Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-25 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду з позовом, в якому після уточнення позовних вимог просить визнати дійсним договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] , зареєстрований Харківською товарною біржою за реєстраційним № Н6-483, та визнати за позивачем [PERSON] право власності на квартиру [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка [PERSON] , який помер [INFO] . В обґрунтування заявлених позовних вимог зазначає, що [INFO] помер чоловік позивача - [PERSON] . За свого життя заповіт не складав. У встановлений законом шестимісячний строк позивач звернулася до Восьмої харківської державної нотаріальної контори (зараз П`ята харківська державна нотаріальна контора) з заявою про прийняття спадщини. Діти спадкодавця від спадщини відмовилися на користь своєї матері - [PERSON] . Таким чином, єдиним спадкоємцем першої черги, який прийняв спадщини, є позивач. За свого життя [PERSON] уклав договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] , зареєстрований Харківською товарною біржею за №Н6-483 від 10 липня 1995 року. Вказаний договір був зареєстрований КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» відповідно до вимог чинного на момент укладення договору законодавства. На сьогоднішній день право власності на нерухоме майно може посвідчуватися лише нотаріально посвідченими документами. Укладені на біржі угоди підлягали державній реєстрації відповідно до ст.ст. 224, 227 ЦК України (в редакції 1963 року). Таким чином, право власності у [PERSON] виникло з моменту реєстрації договору у відповідному бюро технічної інвентаризації. На момент реєстрації договору купівлі-продажу спірної квартири на товарній біржі, вимоги щодо нотаріального посвідчення угод купівлі-продажу квартири не існувало. Така вимога стосувалася лише житлових будинків, що прямо зазначено в ст. 227 ЦК УРСР (в редакції від 1963 року). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, до складу якої входить, зокрема, квартира [ADDRESS] . Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №185260012 від 18 жовтня 2019 року інформація про власників квартири [ADDRESS] в електронному реєстрі відсутня. Правовстановлюючий документ на майно після смерті [PERSON] було втрачено, у зв`язку з чим позивач впродовж значного часу не займалася оформленням спадщини. У жовтні 2019 року представник позивача звернувся до нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину на вказану квартиру. Постановою державного нотаріуса П`ятої харківської міської державної нотаріальної контори (відокремлений підрозділ) від 18 жовтня 2019 року позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право власності на належну померлому квартиру у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на майно. Враховуючи, що позивач є єдиним спадкоємцем, яка прийняла спадщину після смерті [PERSON] , правовстановлюючий документ на майно втрачений, оформити спадщину у нотаріальному порядку неможливо, є всі підстави для визнання права власності на квартиру за позивачем у порядку спадкування. Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 19.11.2019 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання. Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 17.01.2020 року продовжено строк підготовчого провадження у справі. Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 06.02.2020 року закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду. Представник позивача через канцелярію суду надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить задовольнити. Представник відповідача через канцелярію суду надав заяву про розгляд цивільної справи за відсутності відповідача. Просив ухвалити рішення згідно вимог чинного законодавства України, яке не буде порушувати права третіх осіб. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, перевіривши доводи, викладені позивачем в обґрунтування заявлених позовних вимог, дослідивши матеріали справи в їх системному взаємозв`язку приходить до наступного. Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 15 Цивільного кодексу України визначено право кожної особи та захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Отже, об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес і саме воно є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Такі способи захисту передбачені статтею 16 ЦК України. Судом встановлено та підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] уклали шлюб 09.09.1989 року, який зареєстрований Палацом одруження «Орджонікідзевський» у м. Харкові. Згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , [PERSON] помер [INFO] , про що відділом державної реєстрації актів цивільного по місту Харкову реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції зроблено актовий запис №16732. Після смерті чоловіка [PERSON] звернулась до П`ятої ХМДНК для отримання свідоцтва про право на спадщину за законом на нерухоме майно. Постановою державного нотаріуса П`ятої ХМДНК (відокремлений підрозділ) Стрельниковим А.С. від 18.10.2019 року, [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON] , [INFO] , померлого [INFO] на нерухоме майно, що розташоване за адресою: [ADDRESS] , у зв`язку з відсутністю документів, що посвідчують право власності на вказане майно. Відповідно до Довідки №1051001 від 18.12.2018 року КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» ХМР, квартира [ADDRESS] станом на 31.12.2012 року належить на праві приватної власності [PERSON] на підставі Договору купівлі-продажу № Н6-483 від 10 липня 1995 року, зареєстрованого Харківською товарною біржою. Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 03.12.2019 року з КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» витребувано копії документів інвентаризаційної справи на [ADDRESS] . Надана Харківською міською радою копія інвентаризаційної справи №202000009819 на квартиру [ADDRESS] місить Договір купівлі-продажу 10 липня 1995 року, укладений між [PERSON] (продавець) та [PERSON] (покупець), зареєстрований Харківською товарною біржою за реєстраційним номером Н6-483. Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 19.11.2019 року при відкритті провадження у справі у Відокремленого підрозділу П`ятої Харківської міської державної нотаріальної контори витребувано відомості про осіб, які прийняли спадщину після смерті [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] . Згідно наданої відповіді, після смерті [INFO] [PERSON] була відкрита спадкова справа 281/2014. Відповідно до матеріалів спадкової справи 14.04.2014 року із заявою про прийняття спадщини звернулася дружина спадкодавця [PERSON] 14.04.2014 року із заявами про відмову від прийняття спадщини на користь [PERSON] звернулись сини спадкодавця: [PERSON] та [PERSON] . Інші заяви від інших спадкоємців в матеріалах спадкової справи відсутні. Згідно Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, станом на 18.10.2019 року право власності на квартиру [ADDRESS] ні за ким не зареєстровано. Відповідно до ст.ст. 57, 58 Конституції України, ст. 5 ЦК України до застосування підлягають акти цивільного законодавства, що регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Враховуючи, що спірні правовідносини виникли у липні 1995 року, для їх врегулювання слід застосовувати норми ЦК УРСР в редакції 1963 року. Статтею 47 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) була передбачена обов`язковість нотаріальної форми угоди і наслідки недотримання такої форми. Частиною 2 ст.47 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) передбачено, що у разі, якщо одна із сторін повністю або частково виконала угоду, яка потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, що виконала угоду, визнати угоду дійсною. При цьому, вказана норма може застосовуватись лише за наявності таких необхідних умов: одна зі сторін має повністю або частково виконати угоду; інша сторона має ухилятись від нотаріального оформлення угоди; має існувати вимога сторони, яка виконала свої обов`язки. Відсутність хоча б однієї з цих умов унеможливлює визнання договору купівлі-продажу житла з недотриманням нотаріальної форми дійсним. Відповідно до ст. 224 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. Відповідно до ст. 227 цього Кодексу договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (ст.47 цього Кодексу). Відповідно до ст.1 Закону України «Про товарну біржу» від 10 грудня 1991 року (з наступними змінами та доповненнями), товарна біржа є організацією, що об`єднує юридичних і фізичних осіб, які здійснюють виробничу і комерційну діяльність, і має за мету надання послуг в укладенні біржових угод, виявлення товарних цін, попиту і пропозицій на товари, вивчення, упорядкування і полегшення товарообігу і пов`язаних з ним торговельних операцій. Згідно положень статті 15 Закону України «Про товарну біржу» біржовою операцією визнається угода, що відповідає сукупності зазначених нижче умов: а) якщо вона являє собою купівлю-продаж, поставку та обмін товарів, допущених до обігу на товарній біржі; б) якщо її учасниками є члени біржі; в) якщо вона подана до реєстрації та зареєстрована на біржі не пізніше наступного за здійсненням угоди дня. Угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. Угода вважається укладеною з моменту її реєстрації на біржі. За наведених обставин, суд вважає, що є всі підстави для визнання Договору купівлі-продажу № Н6-483 від 10 липня 1995 року дійсним. Щодо вимоги позивача про визнання за нею права власності на квартиру [ADDRESS] , суд зазначає наступне. Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно зі статтею 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. (стаття 1218 ЦК України). Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (стаття 1268 ЦК України). Спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину (стаття 1296 ЦК України). Згідно ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив та батьки спадкодавця. Враховуючи, що діти спадкодавця подали заяви про відмову від прийняття спадщини на користь своєї матері - [PERSON] , які містяться в матеріалах спадкової справи № 281/2014, позивач [PERSON] є єдиним спадкоємцем першої черги спадкування за законом. Згідно з роз`ясненнями, викладеними в п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування», свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розгляду не підлягають. Особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження в разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину. Відповідно до Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Спадкоємець має право прийняти спадщину в порядку, встановленому ст. 1269 ЦК, та набути право на спадщину відповідно до ч. 5 ст. 1268, статей 1296 - 1299 ЦК. Вирішення судом спору щодо визнання права власності в порядку спадкування може відбуватися лише після прийняття спадщини. У статті 8 Конституції України закріплено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права, а норми Конституції України є нормами прямої дії. Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Європейський суд з прав людини, розглядаючи справи щодо порушення права на справедливий судовий розгляд, тлумачить вказану статтю як таку, що не лише містить детальний опис гарантій, надаваних сторонам у цивільних справах, а й захищає у першу чергу те, що дає можливість практично користуватися такими гарантіями, - доступ до суду. Отже, право на справедливий судовий розгляд, закріплене в пункті 1 статті 6 Конвенції, необхідно розглядати як право на доступ до правосуддя. Україна як учасниця Конвенції повинна створювати умови щодо забезпечення доступності правосуддя та ефективного вирішення порушених прав особи як загальновизнаного міжнародного стандарту справедливого судочинства. Згідно із ч.1 ст.19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Відповідно ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно із ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Враховуючи вищевикладене, а також з метою захисту прав та законних інтересів позивача, суд вважає за необхідне визнати за [PERSON] право власності на квартиру [ADDRESS] в порядку спадкування за законом. Позивач не вимагає компенсації за понесені судові витрати, пов`язані із зверненням до суду і розглядом цивільної справи. На підставі наведеного,

Outcome: approved