Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-10 00:00:00

Представник позивача звернулася до суду з позовом в якому просить позбавити відповідача [PERSON] батьківських прав відносно малолітньої дочки [PERSON], [INFO], а також стягнути з відповідача аліменти. Обгрунтовуючи свої позовні вимоги, представник позивача посилається на те, що на території Павлівської сільської ради зареєстрована [PERSON] за адресою: [ADDRESS], яка має малолітню доньку [PERSON], [INFO] та проживає разом зі своєю матір'ю [PERSON], [INFO] Так, з 31.01.2013 року по 25.10.2013 рік [PERSON] була влаштована до Великоновосілківського центру соціально-психологічної реабілітації дітей як така, що опинилась у складних життєвих обставинах на підставі добровільної заяви матері. Так само, з 22.11.2013 року по 03.04.2014 рік дитина знаходилась в притулку для дітей служби у справах дітей Авдіївської міської ради, а з 04.04.2014 року по теперішній час знаходиться в Великоновосілківському центрі соціально-психологічної реабілітації дітей. Так, при обстеженні матеріально-побутових умов проживання сім'ї було встановлено, що для нормального розвитку, утримання, проживання малолітньої дитини відсутні, кімнати знаходяться в антисанітарному стані, також було встановлено, що [PERSON] зловживає спиртними напоями, офіційно ніде не працює. В зв'язку з цим, представник позивача просить позбавити [PERSON], [INFO] батьківських прав відносно її малолітньої дочки [PERSON], [INFO] та стягувати з [PERSON], аліменти в розмірі 1/4 частки всіх видів заробітку (доходу), починаючи з дати подачі позовної заяви та до досягнення дитиною [PERSON], [INFO] повноліття на її утримання, яка буде знаходитись на повному державному забезпеченні в дитячому державному закладі. В судовому засіданні представник позивача підтримала свої позовні вимоги і просила позов задовольнити, посилаючись на викладені в позовній заяві обставини. Представник третьої особи - служби у справах дітей Мар'їнської райдержадміністрації під час розгляду справи підтримала представника позивача щодо доцільності позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно її дитини, проти задоволення позову не заперечувала. Справу розглянуто відповідно до ч.2 ст. 158 ЦПК України у відсутності відповідача. Суд, заслухавши представника позивача, представника третьої особи, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку про необхідність задоволення позову у повному обсязі, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини, жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. В постанові № 3 Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» (Із змінами, внесеними згідно з постановою Пленуму Верховного Суду України № 20 від 19 грудня 2008 р.), а саме в пункті 15 зазначено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків. В пункті 16 даної постанови зазначено, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. У силу ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 року) в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Статтею 12 Закону України «Про охорону дитини» передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки, або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати п до самостійного життя та праці. Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Приписами статті 165 СК України передбачено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Звертаючись до суду з даним позовом представник позивача виконкому Павлівської сільської ради Мар'їнського району Донецької області посилається на те, що відповідач самоусунулась від виконання батьківських обов'язків, не спілкується з дитиною, не бере участь у її вихованні, не цікавиться її здоров`ям, успіхами у навчанні, не піклується про її фізичний розвиток як складову виховання, не надає доступу до культурних та інших духовних цінностей, як складову духовного розвитку, не сприяє засвоєнню дитиною загальновизнаних норм моралі, як складову морального розвитку, не бере участі у здобутті дитиною освіти, не готує її до самостійного життя, не виявляє інтересу до її внутрішнього світу. Так, як слідує з матеріалів справи, відповідач являється матір'ю [PERSON], [INFO] (а.с. 5). Згідно копії акту обстеження матеріально-побутових умов життя [PERSON] від 21.11.2013 року було встановлено, що [PERSON], [INFO] проживає в [ADDRESS]. В будинку 2 жилих кімнати, загальною площею 38,5 м2, в тому числі житлова - 22 м2. Кімнати будинку знаходяться в антисанітарному стані, пічне опалення напівзруйноване, продуктів для харчування не має, в будинку холодно, вбрання дитини брудне, дитина не доглянута. Комісія прийшла до висновку, що умов для нормального розвитку, утримання та проживання дитини відсутні (а.с. 11). Як вбачається з копії листів Авдіївського притулку та Великоновосілківського центру соціально-психологічної реабілітації дітей, що за час перебування там [PERSON], її мати [PERSON] жодного разу її не відвідувала та не цікавилась її життям (а.с.9-10). Згідно копії висновку органу опіки та піклування Павлівської сільської ради визнано доцільним позбавити відповідача батьківських прав по відношенню до її дитини (а.с. 14). Крім того, як вбачається з копії характеристики виданої 23.06.2014 року за №478 Павлівською сільською радою Мар'їнського району Донецької області, [PERSON] веде антисанітарний спосіб життя, ніде не працює, зловживає спиртними напоями (а.с.7). Відповідно до ст. 39 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року держави - учасниці вживають всіх необхідних заходів для сприяння фізичному та психологічному відновленню та соціальній інтеграції дитини, яка є жертвою будь-яких видів нехтування, експлуатації чи зловживань, катувань чи будь-яких жорстоких, нелюдських або принижуючих гідність видів поводження, покарання чи збройних конфліктів. Таке відновлення і реінтеграція мають здійснюватися в умовах, що забезпечують здоров'я, самоповагу і гідність дитини. З вказаних роз`яснень та норм закону вбачається, що тільки винна поведінка батьків, може бути підставою для позбавлення їх батьківських прав. Відповідно до положень принципу № 6, принципу № 7 абз. 2 Декларації прав дитини, прийнятої резолюцією № 1385 Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1959 року, дитина заради повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові та порозуміння. Вона має, коли це є можливим, зростати під опікою і відповідальністю її батьків і в будь-якому випадку в атмосфері любові, моральної і матеріальної забезпеченості. Найкраще забезпечення інтересів дитини має бути керівним принципом для тих, на кому лежить відповідальність за її навчання; ця відповідальність покладена переш за все на батьків. Згідно до ч. 2 ст. 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка є частиною національного законодавства України, батько(-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. З урахуванням викладеного, суд вважає, що доводи, на які посилається представник позивача, вимагаючи позбавлення батьківських прав відповідача, є такими, що заслуговують на застосування такого крайнього заходу впливу, яким є позбавлення батьківських прав щодо дитини. Крім того, відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Оскільки відповідач є матір'ю малолітньої, суд вважає, що позовні вимоги про стягнення аліментів також підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 2 ст. 182 Сімейного кодексу України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. За таких обставин, суд прийшов до висновку про те, що вбачаються підстави для стягнення з відповідача аліменти в розмірі 1/4 частки всіх видів заробітку (доходу), починаючи з дати подачі позовної заяви та до досягнення дитиною [PERSON], [INFO] повноліття на її утримання, яка буде знаходитись на повному державному забезпеченні в дитячому державному закладі. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір. Відповідно до ст.367 ЦПК України рішення суду підлягає обов'язковому негайному виконанню в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць.

Outcome: approved