Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-03 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду із зазначеним позовом, в якому просить суд визнати укладеним між позивачем та відповідачем договір №11661 від 17.07.2018 року про постачання теплової енергії у вказаній позивачем редакції, а також стягнути сплачений судовий збір. В обґрунтування позовних вимог вказано наступне. Основним предметом діяльності позивача є виробництво, розподілення та збут теплової енергії для обігріву житла, а також для побутових потреб населення та підприємств, установ і організацій. Підприємство має відповідні ліцензії на право виробництва, транспортування та постачання теплової енергії. Згідно ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», централізоване опалення відноситься до житлово-комунальних послуг. Пунктом 2 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою КМУ №630 від 21.07.2005 року, встановлено, що централізоване опалення - послуга спрямована на задоволення потреб споживача у забезпеченні нормативної температури повітря у приміщенням квартири (будинку садибного типу), яка надається виконавцем з використанням внутрішньобудинкових систем теплопостачання. Крім того, п. 14 Правил користування тепловою енергією, затверджених постановою КМУ №1198 від 03.10.2007 року, передбачено покладання на споживача обов'язку укласти з теплопостачальною організацією договір до початку подачі теплоносія до системи теплоспоживання. Згідно рішення виконавчого комітету Криворізької міської ради №531 від 13.12.2017 року, квартира [ADDRESS], переведена в нежитлове приміщення, власником якого є [PERSON] У зв'язку із викладеним, позивачем складено і направлено шляхом поштового зв'язку, на адресу відповідача два примірника договору, підписаних і скріплених печаткою, з боку позивача на постачання теплової енергії №11661 від 17.07.2018 року, які було повернуто за закінченням терміну зберігання. Будинок [ADDRESS]. є багатоповерховим, опалення здійснюється від транзитних трубопроводів житлового будинку і є невід'ємною частиною системи опалення вказаного будинку, що свідчить про те, що відповідач фактично отримує теплову енергію. Відповідач до підприємства з приводу укладення договору на постачання теплової енергії не зверталась, відмови від послуги з надання теплової енергії не надходило. З огляду на характер спірних правовідносин, що склались між сторонами, а саме: враховуючи те, що є фактом систематична подача тепла до приміщення відповідача, яка обізнана про наявність у неї, як споживача, відповідних послуг, обов'язку укласти договір про їх надання, однак жодних дій щодо цього не вчинила. Тому позивач розцінює запропонований підприємством [PERSON] до підписання договір, як такий, що набув юридично обов'язкового значення в силу актів цивільного законодавства і є обов'язковим для сторін. Відтак наявні підстави для визнання договору укладеним. Представник позивача у судове засідання надав письмову заяву, в якій позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив розглянути справу за його відсутності, а в разі неявки відповідача - ухвалити рішення при заочному розгляді справи. Відповідач, будучи повідомленою про час і місце розгляду справи належним чином, в судове засідання не з`явилась, про причини неявки не повідомила, відзив на позов чи заяву про розгляд справи за її відсутності до суду не надала. На підставі наявних у справі доказів та зі згоди представника позивача суд уважає за можливе ухвалити рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного. Рішенням виконавчого комітету Криворізької міської ради №531 від 13.12.2017 року, квартиру [ADDRESS], яка належить [PERSON], переведено у нежитлову (а.с.7). КПТМ «Криворіжтепломережа» шляхом поштового зв'язку на адресу [PERSON] надіслало два примірники Договору на постачання теплової енергії №11661 від 17.07.2018 року, які повернулись на адресу відправника з відміткою «за закінченням терміну зберігання» (а.с.9-11). Згідно акту, наданого позивачем, в опалювальному сезоні 2017-2018 р.р. до житлового будинку [ADDRESS], яка належить відповідачеві, подавалось теплопостачання (а.с.12,13). Із зазначених позивачем предмету та підстав позову вбачається, що предметом спору став факт укладення договору на відпуск теплової енергії. Так, стаття 626 ЦК України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. За правилами ст. 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу (акти цивільного законодавства і договір) сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з врахуванням цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Із аналізу зазначених правових норм слідує, що вони регулюють правовідносини з укладення договору та закріплюють визначення про свободу договору, згідно чого ніхто не може бути примушений до укладення договору без його волевиявлення, що передбачається і статтею 203 ЦК України, відповідно до положень якої волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. При цьому, позивач посилаючись на загальні норми Закону України «Про теплопостачання», Правил користування тепловою енергією щодо обов'язку споживача теплової енергії своєчасно укласти договір з теплопостачальною організацією на постачання теплової енергії суперечить спеціальним нормам ЦК наведеним вище. Разом з тим, зі змісту ст.ст. 11 та 15 ЦК України випливає, що цивільні права й обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Кожна особа має право на судовий захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення або визнання порушених чи оспорюваних прав та вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів викладений у ст. 16 ЦК України. У зв'язку з цим є підстави стверджувати, що власник порушеного права може скористатися не любим, а цілком конкретним способом захисту свого права, який частіше за все прямо визначається спеціальним законом, який регламентує конкретні цивільні правовідносини. Із вищевикладеного можливо зробити висновок, що позивач має право звернутись до суду з позовом про стягнення з відповідача заборгованості за теплопостачання у разі надання ним відповідних послуг, однак таких позовних вимог позивач не заявляв. Таким чином, зважаючи на вище викладене, суд приходить до висновку про необґрунтованість позовних вимог та відмову у задоволенні позову. У зв'язку із відмовою у задоволенні позовних вимог, відповідно до ст. 141 ЦПК України, судові витрати суд залишає за позивачем. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed