Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-21 00:00:00

Представник позивача Комунального підприємства «Луганський обласний фонд підтримки індивідуального житлового будівництва на селі» звернувся до суду із даним позовом, посилаючись на те, що 27 вересня 1999 року між Луганським обласним комунальним підприємством «Обласний Фонд підтримки індивідуального житлового будівництва на селі», правонаступником якого на підставі рішення Луганської обласної ради від 23.12.2005 року №22/36 є Комунальне підприємство «Луганський обласний фонд підтримки індивідуального житлового будівництва на селі» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 0230/1999 про надання кредиту у розмірі 30000,00 грн. строком на 20 років. 16 січня 2001 року між Фондом та [PERSON] було укладено додаткову угоду до кредитного договору № 0230/1999 про збільшення кредиту до 37613,23 грн. Фактично [PERSON] в період з 27.09.1999 по 30.01.2002 отримав кредит на суму 37613,23 грн. Відповідно до кредитного договору, фактично отриманий кредит, повинен повертатись щоквартально до 27 числа поточного кварталу рівними частинами основного боргу, починаючи з 27.09.2002 року згідно з встановленим графіком. Боржник порушив умови кредитного договору - строки повернення кредиту, внаслідок чого утворилась заборгованість, яка до часу подання позову до суду не була погашена, а саме: заборгованість по кредиту у розмірі 22610,07 грн., відсоткам за користування кредитом у сумі 6190,66 грн., всього - 28800,73 грн. На підставі викладеного, позивач просить суд розірвати кредитний договір №0230/1999 від 27.09.1999 та стягнути з відповідача борг у сумі 28800,73 грн. та витрати по сплаті судового збору в сумі 1921,00 грн. Представник позивача в судове засідання не з`явився, надав суду письмову заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з`явились, відзиву до суду не надав, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. Причина їх неявки суду не відома. Судом винесено ухвалу про заочний розгляд справи. У відповідності до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі за наступних підстав. Судом встановлено, що 27 вересня 1999 року між Луганським обласним комунальним підприємством «Обласний Фонд підтримки індивідуального житлового будівництва на селі», правонаступником якого на підставі рішення Луганської обласної ради від 23.12.2005 року №22/36 є Комунальне підприємство «Луганський обласний фонд підтримки індивідуального житлового будівництва на селі» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 0230/1999 про надання кредиту у розмірі 30000,00 грн. строком на 20 років (а.с.6-7). 16 січня 2001 року між Фондом та [PERSON] було укладено додаткову угоду №1 до кредитного договору № 0230/1999 про збільшення кредиту до 40000,00 грн.(а.с.8). Фактично [PERSON] в період з 27.09.1999 по 30.01.2002 отримав кредит на суму 37613,23 грн. Відповідно до пп. 2.7, 2.8, 2.9 Договору отриманий кредит погашається щорічно в розмірі трьох відсотків від суми кредиту, починаючи з 27.09.2002 року; проценти за використання кредиту вносити великою рогатою худобою. Відповідно до п.4.2 за угодою сторін повернення кредиту і внесення плати за використанням цим кредитом може проводитися другою, крім великою рогатою худобою, сільхозпродукцією або грошовими коштами відповідно методики погашення заборгованості (а.с. 6-7). На час подання до суду позову 27.12.2019 року строк дії кредитного договору № 0230/1999 від 27.09.1999 року закінчився 27.09.2019 року. Згідно з довідок розрахунків заборгованості станом на 16.12.2019 року загальний розмір заборгованість відповідача складає 28800,73 гривень, з них: заборгованість по кредиту - 22610,07 гривень, 3 % відсотки за користування кредитом - 6190,66 гривень (а.с.11-15). Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч. 1 ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1ст. 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Відповідно до ч. 1ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно з ч. 2 ст. 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Таким чином, позовні вимоги в частині розірвання кредитного договору підлягають задоволенню. Оскільки відповідач істотно порушив умови виконання договору. Проте позивач має право на відшкодування заборгованості, що виникла в наслідок невиконання істотних умов кредитного договору в межах загального строку позовної давності, встановленого ЦК України. Беручи до уваги вищенаведене, на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які посилався представник позивача, як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд прийшов до висновку щодо можливості задоволення позовних вимог. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат у відповідності до ст. 141 ЦПК України, суд враховує, що понесення позивачем судових витрат підтверджується платіжним дорученням № 295 від 16.12.2019 року про сплату судового збору у сумі 1921 грн. 00 коп. (а.с. 1). Враховуючи викладене та з урахуванням задоволення позовних вимог, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача суму сплаченого судового збору в розмірі 1921 грн. 00 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved