Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-03 00:00:00

Представник позивача звернулася до суду з зазначеним позовом до відповідача, посилаючись на те, що 17.05.2007 між сторонами укладено кредитний договір № 254033/рж-О6, відповідно до умов якого відповідач отримав грошові кошти в розмірі 79000,00 доларів США на строк до 01.04.2014. 30.05.2008 між сторонами було укладено додатковий договір № 1 до кредитного договору № 3/рж-О6 від 17.05.2007, згідно якого п. 3.2 викладено у новій редакції, а саме: «за користування кредитом позичальник сплачує банку 14,5 % річних». Позивач посилався на те, що відповідач свої зобовязання вчасно не виконував, кредит в порядку і терміни передбачені кредитним договором не повертав, відсотки за користування кредитом вчасно не сплачував, в результаті чого у відповідача за період з 07.11.2013 по 06.11.2014 виникла заборгованість по пені в розмірі 568,54 доларів США, що становить 12289,50 грн. Просить суд стягнути з відповідача на користь позивача вказану суму заборгованості та сплачений судовий збір в розмірі 1218 грн. В судове засідання представник позивача не з'явився, заявою позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити, справу розглянути у її відсутність. Відповідач в судове засідання не зявився, заявою позов не визнав, просив застосувати до вказаних правовідносин в частині стягнення пені річний строк позовної давності. Суд, дослідивши матеріали справи приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що 17 травня 2007 року між сторонами укладено кредитний договір № 3/рж-О6 за умовами якого банк зобовязався надати у власність позичальника грошові кошти (надані кредит) у розмірі та на умовах обумовлених цим договором, а позичальник зобовязався повернути кредит та сплатити проценти (п. 1.1) Банк видає позичальнику кредит в сумі 79000 доларів США на строк до 01.04.2014 року (п. 2.1). В договорі визначені інші умови кредитування, зокрема, у випадку неповернення позичальником кредиту в термін визначений п. 2.1 вказаного договору, на вимогу банку позичальник сплачує пеню, вказану в п. 5.1 цього договору (п. 3.6). За несвоєчасне виконання своїх зобовязань за цим договором позичальник крім відшкодування збитків, сплачує пеню в розмірі подвійної процентної ставки вказаної в п. 3.2 цього договору, але не менше однієї гривні за кожен день прострочення (п. 5.1). Сторони домовились, що строк позовної давності для стягнення неустойки (штрафу, пені) за цим договором прирівнюється до строку позовної давності встановленої законом для основної вимоги за цим договором (5.3). З наданого суду банком розрахунку, який не оспорювався відповідачем вбачається, що за період з 07.11.2013 року по 06.11.2014 року внаслідок неналежного виконання умов укладеного між сторонами договору позивачем відповідачу була нарахована пеня в розмірі 568,54 долари США. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки. Відповідно до ч. 1 ст. 624 ЦК України, якщо за порушення зобов'язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків. Доводи відповідача про пропуск позивачем строку позовної давності не можуть бути прийняті судом до уваги виходячи з наступного. Відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України, для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Разом з тим, відповідно до ч. 1 ст. 259 ЦК України, позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі. Як вбачається з п. 5.3 кредитного договору укладеного між сторонами строк позовної давності для стягнення неустойки (штрафу, пені) за цим договором прирівнюється до строку позовної давності встановленої законом для основної вимоги за цим договором тобто становить три роки. Враховуючи, що пеня яку позивач просить стягнути з відповідача нарахована за період з 07.11.2013 року строк позовної даності починає відраховуватися з листопада 2016 року в той час, як з відповідним позовом банк звернувся у листопаді 2015 року. Таким чином строк позовної давності банком не пропущено. На підставі викладеного, з урахуванням наявних у матеріалах справи доказів, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню. Крім того, на підставі ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача мають бути стягнуті судові витрати в розмірі 1218,00 грн. понесені позивачем та документально підтверджені.

Outcome: approved