Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-03 00:00:00

Прокурор Дергачівського району Харківської області в інтересах держави в особі: Русько-Лозівської сільської ради Дергачівського району Харківської області звернувся до суду з позовом до [PERSON], Відділу Дерземагенства у Дергачівському районі Харківської області, третя особа: Реєстраційна служба Дергачівського районного управління юстиції в Харківській області, в якому просить поновити строк позовної давності; визнати недійсним державний акт серії ЯД №063384 від 09.09.2008 року на право власності на земельну ділянку загальною площею 0,1500 га, розташовану за адресою: [ADDRESS], виданого на ім'я [PERSON]; визнати недійсним запис про реєстрацію державного акта на право власності на земельну ділянку від 09.09.2008 року серії ЯД №063384, вчинений Харківською регіональною філією Центру державного земельного кадастру при Держкомземі України в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі; витребувати з незаконного володіння [PERSON] на користь Русько-Лозівської сільської ради земельну ділянку площею 0,1500 га (кадастровий номер 6322082001:00:000:0450), яка розташована за адресою: [ADDRESS]. В обґрунтування позову зазначив, що відповідно до ст. 14 Конституції України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Прокуратурою району в 2012 році проведена перевірка дотримання вимог земельного законодавства та законодавства України про місцеве самоврядування під час передачі у власність земельних ділянок Русько-Лозівською сільською радою Дергачівського району Харківської області. Проведеною перевіркою встановлено, що рішенням Русько-Лозівської сільської ради Дергачівського району Харківської області 19 сесії 5 скликання про безоплатну передачу у приватну власність земельної ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку загальною площею 0, 1500 га в [ADDRESS] від 26.12.2007 року прийнято в порушення ст.ст. 12, 118 Земельного кодексу України, ст. 19 Конституції України та п.34 ч.1 ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні». Дане рішення не розглядалось та не вирішувалося й відповідне рішення сільською радою не приймалося. На підставі вказаного рішення Русько-Лозівської сільської ради Дергачівського району Харківської області від 26.12.2007 року [PERSON] отримала державний акт на право власності на вказану земельну ділянку серії ЯД №063384 від 09.09.2008 року. Відповідно до нормативно-грошової оцінки земельної ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку загальною площею 0,1500 га в її вартість складає 123 405,00 грн. Вищевикладені обставини свідчать про відсутність права у відповідача на земельну ділянку за вищевказаною адресою, оскільки фактично питання про передачу у власність земельної ділянки у встановленому законом порядку не вирішувалося. Таким чином, вказана земельна ділянка набута у власність з порушенням ст.ст. 12, 118 Земельного кодексу України, ст. 19 Конституції України та п.34 ч.1 ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», що призвело до незаконного її відчуження на підставі завідомо незаконного рішення органу місцевого самоврядування, винесеного одноособово головою Русько-Лозівської сільської ради Муравським В.А. та порушення прав територіальної громади Русько-Лозівської сільської ради Дергачівського району Харківської області. Відповідно до ст. 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, та вважається набутим правомірно, якщо інше не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно рішення Конституційного суду України ненормативні правові акти органу місцевого самоврядування є актами одноразового застосування, вичерпують свою дію фактом їхнього виконання, тому вони не можуть бути скасовані чи змінені органом місцевого самоврядування після їх виконання. Таким чином, рішення Русько-Лозівської сільської ради Дергачівського району Харківської області 19 сесії 5 скликання про безоплатну передачу у приватну власність земельної ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку загальною площею 0,1500 га в [ADDRESS] не є чинним, оскільки вичерпало свою дію після фактичного отримання відповідачем державного акту на право власності на земельну ділянку та прийнято з порушенням вимог ст.ст. 12, 118 Земельного кодексу України, ст. 19 Конституції України та п.34 ч.1 ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні». Відповідно до вимог ст.ст. 378, 387, ч.3 ст. 388 Цивільного кодексу України передбачено припинення права власності на земельну ділянку. Пунктом 4 ч.2 ст. 16 ЦК України одним зі способів захисту цивільних прав передбачено відновлення становища, яке існувало до порушення. Відсутність у [PERSON] права власності на спірну земельну ділянку зумовлює необхідність визнання недійсною державної реєстрації вищевказаного державного акта, оскільки така реєстрація проведена безпідставно. Крім цього, п.5 ч.1 ст. 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» передбачено, що державна реєстрація прав проводиться на підставі рішень судів, що набрали законної сили. Відповідно до ч.5 п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 «про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» рішення суду про задоволення позову про повернення майна, переданого за недійсним правочином, чи витребування майна із чужого незаконного володіння є підставою для здійснення державної реєстрації права власності на майно, що підлягає державній реєстрації, за власником, а також скасування попередньої реєстрації (статті 19, 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень»). Представник позивача Сірик В.В. в судове засідання не з'явилася, надала суду заяву, в якій позов підтримала в повному обсязі, просила справу розглядати в заочному судовому засіданні у зв'язку з відсутністю відповідача. Відповідачка [PERSON], представник третьої особи: Реєстраційна служба Дергачівського районного управління юстиції в Харківській області в судове засідання не з'явилися, про час та місце судового засідання повідомлялися належним чином, від них не надійшло повідомлення про причини неявки. Згідно ч. 2 ст. 77 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобов'язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, не з'явилися в судове засідання без поважних причин. Представник відповідача Відділ Держземагенства у Дергачівському районі Харківської області в судове засідання не з'явився, надав суду пояснення, відповідно яких просять суд розглядати справу без їх участі. Будь-яких протиправних дій в даному випадку не вчиняли. Всебічно, повно, об'єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, з'ясувавши обставини, на які посилався позивач, як на підставу своїх вимог, оцінивши ці докази в сукупності, суд приходить до висновку про задоволення позову з наступних мотивів. Судом встановлено, що Прокуратурою району в 2012 році проведена перевірка дотримання вимог земельного законодавства та законодавства України про місцеве самоврядування під час передачі у власність земельних ділянок Русько-Лозівською сільською радою Дергачівського району Харківської області. Проведеною перевіркою встановлено, що рішенням Русько-Лозівської сільської ради Дергачівського району Харківської області 19 сесії 5 скликання про безоплатну передачу у приватну власність земельної ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку загальною площею 0, 1500 га в [ADDRESS] від 26.12.2007 року прийнято в порушення ст.ст. 12, 118 Земельного кодексу України, ст. 19 Конституції України та п.34 ч.1 ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні». Дане рішення не розглядалось та не вирішувалося й відповідне рішення сільською радою не приймалося. На підставі вказаного рішення Русько-Лозівської сільської ради Дергачівського району Харківської області від 26.12.2007 року [PERSON] отримала державний акт на право власності на вказану земельну ділянку серії ЯД №063384 від 09.09.2008 року. Відповідно до нормативно-грошової оцінки земельної ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку загальною площею 0,1500 га в її вартість складає 123 405,00 грн. Вищевикладені обставини свідчать про відсутність права у відповідача на земельну ділянку за вищевказаною адресою, оскільки фактично питання про передачу у власність земельної ділянки у встановленому законом порядку не вирішувалося. Таким чином, вказана земельна ділянка набута у власність з порушенням ст.ст. 12, 118 Земельного кодексу України, ст. 19 Конституції України та п.34 ч.1 ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», що призвело до незаконного її відчуження на підставі завідомо незаконного рішення органу місцевого самоврядування, винесеного одноособово головою Русько-Лозівської сільської ради Муравським В.А. та порушення прав територіальної громади Русько-Лозівської сільської ради Дергачівського району Харківської області. Відповідно до ст. 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, та вважається набутим правомірно, якщо інше не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно рішення Конституційного суду України ненормативні правові акти органу місцевого самоврядування є актами одноразового застосування, вичерпують свою дію фактом їхнього виконання, тому вони не можуть бути скасовані чи змінені органом місцевого самоврядування після їх виконання. Таким чином, рішення Русько-Лозівської сільської ради Дергачівського району Харківської області 19 сесії 5 скликання про безоплатну передачу у приватну власність земельної ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку загальною площею 0,1500 га в [ADDRESS] не є чинним, оскільки вичерпало свою дію після фактичного отримання відповідачем державного акту на право власності на земельну ділянку та прийнято з порушенням вимог ст.ст. 12, 118 Земельного кодексу України, ст. 19 Конституції України та п.34 ч.1 ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні». Відповідно до вимог ст.ст. 378, 387, ч.3 ст. 388 Цивільного кодексу України передбачено припинення права власності на земельну ділянку. Пунктом 4 ч.2 ст. 16 ЦК України одним зі способів захисту цивільних прав передбачено відновлення становища, яке існувало до порушення. Відсутність у [PERSON] права власності на спірну земельну ділянку зумовлює необхідність визнання недійсною державної реєстрації вищевказаного державного акта, оскільки така реєстрація проведена безпідставно. Крім цього, п.5 ч.1 ст. 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» передбачено, що державна реєстрація прав проводиться на підставі рішень судів, що набрали законної сили. Відповідно до ч.5 п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 «про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» рішення суду про задоволення позову про повернення майна, переданого за недійсним правочином, чи витребування майна із чужого незаконного володіння є підставою для здійснення державної реєстрації права власності на майно, що підлягає державній реєстрації, за власником, а також скасування попередньої реєстрації (статті 19, 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень»). Відповідно копію постанови Золочівського районного суду Харківської області від 04 квітня 2014 року голову Русько - Лозівської сільської ради Муравського В.А. було звільнено від кримінальної відповідальності на підставі п. «е» ст. 1 Закону України «Про амністію на 2011 року» від 08.07.2011 року. Згідно ст. 378 ЦК України, право власності особи на земельну ділянку може бути припинене за рішенням суду у випадках, встановлених законом. Відповідно ст. 387 ЦК України, власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Згідно ч.3 ст. 388 ЦК України, якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках. Статтями 256, 257 ЦК України встановлено строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, тривалістю у три роки. Згідно з вимогами статті 261 цього Кодексу перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила, а за ст. 267 суд може визнати поважними причини пропущення позовної давності. На підставі викладеного,

Outcome: approved