Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-12 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду з позовом до [PERSON] , про стягнення заборгованості. Позовні вимоги мотивовані тим, що КП «Стрийтеплоенерго» в червні 2017 року звернулось до Стрийського міськрайонного суду з заявою в порядку наказного провадження згідно до якої просили суд видати судовий наказ про стягнення з боржника [PERSON] в користь КП «Стрийтеплоенерго» заборгованості за послуги з централізованого теплопостачання, за період з 01.10.2014 по 01.05.2017 в розмірі 30 814,52 грн., який числиться за абонентським рахунком № [NUMBER] , який закріплено за адресом : [ADDRESS] . 22 червня 2.017 року Стрийським міськрайонним судом, за результатами розгляду заяви підприємства, було видано судовий наказ у справі № 456/1881/17, провадження № 2-н/456/153/2017. 22 березня 2018 року Стрийським міськрайонним судом за результатами розгляду заяви боржника [PERSON] судом було винесено ухвалу про скасування судового наказу у справі №456/1881/17 провадження №2- н/456/153/2017та та було роз`яснено КП «Стрийтеплоенерго», що заявлені вимоги можуть бути розглянуті в порядку спрощеного позовного провадження. Враховуючи вище наведене, Комунальне підприємство «Стрийтеплоенерого», користуючись своїм процесуальним правом щодо захисту своїх цивільних прав та інтересів, звернулось до суду з даною позовною заявою в якій викладаємо свої вимоги щодо предмета спору та їх обґрунтування. Згідно до первинної документації, отриману від балансоутримувача будинку ЖЕК №3, а саме інформації у вигляді списку, про мешканців котрі проживають у дев`яти поверховому житловому будинку [ADDRESS] , вбачається, що [PERSON] є наймачем кв. [ADDRESS] у даному будинку. В даних житлових приміщеннях [PERSON] , проживала разом з членами своєї сім`ї у складі 8 чоловік. Згідно до даних програмного забезпечення обліку абонентів (споживачів) підприємства квартири [ADDRESS] та [ADDRESS] були між собою об`єднані в одне житлове приміщення з опалюваною площею 125,5м2 і за даними програмного обліку підприємства числиться як квартира [ADDRESS] з абонентським рахунком № [NUMBER] . У будинку де проживає відповідачка, передбачена система централізованого опалення житлових приміщень. Згідно до перспективної (енерго- та екологоефективної) схеми теплопостачання, котра затверджена рішенням Стрийської міської ради Львівської області № 278 від 18.12.2012р., вбачається, що будинок [ADDRESS] приєднаний до теплової мережі котельні №4 по [ADDRESS] . КП «Стрийтеплоенерго» здійснює господарську діяльність в галузі теплопостачання згідно до ліцензії № 041915 серії АД з виробництва теплової енергії,ліцензії № 041916 серія АД з транспортування теплової енергії магістральними та місцевими (розподільчими) тепловими мережами, ліцензії № 041917 серія АД з постачання теплової енергії. Котрі є діючими та безстроковими відповідно до Закону України № 222-VIII від 02.03.2015року «Про ліцензування окремих видів господарської діяльності», Постанови КМ України від 5.08.2015року № 609 «Про затвердження переліку органів ліцензування», розпорядження голови обласної державної адміністрації від 17.03.2016року № 138/0/5-16 «Про ліцензування господарської діяльності на території області», (копії ліцензій додаю) Пунктом 3 «Правил користування тепловою енергією» затверджених постановою КМУ від 03.10.2007р. № 1198 передбачено, що споживач теплової енергії - фізична особа, яка є власником будівлі або суб`єктом підприємницької діяльності, чи юридична особа, яка використовує теплову енергію відповідно до договору. П.4 даних правил передбачено, що користування тепловою енергією допускається лише на підставі договору купівлі-продажу теплової енергії між споживачем і теплопостачальною організацією. На підставі вище викладеного КП «Стрийтеплоенерго» уклало договір № 3 від 01.10.2005р. про постачання теплової енергії в гарячій воді з балансоутримувачем житлового будинку де проживає відповідачка тобто з Комунальним підприємством «Мрія» в особі начальника [PERSON] . Також було укладено договір-доручення №3 від 01.10.2005р. на збір коштів від квартиронаймачів, за спожиту теплову енергію та введення з боржниками претензійно-позовної роботи. З зазначеного вбачається, що КП «Стрийтеплоенерго» надає послуги з централізованого опалення мешканцям будинку [ADDRESS] . Відповідно до акту від 07.11.2001р. в будинку [ADDRESS] , було встановлено обладнання для обліку теплової енергії (тепловий лічильник) і мешканцям даного будинку нарахування оплати за послуги з централізованого опалення, здійснюється згідно до показів комерційного обліку теплової енергії щомісячно в продовж опалюваного сезону. Тому відповідачці та мешканцям даного будинку здійснюється нарахування плати за реальну кількість спожитої теплової енергії житловими приміщеннями. Тобто загальна кількість теплової енергії по показах теплового лічильника (Гкал) ділиться на загальну площу всіх квартир і розподіляється між квартирами прямопропорційно загальній площі окремої квартири, з врахуванням ціни на [PERSON] згідно до діючого тарифу. У спірний період з 01.10.2014 р. по 01.10.2017 р. діяли тарифи на послуги з централізованого опалення: 17.10.2014р. НКРЕКП прийняла постанову №146 зареєстровану в Міністерстві юстиції України № 1376/26153, що тарифи КП «Стрийтеплоенерго» на послуги з централізованого опалення, для абонентів житлових будинків з будинковими приладами обліку теплової енергії - 436,07 грн./Гкал.(з ПДВ). 31.03.2015р. НКРЕКП прийняла постанову №1171 зареєстровану в Міністерстві юстиції України №433/26878, що тарифи КГ1 «Стрийтеплоенерго» на послуги з централізованого опалення, для абонентів житлових будинків з будинковими приладами обліку теплової енергії-764,35 грн./Гкал.(з ПДВ). 09.06.2016р. НКРЕКП прийняла постанову №1101 зареєстровану в Міністерстві юстиції України №887/29017, від 23.06.2016р., про внесення змін до постанови НКРЕКП, від 31.03.2015р. № 1171 що тарифи КП «Стрийтеплоенерго» на послуги з централізованого опалення, для абонентів житлових будинків з будинковими приладами обліку теплової енергії - 1494,47 грн./Гкал.(з ПДВ). КП «Стрийтеплоенерго» щомісячно в продовж спірного періоду, надсилало відповідачці повідомлення-квитанцію, в якій чітко зазначена вся інформація (вартість тарифу, місячне нарахування, залишок боргу, пільги, субсидія тощо.) щодо проведеного нарахування по адресі. Також підприємство неодноразово зверталось до відповідачки з проханням вчасно вносити плату за послуги теплопостачання та оплатити існуючу заборгованість, у вигляді щомісячних абонентських квитанцій та претензійних листів. Про те, відповідачка на претензії не реагує. Таким чином, відповідачка умисно ухиляється від оплати отриманих послуг з централізованого опалення. КП «Стрийтеплоенерго» як теплопостачальна організація забезпечує постачання теплової енергії безпосередньо підприємствам, організаціям, населенню, бюджетним установам, закладам освіти та охорони здоров`я, дошкільним установам та іншим споживачам м. Стрия. Для безперебійного постачання теплової енергії необхідне проведення профілактичних та ремонтних робіт обладнання. Це потребує виділення зі сторони КП «Стрийтеплоенерго» відповідних коштів. Тому з огляду на вище викладене, у підприємства є всі правові підстави для звернення до суду з даним позовом, а позовні вимоги вважаємо обґрунтованими. Із довідки про нарахування та оплату вбачається, що заборгованість відповідачки за послуги з теплопостачання за період з 01.10.2014 по 01.10.2017 років становить 30 814,52 грн. Статтею 256 ЦК України передбачено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно до статті 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється у три роки. Частиною другою статті 264 ЦК України визначено, що позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Судовий наказ відповідно до частини першої статті 258 ЦПК України є особливою формою рішення про стягнення з боржника грошових коштів. Враховуючи те, що судовий захист прав КП «Стрийтеплоенерго» як позивача про стягнення заборгованості за оплату послуг з центрального опалення, відповідно до вимог ЦПК України міг бути реалізований як у позовному провадженні, так і шляхом видачі судового наказу як особливої форми судового рішення, подання заяви про видачу судового наказу в порядку, передбаченому розділом II ЦПК України, перериває перебіг строку позовної давності. Оскільки 22.03.2018р. ухвалою суду було скасовано судовий наказ від 22.06.2017р. у справі № 456/1881/17, то КП «Стрийтеплоенерго» вважає, що дотрималось всіх строків передбачених ЦК України для звернення підприємства з позовною заявою про стягнення заборгованості і дають суду підстави для задоволення позовних вимог в повному обсязі. В судовому засіданні представник позивача Пак О.В., зазначив, що оскільки 22.03.2018р. ухвалою суду було скасовано судовий наказ від 22.06.2017р. у справі № 456/1881/17, то КП «Стрийтеплоенерго» вважає, що дотрималось всіх строків передбачених ЦК України для звернення підприємства з позовною заявою про стягнення заборгованості і дають суду підстави для задоволення позовних вимог в повному обсязі. Тобто після скасування судом судового наказу, у КП «Стрийтеплоенерго» є право передбачене ст.. 256 ЦК України, щодо звернення до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу в межах строку передбаченого ст.. 257 ЦК України. Тому з огляду на викладене, у підприємства є всі правові підстави для звернення до суду з даним позовом, а позовні вимоги вважаємо обґрунтованими та такими що підлягають до задоволення судом в повному обсязі. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги заперечила, подала до суду відзив, в якому вказала, що в неї з позивачем не було укладено будь якого письмового договору по наданню послуг з центрального теплопостачання, який обов?язково повинен бути укладений, оскільки між ними існують договірні правовідносини. Крім того, позивач звертається до суду та просить стягнути з неї борг за центральне теплопостачання, як зазначено за період з 01.10.2014 по 01.10.2017, а сам позов був поданий до суду у березні 2021 року. Згідно діючого законодавства, визначено термін позовної давності для звернення до суду про захист порушених прав, який згідно ст. 258 ЦК України та складає 3 роки. Посилання позивача на те, що 22.03.2018 був скасований судовий наказ про стягнення з неї боргу, однак згідно правової позиції Верховного Суду, подання заяви про видачу судового наказу про стягнення заборгованості за комунальні послуги не перериває строк позовної давності тому, в задоволенні позовних вимог просить відмовити. Позивач у запропоновані судом строк та порядку, а саме 19.07.2021 року за вх. № 13718 через канцелярію суду подав відповідь на відзив відповідачів на позовну заяву, у котрому надалі наполягає на задоволенні пред`явлених вимог та додатково спростовує посилання відповідачів на неукладення з ними договору про надання послуг з теплопостачання за спірний період як на підставу для відмови у позові, оскільки такі послуги були їм фактично надані у порядку та об`ємах, визначними законом. Щодо їх посилань в якості підтвердження пропуску строку позовної давності на правові висновки, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2020 року у справі № 712/8916/17, провадження № 14-448цс19, то такі позивач вважає безпідставними, оскільки ця постанова прийнята в справі хоча й в аналогічних правовідносинах, однак стосується дещо інших обставин, а саме обстави застосування насідків спливу позовної давності з урахуванням ухвали суду про відмову у видачі судового наказу, а не його скасування, що не є тотожним, з огляду на що ця постанова застосуванню у межах даного спору не підлягає. Заяв чи клопотань від учасників цієї справи, у тому числі й про розгляд даної справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін, у визначені чинним\~ЦПК України\~й судом строки та порядку, до суду не надходило. Розглянувши наявні у суду матеріали справи та давши їм належу оцінку, суд вважає за необхідне зазначити таке. Згідно з ч. 1 ст.\~4, ч. 1 ст.\~5 ЦПК України, кожна особа має право у порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. В силу положень ч. 1\~ст. 13 ЦПК України\~суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, у межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно\~ст. 81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до\~ст. 89 ЦПК України\~суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). У свою чергую, критерії належності, допустимості, достовірності та достатності доказі регламентовані\~статтями 77-80 ЦПК України. Судом встановлено, що відповідач\~\~є споживачами житлово-комунальних послуг з теплопостачання в квартиру [ADDRESS] . Хоча відповідного договору про надання таких послуг у письмовій формі між сторонами не укладалось, однак позивачем ці послуги відповідачу надавалися у період з 01.10.2014 року по 01.05.2017 року, а відповідач за надання цих послуг не оплачував, хоча повинен був оплачувати їх щомісяця не пізніше 20-го числа, що, відповідно, сторонами не заперечується. Не оспорюється відповідачем й розмір нарахованої позивачем заборгованості за надані йому у період з 01.10.2014 року по 01.05.2017 року послуги з теплопостачання, котрий, відповідно до діючих у вказаний період тарифів, становить 30814 грн. 52 коп. З метою стягнення зазначеної заборгованості позивач в якості стягувача звернувся у Стрийський міськрайонний суд Львівської області із заявою про видачу судового наказу. Стрийським міськрайонним судом Львівської області 22.06.2017 року у справі № 456/1881/17, провадження № 2-н/456/153/2017, видано судовий наказ, котрим з відповідача як боржника стягнуто на користь позивача як стягувача 30814 грн. 52 коп. заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг з теплопостачання, а також 800 грн. 00 коп. сплаченого судового збору. Ухвалою від 22.03.2018 року у справі №456/1881/17, провадження № 2-с/456/5/2018, була задоволена заява [PERSON] , про скасування судового наказу, а судовий наказ скасований. При цьому, позивачеві як стягувачу було роз`яснено про його право звернутися до суду із тими самими вимогами у порядку спрощеного позовного провадження. Зазначена ухвала суду набрала законної сили у день її постановлення. Спірні правовідносини виникли у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг і регулюються, зокрема, Законом України «Про житлово-комунальні послуги», статтею 1 котрого визначено, що житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил; комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газо- та електропостачанням, опаленням, а також вивезення побутових відходів у порядку, встановленому законодавством. Учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є власник, споживач, виконавець, виробник (ч. 2 ст. 19 Закону). Власником визначено фізичну або юридичну особа, якій належить право володіння, користування та розпоряджання приміщенням, будинком, спорудою, житловим комплексом або комплексом будинків і споруд, зареєстроване у встановленому законом порядку (абзац 7 ч. 1 ст. 1 Закону). Споживачем є фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу (абзац 14 ч. 1 ст. 1 Закону).Відносини між учасниками у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах (ч. 1 ст. 19 Закону). За договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором (ч. 1\~ст. 901 ЦК України). Договір на надання житлово-комунальних послуг у багатоквартирному будинку укладається між власником квартири, орендарем чи квартиронаймачем та балансоутримувачем або уповноваженою ним особою (ч. 1 ст. 29 Закону). Споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом (пункт 5 ч. 3 ст. 20 Закону). Відповідно до висновку Верховного Суду України, висловленого у постанові від 20.04.2016 року у справі № 6-2951цс15, хоч у ч. 1\~ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»\~й передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, проте відповідно до пункту 1 ч. 1\~ст. 20 цього Закону\~споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг.\~Споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними.\~Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі, а відтак суд не бере до уваги пояснення відповідача щодо не укладення з нею відповідного договору. Аналогічні висновки викладені у постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 26.09.2018 року у справі № 750/12850/16-ц\~\~та від 06.11.2019 року у справі № 642/2858/16. Статтею 19 Закону України «Про теплопостачання»\~передбачено, що\~споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію. Статтею 256 ЦК України\~визначено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого права або інтересу. За правилами ч. ч. 3, 4\~ст. 267 ЦК України\~позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення, а сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. За системним змістом наведених статей суд може відмовити в позові через сплив без поважних причин строку звернення до суду лише в тому разі, коли позов є обґрунтованим. У разі безпідставності позовних вимог і спливу строку звернення до суду в позові належить відмовити за безпідставністю позовних вимог. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 07.07.2020 року у справі № 712/8916/17, провадження № 14-448цс19, на котру посилається відповідач як на підставу для застосування у цій справі наслідків спливу позовної давності, висловила таку правову позицію. Інститут наказного провадження був запроваджений у цивільному процесі України з 01.09.2005 року, коли набрав чинності\~ЦПК України.\~ЦК України\~набрав чинності 01.01.2004 року. З того часу приписи\~статті 264 цього Кодексу\~про переривання перебігу позовної давності залишаються незмінними, а перелік підстав такого переривання є вичерпним. Наказне провадження як особливий спрощений вид провадження у цивільному судочинстві спрямоване на швидкий та ефективний захист безспірних прав особи шляхом видачі судового наказу, що одночасно є і судовим рішенням, і виконавчим документом, без судового засідання та без виклику заявника (стягувача) і боржника. Процес доказування для першого починається з моменту подання заяви про видачу судового наказу та закінчується прийняттям цієї заяви судом, тоді як для боржника цей процес розпочнеться, якщо він вирішить подати заяву про скасування судового наказу після отримання копії останнього. Звернення до суду із заявою про видачу судового наказу є правом, а не обов`язком особи, якій належить право вимоги, а також органів і осіб, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб. Велика Палата Верховного Суду вважає, що подання заяви про видачу судового наказу заявник (стягувач) не може використовувати згідно з ч. 2\~ст. 264 ЦК України\~з метою переривання позовної давності за відповідною вимогою чи її частиною. На підставі припису ч. 2\~ст. 264 ЦК України\~переривання позовної давності відбувається у разі подання до суду саме позову до належного відповідача з дотриманням вимог процесуального закону щодо форми та змісту позовної заяви, правил предметної та суб`єктної юрисдикції й інших вимог, порушення яких перешкоджає відкриттю провадження у справі. Новий перебіг позовної давності (після його переривання) починається наступного дня після пред?явлення позову. Зважаючи на наведене, оскільки судовий наказ виданий 22.06.2017, та скасований ухвалою суду 22.03.2018, і тому, на підставі вищенаведеного, саме з дати подання заяви про видачу судового наказу слід враховувати початок перебігу відрахування загальної позовної давності до спірних правовідносин. З огляду на усе вищевикладене, суд приходить до висновку про необхідність у відмові в задоволенні позовних вимог у повному обсязі, у зв?язку із закінченням перебігу строку позовної давності. Розподіл судових витрат у справі, слід здійснити у порядку, визначеному\~ст. 141 ЦПК України. Доказів понесення учасниками справи інших судових витрат, пов`язаних з її розглядом, окрім як сплати судового збору за пред`явлення позовної заяви до суду, матеріали цієї справи не містять.

Outcome: dismissed