Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-24 00:00:00

ПРОЦЕДУРА: 10.11.2020 позивач звернувся до суду із згаданим позовом, в якому прохає стягнути з відповідача на його користь завдані збитки в порядку регресу у розмірі 5745,63 грн. та стягнути витрати, пов`язані із розглядом справи, а саме зі сплатою судового збору у сумі 840,80 та наданням правової допомоги у сумі 2000 грн. Заявлені вимоги обґрунтовує тим, що 08.07.2017 між ПрАТ «Українська-пожежно-страхова компанія (ПрАТ «УПСК») та [PERSON] було укладено Поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АК/3827442, за яким забезпеченим транспортним засобом є автомобіль марки «Skoda», реєстраційний номер « [NUMBER] ». 27.10.2017 у м.Полтаві мала місце дорожньо-транспортна пригода за участю вказаного забезпеченого транспортного засобу під керуванням [PERSON] та автомобіля марки «Peugeot», державний номер [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , винуватцем якої судовим рішенням було визнано [PERSON] . Після дорожньо-транспортної пригоди, власник пошкодженого транспортного засобу [PERSON] звернувся до ПрАТ «УПСК» із заявою про виплату страхового відшкодування за полісом №АК/3827442 та на підставі страхового акту від 26.01.2018 йому було виплачено страхове відшкодування в розмірі 5745,63 грн. Посилаючись на ст.1199 ЦК України щодо права зворотної вимоги (регресу) та п.п. «ґ» 38.1.1 п.38.1 ст.38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» щодо права подання регресного позову до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу в разі неповідомлення страховика у строки і за умов, визначених у п.п.33.1.2 п.33.1 ст.33 цього Закону, позивач прохає стягнути з відповідача виплачене страхове відшкодування, оскільки останній з моменту ДТП не повідомив страховика про її настання у встановлений законом строк. З метою досудового врегулювання спору, відповідачеві було направлено вимогу про відшкодування збитків в порядку регресу, однак у добровільному порядку таке відшкодування відповідачем здійснено не було. 01.10.2020 між ПрАТ «УПСК» та позивачем було укладено договір №01/10/2020 про відступлення права вимоги, за яким новий кредитор отримав право вимоги відшкодування в порядку регресу збитків, заявлених первісному кредитору по договорам страхування згідно додатку №1 до договору, в тому числі щодо відшкодування у порядку регресу збитків у вигляді виплаченого страхового відшкодування за полісом №АК/3827442 від 08.07.2017, у зв`язку з чим до позивача перейшло право вимоги стягнення з відповідача вказаної суми збитків. Ухвалою суду від 02.12.2020 позов прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі за вказаним позовом та призначено судове засідання для розгляду справи по суті за правилами спрощеного позовного провадження. Згідно із ухвалою суду від 15.12.2020 вирішено питання щодо проведення розгляду справи в режимі відеоконференції за участі представника позивача [PERSON] 15.12.2020, у встановлений судом строк, до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач прохав відмовити у задоволенні позову повністю. В порушення вимог ст.178 ЦПК України копія вказаного відзиву іншим учасникам справи позивачем надіслана не була. Заперечуючи проти позову, [PERSON] наполягав на безпідставності та необґрунтованості заявлених позивачем вимог, оскільки позивачем не доведено, що ним не було вжито заходів для запобігання чи зменшення подальшої шкоди. З посиланням на позицію, викладену у Постанові Верховного Суду України від 22.03.2017 у справі №361/5199/15-ц, вважає, що сам факт неповідомлення страховика про ДТП, не може братися за основу регресної вимоги, якщо: факт настання страхового випадку зафіксований правоохоронними органами; відповідач, як винна в ДТП особа притягнута до адміністративної відповідальності; страховик сплатив страхове відшкодування. Наголошує, що у цій справі факт настання страхового випадку було встановлено, його притягнуто до адміністративної відповідальності судовим рішенням, ПрАТ «УПСК» сплатило страхове відшкодування на підставі заяви потерпілого, розмір якого не перевищує ліміту відповідальності, страховику було відомо про обставини ДТП та він мав змогу їх перевірити, тому вважає, що сам по собі факт неповідомлення про страховий випадок не є підставою регресного позову. 30.12.2020 від відповідача [PERSON] до суду повторно надійшов аналогічний відзив з приєднаними до нього документами, що підтверджують надіслання відзиву іншим учасникам справи. 14.01.2021 позивачем подано відповідь на відзив, у якій заперечення відповідача позивач вважає необґрунтованими. Зазначає, що страхова компанія винуватця ДТП, отримавши постанову про притягнення особи, цивільно-правова відповідальність якої забезпечена, до адміністративної відповідальності за фактом вчинення ДТП, за відсутності законних підстав для відмови у страховій виплаті, обов`язково здійснює виплату страхового відшкодування. Правом оскарження постанови, якою встановлено факт ДТП та вину відповідача у її вчиненні, страхова компанія не наділена. Здійснивши виплату страхового відшкодування, страхова компанія набула права регресної вимоги, що пов`язане з порушенням відповідачем ряду обов`язків, передбачених Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», щодо повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, зберігання пошкодженого майна, сприяння в розслідуванні причин та обставин ДТП. Невиконання вказаних обов`язків з боку відповідача перешкодило ПрАТ «УПСК» належним чином з`ясувати характер отриманих пошкоджень автомобілями під час ДТП та виділити пошкодження, які могли бути отримані за інших обставин, що у свою чергу призвело до не повного з`ясування обставин утворення пошкоджень автомобілем марки «Peugeot», державний номер [NUMBER] , а як наслідок і до проведення необґрунтованої виплати. З посиланням на викладену у Постанові Верховного Суду України від 12.02.2014 у справі №6-1цс14 позицію зазначає про наявність у позивача підстав для регресного позову. При цьому, наголошує на неповідомлення відповідачем поважних причин для невиконання обов`язку повідомлення про ДТП. Відзив на позовну заяву та відповідь на відзив є заявами по суті справи і їх подання є правом учасника справи. Вказані заяви по суті справи учасники мають право подати у строк, що встановлений судом. Право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим кодексом. Водночас, суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом (ч.5 ст.12 ЦПК України). Враховуючи, що і позивач і відповідач взаємно скористались правом обмінятись заявами по суті, ніхто з учасників справи фактично не наполягав на залишенні цих заяв без розгляду у зв`язку із пропуском строку, суд вважає за можливе прийняти до розгляду подані сторонами відзив та відповідь на відзив з метою сприяння у реалізації ними своїх процесуальних прав. Приймаючи вказані заяви по суті справи до розгляду, суд враховує, що фактично висловлені у них твердження були озвучені представником позивача та відповідачем безпосередньо в ході судового розгляду і враховуються судом при прийнятті рішення. АРГУМЕНТИ (ДОВОДИ) СТОРІН В судовому засіданні представник позивача наполягав на задоволені позову з підстав, викладених у позові та просив врахувати доводи, викладені у відповіді на відзив. Додатково вказав, що факт ДТП було зафіксовано органом поліції, а вина відповідача встановлена постановою суду, яка має приюдиційне значення для прийняття рішення стосовно виплати страхового відшкодування і не може бути оскаржена страховою компанією. Відповідач в суді просив відмовити у задоволенні позову за його безпідставністю, оскільки його дії не мали наслідком необґрунтованої виплати страхового відшкодування. Пояснив, що одразу після ДТП повідомив про її настання на гарячу лінію, пізніше звернувся до відділення страхової компанії по вул.Ватутіна у м.Полтаві, проте доказів цього не має. При винесенні рішення просив врахувати його заперечення у відзиві на позов. Будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце розгляду справи, позивач у судове засідання не прибув, скориставшись правом представництва своїх інтересів. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ Судом встановлено, що 08.07.2017 між ПрАТ «УПСК» та [PERSON] було укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів поліс №АК/3827442, відповідно до якого було застраховано автомобіль «Skoda Octavia», реєстраційний номер « [NUMBER] » (а.с.10,11). Згідно довідки про дорожньо-транспортну пригоду №3017300716223043, яку ПрАТ «УПСК» отримало 22.11.2017, у м.Полтаві по вул.Маршала Бірюзова, 67, 27.10.2017 о 16 год. 02 хв. сталась дорожньо-транспортна пригода, зокрема за участі автомобілів марки «Skoda Octavia» під керуванням [PERSON] (поліс ПрАТ «УПСК») та марки «Peugeot», державний номер [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] (а.с.12). За внесеними до вказаної довідки відомостями автомобіль марки «Skoda Octavia» отримав механічні пошкодження, а саме передньої та задньої центральної частини, передньої та лівої частин. У свою чергу автомобіль марки «Peugeot» отримав механічні пошкодження задньої центральної частини, задньої лівої та правої частин. Постановою Київського районного суду м.Полтави від 10.11.2017 (а.с.13) [PERSON] визнано винним в адміністративному правопорушенні, передбаченому ст.124 КУпАП, вчиненому за наступних обставин: 27.10.2017 о 16 год. 02 хв. [PERSON] , керуючи автомобілем марки «Skoda Octavia», реєстраційний номер « [NUMBER] », по вул.Маршала Бірюзова, 67 у м.Полтаві, не вибрав безпечної швидкості руху, не дотримався безпечної дистанції руху та скоїв зіткнення з автомобілем марки «Peugeot», державний номер [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] , внаслідок чого автомобілі отримали технічні пошкодження. [PERSON] , як власник пошкодженого транспортного засобу, 20.12.2017 звернувся із заявою до ПрАТ «УПСК», в якій повідомив про дорожньо-транспортну пригоду, що сталась 27.10.2017 по вул.Маршала Бірюзова у м.Полтаві з вини [PERSON] та просив здійснити виплату страхового відшкодування на повідомлений ним рахунок (а.с.14-16). Згідно з актом огляду транспортного засобу від 06.11.2017, за участі власника транспортного засобу та представника страховика, було оглянуто транспортний засіб марки «Peugeot», державний номер [NUMBER] , та виявлено пошкодження згідно з описом (а.с.17). При цьому, за змістом вказаного акту, пошкодження, які не пов`язані з ДТП виявлені не були. В судовому засіданні представник позивача пояснив, що відповідач, як учасник ДТП, для проведення пошкодженого транспортного засобу не викликався за відсутності такої потреби. Відповідно до страхового акту №ОЦ/036/012/17/0294 від 26.01.2018 розмір страхового відшкодування потерпілому [PERSON] встановлено на рівні 5745,43 грн (а.с.18), яке останньому було виплачено за платіжним дорученням №149 від 26.01.2018 (а.с.19). При цьому, суд звертає увагу, що відомостей про наявність підстав для регресного позову за відповідним підпунктом п.38.1.1 ст.38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» вказаний страховий акт не містить. Згідно із претензією від 13.09.2018 ПрАТ «УПСК» звернулось із вимогою до [PERSON] про відшкодування збитків в порядку регресу (а.с.20). Як убачається з договору цесії №01/10/2020 від 01.10.2020 ПрАТ «УПСК» відступило, а ФОП [PERSON] отримав право вимоги до боржників за укладеними договорами страхування, в тому числі до [PERSON] (а.с.5-9). ОЦІНКА СУДУ ТА НОРМИ ПРАВА Статтею 81 ЦПК України, передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У відповідності до ч.1 ст.1191 ЦК України, особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Згідно із підпунктом «ґ» підпункту 38.1.1 пункту 38.1 статті 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин, страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо він не повідомив страховика у строки і за умов, визначених у підпункті 33.1.2 пункту 33.1 статті 33 цього Закону. У свою чергу, статтею 33 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов`язаний невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов`язок, він має підтвердити це документально. Отже, наведеними правовими нормами встановлено обов`язок особи невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування, письмово повідомити страховика про настання дорожньо-транспортної пригоди. Такий обов`язок установлений законодавством для надання страховику можливості перевірити обставини дорожньо-транспортної пригоди власними силами і запобігти необґрунтованим виплатам. Факт неповідомлення страховика про ДТП є підставою для відшкодування страхувальником у порядку регресу сплаченого страховиком страхового відшкодування. Проте, в разі якщо факт настання страхового випадку зафіксований правоохоронними органами і ніким не оспорюється, відповідач як особа, винна в ДТП, притягнутий до адміністративної відповідальності, позивач як страховик сплатив страхове відшкодування, то сам по собі факт неповідомлення відповідачем страховика про настання страхового випадку не може бути покладений в основу рішення, яке повинно ґрунтуватись на загальних положеннях про відшкодування збитків. Аналогічний правовий висновок міститься в постанові Верховного Суду України від 16.09.2015 у справі № 6-284цс15, в якій були встановлені подібні правовідносини та аналогічні фактичні обставини. Отже, посилання позивача лише на вимоги ст.ст. 33, 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» для стягнення страхового відшкодування в порядку регресу є недостатніми. Обставини дорожньо-транспортної пригоди у цій справі перевірялись страховиком та не заперечувались ним, при цьому позивачем не доведено наявність необґрунтованих виплат, які виникли внаслідок порушення відповідачем зобов`язань, визначених Законом. Разом із тим, передбачені підпунктом 33.1.4 пункту 33.1 статті 33 Закону обмеження набуття страховиком завдавача шкоди права зворотної вимоги (регресу) зумовлене тим, що набуття вказаного права щоразу після відшкодування цим страховиком шкоди потерпілому суперечило би меті страхування цивільно-правової відповідальності, об`єктом якого є майнові інтереси завдавача шкоди та яке забезпечує, зокрема, їх захист. Факт настання страхового випадку встановлений постановою суду у справі про адміністративне правопорушення від 10.11.2017, вартість майнового збитку, завданого відповідачем, визначено самим страховиком на підставі страхового акту № ОЦ/036/012/17/0294 від 26.01.2018. Подія ДТП визнана страховиком і ним добровільно сплачено страхове відшкодування, що підтверджується платіжним дорученням, наявним у матеріалах справи. Таким чином, перед судом не було доведеного того, що факт неповідомлення у цій справі відповідачем страховика про настання страхового випадку, за умови наявності у останнього фактичної можливості щодо встановлення як самого факту настання страхового випадку, так і його обставин за допомогою інших джерел, призвів до необґрунтованих виплат зі сторони позивача, а тому підстав для задоволення позовних вимог [PERSON] суд не вбачає. При цьому суд вважає хибними твердження представника позивача щодо ненаділення страховика правом оскарження постанови суду, якою відповідача було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, оскільки між страховиком і страхувальником діють договірні відносини, і їх метою є, зокрема, забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захист майнових інтересів страхувальників. З урахуванням обов`язку доказування, суд також не бере до уваги висловлені представником позивача припущення щодо можливих необґрунтованих виплат та посилання відповідача на факт звернення до страхової компанії після дорожньо-транспортної пригоди, оскільки належними та допустимими доказами вказані обставини не підтверджені. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed