Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-02 00:00:00

Представник Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» (далі - АТ «Ощадбанк») в особі філії - Одеського обласного управління Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» звернувся до Приморського районного суду м. Одеси з вказаним вище позовом про звільнення з-під арешту квартири [ADDRESS] та скасувати постанови державних виконавців про арешт майна боржника та оголошення заборон на його відчуження. Свої вимоги представник позивача обґрунтував наступним. У квітні 2014 року АТ «Ощадбанк» в особі філії - Одеське обласне управління АТ «Ощадбанк» (далі - Позивач) під час проведення дій по реалізації іпотечного майна стало відомо, що на примусовому виконанні Другого Приморського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції (далі - Відповідач) перебуває виконавче провадження ВП №40459538, в рамках якого державним виконавцем 11.09.2013 року та 12.11.2013 року було винесено постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, якими державний виконавець наклав арешт на все нерухомого майна, що належить боржнику [PERSON], та заборонено здійснювати його відчуження. Також, 20.01.2014 року державним виконавцем Другого Приморського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції було винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, якою державний виконавець наклав арешт на все нерухомого майна, що належить боржнику [PERSON], та заборонено здійснювати його відчуження. Однак, 17.12.2007 року Відкритим акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» в особі Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк» було укладено договір про іпотечний кредит № 2236-н з [PERSON] на одержання кредиту в сумі 664.000,00 грн. під 14 % річних, з терміном остаточного погашення кредиту не пізніше 17.08.2027 року, на придбання квартири за адресою: [ADDRESS]. В забезпечення виконання зобов'язань, що випливають із кредитного договору № 2236-н від 17.12.2007 року, з [PERSON] було укладено іпотечний договір № 3553, предметом якого є нерухоме майно, а саме: квартира [ADDRESS]. Таким чином, постанови про накладення арешту на все нерухоме майно перешкоджають Банку (Іпотекодержателю) реалізувати своє першочергове право на задоволення своїх вимог, шляхом реалізації предмета іпотеки в рахунок погашення заборгованості за кредитом. В судове засідання сторони не з'явилися, про час, дату та місце розгляду справи були належним чином повідомлені, надали письмові заяви про розгляд справи за їх відсутністю, представника позивача позов підтримав, державний виконавець - позов визнав, третя особа - проти задоволення позову не заперечувала. Згідно ч. 2 ст. 158 ЦПК України, особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Частиною 2 ст. 197 ЦПК України закріплено, що у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі фіксування судового процесу звукозаписувальним засобом не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, наявні у справі докази, дійшов висновку про можливість задоволення даного позову, виходячи із нижче викладених підстав. Як випливає із матеріалів справи, у квітні 2014 року АТ «Ощадбанк» в особі філії - Одеське обласне управління АТ «Ощадбанк» стало відомо, що на примусовому виконанні Другого Приморського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції перебуває виконавче провадження ВП №40459538, в рамках якого державним виконавцем 11.09.2013 року та 12.11.2013 року було винесено постанови про арешт майна боржника ([PERSON]) та оголошено заборони на його відчуження. Також, 20.01.2014 року державним виконавцем Другого Приморського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції було винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, якою державний виконавець наклав арешт на все нерухомого майна, що належить боржнику [PERSON], та заборонено здійснювати його відчуження. Проте, 17.12.2007 року між Відкритим акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» в особі Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк» та [PERSON] було укладено договір про іпотечний кредит № 2236-н на одержання кредиту в сумі 664.000,00 грн. під 14 % річних, з терміном остаточного погашення кредиту не пізніше 17.08.2027 року, на придбання квартири за адресою: [ADDRESS]. Відповідно до Закону України «Про акціонерні товариства» та згідно постанови Кабінету Міністрів України від 06 квітня 2011 року № 502 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 25 лютого 2003 р. № 261» 07 червня 2011 р. проведено державну реєстрацію зміни до Статуту АТ «Ощадбанк», відповідно до яких змінено назву Відкрите акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» на Публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України». Відповідно до ст.7 Закону України «Про банки і банківську діяльність» та статуту банку, держава здійснює і реалізує повноваження власника щодо акцій, які їй належать у статутному капіталі банку через органи управління банком - наглядову раду банку, яка здійснює контроль за діяльністю банку з метою збереження залучених у вклади грошових коштів, забезпечення їх повернення вкладникам і захисту інтересів держави як акціонера державного банку. У забезпечення виконання зобов'язань, що випливають із Кредитного договору № 2236-н від 17.12.2007 року, з [PERSON] було укладено іпотечний договір, предметом якого є нерухоме майно, а саме: квартира [ADDRESS], яка має наступні характеристики: загальна площа 53,2 кв.м.; житлова площа 42,7 кв.м.; кількість житлових кімнат - 2 (дві) та належить [PERSON] на праві особистої приватної власності - підстава договір купівлі-продажу від 17.12.2007 року. Договір іпотеки посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON], 17.12.2007 року, за реєстровим номером 3553, та накладено заборону відчуження в реєстрі заборон за №437. У відповідності до ст.11 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», заборона на відчуження вищевказаного майна зареєстрована 17.12.2007 року за №6246825, контрольна сума 573078БГ97, що підтверджується Витягом про реєстрацію в Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна № 16081721 від 17.12.2007 р. У відповідності до договору іпотеки, Іпотекодержатель (банк) має право у випадку невиконання Іпотекодавцем своїх зобов'язань за кредитним договором отримати задоволення за рахунок майна іпотекодержателя на задоволення забезпечених іпотекою вимог вони підлягають задоволенню за кредитним договором. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про іпотеку», за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 17 Закону України «Про іпотеку», іпотека припиняється у разі реалізації предмета іпотеки відповідно до цього Закону. Постанови про накладення арешту на все нерухоме майно Другого Приморського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції перешкоджають Банку (Іпотекодержателю) реалізувати своє право на задоволення своїх вимог, шляхом реалізації предмета іпотеки в рахунок погашення заборгованості за кредитом. Згідно ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження», особа яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права на майно і про звільнення його з - під арешту. Згідно ст. 54 Закону України «Про виконавче провадження», передбачено право заставодержателя звернутися до суду про звільнення заставленого майна з - під арешту. Для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, стягнення на заставлене майно боржника може бути звернуто у разі: виникнення права застави після винесення судом рішення про стягнення з боржника коштів; якщо вартість предмета застави перевищує розмір заборгованості боржника заставо держателю. Заборгованість позичальника [PERSON] за кредитним договором №2236-н від 17.12.2007 року перед АТ «Ощадбанк» станом на 02.11.2012 року становить 877.173,00 грн. (згідно рішення Апеляційного суду Одеської області від 02.11.2012 року). Згідно ст. 52 Закону України «Про виконавче провадження» спори, які виникають у виконавчому провадженні, щодо звернення стягнення на заставне майно, вирішуються судом. Відповідно до приписів ч.2 ст. 114 ЦПК України, передбачено, що «позови про зняття арешту з майна пред'являються за місцезнаходженням цього майна або основної його частини». Частиною 1 ст. 15 ЦПК України визначено, що суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства. Відповідно до ст. 23 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», заставодержатель набуває права стягнення за рахунок предмета застави у випадку порушення умов кредитного договору. На підставі ст. ст. 3-4, 6-8, 10, 15, 59-60, 109, 114, 208-209, 212-215, 218, 294 ЦПК України, суд, -

Outcome: approved