Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-23 00:00:00

Прокурор звернувся до суду з позовом в інтересах Прилуцької районної державної адміністрації , яка є засновником комунальної організації Прилуцька центральна районна лікарня, в якому просить стягнути з [PERSON] 4032 грн.57 коп. , як витрат, понесених лікувальним закладом на стаціонарне лікування потерпілого [PERSON] Свої вимоги прокурор обґрунтовує тим, що вироком Прилуцького міськрайонного суду від 22 вересня 2014 року [PERSON] було засуджено за ст.122 ч.1 КК України, але оскільки витрати закладу охорони здоров’я на лікування потерпілого від злочину [PERSON] до даного часу в добровільному порядку не відшкодував, прокурор прохав стягнути їх та судові витрати в судовому порядку. У судовому засіданні прокурор підтримав позовні вимоги та просив стягнути з відповідача на користь держави заподіну шкоду в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з’явився та не повідомив про причини своєї неявки, хоча про день та час розгляду справи був повідомлений належним чином. У зв'язку з чим, суд на підставі ст. 224 ЦПК України вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Вислухавши пояснення позивача, дослідивши наявні докази по справі суд приходить до наступного висновку: Відповідно до вимог ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. В судовому засіданні було достовірно встановлено, що 04 липня 2014 року близько 21 години 30 хвилин, [PERSON], знаходячись за місцем свого проживання, перебуваючи в стані алкогольного сп’яніння, маючи умисел на заподіяння тілесних ушкоджень, за допомогою дерев’яної палиці, зовні схожої на биту, наніс [PERSON] тілесні ушкодження у вигляді закритого перелому нижньої третини правої ліктьової кістки зі зміщенням відламків, які відповідно до висновку судово-медичної експертизи відносяться до категорії середнього ступеня тяжкості за ознакою тривалості розладу здоров’я терміном більше 21 дня . Органами досудового слідства дії [PERSON] кваліфіковано за ст. 122 ч.1 КК України, як умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження, тобто умисне ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у ст.121 КК України, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров’я та вироком від 22 вересня 2014 року він засуджений до 1 року позбавлення волі зі звільненням від призначеного покарання на підставі ст.75 КК України та встановленням іспитового строку терміном на 1 рік. Відповідно до ч.1 ст. 1206 ЦК України особа, яка вчинила злочин, зобов’язана відшкодувати витрати закладові охорони здоров»я на лікування потерпілого від цього злочину, крім випадку завдання шкоди при перевищенні меж необхідної оборони або у стані сильного душевного хвилювання, що виникло раптово внаслідок насильства або тяжкої образи з боку потерпілого. Частиною 2 названої статті передбачено, що якщо лікування проводилося закладом охорони здоров»я, що є у державній власності, або у власності територіальної громади, кошти на відшкодування витрат на лікування зараховуються до відповідного бюджету. Крім того, згідно з п.п. 1,2 Постанови Кабінету Міністрів України від 16.07.1993 р. № 545 «Про затвердження Порядку обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров»я на стаціонарне лікування потерпілого від злочину діяння та зарахування стягнення з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання» кошти, витрачені закладом охорони здоров’я на стаціонарне лікування особи потерпілої від злочину, підлягають відшкодуванню особою, яка вчинила злочин, у розмірі фактичних затрат; сума коштів, яка підлягає відшкодуванню, визначається закладом охорони здоров»я, в якому перебував на лікуванні потерпілих, виходячи з кількості ліжко-днів, проведених ним в стаціонарі, та вартості витрат на його лікування в день. У період з 09 липня по 28 липня 2014 року потерпілий [PERSON] проходив лікування у Прилуцькій центральна районній лікарні та на лікування якого було затрачено 4032 грн.57 коп. бюджетних коштів, що підтверджується відповідною довідкою медичного закладу (а.с.8), а тому такі підлягають до стягнення в судовому порядку. Вирішуючи питання про задоволення позовних вимог, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави і судовий збір по справі в розмірі 243 грн.60 коп., оскільки прокурор при подачі позову до суду був звільнений від сплати такого.

Outcome: approved