Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-20 00:00:00

Представник позивача звернулася до суду з позовом, заявивши вимогу визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим будинком позивача по [ADDRESS]. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач являється чоловіком внучки відповідача, але в 2008 році вони припинили спільне проживання, відповідач виїхав і з того часу в будинку не проживає. Позивачем направлена заява про розгляд справи за її відсутності. Згідно ч. 5 ст. 74 ЦПК України, судова повістка разом із розпискою, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається поштою рекомендованим листом із повідомленням або через кур'єрів за адресою, зазначеною стороною. У разі ненадання особами, які беруть участь у справі, інформації щодо їх адреси, судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. У разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за такою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином. Судові повістки відповідачу, направлені за зареєстрованим місцем його проживання по [ADDRESS], вручена не була та повернута до суду з приміткою «Адресат вибув», зробленими поштовим відділенням. Відповідно до ч. 5 ст. 74 ЦПК України, в разі відсутності осіб, які беруть участь у розгляді справи, за адресою зареєстрованого або зазначеного у позовній заяві місця проживання, вважається, що судовий виклик вручено їм належним чином. Таким чином, відповідач був відсутній за адресою свого зареєстрованого місця проживання, тому, згідно ч. 5 ст. 74 ЦПК України, він вважається таким, що повідомлений належним чином. Враховуючи викладене, суд вважає, що судовий виклик відповідачу вручено належним чином. Справа розглянута за відсутності осіб, які беруть участь у справі, та без здійснення фіксації судового засідання звукозаписувальним технічним засобом відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, заочно, позивач не заперечив проти такого вирішення справи. Дослідивши матеріали справи суд дійшов переконання про наявність підстав для задоволення позову. Статтею 391 ЦК України визначено права власника майна вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст.ст. 150, 156 ЖК УРСР, громадяни, які мають у приватній власності будинок, користуються ним для особистого проживання і проживання членів їх сімей, якими можуть бути, згідно ч. 4 ст. 64 кодексу, крім подружжя, їх дітей та батьків, також і інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Члени сім'ї власника будинку, які проживають разом з ним, користуються жилим приміщенням нарівні з власником, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням, і, крім того, вони мають право за згодою власника будинку вселяти в займане ними приміщення інших членів сім'ї. Припинення сімейних відносин з власником будинку не позбавляє членів сім'ї власника права користування жилим приміщенням. Частиною 2 ст. 405 ЦК України передбачено строк та умови, за яких член сім'ї власника житла втрачає право користування цим житлом, а саме, у разі відсутності такого члена сім'ї без поважних причин понад 1 рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Позивач являється власником житлового будинку по [ADDRESS], що підтверджується Свідоцтвом про право приватної власності на нерухоме майно, виданого на підставі рішення виконкому Ільковецької сільської ради від 29 жовтня 2001 року, згідно якого [PERSON] є власником житлового будинку по [ADDRESS]. У будинку позивача зареєстровані його дружина [PERSON] та відповідач, що підтверджується довідкою про склад сім'ї або зареєстрованих у житловому приміщенні (будинку) осіб, виданою 02 грудня 2015 р. Ільковецькою сільською радою за № 769. Як вбачається з витягу з погосподарських книг за 1990-2015 р.р. Ільковецької сільської ради від 04 грудня 2015 р. № 787, у будинку позивача проживали, зокрема, його внучка [PERSON], її чоловік [PERSON], відповідач по справі, який прибув 15 червня 2001 р. з с. Святець Теофіпольського району, та їх спільні діти [PERSON], 2000 р. народження, та [PERSON], 2005 року народження. 27 жовтня 2009 р. внучка позивача [PERSON] разом з дітьми вибули в смт Теофіполь, 13 липня 2010 р. вона розірвала шлюб з [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серії [NUMBER]. З довідки Ільковецької сільської ради від 02 грудня 2015 р. № 768 вбачається, що відповідач зареєстрований у будинку позивача, але не проживає за цією адресою з 2008 року, місце проживання його не відоме. Таким чином, дослідивши докази по справі в їх сукупності, суд дійшов переконання, що [PERSON] з 2008 року у будинку позивача не проживає, зазначені обставини відповідачем не спростовані, не доведено існування поважних причин відсутності за місцем проживання понад 1 рік та домовленості з власником житла, тому він підлягають визнанню таким, що втратив право користування жилим приміщенням через відсутність за місцем проживання понад строку тимчасової відсутності. Судовий збір підлягає стягненню з відповідача.

Outcome: approved