Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-27 00:00:00

Представник Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» - Ткач Яна Олегівна, що діє на підставі довіреності № 8514-К-Н-О від 20.09.2017 року, звернулася до Нововодолазького районного суду Харківської області з позовом до [PERSON], в якому просить стягнути з останньої заборгованість за кредитним договором № б/н від 05.12.2008 року у розмірі 13202,30 грн. та судові витрати по справі. В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначив, що відповідно до укладеного договору б/н від 05.12.2008 року [PERSON]отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту у розмірі 500,00 грн. на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Щодо зміни кредитного ліміту банк керується п.3.2, п.3.3 Умов та Правил надання банківських послуг, де зазначено, що клієнт дає згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням Банку і клієнт дає право банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити ) кредитний ліміт. Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» свої зобов'язання за договором та угодою виконав у повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому Кредитним договором. Відповідно до п. 6.5 Умов та правил надання банківських послуг - позичальник зобов`язується погашати заборгованості за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим Договором. Відповідач не надав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов Договору. Таким чином, у порушення умов кредитного договору, відповідач зобов`язання за вказаним кредитом належним чином не виконав, представник позивача змушений був звернутися до суду з позовом про стягнення зазначених коштів у судовому порядку. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 08.02.2018 року головуючим суддею визначено суддю Мащенко С.В. Ухвалою від 16.04.2018 року під головуванням судді Мащенко С.В. відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Розпорядженням керівника апарату суду № 874 від 18.09.2018 року призначено повторний автоматизований розподіл судової справи й згідно відповідному протоколу від 18.09.2018 року справу з єдиним унікальним № 631/110/18 (провадження № 2/631/508/18) передано до розгляду судді Трояновській Т.М. Ухвалою суду від 18 вересня 2018 року справу прийнято до провадження суддею Трояновською Т.М. у зв'язку із зміною складу суду. Представник Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» «Приватбанк» в судове засідання не прибув, про дату, час і місце розгляду справи був сповіщений завчасно відповідно до вимог ст. 128 Цивільного процесуального кодексу України. Через канцелярію суду 05.10.2018 року представник позивача Ладікова О.П., що діє на підставі довіреності № 4160-К-О від 19.09.2018 року надала заяву за вхідним № 4898/18-вх відповідно до якої, позовні вимоги Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» підтримала в повному обсязі, просила стягнути з [PERSON] заборгованість у повному обсязі, зазначає, що розгляд справи може відбутися без представника банку за наявності наданих доказів по справі, у разі неявки відповідача просила розмістити оголошення на веб-сайті судової влади України, не заперечувала проти розгляду справи та ухвалення рішення в заочному порядку. Відповідач у судові засідання, що були призначені на 05 жовтня 2018 року, 02 листопада 2018 року, 07 грудня 2018 року, та 25 січня 2019 року не з'явилась, про день, час та місце розгляду справи повідомлялась за адресою місця реєстрації, вказаною у довідці Відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ГУ ДМС України в Харківській області (а.с. 32). Згідно з даними поштових відділень судові повістки повернулися на адресу суду з відміткою про неможливість вручення - «за закінченням встановленого строку зберігання», за таких обставин, відповідно до ч. 1 ст. 131 Цивільного процесуального кодексу України, відповідач [PERSON] вважається такою, що належним чином повідомлена про розгляд справи. У судове засідання, що було призначено на 28 лютого 2019 року [PERSON] не з'явилась, про день, час та місце розгляду справи повідомлялась шляхом розміщення судового оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України від 11.02.2019 року (https://nv.hr.court.gov.ua/sud2028/pres-centr/11/644695/). Причини неявки відповідача суду не відомі. Відзив на позовну заяву відповідач не подала. За таких обставин, зі згоди представника позивача по справі, суд вважає за можливе ухвалити рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 Цивільного процесуального кодексу України. Згідно ч.2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України в зв'язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Вивчивши доводи позовної заяви, дослідивши зібрані по справі докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст норм матеріального права, які врегульовують спірні правовідносини, суд виходить з наступних підстав та мотивів. У відповідності до ч. 1 ст. 13 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України). Статтею 627 Цивільного кодексу України передбачено, що відповідно статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. З матеріалів справи судом встановлено, що 05 грудня 2008 року між Закритим акціонерним товариством Комерційний банк «Приватбанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір, за умовами якого банк надав позичальнику кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою 30,00 % річних з розрахунку 360 календарних днів на рік за користування кредитом. Строк дії кредитного ліміту відповідає строку дії кредитної карти. Згідно з пунктом 9.12 розділу І Умов і Правил надання банківських послуг, договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього строку жодна із сторін не проінформує іншу сторону про закінчення дії договору, він автоматично продовжується на той же строк. Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» є правонаступником прав та обов'язків Закритого акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк», у зв'язку з чим на підставі рішення загальних зборів акціонерів від 30.04.2009 змінено найменування позивача з Закритого акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» на Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк», про що зазначено у п.1.1 Статуту ПАТ КБ «Приватбанк». 17.07.2009 проведено державну реєстрацію вказаних змін (номер запису ЄДРПОУ 12241050038006727) Зі змісту заяви [PERSON] від 05 грудня 2008 року вбачається, що ця заява, а також Умови і Правила, Правила користування платіжною картою і Тарифи банку є складовими кредитного договору. Пунктами 3.2, 3.3 розділу І Умов і Правил надання банківських послуг передбачено, що Клієнт погоджується, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку, і він надає йому право в будь-який момент цей ліміт змінити (зменшити, збільшити). Згідно з пунктом 6.5 розділу І Умов і Правил надання банківських послуг позичальник зобов'язується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених договором. У разі невиконання зобов'язань за договором на вимогу банку клієнт повинен виконати зобов'язання з повернення кредиту (у тому числі простроченого кредиту та овердрафту), оплати винагороди банку (пункт 6.6 розділу І Умов і Правил надання банківських послуг). Пунктом 6.7 розділу І Умов і Правил надання банківських послуг передбачено, що власник карти зобов'язаний слідкувати за витратами коштів у межах платіжного ліміту з метою запобігання виникненню овердрафту. Відповідно до пункту 8.6 розділу І Умов і Правил надання банківських послуг при порушенні позичальником строків платежів по кожному із грошових зобов'язань, передбачених цим договором, більш ніж на 120 днів позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф у розмірі 500 грн + 5 % від суми позову. Згідно з пунктом 5.6 Правил користування платіжною карткою боржник доручає списувати з будь якого рахунку, відкритого в банку, зокрема з картрахунку грошові кошти для здійснення платежу з метою повного або часткового погашення боргових зобов'язань. Банк має право вимагати дострокового виконання боргових зобов'язань в цілому або у певній частині в разі невиконання боржником своїх боргових та інших зобов'язань за цим договором (пункт 5.7 Правил користування платіжною карткою). Відповідно до ст. 599 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Судом встановлено, що позивач виконав усі взяті на себе зобов'язання, надавши відповідачу кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку Проте, відповідачем [PERSON] було порушено зобов'язання, встановлені умовами кредитного договору, а саме не надання своєчасно банку грошових коштів для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також витратами відповідно до умов договору. З наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що у зв'язку з порушенням [PERSON] виконання зобов'язань за кредитним договором від 05.12.2008 року відповідач станом на 30.11.2017 року має заборгованість у розмірі 13202,30 грн., яка складається з наступного: -445,48 грн. - заборгованість за кредитом; -7910,04 грн. - заборгованість за відсотками за користування кредитом; -3980,00 грн. - заборгованість за пенею та комісією; а також штрафи відповідно до умов кредитного договору; - 250, 00 грн. штраф (фіксована частина); -616,78 грн. - штраф (процентна складова). Вказаний розрахунок заборгованості відповідачем не заперечувався та у встановленому законом порядку не спростовано. Вирішуючи даний спір суд виходить з положень Цивільного кодексу України, що регулюють спірні правовідносини. Так, відповідно до ч. 1 ст. 202 Цивільного кодексу України укладений між сторонами по справі кредитний договір, за своєю правовою природою, є правочином, тобто дією особи, спрямованою на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Згідно ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є однією з підстав виникнення цивільних прав та обов'язав (ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України). Положеннями ст. 1054 Цивільного кодексу України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов'язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Стаття 204 Цивільного кодексу України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права і обов'язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. Таким чином, у разі не спростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за цим договором, повинні здійснюватися, а створені обов'язки підлягають виконанню. Із матеріалів справи вбачається, що з моменту укладання кредитного договору від 05.12.2008 року між Публічним акціонерним товариством Комерційний банк «Приватбанк» та [PERSON] ніхто зі сторін до цього часу не заявив про намір його припинити. У свою чергу, відповідач не надала суду доказів щодо звернення до банку з письмовою заявою про закриття карткового рахунку. Приписи ч. 1 ст. 1049 Цивільного кодексу України встановлює обов'язок позичальника повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самі сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самі кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ч. 2 ст. 1050 Цивільного кодексу України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплатити проценти, належні йому відповідно до ст. 1048 Цивільного кодексу України. При цьому, згідно вимог ст.ст. 525, 526, 530 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України у встановлений строк. Статтею 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 629 Цивільного кодексу України установлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком (ст. 546 Цивільного кодексу України). Відповідно до ч. 3 ст. 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Отже ч. 3 ст. 551 Цивільного кодексу України з урахуванням положень ст. 3 Цивільного кодексу України щодо загальних засад цивільного законодавства та п. 4 ч. 5 ст. 12 Цивільного процесуального кодексу України щодо обов'язку суду сприяти учасникам судового процес в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом, передбачено право суду зменшити розмір неустойки за умови, що її розмір значно перевищує розмір збитків. Із розрахунку, наданого позивачем, вбачається, що розмір неустойки значно більший від розміру боргового зобов'язання. Враховуючи викладене, суд,

Outcome: partial