті 88 ЦПК) застосовується незалежно від того, за якою ставкою сплачено судовий збір (наприклад, його сплачено за мінімальною ставкою). Як вбачається з квитанції про сплату судового збору, наданої позивачем, розмір сплачених ним судових витрат складає 3218,80 гривень, а тому з відповідачки на користь позивача слід стягнути судові витрати за сплату судового збору пропорційну до розміру задоволених позовних вимог (позовні вимоги підлягають задоволенню на: 199792,01 гривень х 100% / гривень ціни позову = 93%), тобто 93% від ціни позову (93% х 3218,80 гривень / 100% = 2293,48 гривень), що складає 2293,48 гривень. З урахуванням змісту позовних вимог, суд не застосовує положення статті 217 ЦПК України щодо розстрочення виконання рішення суду, оскільки не досліджував складові ануітетного платежу та відповідно розподіл сум щодо погашення кредиту та заборгованості. На підставі викладеного,

Outcome: partial