Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-22 00:00:00

Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «ПЗУ Україна» (надалі також «Позивач») звернулося до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області з позовом до [PERSON] (надалі також «Відповідач») про стягнення з [PERSON], [INFO], на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» (код ЄДРПОУ 20782312, р/р 26503028334127 в АТ «ОТП Банк», МФО 300528) суму в якості страхового відшкодування у розмірі 6523,96 грн. Позовні вимоги мотивовано тим, що у звязку з виплатою на користь потерпілого у ДТП, яка сталася з вини Відповідача, страхового відшкодування в розмірі 6523,96 грн., Позивач набув права регресної вимоги до Відповідача щодо виплати здійсненого страхового відшкодування. Представником Позивача подано до суду заяву про розгляд справи без його участі, в якій він просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Відповідачем [PERSON], подано заяву про розгляд справи без його участі, в якій він заперечив проти задоволення позову. Відзиву на позов від [PERSON] до суду не надходило. Відповідно до частини 2 статті 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Проаналізувавши доводи Позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, Судом встановлено наступне.\~ Відповідно до ч. 2 ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. За змістом ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обовязковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Як вбачається з постанови Івано-Франківського міського суду міського суду Івано-Франківської області від 16 травня 2016 року, 24.03.2016 близько 10 год. 00 хв. в м. Кременеці Тернопільської області по вул. Дубенській, водій [PERSON] керуючи транспортним засобом марки «ЗАЗ -Део», д.н.з. [NUMBER], під час руху заднім ходом не переконався в безпеці та допустив зіткнення з автомобілем марки «Дачія» д.н.з. А0481ІС, під керуванням [PERSON], внаслідок чого автомобілі зазнали механічних пошкоджень. Своїми діями [PERSON] порушив п.п. 10.1, 10.9 Правил дорожнього руху України, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Відтак, постановою Івано-Франківського міського суду міського суду Івано-Франківської області від 16 травня 2016 року [PERSON] визнан винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 340 (триста сорок) гривень. Постановою Івано-Франківського міського суду міського суду Івано-Франківської області від 18 травня 2016 року [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення 3400 гривень штрафу. Як зазначено в даній постанові суду, 24.03.2016 року о 10.00 год. водій [PERSON] по вул. Дубенській в м. Кременці в стані алкогольного спяніння керував транспортним засобом ВАЗ Дево, н.з. АТ 4363 ВК, чим порушив п. 2.9 Правил дорожнього руху України та вчинив адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.1 ст.130 КУпАП. Як встановлено судом, цивільно-правова відповідальність [PERSON], як власника наземного транспортного засобу «ЗАЗ-Daewoo» д.н.з. [NUMBER] застрахована у Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» на підставі договору страхування транспортних засобів №АІ8883538 від 03.11.2015 року, за яким ПрАТ «ПЗУ Україна» взяло на себе обовязок в разі настання події, яка є страховим випадком, і внаслідок якої заподіяна шкода третім особам під час дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована за договором, здійснити виплату страхового відшкодування. Згідно зі ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. За змістом ч. 3 п. 1 ст. 988 ЦК України страховик зобов'язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором. Згідно страхового акту № UA2016032400010/L01/01 від 01.06.2016 року (а.с.19) пошкодження транспортного засобу потерпілого визнано страховим випадком та призначено до виплати у якості страхового відшкодування 6523,96 грн. Позивач у справі здійснив виплату страхового відшкодування у сумі 6523,96 грн. власнику транспортного засобу «Дачія» д.н.з. А0481ІС [PERSON], що підтверджується копією платіжного доручення № 42651 від 01.06.2016 року. Згідно зі ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. За змістом підпункту «в» пункту 38.1.1 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду якщо він після дорожньо-транспортної пригоди за його участю самовільно залишив місце пригоди чи відмовився від проходження відповідно до встановленого порядку огляду щодо стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, або вжив алкоголь, наркотики чи лікарські препарати, виготовлені на їх основі (крім тих, що входять до офіційно затвердженого складу аптечки або призначені медичним працівником). Отже, за аналізом наведених правових норм, Позивач після виплати страхового відшкодування отримав право зворотної вимоги до особи, відповідальної за завдану шкоду, оскільки останній під час вчинення дорожньо-транспортної пригоди перебував у стані алкогольного спяніння. Відповідно до ч. 1 ст. 1191 ЦК України, особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Відповідно до вимог ст. 1192 ЦК України, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. З огляду на те, що вина Відповідача за заподіяну шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, доведена постановою суду від 16 травня 2016 року, Суд дійшов висновку, що з Відповідача підлягає стягненню сума страхового відшкодування в розмірі 6523,96 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідачем суду не надано жодних належних та допустимих доказів в заперечення позовних вимог, не надано відзиву на позов. Таким чином, виходячи з заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги позивача є обгрунтованими та підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позовні вимоги задоволені повністю, тому з відповідача також слід стягнути на користь позивача понесені ним судові витрати у вигляді судового збору. На підставі вищенаведеного, відповідно до ст. 27 Закону України «Про страхування», ст.ст. 15, 979, 988, 993, 1191, 1192, 1194 ЦК України,

Outcome: approved