Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-19 00:00:00

представник позивача звернулася в суд із позовом до [PERSON] , в якому просить визнати його таким, що втратив право користування житловим будинком з господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS] , що належить [PERSON] , знявши такого з реєстраційного обліку. Свої позовні вимоги мотивує тим, що згідно Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 54845613 від 10 березня 2016 року [PERSON] на праві приватної власності належить житловий будинок [ADDRESS] , у якому крім членів її сім`ї зареєстрований також [PERSON] Такий не є членом сім`ї позивача та у вказаному будинку фактично не проживає з 2015 року. Оскільки реєстрація відповідача створює [PERSON] перешкоди у реалізації нею належних їй як власнику прав володіння, користування та розпорядження власним будинком, тому просить позов задовольнити. У судове засідання позивач [PERSON] та її представник [PERSON] не з`явилися, однак остання подала до суду заяву, в якій просила розглянути справу без їх участі, позовні вимоги підтримала у повному обсязі та не заперечила проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] у судове засідання повторно не з`явився, хоча про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причину неявки не повідомив, а тому зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ч. 4 ст. 223, ст. ст. 280-282 ЦПК України. У судове засідання представник Перечинської міської ради Закарпатської області як третьої особи не з`явився, подав заяву про розгляд справи без його участі, проти задоволення позову не заперечив. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ст. ст. 55, 124 Конституції України та ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Правом власності, згідно ч. 1 ст. 316 ЦК України, є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Встановлено, що згідно Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 54845613 від 10 березня 2016 року [PERSON] належить житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS] (а. с. 15). Також встановлено, що у зазначеному будинку зареєстрований, однак з 2015 року фактично не проживає відповідач [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією будинкової книги для прописки громадян, які проживають в будинку [ADDRESS] та довідкою Перечинської міської ради № 1017 від 20 листопада 2018 року (а. с. 12, 16-18). Як вбачається з позовної заяви [PERSON] набув право користування вказаним будинком як чоловік онуки позивача, однак після припинення шлюбних стосунків із такою (свідоцтво про розірвання шлюбу серії [NUMBER] , видане Перечинським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області 13 червня 2017 року), він є колишнім членом сім`ї [PERSON] (а. с. 13). Згідно ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним. Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно ч. 1 ст. 319 цього Кодексу власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ст. 321 ч. 1 ЦК України ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ст. 383 цього Кодексу власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. Як вбачається з п. 39 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» № 5 від 7 лютого 2014 року, члени сім`ї власника житла, які проживають разом із ним, мають право користування цим житлом відповідно до закону (особистий сервітут, частина перша статті 405 ЦК). Суди повинні мати на увазі, що таким законом не може бути ЖК УРСР, а застосуванню підлягають норми, передбачені главою 32 ЦК. З урахуванням зазначеного суди повинні виходити з того, що стосовно права членів сім`ї власника житлового приміщення на користування ним підлягають застосуванню положення статті 405 ЦК. Згідно ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Враховуючи вищенаведене та те, що [PERSON] як колишній член сім`ї позивача у житловому будинку [ADDRESS] відсутній більше року, при цьому його реєстрація створює перешкоди [PERSON] як власнику вказаного будинку у здійсненні права користування та розпорядження ним, тому суд приходить до висновку, що позов про визнання відповідача таким, що втратив право користування вищезазначеним житловим будинком є обґрунтованим. Що стосується вимог в частині зняття з реєстрації відповідача в будинку позивача, то суд приходить до наступного. Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Так, як роз`яснено в постанові Верховного Суду України від 16 січня 2012 року «Про усунення перешкод у користуванні власністю» у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою. Отже, враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що позов в частині зняття з реєстрації [PERSON] в будинку позивача також підлягає до задоволення. Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню сплачені представником позивача судові витрати. На підставі наведеного та

Outcome: approved