Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-12 00:00:00

представник позивачки звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський акціонерний банк» про стягнення грошових коштів. Позовні вимоги мотивував тим, що 08 червня 2012 року між позивачкою та відповідачем був укладений договір банківського вкладу «Наш найкращий депозит» №377397/2012. За умовами цього договору строком на дев'ять місяців позивачка внесла 200 000,00 грн. з подальшою його пролонгацією та процентною ставкою 21,5 % річних. Проте, по закінченню строку дії цього договору, відповідач не повернув позивачці внесений вклад у сумі 200 000,00 грн. та проценти по ньому. В зв'язку з чим вона у 01 вересня 2014 року направила на адресу відповідача заяву в якій повідомила про припинення дії договору та необхідність видачі вкладу разом з нарахованими відсотками. В результаті чого станом на 10.09.2014 року відповідач видав позивачу нараховані відсотки за користування вкладом в розмірі 34 773, 70 грн.. Враховуючи викладене позивачка просила стягнути з відповідача суму вкладу в розмірі 200 000,00 грн. відповідно до договору банківського вкладу «Наш найкращий депозит» № 377397/2012 від 08.06.2012 року. Представник позивачки в судове засідання не з'явився, подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить позов задовольнити, проти заочного рішення не заперечує. Представник відповідача у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки не повідомив. Суд, з урахуванням думки представника позивача, який в своїй письмовій заяві не заперечує проти заочного розгляду справи у відсутності відповідача, вважає можливим розглядати справу у його відсутність на підставі ст. 224 ЦПК України. Дослідивши та оцінивши письмові докази по справі у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Так, перевіряючи обставини справи, у судовому засіданні встановлено, що 08 червня 2012 року між позивачкою та відповідачем був укладений договір банківського вкладу «Наш найкращий депозит» №377397/2012 (а.с.7). За умовами цього договору строком на дев'ять місяць з можливістю пролонгації позивачка внесла 200 000,00 грн. з процентною ставкою 21,5 % річних. З копії виписки по вкладному рахунку по договору банківського вкладу №377397/2012 від 08.06.2012 року, вбачається, що позивачка [PERSON] на виконання умов вказаного договору внесла на вкладний рахунок кошти, в розмірі 200 000,00 грн. та станом на 08.09.2014 року неповернута сума банком [PERSON] вкладу становить 200 000,00 грн. (а.с.16). Відповідно до п.1.2. договору банківського вкладу банк відкриває на ім'я вкладника вкладний рахунок за вкладом на вимогу «Для виплат» [NUMBER], код банку 380537, надалі - Рахунок - кореспондент. На цей рахунок кореспондент банк перераховує нараховані проценти за збереження вкладу та може бути перерахований вклад по закінченні строку його дії. Відповідно до п.1.7. договору банківського вкладу дата вимоги вкладником вкладу - 08.03.2013 року. Дата вимоги вкладником пролонгованого вкладу - дата, що співпадає з першим днем по закінченні кожного наступного строку від дати укладення договору. Проте, по закінченню пролонгованого строку дії цього договору, відповідач не повернув позивачці внесений вклад у сумі 200 000,00 грн.. Відповідно до копії заяви на видачу готівки № 435667 від 09.09.2014 року, вбачається, що [PERSON] отримала суму коштів в рахунок погашення нарахованих процентів по сумі депозитного вкладу, в розмірі 4773,70 грн. (а.с.12). Відповідно до копії заяви на видачу готівки № 389797 від 08.09.2014 року, вбачається, що [PERSON] отримала суму коштів в рахунок погашення нарахованих процентів по сумі депозитного вкладу, в розмірі 10 000,00 грн. (а.с.13). Відповідно до копії заяви на видачу готівки № 493548 від 10.09.2014 року, вбачається, що [PERSON] отримала суму коштів в рахунок погашення нарахованих процентів по сумі депозитного вкладу, в розмірі 10 000,00 грн. (а.с.14). Відповідно до копії заяви на видачу готівки № 544209 від 11.09.2014 року, вбачається, що [PERSON] отримала суму коштів в рахунок погашення нарахованих процентів по сумі депозитного вкладу, в розмірі 10 000,00 грн. (а.с.15). Відповідно до ч.1 ст. 1058 Цивільного кодексу України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Відповідно до ч.1 ст. 1060 Цивільного кодексу України за договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Згідно положень ст. 10 Цивільного процесуального кодексу України (надалі ЦПК України) сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до положень ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з вимогами ст.ст. 57-60 ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Таким чином, враховуючи викладене, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, оскільки заявлені позовні вимоги знайшли своє підтвердження у судовому засіданні, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню. Судові витрати суд розподіляються судом відповідно до ст.88 ЦПК України. Враховуючи наведене, на підставі ст.ст. 526, 1058, 1060 ЦК України та

Outcome: approved