Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-15 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду з позовом та просить його задовольнити, посилаючись на те, що між сторонами 19.05.2011 року був укладений договір № б/н про надання споживчого кредиту у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку в сумі 800 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач порушив умови договору, не виконав їх і не виконує на даний час, допускаючи прострочення платежів, у зв'язку з чим, станом на 30.11.2015 року має заборгованість у сумі 11375,54 грн., яку позивач і просить стягнути на свою користь, а також понесені судові витрати за подання позову до суду. Представник позивача в судове засідання не прибув, проте надав заяву про розгляд справи без його участі, на задоволенні позову наполягає Відповідач та його представник до суду не з'явилися, проте від представника надано заяву про розгляд справи без участі сторони відповідача та заперечення про часткову згоду з позовом. Так, стороною відповідача заявлене клопотання про застосування строку позовної давності до вказаних правовідносин. Не заперечуючи проти стягнення суми тіла кредиту, сторона відповідача вважає, що до нарахованих процентів та комісії має бути застосовано строк позовної давності у три роки, тобто нараховані суми по вказаних платежах до 14.01.2013 року (за три роки до подання позовної заяви) стягненню не підлягають, оскільки за вказані періодичні платежі строк позовної давності позивачем пропущено без поважних причин. Також, просили застосувати строк позовної давності у один рік для стягнення пені. Крім того, просили відмовити у задоволенні вимог щодо стягнення сум штрафів, оскільки законодавством не передбачено подвійної відповідальності за одне й те саме порушення, оскільки за нього вже була нарахована пеня. Враховуючи, що обидві сторони до суду не прибули, суд відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України ухвалює рішення без фіксації процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу на підставі наявних у справі доказів. Суд, вивчивши позовну заяву, дослідивши та проаналізувавши письмові докази, встановив такі обставини та відповідні до них правовідносини: між сторонами 19.05.2011 року був укладений кредитний договір № б/н про надання кредиту у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку в сумі 800 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. ПАТ КБ «ПриватБанк» свої зобов'язання за договором та угодою виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором на платіжну карту. Відповідно до умов та правил надання банківських послуг - позичальник зобов'язується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також сплачувати комісії та пені на умовах, передбачених договором. Відповідач порушив умови договору, не виконав їх на даний час, допустивши прострочення платежів, у зв'язку з чим, станом на 30.11.2015 року за ним числиться заборгованість за вище зазначеним договором загальною сумою 11375,54 грн., яка складається з наступного: 758,23 грн. - заборгованість за кредитом; 6749,43 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 2850,00 грн. - заборгованість по комісії та пені за користування кредитом, а також штрафи відповідно до умов кредитного договору: 500,00 грн. - штраф (фіксована частина); 517,88 грн. - штраф (процентна складова) (а.с.4-5). Відповідно до наданої позивачем довідки сума кредиту була нарахована на картку № 5577212704491367, яка відкрита 19.05.2011 року і термін дії якої скінчився 12/14 року. Таким чином, суд робить висновок, що строк дії договору кредиту сплинув 31.12.2014 року, оскільки відповідач на перевипуск картки на новий строк із заявою до позивача не звертався. Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. У відповідності зі ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватися належним чином і у встановлений термін відповідно до умов договору. Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 2 ст. 1050 та ст. 1054 ЦК України у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики що залишилася зі сплатою відсотків. Стороною відповідача заявлене клопотання про застосування строку позовної давності щодо стягуваних сум. Судом направлене вказане клопотання позивачеві, проте на день розгляду справи до суду від нього не надано ані заяви про поновлення строків звернення до суду за захистом порушених прав, ані надано доказів поважності пропуску вказаного строку. Відповідно до ст.ст. 256-258, 267 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. Отже, суд робить висновок, що до вимог про стягнення заборгованості по процентам за користування кредитом та заборгованості по комісії застосовується загальний строк позовної давності у три роки, а до пені спеціальний один рік, які суд вважає за необхідне застосувати через пропуск без поважних причин. Так, позивач звернувся до суду з позовом 14.01.2016 року, тому, захисту підлягають порушені права позивача, які виникли з 14.01.2013 року і до 30.11.2015 року, як просить позивач. Відповідно до розрахунку заборгованості, доданому позивачем до позову, заборгованість по тілу кредиту становить в сумі 758,23 грн., яка підлягає стягненню, оскільки строк дії договору кредиту був по 31.12.2014 року включно і строк позовної давності не сплинув. Щодо стягнення відсотків за користування кредитом суд має зазначити, що вони підлягають стягненню, проте, частковому в сумі 6698,81 грн. (від суми процентів 6749,43 грн. станом на 30.11.2015 року відняти суму процентів 50,62 грн., нарахованих до 14.01.2013 року). Щодо стягнення заборгованості по комісії та пені в сумі 2850,00 грн. суд зазначає, що вони також підлягають частковому стягненню. Так, ухвалою суду від 14.11.2016 року визнано обовязковою явку представника позивача у судове засідання для надання особистих пояснень щодо нарахування сум пені та комісії окремо, оскільки до вказаних платежів застосовуються різні строки позовної давності, проте таку ухвалу, як і заяви позивача та листи суду, позивачем проігноровано і надано відповідь щодо неможливості розмежувати вказані суми з технічних причин. Відповідно до ст.ст.10, 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана надати всі наявні у неї докази на підтвердження своїх вимог або заперечень. Не надавши інформації щодо розмежування сум комісії та пені, суд схиляється на бік відповідача і вважає, що сума у 2850,00 грн. повністю складає суму пені, до якої необхідно застосувати строк позовної давності у один рік, який позивач вже частково пропустив без поважних причин. Тому, сума пені має складати 1000,00 грн. (від суми пені 2850, 00 грн. станом на 30.11.2015 року відняти суму пені 1850 грн., яка була нарахована до 14.01.2015 року). Стосовно стягнення сум штрафів, а саме фіксована частина 500 грн. та процентна складова 517,88 грн., суд має зазначити, що згідно Умов надання споживчого кредиту у випадку несвоєчасного погашення заборгованості по кредиту позичальник сплачує банку пеню у процентному відношенні до суми заборгованості по кредиту за кожний день прострочки. Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Кредитним договором передбачено відповідальність за порушення зобов'язання, а саме: пеня та штраф. [PERSON] за одне й те саме порушення зобов'язання передбачена подвійна відповідальність одного виду. При цьому в ст. 61 Конституції України зазначено, що ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. [PERSON] неправомірно просить одночасно застосувати подвійну відповідальність одного виду за одне й те саме правопорушення. Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги з урахуванням застосування строків позовної давності підлягають задоволенню в розмірі 8457,04 грн., які складаються з: тіло кредиту - в сумі 758,23 грн.; заборгованість за відсотками в сумі 6698,81 грн.; заборгованість по комісії та пені в сумі 1000,00 грн. В частині стягнення штрафів позовні вимоги задоволенню не підлягають. В порядку ст. 88 ч. 1 ЦПК України з відповідача слід стягнути на користь позивача судовий збір пропорційно до задоволених вимог у сумі 1024,41 грн. На підставі ст. ст. 202, 203, 207, 208, 215, 256-258, 267, 526, 551, 610-612, 625, 1046, 1049-1050, 1054-1055 ЦК України,

Outcome: partial