Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-02 00:00:00

Представник позивача звернулася до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування завданої майнової шкоди, посилаючись на те, що 31 травня 2015 року в с. Миколаївка, Лозівського району, Харківської області сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля Daewoo Nexia, державний номерний знак [NUMBER] , під керуванням [PERSON] . В результаті якої, пасажир автомобіля [PERSON] загинула на місці ДТП. В результаті чого [PERSON] притягнуто до кримінальної відповідальності, та вироком Апеляційного суду Харківської області від 29.08.2016 року визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України. На утриманні померлої [PERSON] перебували її малолітні діти: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , опікуном яких призначено [PERSON] . На момент настання ДТП [PERSON] не мав чинного договору страхування цивільно-правової відповідальності, у зв`язку з чим позивачем було сплачено на користь опікуна потерпілих осіб, [PERSON] , страхове відшкодування в сумі 46988 гривень. У зв`язку з тим, що на момент настання ДТП відповідач не мав чинного договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів та керував транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, то після виплати суми страхового відшкодування на користь потерпілої особи, у позивача виникло право вимоги до відповідача про відшкодування завданої шкоди, в порядку регресу. З метою досудового врегулювання спору, позивач звертався до відповідача з вимогою про відшкодування шкоди, яка залишилась поза увагою останнього. У зв`язку з чим представник позивача просить стягнути з [PERSON] на користь Моторного (транспортного) страхового бюро України суму завданої майнової шкоди в розмірі 46988 гривень 00 копійок, а також судові витрати у розмірі 1921 гривня. Представник позивача в судове засідання не з`явився, але надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, на задоволенні позовних вимог наполягає в повному обсязі та не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлялася своєчасно та належним чином. Як вбачається з матеріалів справи відповідач [PERSON] відбуває покарання в державній установі «Крюковська виправна колонія (№ 29)». 19.09.2019 року на адресу виправної колонії для вручення засудженому [PERSON] була направлена копія позовної заяви з додатками, яка ним отримана 30.09.2019 року. Однак, відзив на позовну заяву відповідач до суду не надав. Зі згоди представника позивача, наданої у заяві, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд знаходить позов таким, що підлягає задоволенню за наступними підставами: Статтями 1, 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно зі ст.ст. 15, 16 ЦК України, ст. 4 ЦПК України кожна особа має право на захист своїх порушених, невизнаних або оспорюваних цивільних прав, свобод чи інтересів, у тому числі й у судовому порядку. Способами захисту цивільних прав та інтересів, можуть зокрема бути: припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення та інші. Матеріалам справи встановлено, що 31 травня 2015 року в с. Миколаївка, Лозівського району, Харківської області, сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля Daewoo Nexia, державний номерний знак [NUMBER] , під керуванням [PERSON] . В результаті якої, пасажир автомобіля [PERSON] загинула на місці ДТП. Вироком Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 08 червня 2016 року, який вироком апеляційного суду Харківської області від 29 серпня 2016 року скасовано в частині призначення покарання [PERSON] , [PERSON] визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначено покарання у виді 4 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 роки. Частина 6 статті 82 ЦПК України передбачає, що вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі по адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалено вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчиненні вони цією особою. Факт смерті [PERSON] підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим виконавчим комітетом Миколаївської сільської ради Лозівського району Харківської області 03 червня 2015 року. За інформацією МТСБУ на момент настання ДТП [PERSON] не мав чинного договору страхування цивільно-правової відповідальності. Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно частини 5 цієї ж статті особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Частиною 1 статті 1200 ЦК України передбачено, що у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті, і така шкода відшкодовується, зокрема батькам (усиновлювачам), які досягли пенсійного віку, встановленого законом - довічно, інвалідам - на строк їх інвалідності. При цьому, згідно частини 3 згаданої норми Закону, особам, які втратили годувальника, шкода відшкодовується в повному обсязі без урахування пенсії, призначеної їм внаслідок втрати годувальника, та інших доходів. До сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України від 1 липня 2004 року №1961-1V «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі Закону). Метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності відповідно до Закону України від 1 липня 2004 року № 1961-1V «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» є забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а також захист майнових інтересів страхувальників. Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу. Відповідно до пункту 23.1. статті 23 Закону шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є, зокрема, шкода, пов`язана із смертю потерпілого. Статтею 27 Закону визначено порядок здійснення та розміри страхових виплат за шкоду, пов`язану зі смертю потерпілого. Пунктом 27.2. статті 27 Закону визначено, що страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 ЦК України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку. Відповідно до ст. 39 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ є єдиним об`єднанням страховиків, які здійснюють обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів за шкоду, заподіяну третім особам. Основними завданнями МТСБУ є здійснення виплат із централізованих страхових резервних фондів компенсацій та відшкодувань на умовах, передбачених Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Згідно з п .22.1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. У разі настання події, яка є підставою для проведення регламентної виплати, МТСБУ у межах страхових сум, що були чинними на день настання такої події, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Відповідно до положень пункту «а» ч. 41.1 ст. 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність. Так, на утриманні [PERSON] перебували її діти: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Розпорядженням Лозівської районної державної адміністрації Харківської області № 152 від 18 червня 2015 року [PERSON] призначено опікуном над дітьми-сиротами [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . У відповідності до ст. 35 та п. 41.1 ст. 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» опікун [PERSON] через свого представника звернулася з завою до МТСБУ про виплату страхового відшкодування, пов`язане з втратою годувальника. МТСБУ здійснило страхове відшкодування в сумі 46988 грн., сплачене на користь опікуна [PERSON] відповідно до платіжного доручення № 909486 від 23 червня 2018 року. Згідно з ч. 1 ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Відповідно до пп. 38.2.1 п. 38.2 ст.38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до власника, водія транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім осіб, зазначених у пункті 13.1 статті 13 цього Закону. Згідно ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними діями чи бездіяльністю майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Позивач звертався до [PERSON] з вимогою про відшкодування завданої майнової шкоди, однак дана вимога відповідачем залишена поза увагою. Таким чином, враховуючи, що ДТП було скоєно з вини [PERSON] , МТСБУ здійснено виплату страхового відшкодування опікуну потерпілих, у позивача виникло право регресної вимоги до особи, що завдала шкоду, а тому суд приходить до висновку про законність та обґрунтованість позовних вимог, у зв`язку із чим поданий позов підлягає задоволенню. Відповідно до п.6 ч.1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як розподілити між сторонами судові витрати. У відповідності до ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню судовий збір, сплачений позивачем при подачі позовної заяви у розмірі 1921,00 грн., що підтверджується відповідним платіжним дорученням № 2677 від 06 червня 2019 року.

Outcome: approved