Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-14 00:00:00

Представник позивачки [PERSON] [PERSON] звернувся до суду з уточненим позовом до Тарутинської РДА Одеської області, відділу Держземагентства у Тарутинському районі Одеської області, [PERSON] про визнання Державного акту на право власності на земельну ділянку недійсним та його скасування. В обґрунтування своїх вимог зазначив, що 26 листопада 2009 року померла [PERSON]. Після її смерті залишилось спадкове майно у вигляді земельної ділянки, яка належала померлій на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії ІІІ-ОД №089103. Крім того, за життя померла 16 травня 2004 року склала на імя позивачки заповіт, яким заповідала їй зазначену земельну ділянку. Також, [PERSON] довіреністю від 16 травня 2004 року надала право управління, користування та розпорядження спірною земельною ділянкою позивачці [PERSON]. Після цього [PERSON] поїхала жити у м. Кишинів Республіки Молдова. Через деякий час позивачці стало відомо, що [PERSON] померла та її дочка відповідачка [PERSON] переоформляє спадщину, яка складається з земельної ділянки, належної померлій на підставі вищевказаного державного акту на підставі рішення Тарутинського районного суду Одеської області від 23 лютого 2011 року. У звязку з даними обставинами, позивачка 14 вересня 2011 року звернулась до Тарутинського райсуду з заявою про перегляд вищевказаного рішення у звязку з нововиявленими обставинами. В результаті цього рішенням Тарутинського райсуду Одеської області від 21 березня 2013 року, рішення суду від 23 лютого 2011 року було скасовано та в задоволенні позову [PERSON] про визнання права власності було відмовлено, оскільки [PERSON], яка померла 26 листопада 2009 року склала на імя позивачки заповіт. Незважаючи на дані обставити, відповідачка [PERSON], знаючи про існування вказаного рішення, 26 червня 2012 року отримала Державний акт на право власності на вказану земельну ділянку серії ЯЛ №775399, тобто отримала право володіння, користування та розпорядження даною земельною ділянкою. Вказаний заповіт недійсним не визнавався, позивачка [PERSON] від спадщини не відмовлялася. Після цього позивачка звернулася до приватного нотаріуса з заявою про прийняття спадщини за заповітом після смерті [PERSON], але у видачі свідоцтва про право власності їй було відмовлено, оскільки вона пропустила строк для прийняття спадщини. Рішенням від 08 липня 2014 року позивачці було відмовлено у визначенні додаткового строку для прийняття спадщини, але на підставі ухвали апеляційного суду Одеської області від 29 листопада 2014 року їй визначено додатковий строк три місяці для прийняття спадщини після смерті [PERSON] та 28 січня 2015 року в нотаріальній конторі заведено спадкову справу. Таким чином, позивачка вважає, що [PERSON] набула у власність незаконно земельну ділянку, а тому просить визнати недійсним та скасувати Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЛ №775399, який виданий [PERSON]. Дані обставини стали підставою для звернення позивачки до суду з вказаним позовом. Позивачка та її представник в судове засідання не з'явилися, на розгляд суду від представника надійшла заява про підтримання позову та з проханням розглянути справу у його відсутність. Представники Тарутинської РДА та відділу Держземагенства в судове засідання не з'явились. На адресу суду від них надійшли заяви про згоду з позовними вимогами позивача та з проханням розглянути справу без їх участі. Представник відповідачки [PERSON] [PERSON] в судове засідання не з'явився. На адресу суду від представника надійшла заява, в якій він просив відмовити у задоволені позову та розглянути справу без їх участі. Ці обставини відповідають вимогам ч.2 ст.158 ЦПК України. В зв'язку з цим в силу ч. 2 ст.197 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом не здійснюється. Вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Так, судом встановлено, що 26 листопада 2009 року померла [PERSON], згідно свідоцтва про смерть серії DC-IV 0700817. За життя [PERSON] на праві приватної власності належала земельна ділянка площею 4.79 га, згідно Державного акту на право приватної власності на землю серії ІІІ-ОД №089103 виданого 29 травня 2002 року на підставі розпорядження Тарутинської райдержадміністрації від 07 травня 2002 року за №139/А-2002. Також, за життя [PERSON] склала заповіт від 16 травня 2004 року серії ВВС№368841, посвідчений приватним нотаріусом Тарутинського районного нотаріального округу Одеської області [PERSON], зареєстрований в реєстрі №814, яким заповідала позивачці належну їй на праві власності земельну ділянку, На підставі довіреності від 16 травня 2004 року, посвідченої приватним нотаріусом Тарутинського районного нотаріального округу Одеської області [PERSON] позивачка [PERSON] отримала від померлої [PERSON] право володіння, користування та розпорядження зазначеною земельною ділянкою. Згідно рішення Тарутинського районного суду Одеської області від 23 лютого 2011 року позовна заява [PERSON] про визнання права власності на земельну ділянку, яка залишилася після смерті її матері [PERSON], померлої 26 листопада 2009 року була задоволена. Відповідно ухвали Тарутинського районного суду Одеської області від 02 листопада 2011 року заяву [PERSON] про перегляд у звязку з нововиявленими обставинами вищевказаного рішення було задоволено та скасовано дане рішення. Незважаючи на вказані обставини відповідачка [PERSON] скориставшись, тим що в відділі Держзеагенства не було відомостей про існування вищевказаного рішення, отримала 26 червня 2012 року Державний акт на право власності на спірну земельну ділянку серії ЯЛ №775399, з присвоєнням кадастрового номера 5124787600:01:001:0563. Згідно рішення Тарутинського районного суду Одеської області 21 березня 2013 року в задоволенні позовної заяви [PERSON] про визнання права власності на спадкове майно відмовлено, в задоволенні зустрічної позовної заяви [PERSON] про визнання права власності на спадкове майно за заповітом також відмовлено та запропоновано звернутися з заявою про прийняття спадщини до нотаріуса. Позивачка [PERSON] звернулася до приватного нотаріуса з заявою про прийняття спадщини за заповітом після смерті [PERSON], але у видачі свідоцтва про право власності їй було відмовлено, оскільки вона пропустила строк для прийняття спадщини. Рішенням Тарутинського райсуду від 08 липня 2014 року позивачці було відмовлено у визначенні додаткового строку для прийняття спадщини На підставі ухвали апеляційного суду Одеської області від 29 жовтня 2014 року позивачці [PERSON] визначено додатковий строк для прийняття спадщини у вигляді спірної земельної ділянки терміном на три місяці. Відповідно ст. 1223 ЦК України спадкування здійснюються за заповітом або за законом. Тільки у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємця за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 Цивільного кодексу України. Таким чином, наявність заповіту виключає можливість спадкування за законом. Від прийняття спадщини позивачка [PERSON] не відмовлялась. Згідно ч. 2 ст. 158 ЗК України встановлено, що виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб. Відповідно до ч. 1 ст. 79-1 ЗК України формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об'єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Згідно ст. 155 Земельного кодексу України, у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. Також, ст.152 ЗК України, передбачено, що вимагати усунення порушень свого права на землю має власник земельної ділянки або землекористувач. Відповідно до ч. 1 ст.16 Закону України «Про державний земельний кадастр» та постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Тимчасового порядку присвоєння кадастрового номера земельній ділянці» кадастровий номер земельної ділянки - індивідуальний цифровий код (номер) земельної ділянки, що не повторюється на всій території України присвоюється земельній ділянці під час проведення її державної реєстрації і зберігається за нею протягом усього часу існування такої земельної ділянки. Тобто, на кожну земельну ділянку повинен бути виданий окремий державний акт відповідно до її державної реєстрації та присвоєного кадастрового номеру. Згідно ч.6 ст.16 Закону України «Про державний земельний кадастр» кадастровий номер скасовується лише у разі скасування державної реєстрації земельної ділянки. Отже, суд приходить до висновку, що вимоги позивачки ґрунтуються на законі, а тому позов повинен бути задоволеним - Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЛ №775399 від 26 червня 2012 року виданий на імя [PERSON] визнаний недійсним та скасований, оскільки позивачка фактично позбавлена можливості в інший спосіб поновити порушене право. На підставі викладеного ст.ст. 1223, 1261-1265 ЦК України, ст.ст. ст. 79-1, 152, 155, 158 ЗК України,

Outcome: approved