Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-02 00:00:00

Представник позивача звернувся з позовом до суду і просить стягнути з відповідача [PERSON] на користь ТОВ «Вердикт Капітал» заборгованість за Договором кредиту № 630013022 від 05 серпня 2013 року в розмірі 14385 грн. 80 коп., сплачений судовий збір в розмірі 2270 грн 00 коп. та витрати на правничу допомогу в розмірі 20000 грн. Посилається на те, що 05 серпня 2013 року між ПАТ «Альфа-Банк» та [PERSON] було укладено Договір про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб шляхом акцептування публічної пропозиції банку на укладення даного договору, відповідного до якого банк відкрив відповідачу відновлювальну кредитну лінію з лімітом 20000 грн 00 коп. 21 червня 2016 року між ПАТ «Альфа-Банк» та ТОВ «Кредитні ініціативи» був укладений Договір факторингу № 1, відповідно до якого ПАТ «Альфа-Банк» відступило ТОВ «Кредитні ініціативи» право вимоги за вищезазначеним кредитним договором. 26 грудня 2018 року між ТОВ «Кредитні ініціативи» та ТОВ «ФК «ВЕСТА» було укладено Договір факторингу № 2019-1КІ/ВЕСТА, відповідно до якого ТОВ «Кредитні ініціативи» відступило ТОВ «ФК «ВЕСТА» право вимоги за Договором кредиту № 630013022 від 05 серпня 2013 року. 16 січня 2019 року між ТОВ «ФК «ВЕСТА» та ТОВ «Вердикт Капітал» був укладений Договір відступлення прав вимоги № 16-01/19/1, відповідно до якого ТОВ «ФК «ВЕСТА» відступило право вимоги за вищезазначеним кредитним договором. За період користування кредитними коштами відповідач в повному розмірі умови кредитного договору не виконував, внаслідок чого станом на 11 березня 2021 року утворилася заборгованість в розмірі 11 836 грн 99 коп., в тому числі: заборгованість за тілом кредиту - 8 843 грн 81 коп., заборгованість по пені - 2 993 грн 18 коп. Внаслідок неналежного виконання відповідачем умов кредитного договору, в силу ст.625 ЦК України просить стягнути із відповідача інфляційні втрати в розмірі 1752 грн 14 коп., три відсотки річних - 796 грн 67 коп. Крім того, представник позивача просить стягнути із відповідача витрати та правничу допомогу в розмірі 20000 грн. 00 коп. та судовий збір в розмірі 2270 грн 00 коп. Представником позивача до суду подано клопотання про розгляд справи в порядку спрощеного провадження. Ухвалою від 07 травня 2021 року відкрито провадження в даній справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін та проведення судового засідання за наявними у справі матеріалами. Ухвалою від 03 червня 2021 року справу було призначено до розгляду в судовому засіданні, для можливості належного повідомлення відповідача про день і час розгляду справи. В судове засідання представник позивача не з`явився, направив до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує і просить їх задовольнити., не заперечує проти ухвалення заочного рішення суду. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про день і час розгляду справи повідомлений через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, відзиву на позов не направив. Суд ухвалив проводити заочний розгляд справи та вирішити її на підставі наявних доказів. Судом встановлено наступне. 05 серпня 2013 року відповідач [PERSON] підписав анкету-заяву про акцепт Публічної пропозиції ПАТ «Альфа-Банк» на укладення Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб в рамках продукту «Максимум-готівка» (а.с.12). 05 серпня 2013 року між ПАТ «Альфа-Банк» та [PERSON] був укладений Додаток до Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб (в рамках обслуговування продукту «Максимуму-готівка») (а.с.13-14). 21 червня 2016 року між ПАТ «Альфа-Банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» був укладений Договір факторингу № 1 (а.с.70, 99-102), відповідно до якого ПАТ «Альфа-Банк» відступило ТОВ «Кредитні ініціативи» право вимоги за кредитним договором № 630013022 від 05 серпня 2013 року, укладеним між ПАТ «Альфа-Банк» та [PERSON] 26 грудня 2018 року між ТОВ «Кредитні ініціативи» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ВЕСТА» був укладений договір факторингу № 2019-1КІ/ВЕСТА (а.с.71-82), відповідно до якого фактор набув право вимоги до боржників за договорами, перелік який встановлений в додатку № 1-1 до Договору. Також між ТОВ «Кредитні ініціативи» та ТОВ «Фінансова компанія «ВЕСТА» були укладені додаткові угоди від 27 грудня 2018 року та від 14 січня 2019 року (а.с.83-85). Крім того, представником позивача поданий акт приймання-передачі реєстру боржників від 14 січня 2019 року до Договору факторингу № 2019-1КІ/ВЕСТА від 26 грудня 2018 року. Однак, додаток № 1-1, що містить перелік боржників за даним Договором факторингу, представником позивача до матеріалів справи доданий не був. 16 січня 2019 року між ТОВ «Фінансова компанія «ВЕСТА» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» був укладений Договір відступлення прав вимоги № 16-01/19/1(а.с.87-96), відповідно до якого фактор набув право вимоги до боржників за договорами, перелік який встановлений в додатку № 1-1 до Договору. В силу п. 4.1-4.3 Договору, ціна права вимоги складає 13223000 гривень 00 коп. Представником позивача поданий витяг із додатку № 1-2 до Договору відступлення права вимоги № 16-01/19/1 від 16 січня 2019 року, відповідно до якого за вищезазначеним Договором було передане право вимоги за Договором кредиту № 630013022 від 05 серпня 2013 року (а.с.103). Згідно платіжного доручення № 10 від 22 січня 2019 року позивачем сплачено на рахунок ТОВ «ФК «ВЕСТА» 13223000 гривень 00 коп. Суд приймає до уваги подані представником позивача докази, на підставі яких встановлені обставини справи, та вважає їх належними, допустимими, достовірними, а їх сукупність достатньою для встановлення обставин, що мають значення для справи. Підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини, як передбачено статтею 11 ЦК України. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). В силу ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Право грошової вимоги до боржника може бути відступлене на підставі договору факторингу, за яким згідно з ч. 1 ст. 1077 ЦК України одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Відповідно до ч. 1 ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). В силу норм ст. 1079 ЦК України, сторонами у договорі факторингу є фактор і клієнт. Клієнтом у договорі факторингу може бути фізична або юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності. Фактором може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції. Згідно з ч. 1 ст. 1084 ЦК України якщо відповідно до умов договору факторингу фінансування клієнта здійснюється шляхом купівлі у нього фактором права грошової вимоги, фактор набуває права на всі суми, які він одержить від боржника на виконання вимоги, а клієнт не відповідає перед фактором, якщо одержані ним суми є меншими від суми, сплаченої фактором клієнтові. Отже, факторинг є правочином, який характеризується тим, що: а) йому притаманний специфічний суб`єктний склад (клієнт - фізична чи юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності, фактор - банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати фінансові, в тому числі факторингові операції, та боржник - набувач послуг чи товарів за первинним договором); б) його предметом може бути лише право грошової вимоги (такої, строк платежу за якою настав, а також майбутньої грошової вимоги); в) метою укладення такого договору є отримання клієнтом фінансування (коштів) за рахунок відступлення права вимоги до боржника; г) за таким договором відступлення права вимоги може відбуватися виключно за плату; д) його ціна визначається розміром винагороди фактора за надання клієнтові відповідної послуги, і цей розмір може встановлюватись у твердій сумі; у формі відсотків від вартості вимоги, що відступається; у вигляді різниці між номінальною вартістю вимоги, зазначеної у договорі, та її ринковою (дійсною) вартістю тощо; е) вимоги до форми такого договору визначені у статті 6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг». Порушення вимог до форми, змісту, суб`єктного складу договору факторингу відповідно до статті 203 Цивільного кодексу України зумовлює його недійсність. Відповідно до ст.215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Таким чином, суд має перевірити та надати оцінку доказам, поданими в обґрунтування відповідної позовної заяви, зокрема і щодо їх достовірності та достатності для висновків про фактичний перехід прав та обов`язків кредитора до іншої особи на підставі правочину, якому має бути надана оцінка на предмет нікчемності, тобто недійсності в силу положень закону. При цьому встановлення обставин, за яких цей правочин може бути визнаний недійсним (оспорюваний) за відсутності оспорення або визнання його недійсним у встановленому законом порядку, не входить у межі дослідження під час розгляду позову, оскільки це суперечитиме презумпції правомірності правочину, визначеному статтею 204 ЦК України. Відповідно до п. 2.2. Договору, укладено позивачем із ТОВ «ФК «ВЕСТА» 16.01.2019, право вимоги, що відступається згідно даного договору включає суму заборгованості за основною сумою кредитів, нарахованими процентами, комісіями та всіма іншими платежами за Основними договорами, право на одержання яких належить Первісному Кредитору. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Матеріали справи містять необхідні докази про фактичний перехід прав та обов`язків кредитора до позивача (а.с. 87-103). Підстав визнання договору відступлення права вимоги № 16-01/19/1 від 16.01.2019 нікчемним не встановлено, даних про визнання договорів № 1 від 21.06.2016, № 2019-1КІ/ВЕСТА від 26.12.20187 та № 16-01/19/1 від 16.01.2019 недійсними чи їх оспорення не надано. З огляду на викладене, в розрізі ст. 13 ЦПК України, оцінивши наявні докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову в частині стягнення заборгованості за кредитом в розмірі 8843 грн. 81 коп. та 2993 грн. 18 коп. пені. Щодо стягнення 1752 грн. 14 коп. витрат від інфляції та 796 грн. 67 коп. 3% річних слід зазначити наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. В силу ч . 2 ст. 625 цього Кодексу боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором, або законом, у тому числі сплата неустойки (штрафу, пені) та відшкодування збитків. Відповідно до положень ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Статтею 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до п. 2.1 Розділу « Договору від 16.01.2019, з врахуванням Додаткової угоди до Договору від 17.01.2019, до позивача перейшло право вимоги, в тому числі і права нарахування відсотків, комісій, неустойки, що передбачені умовами основних договорів. Ні даним Договором, ні договорами факторингу від 26.12.2018 з додатковою угодою до нього від 27.12.2018, ні договором факторингу № 1 від 21.06.2016, ні умови первісного договору про комплексне банківське обслуговування від 05.08.2012 не передбачено право кредитора вимагати з боржника стягувати передбачені ст. 625 ЦК України суми трьох відсотків річних та інфляційних витрат. За таких обставин, суд вважає, що підстави для задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача 1752 грн. 14 коп. витрат від інфляції та 796 грн. 67 коп. 3% річних відсутні. Зважаючи на вищезазначене позов підлягає частковому задоволенню В силу ст. 141 ЦПК України судовий збір підлягає частковому стягненню пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи вищевикладене, на підставі ст.ст. 11, 203, 215, 514, 526, 611, 625, 1077-1079, 1084 ЦК України,

Outcome: partial