Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-26 00:00:00

Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «ПЗУ Україна» (далі - ПрАТ «СК «ПЗУ Україна», позивач, Страховик) через свого представника Куриленка М.В ., звернувся до суду із позовом до [PERSON] , (далі - [PERSON] , відповідач), в якому зазначив, що між ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Дунапак Таврія» (далі - Страхувальник) було укладено договір добровільного страхування наземних транспортних засобів серії AM № 113355 від 09.02.2017 року, за яким Страховик застрахував майнові інтереси Страхувальника, пов`язані з експлуатацією наземного транспортного засобу, а саме: автомобіля Volkswagen Jetta, д.н.з. [NUMBER] (далі - застрахований автомобіль), відповідно до Додатку № 1 до договору страхування. 03.11.2017 року в м. Київ сталася дорожньо-транспортна пригода (далі - ДТП), за участю застрахованого автомобіля Volkswagen Jetta, д.н.з. [NUMBER] , під управлінням водія [PERSON] та автомобіля ВАЗ 21051, д.н.з. [NUMBER] , під управлінням водія [PERSON] . В результаті ДТП було пошкоджено застрахований в ПрАТ СК «ПЗУ Україна» автомобіль Volkswagen Jetta, д.н.з. [NUMBER] . Згідно постанови Шевченківського районного суду міста Києва від 14.12.2017 року, відповідач є особою винною в скоєні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Відповідно до Звіту № SOS -171110-1852868 від 16.11.2017 року вартість відновлювального ремонту пошкодженого внаслідок настання ДТП застрахованого автомобіля становить 83075 грн. 87 коп. Відповідно до Рахунку на оплату № 2546 від 20.11.2017 року вартість відновлювального ремонту пошкодженого внаслідок настання ДТП застрахованого автомобіля становить 79127 грн. 01 коп. Згідно умов договору страхування ПрАТ СК «ПЗУ Україна» сплатило на користь Страхувальника (на рахунок СТО) суму страхового відшкодування в розмірі 79127 грн. 01 коп. Виплата страхового відшкодування була здійснена позивачем у відповідності до статті 25 Закону України «Про страхування» на підставі заяви про настання страхового випадку від 06.11.2017 року та страхового акту № UA2017110300014/L12/01 від 21.11.2017 року. Факт зазначеної виплати підтверджується платіжним дорученням № 8503 від 22.11.2017 року. Після виплати страхового відшкодування у ПрАТ СК «ПЗУ Україна» відповідно до ст. 993 ЦК України, ст. 27 ЗУ «Про страхування» виникло право вимоги до [PERSON] про відшкодування завданої шкоди. Цивільно-правова відповідальність [PERSON] на момент настання страхової події була застрахована в Товаристві з додатковою відповідальністю «Страхове товариство «Домінанта» за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АМ/0379364, яким передбачено ліміт відповідальності страховика за шкоду, завдану майну потерпілого в сумі 100 000 грн. 00 коп. та франшизу в розмірі 500 грн. 00 коп. Відповідно до пп. 37.1.4. п. 37.1. ст. 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів», підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди. Оскільки, ПрАТ СК «ПЗУ Україна» не звернулося з вимогою про відшкодування завданої майнової шкоди до ТДВ «СТ «Домінанта» протягом року від дати ДТП, то у останнього не виник обов`язок виплати страхового відшкодування. Пунктом 56 Постанови Великої Палати Верховного Суд від 04.07.2018 року встановлено, що відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. У зв`язку з тим, що у ТДВ «СТ «Домінанта» не виник обов`язок зі сплати страхового відшкодування на підставі ст. 37 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», то у ПрАТ СК «ПЗУ Україна» виникло право вимоги до Відповідача, як до особи, відповідальної за завдану шкоду. На підставі викладеного та, посилаючись на вимоги ст. 27 ЗУ «Про страхування», ст. 37 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст.ст. 993, 1166, 1187 ЦК України, позивач просив стягнути на свою користь 79127 грн. 01 коп., виплаченого страхового відшкодування. Ухвалою суду від 10.01.2020 року позовну заяву ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» прийнято до розгляду та відкрито провадження у даній справі. Розгляд справи ухвалено проводити в порядку спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) учасників справи. Встановлено відповідачу 15-тиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву. Вказана ухвала суду від 10.01.2020 року та копію позовної заяви з додатками була направлена відповідачу на адресу реєстрації, проте а ні повідомлення про вручення поштового відправлення, а ні саме поштове відправлення до суду не повернулись, у зв`язку з чим 12.02.2020 року відповідачу було повторно направлено вказаний пакет документів на його адресу реєстрації. Однак, надіслані відповідачу зазначені документи (номер рекомендованого відправлення 0800104848008) повернулася до суду з відміткою відділення зв`язку «за закінченням строку зберігання», що відповідно до п. 3 ч. 8 ст. 128 ЦПК України та з урахуванням вимог п. 99-1 Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05.03.2009 року № 270, вважається належним повідомленням особи про час та місце розгляду справи. Відповідно відзиву на позов, у строк, встановлений судом, відповідач не подав. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові матеріали справі, суд встановив, що 09.02.2017 року між ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» (далі-Страховик) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Дунапак Таврія» (далі - Страхувальник) було укладено договір добровільного страхування наземних транспортних засобів серії AM №113355, за яким Страховик застрахував майнові інтереси Страхувальника, пов`язані з експлуатацією наземного транспортного засобу, а саме: автомобіля Volkswagen Jetta, д.н.з. [NUMBER] (далі - застрахований автомобіль), відповідно до Додатку № 1 до договору страхування (а.с. 6, 7, 8-17). Строк дії договору добровільного страхування наземних транспортних засобів до 13.02.2018 року. Відповідно до Наказу №б/н від 03.01.2017 року ТОВ «Дунапак Таврія» відповідальним за транспортний засіб Volkswagen Jetta, д.н.з. [NUMBER] , який належить товариству (а.с. 19-20) призначено менеджера [PERSON] (а.с. 21). 03.11.2017 року в м. Києві сталася дорожньо-транспортна пригода, за участю застрахованого автомобіля Volkswagen Jetta, д.н.з. [NUMBER] та автомобіля марки «ВАЗ 21051», д.н.з. [NUMBER] під управлінням [PERSON] (довідка про дорожньо-транспортну пригоду №3017313456995612 від 03.11.2017 року - а.с. 23). В результаті ДТП було пошкоджено застрахований в ПрАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» автомобіль. Постановою Шевченківського районного суду м. Києва від 14.12.2017 року [PERSON] було визнано винним в настанні ДТП та притягнуто останнього до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП (а.с. 22). Згідно з положеннями ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказується при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, а отже, виходячи з даних правил, постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, якою встановлена вина притягнутої до адміністративної відповідальності особи, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову, з питань щодо того, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Таким чином, вина [PERSON] встановлена та в порядку ст. 82 ЦПК України доказуванню не підлягає. Вказані фактичні обставини справи не оспорені стороною відповідача. В результаті ДТП було пошкоджено застрахований в ПрАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» автомобіль Volkswagen Jetta, д.н.з. [NUMBER] . Відповідно до Звіту № SOS -171110-1852868 від 16.11.2017 року вартість відновлювального ремонту пошкодженого внаслідок настання ДТП застрахованого автомобіля становить 83075 грн. 87 коп. (а.с. 29-61). ПрАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» згідно умов страхування на підставі заяви страхувальника про настання страхового випадку від 06.11.2017 року (а.с. 24-28) та страхового акту №UA2017110300014/L12/01 від 21.11.2017 року, розрахунку страхового відшкодування до страхового акту (а.с. 64) здійснило виплату страхового відшкодування в розмірі 79127 грн. 01 коп. відповідно до платіжного доручення № 8503 від 22.11.2017 року (а.с. 66). Вирішуючи вимоги позивача, суд керується наступним. Статтею 13 ЦПК України визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до вимог ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 1 ст. 990 ЦК України, страховик здійснює страхову виплату, відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника або іншої особи, визначеної договором і страховим актом. Відповідно до ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Відповідно до ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Статтею 1166 ЦК України встановлено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Оскільки «Страхова компанія «ПЗУ Україна» відшкодувала потерпілій особі суму матеріальної шкоди, завданої внаслідок ДТП, таким чином страховик набув права на звернення з вимогою до особи, яка завдала шкоди, в межах виплаченого страхового відшкодування на підставі ст. 993 ЦК України. У відповідності до ч. 1 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права має право на їх відшкодування. Згідно п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд визнає їх належними, допустимими, достовірними, а позов таким, що підлягає задоволенню, оскільки правові підстави права позивача щодо вимоги до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування ґрунтуються на вимогах закону і повністю є доведеними та вмотивованими, позивач у повному обсязі довів свої позовні вимоги, а тому суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача кошти в сумі 79127 грн. 01 коп. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 1921 грн. Згідно ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Outcome: approved