Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-08 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду із позовною заявою, у якій просить суд стягнути з відповідачів солідарно на користь позивача заборгованість за кредитним договором №109Ф-ІК-400 від 26.05.2008 року в сумі 1\~053\~177 грн. 24 коп., а також просить суд стягнути з відповідачів судові витрати по справі у розмірі по 7 898 грн. 50 коп. з кожного. В обґрунтування позову представник позивача посилається на те, що позивач свої зобов`язання виконав і надав [PERSON] кошти в розмірі 45300 доларів США строком до 28.03.2018 року. Відповідач [PERSON] не виконує свої зобов`язання і не сплачує проценти за користування кредитом та не здійснює повернення кредиту щомісячними платежами. В забезпечення виконання кредитних зобов`язань між позивачем та відповідачем [PERSON] 26.05.2008 року було укладено договір поруки №109Ф-ІК-400/z1, згідно якого [PERSON] зобов`язався відповідати за виконання позичальником усіх своїх зобов`язань перед кредитором. На адресу відповідача [PERSON] 11.03.2016 року банком направлялася вимога щодо погашення заборгованості, яка були залишена відповідачем без задоволення. Таким чином, станом на 14.07.2016 року сума заборгованості за вказаним кредитним договором склала: строкова заборгованість за кредитним договором 945\~233 грн. 79 коп., прострочена заборгованість за кредитним договором 19\~495 грн. 63 коп., 3% річних нараховані на прострочену заборгованість по кредиту 187 грн. 40 коп.; строкова заборгованість по процентам 72344 грн. 86 коп.; 3 % річних нараховані на прострочену заборгованість по процентам 690 грн. 53 коп.; пеня нарахована в зв`язку з порушенням зобов`язань щодо сплати кредиту та процентів за його використання 10\~536 грн. 29 коп. Відповідач [PERSON] та її представник позовних вимог не визнали. Відповідачка пояснила, що 26.05.2008 року вона дійсно уклала кредитний договір з позивачем та позичила 45300 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом. Частина кредиту була погашена відповідачкою, а в подальшому вона захворіла та не мала змоги сплачувати кошти. Відповідач вважає, що кредитний договір укладений з порушенням, а банк ввів її в оману щодо розміру процентів. Відповідачка [PERSON] звернулась до суду із зустрічною позовною заявою, у якій просить суд визнати недійсним кредитний договір №109Ф-ІК-400 від 26.05.2008 року, укладений між нею та Акціонерним товариством «ВТБ БАНК». В обґрунтування зустрічного позову [PERSON] посилається на те, що банком не здійснено належного розрахунку сукупної вартості кредиту, а реальні значення вартісних показників фінансової послуги істотно перевищують задекларовані банком, що тягне за собою отримання банком прихованого прибутку та виникнення непередбачених витрат у позичальника. Крім того, [PERSON] посилається на те, що банком не проведено переддоговірної роботи із нею у відповідності до вимог ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів», що призвело до того, що вона не була проінформована про наявність іншої схеми кредитування. [PERSON] вважає, що банк навмисно ввів її в оману щодо істотної умови кредитного договору його ціни, тобто абсолютного значення удорожчання кредиту та відсоткової ставки, що є нечесною підприємницькою практикою, а отже кредитний договір слід визнати недійсним. Представник відповідача за зустрічним позовом проти зустрічного позову заперечував, 14.12.2017 року надав суду письмові заперечення у яких зазначив, що банком перед підписання спірного кредитного договору було надано позичальникові необхідну, повну та достовірну інформацію про істотні умови кредитування, у тому числі і щодо абсолютного подорожчання кредиту та реальної процентної ставки за ним. Позичальник добровільно уклала кредитний договір. Крім того, представник вказує, що експертиза, на яку посилається позивач за зустрічним позовом, проведена не за ухвалою суду, а за власною ініціативою позивача, що експерт не мала у своєму розпорядженні всі матеріали кредитної справи. Щодо перевищення розміру ануїтетного платежу, розмір якого встановлений експертом та складає 520,00 доларів США, представник відповідача вказує, що сторонами узгоджено розмір ануїтетного платежу у сумі 519,00 доларів США, що підтверджується договором про внесення змін № 1 до кредитного договору від 20.11.2009 року. Відповідач за первісним позовом та третя особа за зустрічним позовом [PERSON] в судове засідання не з`явився, про слухання справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Судом встановлено, що 26.05.2008 року між [PERSON] та ВАТ «ВТБ Банк» (нині АТ «ВТБ БАНК») було укладено кредитний договір № 109Ф-ІК-400 з цільовим призначенням грошей, а саме на придбання квартири, відповідно до якого банк за заявою на видачу готівки (а.с.33) надав [PERSON] кредитні кошти у розмірі 45\~300 доларів США (еквівалент 219\~705 грн.) під 12,5 відсотків річних з можливістю перегляду відсоткової ставки на строк до 28.03.2028 року, а [PERSON] зобов`язалась повернути кредит і сплатити відсотки за користування кредитом в термін та розмірах, що встановлені графіком погашення кредиту (том 1 а.с.10-19). 26.05.2008 року між [PERSON] та ВАТ «ВТБ Банк» (нині АТ «ВТБ БАНК») було укладено договір поруки № 109Ф-ІК-400/z1 (том 1 а.с.43), відповідно до якого [PERSON] зобов`язався перед банком відповідати по всім борговим зобов`язанням [PERSON] , які виникають із вказаного вище кредитного договору. За заявою позивача [PERSON] у зв`язку з частковим достроковим поверненням кредиту (том 1 а.с.20) 08.05.2009 року було змінено графік погашення капіталу та процентів (том 1 а.с.21-25). Крім того, 20.11.2009 року між позивачем та [PERSON] було укладено договір про внесення змін № 1 до кредитного договору № 109Ф-ІК-400 від 26.05.2008 року, відповідно до якого було внесено зміни у деякі розділи кредитного договору та змінено графік погашення кредиту та відсотків (том 1 а.с.26-32). Вказаним договором сторонами було узгоджено розмір ануїтетного платежу у сумі 519,00 доларів США. Згідно до довідки розрахунку суми заборгованості за кредитним договором № 109Ф-ІК-400 від 26.05.2008 (том 1 а.с.34), станом на 14.07.2016 року заборгованість за кредитом з урахуванням 3% річних, нарахованих у зв`язку з порушенням зобов`язань щодо повернення кредиту складає 964\~916 грн. 82 коп. (том 1 а.с.35), заборгованість за процентами з урахуванням 3% річних, нарахованих у зв`язку з порушенням зобов`язань щодо сплати процентів 77\~724 грн. 13 коп. (том 1 а.с.36), пеня, нарахована у зв`язку з несвоєчасною сплатою процентів та кредиту в розмірі 0,1% за кожен день прострочення платежу 10\~536 грн. 29 коп. (том 1 а.с.37), загальна заборгованість за кредитним договором складає 1\~053\~177 грн. 24 коп. В зв`язку з виникненням простроченої заборгованості за кредитним договором, позивач за вихідним номером 3303/1-2.7 від 11.03.2016 року направив [PERSON] вимогу (том 1 а.с.44), в якій зазначив про розмір заборгованості за кредитним договором та звернув увагу на те, що у разі непогашення простроченого зобов`язання протягом 60 календарних днів з дня отримання цієї вимоги, банк визнає термін повернення кредиту таким, що настав та вимагає від позичальника дострокового повернення всієї суми кредиту та повної сплати за кредит. Вказана вимога була отримана [PERSON] 28.03.2016 року, про що свідчить розписка (том 1 а.с.45). Отримавши вказану вимогу, [PERSON] заборгованість за кредитним договором не погасила, тобто вимоги банку не виконала. Під час судового розгляду судом витребувано у позивача за первісним позовом виписку по особовому рахунку [PERSON] за період з 26.05.2008 року по 19.06.2017 року (том 1 а.с.108-160), із якої вбачається рух коштів сплачених [PERSON] за спірним кредитним договором. 23.03.2017 року [PERSON] за власною ініціативою звернулася до Харківського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України із клопотання про проведення експертного дослідження з економічних питань. Згідно висновку судового експерта Харківського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України №3 від 09.06.2017 року (том 2 а.с.3-21), розрахований за спірними кредитним договором щомісячний ануїтентний платіж в період з 26.05.2008 року по 26.05.2028 року становить 514,68 доларів США, що не відповідає розміру платежу, зазначеному в п.8.1 кредитного договору. Не здійснення банком розрахунку сукупної вартості кредиту виходячи із додаткових фінансових зобов`язань позичальника, встановлених п.7.14 договору про внесення змін №1 до кредитного договору, на думку експерта, суперечить нормам чинного законодавства. В межах наданих на дослідження документів не надається можливим розрахувати суму заборгованості за кредитним договором станом на 14.07.2016 року. Станом на останню дату платежу [PERSON] сплачена сума коштів 46\~866,68 доларів США. Згідно рішення позачергових Загальних зборів акціонерів змінено тип акціонерного товариства з «публічного» на «приватне» та змінено найменування Публічного акціонерного товариства «ВТБ БАНК» на Акціонерне товариство «ВТБ БАНК». Отже, Акціонерне товариство «ВТБ БАНК» є правонаступником Публічного акціонерного товариства «ВТБ БАНК», у зв`язку з чим судом було замінено позивача за первісним позовом та відповідача за зустрічним позовом на його правонаступника. Відповідно до ст. 526 Цивільного Кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Згідно ч.1 ст. 1049 Цивільного Кодексу України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій сумі, що були передані йому позикодавцем) в строк та в порядку, що встановлені договором. За правилами ч.1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. Відповідно до ст.525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. За правилами ст.611 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом. На виконання вимог ст.ст.525, 611 Цивільного кодексу України сторони по справі у вказаному вище кредитному договорі в п.4.4 передбачили, що позичальник зобов`язаний повністю повернути кредит та сплатити нараховані проценти, незалежно від настання строку виконання зобов`язанні у випадку зокрема порушення позичальником своїх зобов`язань за кредитним договором, в т.ч. несплати процентів за користування кредитом ( в т.ч. неналежної сплати процентів). Відповідно до вимог ст.ст.549, 551 Цивільного кодексу України сторони кредитного договору в п. 4.1 договору передбачили, що за порушення позичальником термінів погашення будь-яких своїх грошових зобов`язань, позичальник сплачує банку пеню в розмірі, визначеному зазначеним пунктом кредитного договору. Згідно ч.1 ст. 553 Цивільного Кодексу України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Згідно ст. 554 Цивільного кодексу України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Приймаючи до уваги, що відповідно до умов спірного кредитного договору і вимог ст.ст. 525, 611 Цивільного кодексу України термін повернення кредиту позичальником настав, а відповідачі вимоги банку про повернення кредиту в повному обсязі не виконали, суд задовольняє первісний позов Акціонерного товариства «ВТБ БАНК» і стягує солідарно з відповідачів [PERSON] і [PERSON] на користь Акціонерного товариства «ВТБ БАНК» заборгованість в розмірі 1\~053\~177 грн. 24 коп., що складається з заборгованості за кредитом з урахуванням 3% річних, нарахованих у зв`язку з порушенням зобов`язань щодо повернення кредиту у розмірі 964\~916 грн. 82 коп., заборгованості за процентами з урахуванням 3% річних, нарахованих у зв`язку з порушенням зобов`язань щодо сплати процентів 77\~724 грн. 13 коп., пені, нарахованої у зв`язку з несвоєчасною сплатою процентів та кредиту в розмірі 0,1% за кожен день прострочення платежу 10\~536 грн. 29 коп. Щодо зустрічного позову [PERSON] до Акціонерного товариства «ВТБ БАНК» про визнання недійсним кредитного договору №109Ф-ІК-400 від 26.05.2008 року, укладеного між нею та Акціонерним товариством «ВТБ БАНК» суд зауважує наступне. Згідно з ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.1-3, 5, 6 ст. 203 цього Кодексу. Відповідно до ч.1 ст.230 ЦК України, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. За положеннями ст. 626-628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. За змістом статей 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема про встановлення обов`язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; передбачення зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінене або визнане недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Банки зобов`язані надавати детальний розпис сукупної вартості кредиту або в кредитному договорі, або додатку до нього. Тобто, детальний розпис сукупної вартості кредиту не обов`язково повинен бути викладений лише як окремий документ. Відповідно до умов договору №109Ф-ІК-400 від 26.05.2008 року, підписанням цього договору позичальник стверджує, що він попереджений про можливі коливання курсів валют відносно національної валюти та погоджується нести валютні курсові ризики, що можуть виникнути під час купівлі іноземної валюти з метою погашення кредиту. Враховуючи викладене, судом встановлено, що в момент вчинення спірного правочину, укладання кредитного договору, сторонами не було допущено порушення вимог, які встановлені ч.1-3, 5, 6 ст. 203 цього Кодексу. Крім того, аналіз спірного кредитного договору та додатків до нього свідчить про те, що банком було надано позичальникові необхідну інформацію про істотні умови кредитування. Позичальник добровільно уклала кредитний договір. Крім того, вказаний кредитний договір не містить істотного дисбалансу договірних прав та обов`язків на шкоду споживача та ознак того, що споживача було введено в оману, оскільки банком було надано [PERSON] детальний розпис сукупної вартості кредиту. Разом з цим, суд враховує, що висновки, які зробив експерт у експертному дослідженні №3 від 09.06.2017 року, не є підставою для визнання оспорюваного договору недійсним та відмови у первісному позові про стягнення заборгованості за кредитним договором, оскільки експерт не встановив розмір заборгованості за кредитним договором, оскільки не мав повного пакету документів, необхідного для дослідження. Щодо встановленої експертом різниці в розмірі щомісячного ануїтентного платежу, суд приходить до висновку, що вказані обставини не є підставою для визнання кредитного договору недійсним, оскільки не є істотним порушенням договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Разом з цим, суд враховує, що позичальник має право вільно обирати кредитну установу, [PERSON] добровільно уклала кредитний договір та здійснювала оплату за ним протягом тривалого часу загалом сплативши 46\~866,68 доларів США, тобто виконувала умови договору. При цьому [PERSON] не зверталася до банку щодо невірного нарахування ануїтентного платежу, чим фактично погоджувалася із його розміром. Таким чином, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні зустрічного позову [PERSON] про визнання кредитного договору №109Ф-ІК-400 від 26.05.2008 року недійсним. Приймаючи до уваги, що суд задовольняє позовні вимоги за первісним позовом, то у відповідності до вимог ст. 88 ЦПК України, з відповідачів в частковому відношенні на користь позивача суд стягує витрати позивача на оплату судового збору в розмірі по 7898 грн. 50 коп. з кожного.

Outcome: approved