Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-13 00:00:00

Представник позивача ПАТ КБ „Приват Банк [PERSON] подав до Кельменецького районного суду позовну заяву у якій просить, стягнути з відповідача [PERSON] на користь ПАТ КБ „ПриватБанк: заборгованість у розмірі 17937 гривень 52 копійки за кредитним договором № б/н від 19.10.2007 року. Судові витрати у розмірі 1378 гривень судового збору. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не зявилася, будучи належним чином повідомленою про дату, час та місце розгляду справи та подала до суду заяву у якій просить розглянути справу за її відсутності та застосувати строки позовної давності. Представник позивача в судове засідання не зявився. В позовній заяві представник позивача [PERSON] вказує, що не заперечує проти розгляду справи за відсутності представника банку. Суд розцінює таке застереження як заяву про розгляд справи за відсутності представника позивача. Судом досліджені наступні докази: копію судового наказу винесеного суддею Кельменецького районного суду 17 вересня 2008 року по справі №2-н-194/08, розрахунки заборгованості за договором №б/н від 19.10.2007 року, укладеного між „ПриватБанком та [PERSON] станом на 18.04.2016 року, довідку про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки клієнта [PERSON] від 03.05.2016 року, копію заяви [PERSON] від 19.10.2007 року, копію Умов і правил надання банківських послуг „ПриватБанку, копію правил користування платіжною карткою, копію умов оформлення споживчого кредиту по технології „CASH-кредит, виписку по особовому рахунку [PERSON], довідку видану виконавчим комітетом Новоселицької сільської ради Кельменецького району №807 від 14 липня 2016 року. Судом встановлено, що між ЗАТ КБ „ПриватБанк, правонаступником якого є ПАТ КБ „ПриватБанк та відповідачкою [PERSON] 19 жовтня 2007 року був укладений кредитний договір. Згідно даного договору відповідачка [PERSON] отримала кредит в розмірі 1752 гривні 32 копійки зі сплатою відсотків у розмірі 2% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом та щомісячної комісії в розмірі 2% на місяць та одноразової комісії в розмірі 10%. Згідно до пункту 5.4 Правил користування платіжною карткою строк погашення відсотків по кредиту щомісяця за минулий місяць. Строк погашення кредиту в повному обсязі, не пізніше останнього дня місяця, вказаного у платіжній картці (в полі MONTH). Ставка прострочки визначена Умовами оформлення споживчого кредиту по технології „CASH-кредит в розмірі 180 %. Отже, між позивачем та відповідачкою відповідно до ст. 1046 Цивільного кодексу України склалися зобов'язальні правовідносини з приводу позики грошей, тобто грошові зобов'язання. Згідно пункту 8.6 Умов і правил надання банківських послуг „ПриватБанку при порушенні позичальником строків платежів по будь-якому з грошових зобовязань передбачених цим договором більше ніж на 30 днів, клієнт зобовязується сплатити штраф 250 гривень + 5% від суми позову. Проте, станом на 18 квітня 2016 року відповідачка [PERSON] не виконала свої зобовязання за договором, щодо оплати частки боргу у встановлений договором строк та не повернула позивачу основний борг в сумі 1752 гривні 52 копійки, а також прострочила заборгованість по відсотках в сумі 10334 гривні 92 копійки. Відповідачці нараховані штрафи: 500 гривень штрафу (фіксована частина), 830 гривень 35 копійок штраф (процентна складова). Фіксована частина штрафу згідно умов договору укладеного між сторонами складає 250 гривень, а не 500 гривень як визначено позивачем. Заборгованість за комісією складає 6840 гривень. Згідно судового наказу судді Кельменецького районного суду від 17 вересня 2008 року з відповідачки на користь позивача стягнуто 2463 гривні 74 копійки в рахунок заборгованості за кредитним договором від 19 жовтня 2007 року. Відповідно до ст.1049 Цивільного кодексу України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ст.1050 Цивільного кодексу України позичальник зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України, якою передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст.1048 ЦК України. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ст. 526 Цивільного кодексу України зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства. Проте, відповідачка в порушення умов договору, який згідно ст. 629 Цивільного кодексу України є обовязковим до виконання, в порушення ст. 525 Цивільного кодексу України односторонньо відмовилася від своїх зобовязань за цим договором, порушила свої зобовязання по поверненню суми позики за цим договором. Згідно ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив зобовязання якщо він не виконав його у строк встановлений договором. Згідно ч.1. ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до положень ст. ст.\~526,\~527,\~530 ЦК України\~ зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. За правилами ч. 1 ст.\~546\~та ст.\~549 ЦК України\~виконання зобов'язання забезпечується, зокрема, неустойкою, яка визначається як пеня та штраф і є грошовою сумою або іншим майном, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення зобов'язання (п. 3 ч. 1\~ст. 611 ЦК України). Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (ч. 2\~ст. 549 ЦК України). Штраф має разовий характер, тобто вичерпується з настанням самого факту порушення зобов'язання. У заяві за підписом відповідачки від 19.10.2007 року зазначено, що остання ознайомилася з Умовами і Правилами надання банківських послуг, Тарифами ПриватБанку і погоджується, що її заява разом із памяткою клієнта, Умовами і Правилами надання банківських послуг, Тарифами ПриватБанку становить між нею і банком договір про надання банківських послуг. Вказані вище обставини стверджується взаємним зв'язком доказів, досліджених судом у їх сукупності. Дані докази є належними та допустимими. Враховуючи викладене вище, суд вважає, що позовну заяву публічного акціонерного товариства комерційний банк „ПриватБанк до [PERSON] про стягнення заборгованості слід задовольнити частково. Відповідно до п. 17 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року №5 Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин зобов'язання припиняється з підстав, передбачених договором або законом (частина перша статті 598 ЦК). Такі підстави, зокрема, зазначені у статтях 599 - 601, 604 - 609 ЦК. Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК, оскільки зобов'язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог статей 526, 599 ЦК. Статтею 625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Отже, наявність рішення суду про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє зобовязальних правовідносин сторін договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобовязання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч.2 ст. 625 ЦК України, зокрема процентів згідно договору та інфляційних втрат. Таким чином, з моменту видачі судового наказу судді Кельменецького районного суду Чернівецької області від 17.09.2008 року по справі №2-н-194/08 про стягнення заборгованості з відповідачки, за вказаним вище кредитним договором грошові зобов'язання між позивачем та відповідачкою не припинилися, і відповідачка має заборгованість за кредитним договором, що підтверджується розрахунком заборгованості. Згідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно з\~\~ч. 2\~ст. 258 ЦК України\~встановлена спеціальна позовна давність в один рік до вимог, у тому числі, про стягнення неустойки (штрафу, пені). Згідно до ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Згідно до ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Таким чином, початок перебігу позовної давності в частині стягнення штрафів для позивача слід відраховувати з 17 вересня 2008 року, тобто з моменту винесення судового наказу по цивільній справі №2-н-108/08. Зокрема згідно до ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. У разі неналежного виконання позичальником зобовязань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів і процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежа. Така правова позиція закріплена у постанові ВСУ від 19.03.2014 №6-20цс14. Позивач не надав суду доказів, які б стверджували, що після 17 вересня 2008 року відповідачка вчинила дії , які б свідчили про визнання нею свого боргу. Враховуючи наведене, у задоволенні вимоги про стягнення з відповідачки на користь позивача штрафів слід відмовити у звязку зі пропуском строків позовної давності. Суд вважає, що з відповідачки на користь позивача слід стягнути заборгованість по відсотках та по комісії, яка виникла в межах строків позовної давності. При цьому суд враховує, що позовна заява надійшла до суду 19 травня 2016 року. Згідно до розрахунку заборгованості за період з 19 травня 2013 року по 18 червня 2016 року відповідачці нараховані відсотки за користування кредитом в сумі 3856 гривень 5 копійок та комісія в сумі 2572 гривні 50 копійок. Суд вважає, що з відповідача на користь позивача слід стягнути 498 гривень 04 копійки в рахунок відшкодування витрат понесених по сплаті судового збору, тобто пропорційно до задоволених позовних вимог. Враховуючи викладене вище, на підставі ч.1 ст.61 Конституції України, ст. ст. 509,525,526, 549,550,551,553, 554,610 - 612,623,625,629,1046 - 1050, 1054 Цивільного кодексу України,

Outcome: partial