Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-22 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду із позовною заявою, в якій з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, просив стягнути з Відповідача заборгованість в розмірі суми вкладу та нарахованих процентів за Договором № 010-28535-070514 на відкриття та обслуговування поточного рахунку, операції за яким можна здійснювати з використанням електронних платіжних засобів, від 07.05.2014 в розмірі 2559,76 дол. США, за Договором № 009-28535-070514 на відкриття та обслуговування поточного рахунку, операції за яким можна здійснювати з використанням електронних платіжних засобів, від 07.05.2014 в розмірі 7138,66 євро. Посилаючись на те, що Відповідач порушив умови договорів щодо повернення залучених коштів та сплати відсотків, сторона Позивача ставить питання про розірвання вказаних договорів, закриття поточних рахунків, відкритих на їх підставі, стягнення суми заборгованості за договорами. В зв'язку з простроченням Відповідачем повернення належних позивачу коштів в порядку ч. 2 ст. 62 ЦК України просить стягнути 3% річних та суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, починаючи з 18.02.2015 по день фактичної видачі. Також Позивач просить стягнути на його користь витрати на правову допомогу в розмірі 3000 грн., а також судові витрати. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав з підстав, зазначених в позові, просив його задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, надав письмові заперечення, просив відмовити в задоволенні позову. Представник третьої особи заперечив проти задоволення позову, зазначивши, що в зв'язку з введенням в банку тимчасової адміністрації, повернення залучених коштів регламентується спеціальним порядком. Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. 07.05.2014 між сторонами був укладений Договір № 010-28535-070514 на відкриття та обслуговування поточного рахунку, операції за яким можна здійснювати з використанням електронних платіжних засобів, за умовами якого Відповідач відкрив Позивачу поточний рахунок № [NUMBER] в дол. США, на який Позивачем згідно квитанції від 07.05.2014 р. № 35186586 було внесено 2502 дол. США. Також 07.05.2014 між сторонами був укладений Договір № 009-28535-070514 на відкриття та обслуговування поточного рахунку, операції за яким можна здійснювати з використанням електронних платіжних засобів, за умовами якого Відповідач відкрив Позивачу поточний рахунок № [NUMBER] у євро, на який Позивачем згідно квитанції від 07.05.2014 р. № 35187072 було внесено 6930 євро. Відповідно до ч. 1 ст. 1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Згідно ч.ч. 1, 3 ст. 1058 ЦК України договір банківського рахунку закривається за заявою клієнта у будь-який час. Залишок грошових коштів на рахунку видається клієнтові або за його вказівкою перераховується на інший рахунок. 10.02.2015 Позивач звернувся до Відповідача із заявою про розірвання вказаних вище Договорів, що була отримана Банком 16.02.2015, однак, проігнорована. Станом на 21.02.2015 року баланс рахунків позивача становить 2559,26 дол. США та 7138,66 євро. Також судовим розглядом встановлено, що Відповідач знаходиться в стадії ліквідації і відповідно до рішення виконавчої дирекції фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 02.03.2015 № 51 з 03.03.2015 по 02.06.2015 в ПАТ «Дельта Банк» запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ «Дельта Банк» [PERSON] Відповідно до Постанови Правління Національного банку України від 02.03.2015 № 150 ПАТ «Дельта Банк» віднесено до категорії неплатоспроможних. Відповідно ст.. 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» ліквідація банку - процедура припинення функціонування банку як юридичної особи відповідно до положень цього Закону та Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Частиною 6 ст. 77 Закону України «Про банки і банківську діяльність» встановлено, що Фонд гарантування вкладів фізичних осіб у день отримання рішення Національного банку України про ліквідацію банку набуває прав ліквідатора банку та розпочинає процедуру його ліквідації відповідно до Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Згідно ст. 26 вказаного Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, нараховані на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на дату прийняття такого рішення, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200000 гривень. Адміністративна рада Фонду не має права приймати рішення про зменшення граничної суми відшкодування коштів за вкладами. Виконання зобов'язань Фонду перед вкладниками здійснюється Фондом з дотриманням вимог щодо найменших витрат Фонду та збитків для вкладників у спосіб, визначений цим Законом, у тому числі шляхом передачі активів і зобов'язань банку приймаючому банку, продажу банку, створення перехідного банку протягом дії тимчасової адміністрації або виплати відшкодування вкладникам після ухвалення рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідації банку. Виплата відшкодування здійснюється з урахуванням сум, сплачених вкладнику протягом дії тимчасової адміністрації у банку. Гарантії Фонду не поширюються на відшкодування коштів за вкладами у випадках, передбачених цим Законом. Таким чином, вимоги позивача після початку процедури ліквідації можуть бути задоволені лише в порядку передбаченому ст. 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» і застосуванню підлягає спеціальний Закон, а саме: ст. 36 вказаного Закону, якою передбачені наслідки запровадження тимчасової адміністрації банку. Порядок визначення вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами, передбачений ст. 27 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Частиною 1 ст. 48 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» визначено повноваження уповноваженої особи Фонду, яка з дня свого призначення, зокрема, складає реєстр акцептованих вимог кредиторів та здійснює заходи щодо задоволення вимог кредиторів. Після затвердження переліку вимог кредиторів їх задоволення здійснюється в порядку, встановленому ст.52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Частиною 5 ст. 45 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» передбачено право кредиторів на заявлення уповноваженій особі Фонду про свої вимоги до банку. Таким чином, вимоги щодо повернення коштів позивача будуть задовольнятися відповідно до положень вказаного Закону, у зв'язку з чим суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог щодо стягнення грошових коштів за вкладами. Враховуючи те, що Національним банком України прийнято рішення про віднесення ПАТ «Дельта Банк» до категорії неплатоспроможних, а Фондом гарантування вкладів фізичних осіб, з 03.03.2015 р. розпочато продеру виведення Банку з ринку шляхом запровадження в ньому тимчасової адміністрації, вимоги Позивача є безпідставними. В частині позовних вимог про стягнення витрат на правову допомогу судом встановлено наступне. Відповідно до вимог ст. 12 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право на правову допомогу, яка надається адвокатами або іншими фахівцями у галузі права в порядку, встановленому законом. Право на правову допомогу також закріплено і статтею 27 ЦПК України. Згідно вимог ст. 79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи, до яких належать і витрати на правову допомогу. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України, суд присуджує понесені і документально підтверджені судові витрати стороні, на користь якої ухвалено рішення. За наведених обставин та оскільки судом відмовлено у задоволенні позовних вимог, суд не вбачає підстав для стягнення з Відповідача на користь Позивача витрат на правову допомогу. Оскільки при пред'явленні позову позивач був звільнений від сплати судового збору, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову, то відповідно до ст. 88 ЦПК України судовий збір компенсується за рахунок держави. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed