Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-27 00:00:00

Представник позивачки у судовому засіданні підтримав предявлений позов у повному обсязі та просив суд його задовольнити, взнавши за [PERSON] та [PERSON] право власності по 1/2 частині за кожним на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами №16-А по вулиці Залізничній у с. Новоолександрівка, Дніпропетровського району, Дніпропетровської області, загальною площею 104,2 кв.м, з яких житлова площа становить 59,8 кв.м. Відповідач та його представник у судовому засідання заперечували проти предявленого позову, посилаючись на те, що спірне домоволодіння було побудовано за особисті кошти саме [PERSON], які йому надавав батько, тому вимоги позивачки є необґрунтованими та безпідставними і підлягають залишенню без задоволення. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. Встановлено, що 05 серпня 1994 року між відповідачем [PERSON] та відповідачкою [PERSON] (дошлюбне прізвище Усенко) [PERSON] було укладено шлюб (зареєстрований Виконавчим комітетом Новоолександрівської сільської ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області за актовим записом №23), від якого, 14 січня 1997 року у них народилася донька [PERSON] (свідоцтво про народження І-КИ №384160). Проте, 22 жовтня 2012 року рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області шлюб між ними було розірвано. Зокрема за період шлюбу та проживання однією родиною сторонами було побудовано житловий будинок №16-а по вул. Залізничній в с. Новоолександрівка, Дніпропетровського району, Дніпропетровської області, на який 18 травня 2008 року, Виконавчим комітетом Новоолександрівської сільської ради, на імя [PERSON] було видано Свідоцтво про право власності на нерухоме майно серії ЯЯЯ №154780, на підставі чого за відповідачем, Дніпропетровським районним комунальним підприємством «Бюро технічної інвентаризації» була проведена державна реєстрація права власності на зазначений будинок, вартість якого, на момент реєстрації склала 110\~100,00 грн. Частиною 4 статті 55 Конституції України (Основного Закону) передбачено, що кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Відповідно до вимог ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно зі ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Статтею 69 СК України визначено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Згідно з ч.1 ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором, що також передбачено ст. 372 ЦК України, з огляду на яку у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. Відповідно до ст.71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Таким чином, оскільки жодного договору про набуте майно між сторонами не укладалося, воно належить кожному у рівних частках, тобто по ? частині. Зокрема, згідно розяснень Пленум Верховного Суду України в постанові від 21.12.2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та ст.372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди-виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Таким чином, враховуючи зазначені обставини, суд приходить до висновку про те, що домоволодіння №16-а по вул. Залізничній в с. Новоолександрівка, Дніпропетровського району, Дніпропетровської області - є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя [PERSON], а тому - вважаю за можливе визнати право власності на вказаний об'єкт нерухомого майна та його розподіл між сторонами, виходячи з принципу рівності часток його співвласників. Що стосується посилань [PERSON] та показань свідків про те, що будівництво спірного домоволодіння відбувалося за особисті кошти батька відповідача, суд приходить до висновку про те, що спірне майно є спільним майном подружжя, оскільки допитані у судовому засіданні свідки є близькими родичами відповідача [PERSON], тому можуть бути зацікавлені у розгляді справи саме на його користь. Крім того, [PERSON] не було надано інших доказів на підтвердження того, що спірне майно є його особистою власністю. Враховуючи вказані факти та норми чинного законодавства, суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги [PERSON]. Відповідно до вимог ст.ст. 79,88 ЦПК України з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню сума витрат по сплаті судового збору у розмір 500,50 грн.

Outcome: approved