Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-09 00:00:00

Прокурор Царичанського району Дніпропетровської області звернувся з позовом до Царичанської селищної ради Дніпропетровської області, [PERSON], [PERSON] про визнання недійсним рішення сесії Царичанської селищної ради та договорів про встановлення особистого строкового сервітуту, посилаючись на наступні обставини. Відповідно до ч.5 ст.23 Закону України «Про прокуратуру» (зі змінами і доповненнями) у разі відхилення подання в цілому чи частково або неповідомлення прокурора про результати розгляду подання, а також якщо подання не вносилося, прокурор може звернутися до суду щодо: визнання незаконним нормативно-правового акта відповідного органу повністю чи в окремій його частині; визнання протиправним рішення чи окремих його положень і щодо скасування або визнання нечинним рішення чи окремих його положень; визнання протиправними дій чи бездіяльності, зобов'язання вчинити певні дії або утриматися від вчинення певних дій. Норми вказаної статті цього Закону передбачають, що право прокурора на звернення до суду з позовом виникає незалежно від того, чи вносив він подання на виявлені порушення закону, чи ні. Відповідно до пункту 4 рішення Конституційного Суду України №3-рп/99 від 08.04.1999 р. інтереси держави можуть повністю, частково або не збігатися зовсім з інтересами державних органів, державних підприємств та організацій чи з інтересами господарських товариств з часткою державної власності у статутному фонді. Тобто, зазначений пункт рішення Конституційного Суду України визначив, що «інтереси держави» є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося або може відбутися порушення матеріальних чи інших інтересів держави. Статями 6, 9, 10 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель» визначенні повноваження Державної інспекції сільського господарства України, як центрального органу виконавчої влади, який забезпечує реалізацію державної політики у сфері нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі, серед яких належить контроль за додержанням органами державної влади, органами місцевого самоврядування, юридичними та фізичними особами вимог земельного законодавства України та встановлення порядку набуття і реалізації права на землю. Однак, вказаними нормами Закону не передбачено повноважень щодо звернення центрального органу виконавчої влади, який забезпечує реалізацію державної політики у сфері нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі до суду про визнання незаконним (недійсними) рішень органів державної влади та місцевого самоврядування щодо розпорядження землею, визнання недійсними правочинів про відчуження чи передачі у користування земельних ділянок державної та комунальної власності, а також їх повернення з чужого незаконного володіння. Не передбачено таких повноважень і Положенням про Державну інспекцію сільського господарства України, затвердженим Указом Президента України від 13.04.2011 № 459/2011. Зважаючи на викладене та враховуючи, що чинним законодавством визначений орган, уповноважений державою здійснювати функції контролю за використанням та охороною земель, однак у вказаного державного органу відсутні повноваження щодо звернення до суду, прокурор Царичанського району пред'являє цей позов в інтересах держави як позивач. У постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 3 від 01.03.2013 «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» (пункт 7) роз'яснено, що спори, які виникають із земельних відносин, у яких хоча б однією зі сторін є фізична особа, незважаючи на участь у них суб'єкта владних повноважень, згідно зі статтею 15 ЦПК України розглядаються в порядку цивільного судочинства. Згідно частин 2 та 3 ст. 152 Земельного кодексу України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування недійсними. Прокуратурою Царичанського району, у порядку нагляду за додержанням і застосуванням законів, проведено перевірку Царичанської селищної ради, за результатами якої встановлено наступне. 14 серпня 2013 року сесією Царичанської селищної ради (далі Відповідач - 1) прийнято рішення №786-36/VI «Про надання земельної ділянки для встановлення тимчасової споруди для ведення підприємницької діяльності на умовах сервітуту», яким [PERSON] (далі Відповідач - 2) надано земельну ділянку площею 157 м2, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] на умовах оренди (сервітуту) для розміщення тимчасової споруди для здійснення підприємницької діяльності; [PERSON] (далі Відповідач - 3) надано земельну ділянку площею 77 м2, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] на умовах оренди (сервітуту) для розміщення тимчасової споруди для здійснення підприємницької діяльності. Згідно витягу з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки на території Царичанської селищної ради Царичанського району Дніпропетровської №374 від 01.07.2014 вартість земельної ділянки площею 157 м2, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] становить 39785,37 грн. (тридцять дев'ять тисяч сімсот вісімдесят п'ять грн. 37 коп.). Згідно витягу з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки на території Царичанської селищної ради Царичанського району Дніпропетровської №375 від 01.07.2014 вартість земельної ділянки площею 77 м2, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] становить 11730,18 грн. (одинадцять тисяч сімсот тридцять грн. 18 коп). На підставі згаданого рішення сесії, 19.08.2013 Царичанською селищною радою укладені договори про встановлення особистого строкового сервітуту для розміщення тимчасової споруди для здійснення підприємницької діяльності з [PERSON] та [PERSON]. Відповідно до пунктів 1.1. та 1.2. договору про встановлення особистого строкового сервітуту для розміщення тимчасової споруди для здійснення підприємницької діяльності, укладеного між Відповідачем - 1 та Відповідачем - 2: «предметом цього договору є особистий строковий сервітут, встановлений виключно «Сервітуарію» на території (об'єкт благоустрою) в смт.Царичанка, на якій буде розміщуватись та використовуватись для провадження підприємницької діяльності мала архітектурна форма площею 157 м2 (три павільйони). Об'єктом особистого строкового сервітуту за цим Договором є територія (об'єкт благоустрою) в [ADDRESS] (речовий ринок) площею 157 (сто п'ятдесят сім) кв.м.». Відповідно до пунктів 1.1. та 1.2. договору про встановлення особистого строкового сервітуту для розміщення тимчасової споруди для здійснення підприємницької діяльності, укладеного між Відповідачем - 1 та Відповідачем - 3: «предметом цього договору є особистий строковий сервітут, встановлений виключно «Сервітуарію» на території (об'єкт благоустрою) в смт.Царичанка, на якій буде розміщуватись та використовуватись для провадження підприємницької діяльності мала архітектурна форма об'єкт площею 77 кв.м. (три павільйони). Об'єктом особистого строкового сервітуту за цим Договором є територія (об'єкт благоустрою) в [ADDRESS] площею 77 (сімдесят сім) кв.м.». Встановлено, що станом 02.07.2014 Відповідач - 2 та Відповідача - 3 використовують вказані земельні ділянки, що підтверджується листом Царичанської селищної ради №533/2.7 від 02.07.2014 та актами обстеження земельної ділянки площею 157 м2, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], та земельної ділянки площею 77 м2, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], проведених постійною земельною комісією з агропромислового комплексу та землекористування від 02.07.2014. Вказане рішення сесії Царичанської селищної ради та договори про встановлення особистого строкового сервітуту для розміщення тимчасової споруди для здійснення підприємницької діяльності, які укладені на підставі згаданого рішення, підлягають визнанню недійсним з наступних підстав. Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Механізм розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності (далі - ТС) визначено статтею 28 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності». Згідно ч.4 ст.28 вказаного Закону розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності здійснюється в порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері містобудування. Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та жилого-комунального господарства України № 244 від 21.10.2011 затверджено Порядок розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності (далі - Порядок). Відповідно до п. 2.1. та 2.2. вказаного Порядку підставою для розміщення тимчасових споруд є паспорт прив'язки ТС. Замовник, який має намір встановити ТС, звертається до відповідного виконавчого органу сільської, селищної, міської ради, районної державної адміністрації із відповідною заявою у довільній формі про можливість розміщення ТС. В ході проведеної перевірки встановлено, що на момент прийняття рішення сесією Царичанської селищної ради [PERSON] та [PERSON] до Царичанської районної державної адміністрації, та до виконавчого комітету Царичанської селищної ради, з приводу встановлення ТС не зверталися, паспорт прив'язки ними не розроблявся, що підтверджується листом Царичанської районної державної адміністрації №01-37-510/0/384-14 від 04.03.2014 та листом Царичанської селищної ради №176/2.6 від 04.03.2014. Право земельного сервітуту - це право власника або землекористувача земельної ділянки на обмежене платне або безоплатне користування чужою земельною ділянкою (ділянками), що передбачено частиною 1 статті 98 Земельного кодексу України. Виходячи з приписів вказаних норм земельний сервітут встановлюється тільки для власника або землекористувача земельної ділянки на користування чужою (іншою) земельною ділянкою. Порядок передачі земельних ділянок у користування визначено ст.ст.123, 124, 134 Земельного кодексу України, відповідно до яких передача земельних ділянок здійснюється на підставі відповідної технічної документації із землеустрою. Окрім того, згідно положень пункту 2. 34. та 2.38. постанови Пленуму Вищого Господарського суду України №6 від 17.05.2011 «Про деякі питання практики розгляду справ у спорах, що виникають із земельних відносин» обов'язковою умовою встановлення земельного сервітуту є неможливість задоволення потреби особи, яка вимагає встановлення сервітуту, в інший спосіб. Користування сервітуарієм чужою земельною ділянкою без відповідної технічної документації та без визначення на місцевості меж дії земельного сервітуту може бути підставою для визнання договору про встановлення земельного сервітуту недійсним у судовому порядку. В ході проведеної, прокуратурою Царичанського району перевірки, із залученням спеціалістів Державної інспекції сільського господарства у Дніпропетровській області, встановлено, що рішенням сесії Царичанської селищної ради №786-36/VI від 14.08.2013 «Про надання земельної ділянки для встановлення тимчасової споруди для ведення підприємницької діяльності на умовах сервітуту», фактично було передано земельну ділянку площею 157 м2 [PERSON] та земельну ділянку площею 77 м2 [PERSON] у користування на умовах сервітуту без розроблення відповідної технічної документації. Цей факт підтверджується листом відділу Державного агентства земельних ресурсів в Царичанському районі №1/13 від 23.06.2014 та актом, проведеної Державною інспекцією сільського господарства у Дніпропетровській області, перевірки дотримання вимог земельного законодавства № 64/34 від 28 лютого 2014 року. Окрім того, при укладенні договорів про встановлення особистого строкового сервітуту для розміщення тимчасової споруди для здійснення підприємницької діяльності Відповідачі керувалась Постановою Кабінету Міністрів України № 982 від 26.08.2009 «Порядок розміщення малих архітектурних форм для проведення підприємницької діяльності», що зазначено у самих договорах. На момент укладення вказаних договорів постанова Кабінету Міністрів України № 982 від 26.08.2009 «Порядок розміщення малих архітектурних форм для проведення підприємницької діяльності» втратила чинність згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 25.05.2011 № 548. За результатами перевірки Державною інспекцією сільського господарства у Дніпропетровській області направлено на адресу Царичанської селищної ради клопотання №30/34 від 24.03.2014 з вимогою привести вищезазначене рішення сесії Царичанської селищної ради у відповідність до вимог земельного законодавства України. Однак, порушення усунуті не були, а рішення сесії Царичанської селищної ради №786-36/VI від 14.08.2013 «Про надання земельної ділянки для встановлення тимчасової споруди для ведення підприємницької діяльності на умовах сервітуту» у відповідність до вимог чинного законодавства не приведено. Вказане клопотання не може бути виконане у зв'язку з тим, що рішенням Конституційного суду України № 7-рп/2009 від 16.04.2009 у справі № 1-9/2009 встановлено, що органи місцевого самоврядування не можуть скасовувати свої попередні рішення, вносити до них зміни, якщо відповідно до приписів цих рішень виникли правовідносини, пов'язані з реалізацією певних суб'єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, і суб'єкти цих правовідносин заперечують проти їх зміни чи припинення. Ненормативні правові акти органу місцевого самоврядування є актами одноразового застосування, вичерпують свою дію фактом їхнього виконання, тому вони не можуть бути скасовані чи змінені органом місцевого самоврядування після їх виконання. Таким чином, рішенням сесії Царичанської селищної ради були передані земельні ділянки Відповідачу - 2 та Відповідачу - 3 з порушенням процедури, визначеної Земельним кодексом України, Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності», чим було порушено державні інтереси. Виходячи з вищевикладеного та

Outcome: approved