Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-30 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду з позовом 24.02.2017 року, в якому просив суд стягнути з [PERSON] на користь ТОВ «Служба миттєвого кредитування» заборгованість за кредитним договором № 150827-090902 від 27.08.2015 року станом на 15.02.2017 року в розмірі 4740 грн., яка складається із заборгованості: за тілом кредиту (основний борг) 470 грн., по процентам за користування кредитом 300 грн., за пенею 3970 грн.; стягнути з відповідача судові витрати. В обґрунтування предявлених вимог вказав, що 27.08.2015 року між ТОВ «Служба миттєвого кредитування» та [PERSON] укладено кредитний договір № 150827-090902, за умовами якого позивач надав позичальникові кредит в розмірі 500 грн. зі сплатою відсотків за користування ними в розмірі 300 грн. у строк до 05.08.2015 року. На виконання умов п.2.3 договору 27.08.2015 року [PERSON] сплатила відсотки за користування кредитом в сумі 440 грн. та пролонгувала дію договору до 25.09.2015 року. 10.09.2015 року позичальник сплатила відсотки за користування кредитом в сумі 150 грн. та пролонгувала дію договору до 10.10.2015 року. Востаннє, 16.12.2015 року, [PERSON] сплатила відсотки за користування кредитом 350 грн., частково сплатила суму кредиту в розмірі 30 грн. та пролонгувала дію договору до 15.01.2016 року, після чого жодних дій на погашення кредиту не здійснила, на телефонні дзвінки не відповідає. У звязку з неналежним виконанням [PERSON] своїх кредитних зобовязань, порушенням нею умов договору, представник позивача, діючи в інтересах ТОВ «Служба миттєвого кредитування», просив суд стягнути з відповідача заборгованість станом на 15.02.2017 року в примусовому порядку. Представник позивача [PERSON] в судове засідання не зявився, згідно письмової заяви просив справу розглянути за його відсутності, позовні вимоги підтримав, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявилася, про час та місце розгляду справи в контексті ст.ст.74,76 ЦПК України повідомлена належним чином. Зі згоди представника позивача суд вважає за можливе ухвалити по справі заочне рішення на підставі наявних доказів в силу ст.224 ЦПК України. Суд, дослідивши письмові докази у справі, надавши оцінку в їх сукупності, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 27.08.2015 року між ТОВ «Служба миттєвого кредитування» як кредитодавцем та [PERSON] як позичальником укладено кредитний договір за № 150827-090902 шляхом оформлення заяви-анкети для отримання кредиту, яка разом з Умовами надання та обслуговування кредитів, розміщених на офіційному інтернет-сайті позивача www.bistrozaim.ua (публічної оферти) становлять договір приєднання в розумінні ч.1 ст.634 ЦК України (а.с.4, 8-12). Враховуючи факт підписання відповідачем заяви-анкети, ознайомлення з Умовами та правилами надання кредиту в ході судового розгляду не спростовано, суд приходить до висновку, що між ТОВ «Служба миттєвого кредитування» та [PERSON] дійсно виникли договірні відносини, повязані з наданням фінансово-кредитних послуг. Відповідно до заяви-анкети (а.с.4), кредитодавець надав позичальникові кредит в сумі 500 грн. на особисті потреби строком на 30 днів до 25.09.2015 року (дати повернення кредиту) зі сплатою відсотків за користування ним в розмірі 300 грн. з розрахунку 2% за кожен день користування кредитом (730 % річних або 732 % річних, якщо на період користування кредитом припадає високосний рік). Згідно зі ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобовязується надати грошові кошти позичальникові в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Як встановлено в ході судового розгляду, банк свої зобовязання перед [PERSON] виконав належним чином, надавши їй кредит в обумовленому сторонами розмірі. Згідно ст.ст.525, 526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, одностороння відмова від його виконання не допускається. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання (ст. 625 ЦК України). У разі порушення зобовязання настають правові наслідки встановлені договором або законом (ч.1 ст. 611 ЦК України). Якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в силу ч.2 ст.1050 ЦК України в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст.1048 ЦК України. Натомість позичальник [PERSON] взятих на себе зобовязань за кредитним договором № 150827-090902 від 27.08.2015 року належним чином не виконувала, своєчасне погашення кредиту не здійснювала, в результаті чого станом на 15.02.2017 року утворилась заборгованість за тілом кредиту (основний борг) 470 грн., по процентам за користування кредитом 300 грн., що підтверджується розрахунком заборгованості (а.с.13-22), який суд вважає належним та допустимим доказом, у зв'язку з чим приходить до переконання щодо доведеності розміру заявлених позивачем вимог в цій частині, які підлягають задоволенню. Щодо вимоги про стягнення заборгованості по пені в розмірі 3970 грн., нарахованих за 397 днів прострочки, суд виходить з наступного. Імперативним приписом ст.625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним зобовязання. Згідно ст.1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не\~ повернув суму позики, він зобовязаний сплатити грошову суму. У разі порушення зобовязання настають правові наслідки встановлені договором або законом (ч.1 ст.611 ЦК України). Виходячи зі змісту ст.ст.546,548,549 ЦК України, виконання зобовязання може забезпечуватися відповідно до вимог закону або умов договору, зокрема, неустойкою (штраф, пеня), яку боржник повинен сплатити в разі порушення зобовязання. Як визначено п.п.4.3-4.4 Умов надання та обслуговування кредитів (а.с.9), у разі несвоєчасного повернення клієнтом обумовленої суми кредиту та нарахованої плати за користування кредитом до клієнта застосовуються штрафні санкції нарахування неустойки у вигляді пені у відсотках від суми кредиту, за кожен день прострочення, у розмірі та порядку, передбачених п.4.4, а саме в розмірі 2,64% від суми заборгованості, починаючи з першого дня заборгованості, на 15 день заборгованості клієнт зобовязується сплачувати Товариству пеню в розмірі 4,02%, на 30 день 6,67 %. Відповідно до ч.3 ст.509 ЦК України зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Аналізуючи обсяг відповідальності позичальника за порушення умов кредитного договору, визначений розмір відсотків за користування кредитом 2% в день, суд приходить до висновку, що визначений Умовами розмір пені не відповідає засадам розумності та справедливості, оскільки, перш за все, суперечить розміру відсотків за користування кредитом, у співвідношенні з яким відповідно до п.4.4 Умов здійснюється нарахування пені. З урахуванням ст.3 ЦПК України щодо загальних засад цивільного законодавства та ч.4 ст.10 ЦПК України відносно обов'язку суду сприяти сторонам в здійсненні їхніх прав, застосовуючи положення ч.3 ст.551 ЦК України суд вправі зменшити розмір неустойки (пені) як цивільно-правової відповідальності боржника за умови, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення, на чому також акцентує увагу Верховний Суд України в постанові від 03.09.2014 року у справі №6-100цс14. В розумінні ч.3 ст.551 ЦК України істотними обставинами можна вважати, зокрема, ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Згідно п.27 постанови №5 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року\~ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», зменшення розміру неустойки може бути застосовано судом лише до відсотків, які нараховуються як неустойка, і не може бути застосовано до сум, які нараховуються згідно з ч.2 ст.625 ЦК України та мають іншу правову природу. В ході судового розгляду встановлено, що розмір основного збитку, завданого відповідачем, становить 770 грн. (з розрахунку: 470 грн. тіло кредиту + 300 грн. відсотки), в той час як заборгованість за пенею, нарахованою за прострочення виконання [PERSON] кредитних зобов'язань станом на 15.02.2017 року\~ складає 3970 грн. - за 397 днів згідно розрахунку (а.с.3). Таким чином, очевидним є те, що заявлений позивачем розмір пені є неспівмірним з розміром основного збитку, завданого відповідачем і не відповідає визначеним п.6 ч.1 ст.3, ч.3 ст.509, ст.627 ЦК України засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам конституційного принципу верховенства права (абз.2 п.3.2 Рішення КСУ від 11.07.2013 року у справі №7-рп/13). Враховуючи встановлену неспівмірність, розмір основного збитку та відсутність доказів звернення позивача з досудовими вимогами до відповідача для погашення ним заборгованості в добровільному порядку, суд вважає за можливе застосувати до спірних правовідносин положення ч.3 ст.551 ЦК України та зменшити розмір пені до 1540 грн., що кореспондується з позицією Верховного Суду України, викладеною в постановах від 04.11.2015 року у справі № 6-1120цс15, від 03.09.2014 року у справі № 6-100цс14. Аналізуючи викладене, оцінюючи наявні докази за своїм внутрішнім переконанням, суд дійшов висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог та стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Служба миттєвого кредитування» заборгованості за кредитним договором № 150827-090902 від 27.08.2015 року станом на 15.02.2017 року в розмірі 2310 грн., яка складається із заборгованості: за тілом кредиту 470 грн., по процентам за користування кредитом 300 грн., за пенею 1540 грн. (з розрахунку: 470 + 300 + 1540). Враховуючи часткове задоволення позовних вимог,

Outcome: partial