Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-15 00:00:00

Приватне акціонерне товариство «Акціонерна страхова компанія «ІНГО Україна» (далі - позивач, ПрАТ «АСК «ІНГО Україна») звернулось до суду з вказаним позовом до [PERSON] (далі - відповідач-1, [PERSON]), Публічного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Гарант-Авто» (далі - відповідач-2, ПАТ «УСК «Гарант-Авто»), в якому просить стягнути з відповідача-1 на користь позивача суму в розмірі 60 567,87 грн., стягнути з відповідача-2 на користь позивача суму в розмірі 34 990,00 грн. та стягнути з відповідачів на користь позивача судовий збір в розмірі 955,58 грн. В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначає, що 27.08.2010 року сталась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Hyundai», державний номер [NUMBER], яким керував [PERSON], та за участю автомобіля «Toyota», державний номер [NUMBER]. Винним у вчинені дорожньо-транспортної пригоди визнано [PERSON] Автомобіль «Toyota» був застрахованим у позивача. Матеріальний збиток, заподіяний власникові автомобіля «Toyota», склав 90 541,33 грн. Вказаний випадок був визнаний страховим та позивач виплатив страхове відшкодування в розмірі 95 557,87 грн. Цивільно-правова відповідальність [PERSON] на момент дорожньо-транспортної пригоди була застрахована у ПАТ «УСК «Гарант-Авто», ліміт відповідальності становить 35 500,00 грн., франшиза - 510,00 грн. 14.09.2012 року позивач на адресу відповідача-2 направив претензію, яка була вручена останньому 17.10.2012 року. Проте, відповідач-2 претензію не оплатив, чим порушив права позивача. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 23.10.2013 року відкрито провадження у цивільній справі за позовом Приватного акціонерного товариства «Акціонерна страхова компанія «ІНГО Україна» до [PERSON] та Публічного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Гарант-Авто» про відшкодування шкоди в порядку регресу та справу призначено до судового розгляду. В судовому засіданні 13.11.2013 року представник ПАТ «УСК «Гарант-Авто» надав письмову заяву про застосування строків позовної давності, оскільки вимогу може бути пред'явлено протягом трьох років з моменту дорожньо-транспортної пригоди. В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги з викладених в позовній заяві підстав та просив їх задовольнити. Відповідач-1 в судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи, в порядку ст.ст. 74, 76 ЦПК України, повідомлений належним чином, причини неявки суду невідомі. Представник відповідача-2 в судовому засіданні щодо задоволення позову заперечував, зазначивши, що закінчився строк позовної давності. Вислухавши пояснення представника позивача, представника відповідача-2, дослідивши та оцінивши письмові докази у справі у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, враховуючи наступне. Судом встановлено, що 17.06.2010 року між ПрАТ «АСК «ІНГО Україна» та Товариством з обмеженою відповідальністю «САМІТ МОТОРЗ УКРАЇНА» було укладено поліс № 250511164.10 страхування засобів наземного транспорту, цивільної відповідальності, водія та пасажирів від нещасних випадків, згідно умов якого у період з 27.06.2010 року по 26.12.2010 року забезпеченим транспортним засобом був автомобіль «Toyota», державний номер [NUMBER]. 27.08.2010 року сталась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Toyota», державний номер [NUMBER], власником якого є ТОВ «САМІТ МОТОРЗ Україна», та автомобіля «Hyundai», державний номер [NUMBER], яким керував [PERSON], про що свідчить довідка Управління Державної автомобільної інспекції Головного управління МВС України в м. Києві (а. с. 9). Відповідно до довідки Відділу ДАІ Дніпровського району при УДАІ ГУ МВС України в м. Києві, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди автомобіль «Toyota», державний номер [NUMBER], одержав механічні пошкодження (а. с. 8). 07.09.2010 року було здійснено огляд автомобіля «Toyota», державний номер [NUMBER], про що було телеграмою повідомлено [PERSON] (а. с. 57), за наслідками якого складено протокол огляду транспортного засобу (а. с. 23). Згідно звіту № 463 про оцінку автомобіля Toyota Auris, державний номер [NUMBER], від 15.09.2010 року, матеріальний збиток, завданий власникові автомобіля «Toyota», державний номер [NUMBER], в результаті його пошкодження при ДТП складає 90 541,33 грн. 30.09.2010 року ТОВ «САМІТ МОТОРЗ УКРАЇНА» звернулось до ПрАТ «АСК «ІНГО Україна» із заявою про виплату страхового відшкодування (а. с. 72). Відповідно до ст. 979 ЦК України, за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. ПрАТ «АСК «ІНГО Україна» затвердило страховий акт № 54622 від 21.10.2010 року, згідно якого сума страхового відшкодування склала 90 546,97 грн. (а. с. 63) та, відповідно до платіжного доручення від 30.11.2010 року № 11425, виплатило ТОВ «САМІТ МОТОРЗ УКРАЇНА» суму страхового відшкодування в розмірі 90 546,97 грн. (а. с. 65). 14.01.2011 року ТОВ «САМІТ МОТОРЗ УКРАЇНА» звернулось до ПрАТ «АСК «ІНГО Україна» із заявою про виплату страхового відшкодування (а. с. 73). Так, ПрАТ «АСК «ІНГО Україна» затвердило ще один страховий акт № 56262 від 04.02.2011 року, згідно якого сума страхового відшкодування склала 5 010,90 грн. (а. с. 64) та відповідно до платіжного доручення від 21.02.2011 року № 1241, ПрАТ «АСК «ІНГО Україна» виплатило ТОВ «САМІТ МОТОРЗ УКРАЇНА» суму страхового відшкодування в розмірі 5 010,90 грн. (а. с. 66). Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Як визначено ч. 1 та ч. 2 ст. 1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно ч. 1 ст. 1191 ЦК України, особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Постановою Дніпровського районного суду м. Києва від 09.09.2010 року винним у вчинені вказаної дорожньо-транспортної пригоди визнано [PERSON] (а. с. 10). Згідно п. 4 ст. 61 ЦПК України, вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Таким чином, вина [PERSON] у вчинені дорожньо-транспортної пригоди є встановленою та не підлягає доведенню, а, відтак, шкода спричинена внаслідок дорожньо-транспортної пригоди підлягає відшкодуванню за рахунок останнього. Разом з тим, цивільно-правова відповідальність [PERSON] у період з 24.09.2009 року до 23.09.2010 року була застрахована в ПАТ «УСК «Гарант-Авто», що підтверджується полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № ВС/1161533. Згідно п. 22.1 та п. 22.2 ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у редакції від 02.12.2010 року, при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. Відповідно до цього Закону потерпілим, які є юридичними особами, страховиком відшкодовується виключно шкода, заподіяна майну. Таким чином, ПАТ «УСК «Гарант-Авто» відшкодовує завдану з вини [PERSON] шкоду в межах ліміту відповідальності. Відповідно до п. 1 ст. 28 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у редакції від 02.12.2010 року, шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, - це шкода, пов'язана, зокрема, з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу. Як визначено у ст. 6 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у редакції від 02.12.2010 року, страховим випадком є подія, внаслідок якої заподіяна шкода третім особам під час дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована за договором. Згідно п. 9.1 ст. 9 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у редакції від 02.12.2010 року, обов'язковий ліміт відповідальності страховика - це грошова сума, в межах якої страховик зобов'язаний провести виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування. Договором страхування на індивідуальних умовах можуть бути визначені ліміти, вищі, ніж зазначені у цьому Законі ліміти. Так, згідно полісу № ВС/1161533 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, ліміт відповідальності ПАТ «УСК «Гарант-Авто» на одного потерпілого за шкоду, заподіяну майну потерпілого, становить 35 500,00 грн. Відповідно до ч. 2 п. 12.1 ст. 12 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту. Згідно полісу № ВС/1161533 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, франшиза становить 510,00 грн. Таким чином, ПАТ «УСК «Гарант-Авто» відповідає перед позивачем за заподіяну [PERSON] шкоду в межах 35 500,00 грн. з урахуванням франшизи в розмірі 510,00 грн. Аналізуючи викладене, ПАТ «УСК «Гарант-Авто» відповідає перед ПрАТ «АСК «ІНГО Україна» за завдану з вини [PERSON] шкоду в розмірі 34 990,00 грн., а [PERSON] відшкодовує різницю між сумою, що підлягає до виплати ПАТ «УСК «Гарант-Авто» та фактично понесеними ПрАТ «АСК «ІНГО Україна» витратами, тобто в розмірі 60 567,87 грн. ПрАТ «АСК «ІНГО Україна» направило на адресу ПАТ «УСК «Гарант-Авто» претензію від 14.09.2012 року на суму 95 557,87 грн., яку відповідач-2 одержав 17.10.2012 року (а. с. 70, 71), проте, ПАТ «УСК «Гарант-Авто» залишило її без виконання. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Належних та допустимих доказів, в розумінні ст.ст. 58, 59 ЦПК України, на підтвердження сплати позивачеві регресної заборгованості, що утворилась внаслідок виплати страхового відшкодування потерпілій особі, відповідачі не надали. Таким чином, позовні вимоги ПрАТ «АСК «ІНГО Україна» щодо стягнення в порядку регресу з ПАТ «УСК «Гарант-Авто» грошових коштів в розмірі 34 990,00 грн. та з [PERSON] - 60 567,87 грн. є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Щодо заяви ПАТ «УСК «Гарант-Авто» про застосування строку позовної давності, то суд зазначає наступне. Як визначено у ст.. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно ст.. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ч. 6 ст. 261 ЦК України, за регресними зобов'язаннями перебіг позовної давності починається від дня виконання основного зобов'язання. Так, оскільки ПрАТ «АСК «ІНГО Україна» звернулось до ПАТ «УСК «Гарант-Авто» з регресними вимогами, позов подано до суду 25.09.2013 року, а основне зобов'язання виконано позивачем в повному обсязі 21.02.2011 року, то ПрАТ «АСК «ІНГО Україна» не пропущено строк позовної давності. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Так, згідно платіжного доручення від 20.03.2013 року № 3235, позивач при зверненні до суду сплатив 955,58 грн. судового збору. Отже, оскільки суд задовольняє позовні вимоги, то з відповідача-1 на користь позивача підлягають стягненню 605,68 грн., а з відповідача-2 на користь позивача - 349,90 грн. у відшкодування судових витрат. Враховуючи викладене,

Outcome: approved