Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-15 00:00:00

Представник позивача ТОВ «Фінансова компанія «Депт Фінанс» звернувся до суду з позовом, відповідно до вимог якого просить суд в рахунок виконання зобов`язання [PERSON] щодо сплати заборгованості у розмірі 1\~108\~190,58 грн. за Договором про надання споживчого кредиту № 11031098000 від 22.08.2006 року звернути стягнення на квартиру [ADDRESS] , шляхом набуття (переходу) ТОВ «Фінансова компанія «Депт Фінанс» права власності на вказане майно; визнати за ТОВ «Фінансова компанія «Депт Фінанс» право власності на предмет іпотеки, а саме квартиру [ADDRESS] ; припинити право власності [PERSON] , в тому числі право володіння, користування та розпорядження квартирою [ADDRESS] ; визнати [PERSON] та всіх інших осіб, які зареєстровані у квартирі такими, що втратили право користування квартирою [ADDRESS] ; виселити [PERSON] та всіх мешканців з вказаної квартири. В обґрунтування позову зазначено, що між АКІБ «Укрсиббанк» та [PERSON] 22.08.2006 року було укладено Договір про надання споживчого кредиту № 11031098000. Відповідно до умов Договору відповідачу було надано кредит у розмірі 300\~475,00 грн. зі сплатою процентів за користування кредитом 15% річних на строк користування з 22.08.2006 року до 20.08.2027 року. З метою забезпечення належного виконання відповідачем своїх зобов`язань за договором між банком та відповідачем 22.08.2006 року було укладено Договір іпотеки. Згідно умов Договору іпотеки, відповідач передав АКІБ «УкрСиббанк» в іпотеку нерухоме майно, а саме: чотирьохкімнатну квартиру [ADDRESS] , загальною площею 118,5 кв. м. Вартість предмета іпотеки складає 353\~500,00 грн. 08.12.2012 року між АКІБ «УкрСиббанк» та АТ «Дельта Банк» було укладено Договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, на підставі якого АКІБ «УкрСиббанк» відступило на користь АТ «Дельта Банк» право вимоги за Кредитним договором, Договором іпотеки та Договором поруки. 08.02.2018 року АТ «Дельта Банк» відступило ТОВ «Фінансова компанія «Депт Фінанс» право вимоги за даними Договорами. Станом на 06.12.2018 року у відповідача за Кредитним договором виникла заборгованість в сумі 1\~108\~190,58 грн., з яких сума заборгованості по тілу кредиту 299\~274,98 грн.; заборгованість за відсотками 473\~974,93 грн.; пеня по тілу кредиту 157\~935,53 грн.; пеня по простроченим відсотках 113\~090,22 грн. інфляційне збільшення суми боргу 44\~848,49 грн.; три відсотки річних 19\~066,43 грн. В зв`язку з не виконанням умов Кредитного договору відповідачу неодноразово було надіслано вимоги про дострокове погашення заборгованості, які він не отримує. Враховуючи те, що відповідач вчасно не погасив суму заборгованості за Кредитним договором, позивач має право звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом набуття (переходу) права власності та вимагати виселення всіх мешканців з квартири, яка є предметом іпотеки. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позов підтримав в повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечує. У судове засідання відповідач [PERSON] не з`явився, про день, час та місце судового засідання повідомлявся шляхом направлення повісток за адресою реєстрації та через оголошення на веб-сторінці Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області на офіційному веб-порталі судової влади України, про причини неявки суд не повідомив. Відзиву на\~позову,\~заяв та\~будь-яких\~клопотань до\~суду від\~відповідача не\~надходило,\~у зв`язку\~з чим\~суд,\~відповідно до\~положень ч.\~8\~ст.\~178\~ЦПК України\~вирішує справу\~за наявними\~матеріалами. Згідно ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причини або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи викладене, а також те, що одночасно існують умови, які передбачені ч.1 ст. 280 ЦПК України, суд вважає за необхідне провести заочний розгляд даної справи та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів у відсутність відповідача. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що 22 серпня 2006 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» (далі - АКІБ «УкрСиббанк») та [PERSON] , було укладено Договір про надання споживчого кредиту № 11031098000, згідно з умовами якого АКІБ «УкрСиббанк» надав [PERSON] кредит (грошові кошти) в сумі 300\~475 грн. 00 коп. зі сплатою процентів, комісії на умовах, визначених Договором на строк з 22.08.2006 року по 20.08.2027 рік (а.с. 5-11). У забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором від 22 серпня 2006 року між АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON] було укладено договір іпотеки, зареєстрованого в реєстрі за № 3260, відповідно до якого останній передав в іпотеку банку нерухоме майно квартиру, яка розташована за адресою: [ADDRESS] (а.с. 16-20). Вказана квартира належить відповідачу на підставі договору купівлі-продажу від 22.08.2006 року № 3257, укладеному між [PERSON] (продавець) та [PERSON] (покупець), продаж якої вчинено за 300\~745,00 грн. за рахунок кредитних коштів, отриманих [PERSON] від АКІБ «УкрСиббанк», що також підтверджено витягом про реєстрацію в Державному реєстрі правочинів № 2795671 від 22.08.2006 року (а.с. 25-27). 18.05.2017 року заочним рішенням Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області справа №537/985/17 позов ПАТ «Дельта Банк» до [PERSON] , [PERSON] задоволено, стягнуто з відповідачів солідарно заборгованість за кредитним договором №11031098000 від 22.08.2006 року в розмірі 792\~384 грн. 25 коп. Заочне рішення набрало законної сили 11.07.2017 року (а.с. 49-53). З даного заочного рішення вбачається, що 08.12.2011 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ПАТ «Дельта Банк» був укладений договір купівлі-продажу прав вимоги по кредитному договору № 1103109800 від 22.08.2006 року (а.с. 50). 08.02.2018 року між ПАТ «Дельта Банк» та ТОВ «Фінансова компанія «Депт Фінанс» укладено договір № 188/К про відступлення (купівлю-продажу) прав вимоги, відповідно до умов якого право грошової вимоги за кредитним договором №11031098000 від 22.08.2006 року перейшло до ТОВ «Фінансова компанія «Депт Фінанс» (а.с. 21-22). 08.02.2018 року між ПАТ «Дельта Банк» та ТОВ «Фінансова компанія «Депт Фінанс» укладено договір відступлення права вимоги за іпотечним договором б/н від 22.08.2006 року, зареєстрованого в реєстрі за № 3260 (а.с. 23-24). Відповідно до витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іпотеки № 113317123 від 08.02.2018 року зареєстровано іпотеку на нерухоме майно, а саме квартиру за адресою: [ADDRESS] , боржник [PERSON] , іпотеко держатель - ТОВ «Фінансова компанія «Депт Фінанс» (а.с. 30-31). 08.02.2018 року на адресу відповідача позивачем направлено повідомлення про відступлення права вимоги та вимогу про усунення порушень по Договору про надання споживчого кредиту № 11031098000 від 22.08.2006 року (а.с. 32-35), які позивач не отримав, що підтверджується поштовими повідомленнями з відмітками пошти: «повернення за закінченням терміну зберігання» (а.с. 41). Відповідно до розрахунку заборгованості за договором кредиту № 11031098000 від 22.08.2006 року у відповідача виникла заборгованість в сумі 1\~108\~190,58 грн., з яких: заборгованість по тілу кредиту 299\~274,98 грн.; заборгованість за відсотками 473\~974,93 грн.; пеня по тілу кредиту 157\~935,53 грн.; пеня про прострочених відсотках 113\~090,22 грн.; інфляційне збільшення суми боргу 44\~848,49 грн.; три відсотки річних 19 066,43 грн. (а.с. 54-60). Відповідно до\~положень ст.ст. 525,\~526\~ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язань або одностороння зміна його умов не допускається. Згідно ч. 1 ст.\~1050\~ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, яка залишилася, та сплати процентів, належних йому. При зверненні в суд з позовом ТОВ «Фінансова компанія «Депт Фінанс» посилається на те, що в зв`язку з неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань станом на 06.12.2018 року утворилася заборгованість в розмірі 1\~108 190 грн. 58 коп., тому просить суд звернути стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості шляхом набуття (переходу) права власності за ТОВ «Фінансова компанія «Депт Фінанс» на квартиру за адресою: [ADDRESS] . Частиною 1 ст.\~626\~ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно з ч. 1 ст.\~627\~ЦК України відповідно до статті 6\~цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Статтею 628\~ЦК України визначено, що зміст договору, який становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. За нормами ст.\~629\~ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно п. 5.3 договору іпотеки сторони погодили, що у випадку невиконання (або часткового невиконання) Іпотекодавцем своїх зобов`язань перед Іпотекодержателем за Кредитним договором та/або Договором, предмет іпотеки переходить у власність [PERSON] . Зазначена згода Сторін є угодою про перехід права власності, що набуває чинності з моменту, зазначеного в п. 5.3.3 Договору. В п. 5.3.3 передбачено, що у випадку невиконання (або часткового невиконання) Іпотекодавцем своїх зобов`язань перед Іпотекодержателем за Кредитним договором та Договором, Іпотекодержатель здійснює виконавчий напис нотаріуса на Договорі і направляє Повідомлення про перехід права власності та застосування застереження про добровільну передачу Предмету іпотеки Іпотекодержателю. З моменту відправлення повідомлення та здійснення виконавчого напису Іпотекодержатель набуває права власності на Предмет іпотеки, а Предмет іпотеки вважається переданим Іпотекодерателю. Так у іпотечному договорі міститься відповідне застереження, що передбачає передачу Іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в разі порушення кредитних зобов`язань. Вбачається, що сторони, підписавши іпотечний договір, обумовили всі його умови, у тому числі вирішили питання щодо позасудового врегулювання спору і не передбачили можливості звернення до суду іпотекодержателя з позовом про визнання за ним права власності на предмет іпотеки. У статті 204\~ЦК України закріплено презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. Таким чином, у разі не спростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню. При зверненні до суду з зазначеним позовом позивачем обрано спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання за ним права власності на предмет іпотеки за рішенням суду. У ст.\~12\~Закону України\~«Про іпотеку» вказано, що в разі порушення іпотекодавцем обов`язків, установлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов`язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Стаття 33 цього Закону\~передбачає, що в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, установлених\~статтею 12 цього Закону. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Законом передбачено чітко визначені способи звернення стягнення на предмет іпотеки в разі невиконання чи неналежного виконання забезпеченого іпотекою зобов`язання. Згідно ст.\~36\~Закону України\~«Про іпотеку» сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем та іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати: - передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання в порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку»; - право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу в порядку, встановленому статтею 38 цього Закону. Сторони в договорі чи відповідному застереженні можуть передбачити як передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в позасудовому порядку, так і надання іпотекодержателю права від свого імені продати предмет іпотеки як за рішенням суду, так і на підставі відповідного застереження в договорі про задоволення вимог іпотекодержателя чи застереження в іпотечному договорі на підставі договору купівлі-продажу. При цьому необхідно врахувати, що\~стаття 37 Закону України «Про іпотеку»\~не містить можливості визнання права власності на предмет іпотеки за іпотекодержателем за рішенням суду. Відповідно до цієї статті іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання. Тобто для реалізації іпотекодержателем позасудового способу звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності на нього за загальним правилом необхідні тільки воля та вчинення дій з боку іпотекодержателя, якщо договором не передбачено іншого порядку. Великою Палатою Верховного Суду у Постанові від 21 березня 2018 року по справі 760/14438/15-ц зроблено наступні висновки. Передача іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки відповідно до статей 36, 37\~Закону України\~«Про іпотеку» є способом позасудового врегулювання, який здійснюється за згодою сторін без звернення до суду. Застереження в договорі про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом визнання права власності на предмет іпотеки - це виключно позасудовий спосіб урегулювання спору, який сторони встановлюють самостійно у договорі. З урахуванням вимог статей 328, 335, 392\~ЦК України у контексті статей 36, 37\~Закону України\~«Про іпотеку» суди не наділені повноваженнями звертати стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання право власності на нього за іпотекодержателем. Відповідно до ч. 2 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»\~судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом. Висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права. Враховуючи вищевикладене, оскільки сторони визначили позасудовий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом набуття на нього права власності Іпотекодержателем, Законом не передбачено визнання за Іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки за рішенням суду, суд, з урахуванням висновків правової позиції викладеної в постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 березня 2018 року у справі № 760/14438/15-ц, вважає, що підстави для задоволення позову в частині звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом набуття (переходу) права власності відсутні, в зв`язку з чим позов в цій частині задоволенню не підлягає. Крім того, враховуючи, що інші позовні вимоги є похідними, вони також задоволенню не підлягають.

Outcome: dismissed