Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-11 00:00:00

Приватне акціонерне товариство «Кіровоградоблєнерго» звернулося до суду з позовом до [PERSON] в якому просе стягненути борг за спожиту електричну енергію в розмірі 3 256 грн.08 коп. та судовий збір в розмірі 1 600 грн. В судовому засіданні представник позивача пояснив, що відповідач не виконав умови договору про постачання електричної енергії ,а саме в порушення умов договору не звітував перед позивачем за використану електричну енергію в звязку з чим позивач не отримавши у зазначений термін відомостей про обсяги спожитої електричної енергії відповідно до п.4 додатку №1 договору визначив обсяг спожитої електричної енергії за середньодобовим обсягом за попередній розрахунковий період за жовтень 2016 року в розмірі 1 кВт/год.В листопаді 2016 року відповідачу було нараховано про споживання 947 кВт/год, в грудні нараховано 511 кВт/год і відповідно нарахувавши борг в розмірі 3 256 грн.08 коп. по відповідній методиці. Представник відповідача позов не визнала пояснивши, що відповідач не є власником нежитлового приміщення на адресу якого постачалася електрична енергія, на дату відчуження нерухомості існувала переплата у розмірі 431 грн.37 коп. Вважає, що відповідач не повинен нести відповідальності по нарахованому боргу оскільки він не споживав електричну енергію і не є власником з того часу як йому нарахували борг. Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи суд находить позов який задоволенню не підлягає. Встановлено ,що сторонами дійсно був укладений договір №1892 М від 18.08.2016 року про постачання електричної енергії . Згідно із п. 1 Договору, позивач зобовязався продати, а відповідач оплатити йому вартість використаної (купленої) електричної енергії вул. Тимірязєва, 62/29 ( вул.Карпи). Відповідно до п. 8. Додатку до договору, відповідач сплатив у серпні місяці 2016 року попередню оплату за електричну енергію у розмірі 431,37 грн. Відповідно до договору купівлі-продажу нежитлового приміщення у м. Кропивницькому по вул. Тимірязєва, 62/2, укладеного 23.09.2016року, посвідченого приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу Озерною О.П. та зареєстрованого за номером 454, відповідач перестав буди власником та користувачем приміщення, що підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна від 22.06.2017 року. Споживач електричної енергії (споживач) - юридична або фізична особа - суб'єкт господарської діяльності, що використовує електричну енергію для забезпечення потреб власних електроустановок на підставі договору. Згідно із актом-завдання ПАТ «Кіровоградорбленерго» від 06.03.2017року засвідчений факт відключення приміщення від енергопостачання 18.12.2016року та зафіксовані показники лічильника - 000002 кВт, що підтверджує, що електроенергія фактично не використовувалась у приміщенні з моменту укладення договору. Таким чином, твердження позивача, що містяться в позовній заяві, ніби в «листопаді 2016 року відповідачем було спожито 947 кВт/год» та про те, що позивач поставив відповідачу електричну енергію у розрахункових періодах з листопада по грудень 2016 року включно, яку відповідач прийняв у повному обсязі на суму 3648,45 грн. є на думку суду невірним та не відповідають дійсності. Сума нарахування основного боргу, пені та штрафу позивачем здійснена на неіснуючі показники лічильника - 1458 кВт. Виявляється, що послуги, передбачені п.1 договору, позивачем не надавались, адже згідно умов договору позивач мав продавати, а відповідач оплачувати йому вартість тільки використаної (купленої) електричної енергії. Оскільки електрична енергія у розмірі 1458 кВт не використана відповідачем, на поточний момент навіть існує переплата відповідача за невикористані послуги у розмірі 426,85 грн., тому відповідальності у відповідача відповідно до діючого законодавства не наступило. Відповідно до п.2.5 договору №1892 М про постачання електричної енергії у разі звільнення споживачем приміщення, реорганізації, ліквідації, відчуження в будь який спосіб займаного приміщення споживач зобов'язаний повідомити постачальника за 20 днів до дня зміни власника приміщення і в цей самий термін здійснити сплату усіх видів платежем передбачених цим договором, до дня зміни власника приміщення, а постачальник зобов'язаний припинити постачання електричної енергії з дня звільнення приміщення. Але відповідальності за неповідомлення постачальника електричної енергії споживач не несе , відповідним договором це не передбачено. Тому доводи представника позивача про те, що відповідач повинен був скласти акт вже не будучи власником безпідставні, на той час відповідач не будучі власником нежитлового приміщення не був споживачем електричної енергії. Слід також зазначити, що відповідно до п.2. ст. 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», у разі наявності засобів обліку (лічильників) оплата комунальних послуг здійснюється виключно на підставі їх показників на кінець розрахункового періоду згідно з умовами договору. У випадку взаємовідносин позивача та відповідача кінцем розрахункового періоду слід вважати дату відключення приміщення від енергопостачання, а саме - 18.12.2016 року. Таким чином позивач повинен був на вищезазначену дату здійснити перерахунок за фактично використану відповідачем електроенергію, але він цього не здійснив. Зазначені представником позивача доводи про те, що Закон України «Про електроенергетику»є спеціальним по відношенню до Закону України « Про житлово-комунальні послуги» і тому в разі неузгодженості між чинними нормативно-правовими актами діє принцип , за яким при робіжності між загальним і спеціальним нормативно-правовим актами, превага надається спеціальному, якщо він не скасований виданим пізніше загальним актом, безспірно не впливає на відсутність відповідальності відповідача. А крім того відповідачем на момент відчуження така сплати за користування електричною енергією була здійснена. Оскільки суд відмовляє в задоволенні позову про стягнення основного боргу тому в задоволенні вимог про стягнення пені та 3% річних та інфляційних виплат які є похідними суд відмовляє. Посилання представника позивача на правову позицію Вищого господарського Суду України від 04.06.2009 року викладену по справі №16/601/08 на думку суду не може бути застосована, оскільки обставини справи не відповідають обставинам викладеним в правовій позиції, оскільки в правовій позиції зазначена відповідальність власника об'єкта нерухомості за адресою якої постачалась електрична енергія де власник не змінювався. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві-пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Оскільки суд в задоволенні позовних вимог позивачу відмовив тому судові витрати покладаються на позивача по фактично понесеним витратам. На підставі викладеного, відповідно до , ст. 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», Закон України «Про електроенергетику», Правилами користування електричною енергією ст. ст.30,88, 128, 217 ,208-218 ЦПК України,-

Outcome: dismissed