Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-16 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором № НЕN0АD000025700 від 15.01.2008 року, укладеним між ПАТ КБ ПриватБанк та [PERSON], в сумі 75519,95 доларів США (за курсом НБУ від 26.08.2015 р. - 1623678,98 грн., ), яка складається з заборгованості за кредитом в сумі 15848,82 доларів США, заборгованості по процентам за користування кредитом в сумі 3373,39 доларів США, заборгованості з комісії за користування кредитом в сумі 683,72 доларів США, пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором в сумі 52006,76 дол. США, а також штрафи відповідно до договору: 11,63 доларів США (фіксована частина), 3595,63 доларів США (процентна складова), станом на 26.08.2015 року, посилаючись на порушення боржником зобовязань за кредитним договором. Представник позивача в судове засідання не зявився, у адресованій суду заяві просив розглядати справу за його відсутність, проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач в судове засідання не зявився з невідомих суду причин, хоча про розгляд справи був повідомлений належним чином, проте заяви про розгляд справи за його відсутності на адресу суду не надіслав та про причини своєї неявки суд не повідомляв. На підставі ст. 224 ЦК України, зі згоди позивача, суд, вважає можливим ухвалити рішення при заочному розгляді справи, окрім того, суд вважає можливим, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, в звязку з неявкою сторін, судове засідання проводити без фіксування за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши матеріали справи,суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що згідно з договором № НЕN0АD000025700 від 15.01.2008 року позивач надав відповідачу кредит, в іноземній валюті доларах США в сумі 15625,37 дол. США на тремін до 14.01.2013 року зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 10,08 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Після укладення договору між позивачем і відповідачем, відповідно до вимог ст. 509 ЦК України, виникли певні зобовязання, що є правовідношеннями, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (сплатити) гроші, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Ці зобовязання згідно ст.ст. 526, 530 ЦК України повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. ст. 1049, 1050 ЦК України, позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Як вбачається з матеріалів справи свої зобов'язання за кредитним договором позивач виконав в повному обсязі. Позичальником протягом дії кредитного договору порушувалися його умови: не сплачувалися вчасно відсотки за користування кредитом та чергові погашення кредиту, у зв`язку з чим, станом на 26.08.2015 р. утворилась заборгованість в розмірі 75519,95 доларів США (за курсом НБУ від 26.08.2015 р. - 1623678,98 грн., ), яка складається з заборгованості за кредитом в сумі 15848,82 доларів США, заборгованості по процентам за користування кредитом в сумі 3373,39 доларів США, заборгованості з комісії за користування кредитом в сумі 683,72 доларів США, пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором в сумі 52006,76 дол. США, а також штрафи відповідно до договору: 11,63 доларів США (фіксована частина), 3595,63 доларів США (процентна складова). Згідно зі статтею 192 ЦК України законним платіжним засобом, обовязковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Грошове зобовязання має бути виконане у гривнях. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобовязаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом (частини 1 та 3 статті 533 ЦК України). Статтею 5 Декрету Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» операції з валютними цінностями здійснюються на підставі генеральних та індивідуальних ліцензій НБУ. Операції з валютними цінностями банки мають право здійснювати на підставі письмового дозволу (генеральна ліцензія) на здійснення операцій з валютними цінностями відповідно до пункту 2 статті 5 цього Декрету. Відповідно до ч. 2 статті 533 ЦК України, якщо в зобовязанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті в гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Частиною 1 п. 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» передбачено, що у разі якщо кредит правомірно наданий в іноземній валюті та кредитодавець (позивач) просить стягнути кошти в іноземній валюті, суд у резолютивній частині рішення зазначає про стягнення таких коштів саме в іноземній валюті, що відповідає вимогам частини третьої статті 533 ЦК. Враховуючи зазначене та оскільки відповідач протягом дії договору не сплачував кредит вчасно та у повному обсязі, а також відсотки за користування кредитними коштами, тобто зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконав, суд вважає, що позовні вимоги є законним, обгрунтованими та такими що підтверджені належними та допустимими доказами. На підставі ст. 88 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь позивача також судові витрати. На підставі ст. ст. 533, 1049, 1050, 1054 ЦК України,

Outcome: approved