Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-16 00:00:00

Представник позивачів звернулась до Вінницького міського суду Вінницької області з позовом до [PERSON] про визнання права власності на земельну ділянку. Позов мотивований тим, що рішенням Третейського суду м. Вінниці від 21.05.2007 року визнано в рівних частинах за [PERSON] та [PERSON] право власності на 12/35 частин житлового будинку з відповідною часткою господарських будівель та споруд, та на земельну ділянку площею 0,0446 га кадастровий номер [NUMBER], цільове призначення якої обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд що знаходяться за адресою [ADDRESS]. На підставі вказаного рішення третейського суду м. Вінниці, ВОБТІ 07.06.2007 року видане реєстраційне посвідчення, відповідно до якого позивачі в рівних частинах зареєстрували право власності на 12/25 частин житлового будинку з господарськими будівлями розташованого за адресою [ADDRESS]. Однак позивачі залишили поза увагою необхідність реєстрації права власності на земельну ділянку, на якій знаходиться набуті ними 12/25 частин житлового будинку. Згідно ЗУ від 05.03.2009 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, щодо діяльності третейських судів та виконання рішень третейських судів», позивачі позбавленні можливості зареєструвати право власності на набуту ними земельну ділянку. Вказана земельна ділянку раніше належала [PERSON] на підставі Державного акту на право власності за земельну ділянку серії [NUMBER] від 01.02.2007 року. У зв'язку з вищевикладеним позивачі просять суд визнати за ними в рівних частинах право власності на земельну ділянку площею 0,0446 га, кадастровий номер [NUMBER], цільове призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що розташована за адресою [ADDRESS]. Представник позивача в судове засідання не з'явився, але надала заяву в якій просила суд справу розглянути у її відсутність, свої вимоги підтримала, посилаючись на письмові докази, долучені до позовної заяви, просила суд позов задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився, хоча про час, дату та місце судового розгляду повідомлялася належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Заяв та заперечень від відповідача до суду не надходило. Відповідно до ст. 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод», кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру. Судом встановлено, що рішенням Третейського суду м. Вінниці від 21.05.2007 року було визнано право власності на 12/25 частини житлового будинку з відповідною часткою господарських будівель, що знаходиться в [ADDRESS], в рівних частинах за [PERSON] та [PERSON], а також в рівних частинах визнано право власності на земельну ділянку, площею 0,0446га, кадастровий номер: [NUMBER], цільове призначення земельної ділянки - для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що розташована в [ADDRESS] Земельна ділянка площею 0,0446 кадастровий номер [NUMBER], цільове призначення якої будівництво і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, розташована за адресою [ADDRESS], належить на праві приватної власності [PERSON], що підтверджується витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку (на 15 а.с.). Відповідно до довідки серії НВ-0505856612017 від 03.02.2017 року виданої державним реєстратором Держгеокадастру ГУД у Вінницькій області Сідлецькою С.Б., про те, що кадастровий номер [NUMBER] та кадастровий номер [NUMBER], який вказаний на державному акті на право власності серії [NUMBER] від 01.02.2007 року ідентичні. На підставі вказаного рішення Третейського суду, 07.07.2007 року позивачам було видано реєстраційне посвідчення про реєстрацію за позивачами права власності на 12/25 частини житлового будинку з господарськими будівлями в рівних частинах (на 13 а.с.). Однак, позивачі залишили поза увагою необхідність реєстрації права власності на вищевказану земельну ділянку набуту відповідно до рішення Третейського суду м. Вінниці від 21.05.2007 року. Згідно, рішення Третейського суду м. Вінниці від 21.05.2007 року позивачі є добросовісними набувачами вказаного майна. Пізніше, Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо діяльності третейських судів та виконання рішень третейських судів» від 05.03.2009 № 1076-VI до статті 6 Закону України «Про третейські суди» внесено зміни, які виключали з підвідомчості третейського суду справи у спорах щодо нерухомого майна. Також, у п. 2 «Прикінцевих положень вказаного Закону встановлено, що з 31.03.2009 року не підлягають примусовому виконанню рішення третейських судів, прийняті до набрання чинності цим Законом, у справах, які відповідно до цього Закону не підвідомчі третейським судам. За таких обставин здійснити державну реєстрацію прав на придбане нерухоме майно відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 № 1952-ІV в порядку, передбаченому цим Законом та на підставі рішення Третейського суду, яким визнано в рівних частинах за [PERSON], [PERSON] право власності на земельну ділянку площею 0,0446 га кадастровий номер [NUMBER], цільове призначення якої обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд що знаходяться за адресою [ADDRESS], стало неможливим. Проте на дату винесення рішення третейського суду (21.05.2007 року) винятків, що виключали з підвідомчості третейського суду розгляд справ щодо нерухомого майна, не було. З урахуванням цього, рішення третейського суду на момент винесення відповідало вимогам ст.ст. 45, 46 Закону України «Про третейські суди» є чинним, легітимним і не скасованим будь-якими зацікавленими особами. Також, згідно з частиною другою статті 328 ЦК право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 377 ЦК України, до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Розмір та кадастровий номер земельної ділянки, право на яку переходить у зв'язку з переходом права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, є істотними умовами договору, який передбачає набуття права власності на ці об'єкти (крім багатоквартирних будинків). Згідно ч. ч. 1. 6 ст. 120 ЗК України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Істотною умовою договору, який передбачає набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, є кадастровий номер земельної ділянки, право на яку переходить у зв'язку з набуттям права власності на ці об'єкти. За загальним правилом, закріпленим у частині четвертій статті 120 ЗК України, особа, яка набула права власності на частину будівлі чи споруди стає власником відповідної частини земельної ділянки на тих самих умовах, на яких вона належала попередньому власнику, якщо інше не передбачено у договорі відчуження нерухомості. При цьому при застосуванні положень статті 120 ЗК України у поєднанні з нормою статті 125 ЗК України слід виходити з того, що у випадку переходу права власності на об'єкт нерухомості у встановленому законом порядку, право власності на земельну ділянку у набувача нерухомості виникає одночасно із виникненням права власності на зведені на земельній ділянці об'єкти. Це правило стосується й випадків, коли право на земельну ділянку не було зареєстроване одночасно з правом на нерухомість, однак земельна ділянка раніше набула ознак об'єкта права власності. Зважаючи, що право власності на придбану позивачами земельну ділянку зареєстровано за відповідачем, реєстрація такого права має бути здійснена і за його новими набувачами. Проте перешкодою у цьому є наведені у позові обставини. У зв'язку з вище викладеним, суд дійшов висновку про задоволення позову в повному обсязі. При подачі позову до суду позивачами було сплачено судовий збір в розмірі 640,00 грн., тому, відповідно до ст. 88 ЦПК України, у разі задоволення позову сума сплачених судових витрат підлягає стягненню з відповідача на користь позивачів. На підставі викладеного та

Outcome: approved