Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-05 00:00:00

Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Український страховий стандарт» (надалі також «Позивач») звернулося до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області з позовом до [PERSON] (надалі також «Відповідач») про стягнення з [PERSON] на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Український страховий стандарт» грошових коштів в розмір 56 671,99 грн. Позовні вимоги мотивовано тим, що у зв`язку з виплатою на користь потерпілого у ДТП, яка сталася з вини Відповідача, страхового відшкодування в розмірі 56 671,99 грн., Позивач набув права регресної вимоги до Відповідача щодо виплати здійсненого страхового відшкодування. Представником Позивача подано до суду заяву про розгляд справи без його участі, в якій він просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Відповідачем [PERSON] , подано заяву про відкладення розгляду справи у зв`язку з необхідністю додаткового вивчення документів, яку, з огляду на строк перебування даної справи в провадженні суду, а також з огляду на повторність та неодноразовість подання Відповідачем аналогічних клопотань, залишено без задоволення. В ході розгляду справи Відповідачем подано Відзив на позов, в якому він заперечив проти задоволення позовних вимог та просив відмовити в їх задоволенні. В обґрунтування заперечень на позов Відповідач покликався на неможливість встановлення яким чином Позивачем було визначено розмір страхового відшкодування, а також неналежність доданого до позовної заяви висновку експертного авто товарознавчого дослідження. Відповідно до частини 2 статті 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Проаналізувавши доводи учасників процесу, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, Судом встановлено наступне.\~ Відповідно до ч. 2 ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. За змістом ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Як вбачається з постанови Івано-Франківського міського суду міського суду Івано-Франківської області від 02 червня 2017 року у справі №344/6209/17, [PERSON] 09 січня 2017 року о 22-30 год. в м. Івано-Франківську на перетині вулиць Сахарова-Коновальця, керував транспортним засобом марки «KIA Rio», д.н.з. [NUMBER] в стані алкогольного спяніння, чим порушив п. 2.9 а) ПДР України. Огляд на факт вживання алкоголю проводився у встановленому законом порядку алкотестером «Драгер» в присутності свідків. Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії БР № 153949 від 08.05.2017 року вбачається, що [PERSON] \~ 09 січня 2017 року о 22-30 год. в м. Івано-Франківську на перетині вулиць Сахарова-Коновальця, керуючи транспортним засобом марки «KIA Rio», д.н.з. [NUMBER] \~ при виїзді на нерегульоване перехрестя з вул. Коновальця не надав переваги в русі транспортному засобу марки «BMW 525», д.н.з. [NUMBER] , який рухався по головній дорозі та допустив зіткнення з ним, чим порушив п. 16.11 ПДР України та внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Вина [PERSON] \~ у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст.130 ч.1, ст. 124 КУпАП, в тому числі порушенні п.2.9 а), п.16.11 Правил дорожнього руху України доводиться матеріалами справи про адміністративне правопорушення, зокрема: протоколом серії БР № 153100 від 08.05.2017 року про адміністративне правопорушення, протоколом серії БР № 153949 від 08.05.2017 року про адміністративне правопорушення; копією тесту № 1382 від 09.01.2017 року; копією постанови про закриття кримінального провадження від 19.04.2017 року; копією протоколу огляду місця події від 09.01.2017 року, копією схеми дорожньо-транспортної пригоди; копією висновку експерта № 4.2-13/17 від 29.03.2017 року; копією висновку експерта №100 від 22.02.2017 року; копією протоколу допиту свідка від 17.02.2017 року; копіями протоколів допиту свідка від 20.02.2017 року; копіями протоколів допиту свідка від 07.03.2017 року; копією протоколу допиту свідка від 13.03.2017 року; копією протоколу допиту свідка від 14.03.2017 року; копією протоколу від 16.03.2017 року та іншими матеріалами справи.\~\~\~ Відтак, постановою Івано-Франківського міського суду міського суду Івано-Франківської області від 02 червня 2017 року у справі №344/6209/17 провадження по справі про адміністративні правопорушення, передбачені ст. 130 ч.1, ст. 124 КУпАП відносно [PERSON] закрито у зв`язку із закінченням строку накладення адміністративного стягнення. Як встановлено судом, цивільно-правова відповідальність [PERSON] , як власника наземного транспортного засобу «KIA Rio», д.н.з. [NUMBER] була застрахована у Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Український страховий стандарт», що підтверджується\~ Полісом №АЕ/8220057 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (а.с.7). Згідно зі ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. За змістом ч. 3 п. 1 ст. 988 ЦК України страховик зобов`язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором. Згідно страхового акту №7636 від 21.09.2017 року (а.с.8) пошкодження транспортного засобу потерпілого [PERSON] визнано страховим випадком та призначено до виплати у якості страхового відшкодування 56 671,99 грн. Позивач у справі здійснив виплату страхового відшкодування у сумі 56 671,99\~ грн. власнику транспортного засобу «BMW 525 D» д.н.з. [NUMBER] [PERSON] , що підтверджується копією платіжного доручення № 066621 від 29.09.2017 року (а.с.33). Згідно зі ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. За змістом підпунктів «а», «ґ» пункту 38.1.1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду а) якщо він керував транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції; ґ) якщо він не повідомив страховика у строки і за умов, визначених у підпункті 33.1.2 пункту 33.1 статті 33 цього Закону. Як зазначено в позовній заяві та не спростовано Відповідачем за допомогою належних засобів доказування, в порушення вимоги пункту 33.1.4 ст. 33 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» [PERSON] письмово не повідомив страховика у триденний строк про настання дорожньо-транспортної пригоди. Отже, за аналізом наведених правових норм, Позивач після виплати страхового відшкодування отримав право зворотної вимоги до особи, відповідальної за завдану шкоду, оскільки останній під час вчинення дорожньо-транспортної пригоди перебував у стані алкогольного сп`яніння, а також не виконав вимоги пункту 33.1.4 ст. 33 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Відповідно до ч. 1 ст. 1191 ЦК України, особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Відповідно до вимог ст. 1192 ЦК України, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. З огляду на те, що вина Відповідача за заподіяну шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, доведена постановою суду від 02 червня 2017 року у справі №344/6209/17, Суд дійшов висновку, що з Відповідача підлягає стягненню сума виплаченого Позивач на користь потерпілого в ДТП страхового відшкодування в розмірі 56 671,99 грн. Необгрунтованими є посилання Відповідача у Відзиві на позов на те, що Висновок №67 експертного авто товарознавчого дослідження по визначенню вартості матеріального збитку від 23.02.2016 року є неналежним доказом по справі, оскілки належних доказів на підтвердження цієї обставини суду не надано. Наданий Відповідачем Рахунок-фактура №002 від 08.05.2019 року (а.с.178) не є належним доказом по справі в частині доведення розміру матеріальної шкоди, оскільки, зокрема, на ньому відсутній підпис власника транспортного засобу, який було пошкоджено внаслідок ДТП з вини [PERSON] . Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідачем суду не надано жодних належних та допустимих доказів в заперечення позовних вимог. Таким чином, виходячи з заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги позивача є обгрунтованими та підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позовні вимоги задоволені повністю, тому з відповідача також слід стягнути на користь позивача понесені ним судові витрати у вигляді судового збору. На підставі вищенаведеного, відповідно до ст. 27 Закону України «Про страхування», ст.ст. 15, 979, 988, 993, 1191, 1192, 1194 ЦК України,

Outcome: approved