Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-23 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду із позовною заявою, зазначивши, що 26 березня 2008 р. між ними та відповідачем укладено кредитний договір № 105/6-76-8 за умовами якого боржник отримав кошти в розмірі 40 000 дол. США. З метою забезпечення виконання зобов`язань за договором укладено договір іпотеки, згідно до якого передано в іпотеку майно відповідача, а саме: квартира [ADDRESS] . У зв`язку з тим, що відповідач не виконує своїх зобов`язань, має заборгованість з повернення кредиту, вони мають намір скористатись правом кредитора та звернути стягнення на майно. На іпотечне майно накладений арешт. Тому просять суд скасувати арешт з нерухомого майна за реєстраційним номером № 30137651, що знаходиться в іпотеці АТ «Укрсоцбанк», а саме: двокімнатну квартиру, житловою площею 35, 1 кв.м., загальною площею 52,2 кв.м., що знаходяться за адресою: [ADDRESS] накладений Заводським відділом Державної виконавчої служби у місті Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження № б/н від 10.08.2010 р. В судове засідання представник позивача не з`явилась, надала заяву про розгляд справи за її відсутністю, позовні вимоги підтримує. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, причини не явки до суду не повідомила. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Заводського відділу Державної виконавчої служби у місті Кам`янське Південно - Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) не з`явилась, надала заяву про розгляд справи за відсутністю представника. 02 липня 2019 року ухвалою суду відкрито провадження по справі. 22 квітня 2020 р. ухвалою суду залучено правонаступника. 05 лютого 2021 року ухвалою суду справу призначено до розгляду по суті. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, від яких надійшли клопотання про розгляд справи за їх відсутності, що відповідає положенням ч. 3 ст. 211 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, що відповідає положенням ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Вивчивши матеріали цивільної справи та дослідивши докази по справі, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Між Акціонерно - комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та [PERSON] був укладений кредитний договір № 105/6-76-8 від 26 березня 2008 року (а.с.6-9) також з метою забезпечення виконання зобов`язань за договором укладено договір іпотеки № 105/24-55-8, згідно до якого передано в іпотеку майно відповідача [PERSON] , а саме: квартира [ADDRESS] (а.с.10-12. Як вбачається з матеріалів справи, на нерухоме майно квартиру [ADDRESS] відповідача [PERSON] накладений арешт, що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкту нерухомого майна від 08.02.2019 р. (а.с.15,16). Відповідно до вимог ч.5 ст.59 Закону України «Про виконавче провадження», арешт може бути знятий за рішенням суду. Згідно до ч. 1 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження», особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до вимог ст.317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Статтею 319 ЦК України визначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно до вимог ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Як роз?яснено п. 2 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Позови на захист майнових прав малолітніх та неповнолітніх дітей боржника (засудженого) можуть бути пред`явлені їхніми законними представниками, а у випадках, встановлених законом, органами та особами, яким надано право захищати права, свободи чи інтереси інших осіб (статті 3, 45 ЦПК). Право на звернення до суду за судовим захистом своїх прав та охоронюваних законом інтересів є одним із важливіших конституційних прав громадян та юридичних осіб. Забезпечення кожному права на справедливий суд та реалізація права особи на судовий захист мають здійснюватися з урахуванням норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, 1950 року, а також практики Європейського суду з прав людини, які відповідно до статті 7 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» застосовуються судами при розгляді справ як джерело права. Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції 1950 року кожен при вирішенні спору щодо його цивільних прав та обов`язків має право на справедливий і публічний розгляд його справи у продовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Ст.ст.1-3 ЦПК України передбачено, що завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 р. (ратифікована Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР) передбачено, що кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальним принципами міжнародного права. Основною метою ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод є попередження свавільного захоплення власності, конфіскації, експропріації та інших порушень безперешкодного користування своїм майном. При цьому в своїх рішенням Європейський суд з прав людини постійно вказує на необхідність дотримання справедливої рівноваги між інтересами суспільства та необхідністю дотримання фундаментальних прав окремої людини. Так, рішення у справі «Спорронг і Льоннрот проти Швеції» від 23 вересня 1982 року, «Новоселецький проти України» від 11 березня 2003 року, «Федоренко проти України» від 1 червня 2006 року. Необхідність забезпечення такої рівноваги відображено в структурі статті 1. Зокрема, необхідно щоб була дотримана обґрунтована пропорційність між застосованими заходами та переслідуваною метою, якої намагаються досягти шляхом позбавлення особи її власності. Таким чином, наявність арешту нерухомого майна перешкоджає позивачу вільного розпоряджатись майном. Враховуючи викладене суд приходить до висновків, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню.

Outcome: approved