Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-14 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду з позовом про відшкодування матеріальної шкоди завданої в результаті дорожньо-транспортної пригоди в порядку суброгації, посилаючись на те, між приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «АХА Страхування» та [PERSON] укладено договір добровільного комплексного страхування наземного транспорту F 98301а5х від 26.11.2015, предметом якого є майнові інтереси Страхувальника, що не суперечать закону та повFязані із володінням, користуванням і розпорядженням наземними транспортним засобом F автомобіля [NUMBER], номер кузова [NUMBER]. 03.03.2016 року сталося дорожньо-транспортна пригода, за участю транспортного засобу «Nissan Juke 6», д/н [NUMBER] та транспортного засобу «Daewoo», д/н [NUMBER], під керуванням [PERSON]. Постановою Комінтернівського районного суду міста Харкова від 23.03.2016 року [PERSON] визнано винуватив у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Загальна вартість запчастин та ремонтних робіт необхідних для проведення відновлювального ремонту транспортного засобу F автомобіля [NUMBER] складала 166957,33 грн, відповідно до розрахунків F Ч6-00000070 від 10.03.2016 ФОП [PERSON], F Ч6-00000121 від 12.05.2016 ФОП [PERSON] За страховим випадком позивачем складено страхові акти до договору страхування: FАХА2020765 від 24.03.2016, F АХА2057544 від 16.05.2016 та виплачено страхове відшкодування, що підтверджується платіжними дорученнями F 232 259 від 28.03.2016, F 242 351 від 17.05.2016. Відповідачу було направлено претензію з вимогою перерахувати суму боргу, яка отримана відповідачем 27.06.2016р, однак сума боргу залишилася несплаченою. На підставі вищевикладеного просить суд стягнути з відповідача 166957,33 гривень, а також витрати на сплату судового збору у розмірі 2504,36 гривень. У справі відкрито спрощене позовне провадження без виклику сторін та надано відповідачу строк для подання клопотання про розгляд справи з повідомленням (викликом) сторін. У наданий в ухвалі строк від сторін не надійшло заперечення проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження чи клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін. Ухвала про відкриття провадження та копія позову з доданими документами направлялася відповідачу за адресою зареєстрованого місця проживання, у встановлений судом строк відзив на позов, будь-яких клопотань не подав. Згідно ч.5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Відповідно до ч.2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд доходить до наступного. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Судом встановлено, що 03.03.2016 року сталося дорожньо-транспортна пригода, за участю транспортного засобу «Nissan Juke 6», д/н [NUMBER] та транспортного засобу «Daewoo», д/н [NUMBER], під керуванням [PERSON]. Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ в постанові Пленуму F 4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» в пункті 4 роз'яснив, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. З огляду на презумпцію вини завдавача шкоди (частина друга статті 1166 ЦК) відповідач звільняється від обов'язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п'ята статті 1187 ЦК, пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК). Потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов'язана відшкодувати шкоду. Відповідачем не доведено перед судом, що шкоду було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. У відповідності до ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обовFязковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Постановою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 23.03.2016 року [PERSON] було визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та було встановлено, що дорожньо-транспортна пригода 03.03.2016 року сталася з вини відповідача [PERSON], який порушив п. 16.6 Правил дорожнього руху України. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди автомобілю [NUMBER] завдані механічні пошкодження /а.с.56/ Відповідно до статті 21 Закону F 1961-IV на території України забороняється експлуатація транспортного засобу без поліса обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, тобто володільці транспортних засобів, за винятком осіб, звільнених від обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності згідно з пунктом 13.1 статті 13 цього Закону, зобов'язані застрахувати ризик своєї цивільної відповідальності, яка може настати внаслідок завдання шкоди життю, здоров'ю або майну інших осіб при використанні транспортних засобів. В матеріалах справи відсутні дані про страхування відповідачем цивільно-правової відповідальності. Згідно звіту про результати огляду місця ДТП від 03.03.2016 року /а.с. 23-25/, водій автомобіля Daewoo відмовився надати документи, поліс відсутній. Між приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «АХА Страхування» та [PERSON] укладено договір добровільного комплексного страхування наземного транспорту F 98301а5х від 26.11.2015, предметом якого є майнові інтереси Страхувальника, що не суперечать закону та повFязані із володінням, користуванням і розпорядженням наземними транспортним засобом F автомобіля [NUMBER], номер кузова [NUMBER]. Загальна вартість запчастин та ремонтних робіт необхідних для проведення відновлювального ремонту транспортного засобу F автомобіля [NUMBER] складала 166957,33 грн, що підтверджується розрахунком F Ч6-00000070 від 10.03.2016 ФОП [PERSON], F Ч6-00000121 від 12.05.2016 ФОП [PERSON] За страховим випадком (ДТП) позивачем складено страхові акти до договору страхування: FАХА2020765 від 24.03.2016, F АХА2057544 від 16.05.2016 та виплачено страхове відшкодування, що підтверджується платіжними дорученнями F 232 259 від 28.03.2016, F 242 351 від 17.05.2016. /а.с. 32-34, а.с. 37-39/. Пунктом 26 постанови F 4 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013р. «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» роз'яснено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування, переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, яка одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Сума страхового відшкодування підлягає стягненню з особи, відповідальної за завдані збитки, відповідно до правил статті 993 ЦК України. Згідно зі ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Після такої виплати деліктне зобов'язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому у деліктному зобов'язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування. Такий перехід права вимоги є суброгацією. Тому вимога страховика потерпілого до завдавача шкоди не є регресною, а правовідносини, які виникли між позивачем та відповідачем у зв'язку з виплатою позивача на користь потерпілого страхового відшкодування, засновані на суброгації. 15.06.2016 року представник ПрАТ «Страхова компанія «АХА Страхування» звернувся до [PERSON] з претензією про регресні вимоги /а.с.47,48/, однак з боку відповідача не було вчинено жодних дій для відшкодування завданих збитків . З урахуванням викладеного суд вважає, що позовні вимоги повністю доведені, обґрунтовані та підлягають задоволенню в повному обсязі. На підставі ст. 141 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь позивача судовий збір, сплачений останнім при подачі позову.

Outcome: approved