Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-12 00:00:00

Представник Публічного акціонерного товариства комерційний банк ПриватБанк звернувся до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області з позовом до [PERSON], [PERSON] про стягнення в солідарному порядку заборгованості в розмірі 3 281,40 дол. США, що за курсом 25,58 відповідно до службового розпорядження НБУ від 11.11.2016 року становить 83 938,21 грн. за кредитним договором №113К від 09.04.2008 року, стягнення судових витрат в розмірі 1 600,00 грн., посилаючись на те, що відповідачка [PERSON] отримала у позивача кредит в розмірі 9 000,00 дол. США, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 17 % на рік та зобовязалася виконати кредитні зобов'язання відповідно до умов кредитного договору. Внаслідок порушення графіку сплати коштів за відповідачкою наявна заборгованість за кредитними зобов'язаннями в розмірі 53 200,22 дол. США. [PERSON], як поручитель відповідає по зобов'язаннях за вищезазначеним договором перед кредитором в тому ж обсязі, що і позичальник. Представник позивача в судове засідання не зявився, в прохальній частині позовної заяви просив в разі неявки в судове засідання відповідачів проводити розгляд справи за відсутності представника позивача, не заперечив проти заочного розгляду справи (а.с. 2). Відповідачі в судове засідання не з'явились, про причини неявки суд не повідомили, хоча про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, що підтверджується матеріалами справи (а.с. 65, 66, 72-77, 84-91). З урахуванням думки представника позивача та положень ст. 280 ЦПК України суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Дослідивши письмові докази, судом встановлено, що спір між сторонами виник з приводу порушення права банку на належне виконання умов кредитного договору, забезпеченого порукою, внаслідок чого банк позивається про його відновлення шляхом стягнення заборгованості за цим договором з боржника та поручителя. Статтею 1054 Цивільного Кодексу України визначено зміст кредитного договору. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Істотними умовами кредиту є розмір кредиту та строк повернення кредиту. Судом встановлено, що 09.04.2008 року між ЗАТ КБ ПриватБанк, назву якого змінено на ПАТ КБ ПриватБанк та відповідачкою [PERSON] укладено кредитний договір № 113К, за яким банк надав, а позичальник (відповідачка) отримала кредит в розмірі 9 000,00 дол. США. Умовами кредитного договору встановлено розмір відсотків за користування кредитними коштами, який становить 17 % на рік. Кінцевий термін повернення 08.04.2013 року включно (а.с. 12-14). Незважаючи на взяті на себе за кредитним договором зобов'язання, відповідачка систематично порушувала строки сплати кредиту, що підтверджується розрахунком заборгованості за кредитним договором. За змістом ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Згідно ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не виконав зобов'язання у встановлений договором строк. Позивачем станом на 11.11.2016 року проведено розрахунок заборгованості за кредитним договором, відповідно до якого нараховано всю суму заборгованості відповідачки за кредитними зобов'язаннями в сумі 53 200,22 дол. США, з яких: заборгованість за кредитом в розмірі 7 286,76 дол. США, заборгованість по процентах за користування кредитом в розмірі 18 548,73 дол. США, пеня за несвоєчасність виконання зобовязання за договором 27 364,73 дол. США. (а.с. 3-6). Однак, позивач просить не про стягнення всієї суми заборгованості за кредитним договором, а лише її частину, а саме 3 281,40 дол. США - заборгованість по процентам за користування кредитом за період з 28.08.2015 року по 11.11.2016 року. 16.11.2016 року позивачем було направлено на адресу відповідачів повідомлення про погашення заборгованості, однак, така вимога зі строни відповідачів була проігнорована, жодних дій щодо погашення заборгованості відповідачами вчинено не було (а.с. 8-11). Будь-яких доказів, які б спростовували проведений позивачем розрахунок заборгованості за вказаним кредитним договором відповідачами не представлено суду. Відповідно до ч. 1 ст. 548 ЦК України виконання зобовязання забезпечується, якщо це встановлено договором або законом. Види забезпечення виконання зобов'язання визначені ч. 1 ст. 546 ЦК України і такими є неустойка, порука, гарантія, застава, притримання, завдаток. На забезпечення виконання зобовязань [PERSON] за кредитним договором № 113К від 09.04.2008 року, між [PERSON] та позивачем було укладено договір поруки №113К від 09.04.2008 року. За змістом п. 4 договору поруки, позичальник і поручитель відповідають перед кредитором, як солідарні боржники (а.с.16). Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. У зв'язку з наведеним, поручитель [PERSON] за вимогою банку повинен нести солідарну відповідальність з боржником [PERSON] по сплаті кредитної заборгованості. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обгрунтованими та підлягають до задоволення. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Тому з відповідачів також слід стягнути на користь позивача понесені ним судові витрати. На підставі викладеного, відповідно до ст.ст. 526, 527, 546, 611, 612, 1050, 1054; 16, 20 ЦК України, ст.ст. 4, 12, 13, 76-81, 128, 141, 247 ЦПК України,

Outcome: approved