Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-30 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду з позовом 18.07.2016 року та просив суд стягнути з відповідача [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» заборгованість за кредитним договором № KRHTAN06140094 від 06.07.2007 року станом на 24.05.2016 року в загальному розмірі 100 727,76 грн., яка складається із: заборгованості за кредитом 15\~300,32 грн., заборгованості по відсоткам за користування кредитом 18\~484,59 грн., заборгованості по комісії за користування кредитом 1196,80 грн., пені за несвоєчасність виконання зобовязань за договором 65\~746,05 грн.; стягнути з відповідача судові витрати. В обґрунтування предявлених вимог вказав, що 06.07.2007 року між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та відповідачем було укладено кредитний договір № KRHTAN06140094, за яким позивач надав відповідачеві кредит в розмірі 52\~526 грн. на термін до 05.07.2012 року. Свої зобовязання за договором банк виконав, натомість відповідач покладені на нього обовязки належним чином не виконував, в результаті чого станом на 24.05.2016 року має заборгованість в розмірі 100 727,76 грн., яку представник позивача просить суд стягнути з [PERSON] в примусовому порядку. Представник позивача в судове засідання не зявився, однак подав клопотання, викладене в позові, про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав, не заперечував проти ухвалення заочного рішення по справі. Відповідач в судове засідання не зявився, в контексті ст.76 ЦПК України повідомлений належним чином, причини його неявки суду не відомі. За даних обставин, з урахуванням згоди позивача, суд вважає за можливе ухвалити по справі заочне рішення на підставі наявних у справі доказів в силу ст.224 ЦПК України. Суд,\~ дослідивши\~ письмові докази по справі, надавши їм належну правову оцінку, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 06.07.2007 року між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та [PERSON] укладено кредитний договір № KRHTAN06140094, за умовами якого банк надав позичальникові кредитні кошти на строк з 06.07.2007 року по 05.07.2012 року у вигляді не поновлюваної лінії в розмірі 52\~256 грн., з яких 40\~400 грн. купівлю автомобіля, інша частина коштів оплата послуг з реєстрації, страхування транспортного засобу тощо, зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 1,34 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, щомісячну винагороду в розмірі 0,14 % від суми виданого кредиту на придбання автомобіля (п.7.1, а.с.9). Сторонами погоджений порядок повернення кредиту, а саме в період з 06 по 10 число кожного місяця шляхом внесення щомісячного (ануїтетного) платежу у сумі 1106,12 грн. на розрахунковий рахунок, відкритий на імя позичальника № 29090058357556 (п.7.2 договору). Згідно ст.1054 ЦК України, за кредитним\~ договором банк або інша фінансова установа зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит, сплатити проценти. В силу ст.ст.525, 526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, одностороння відмова від виконання якого не допускається. Банк свої зобов'язання за кредитним договором № KRHTAN06140094 від 06.07.2007 року виконав належним чином, надавши відповідачу кредит в обумовленому розмірі на придбання транспортного засобу, тобто споживчі цілі. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що правовідносини, які склалися між сторонами, є грошовим зобов'язанням, у якому, серед інших прав та обов'язків сторін, на боржників покладено цивільно-правовий обов'язок з повернення отриманих кредитних коштів, якому відповідає право кредитора (ч.1 ст.509 ЦК України) вимагати їх повернення. В порушення умов договору [PERSON] свої зобовязання не виконав, внісши востаннє 08.11.2010 року 13\~171,50 грн. в рахунок погашення відсотків за користування кредитом, 3846,47 грн. пені за несвоєчасне виконання зобовязань, а також 79,52 грн. 27.11.2009 року в рахунок сплати комісії (щомісячної винагороди), в результаті чого станом на 24.05.2016 року виникла заборгованість за кредитом 15\~300,32 грн., по відсоткам за користування кредитом 18\~484,59 грн., по комісії за користування кредитом 1196,80 грн., а сумарно 34\~981,71 грн., яку суд вважає доведеною, а наданий позивачем розрахунок заборгованості (а.с.5-7), належним та допустимим доказом. Не дивлячись на те, що строк дії договору визначено до 05.07.2012 року, який на момент звернення позивача до суду сплинув, в той час як відповідач свої зобовязання належним чином не виконав, а відповідно до ст.631 ЦК України закінчення строку дії договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, що також визначено п.5.1 кредитного договору (а.с.8-зворот), суд приходить до висновку про необхідність позовних вимог в цій частині із стягненням з відповідача [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» заборгованості в розмірі 34\~981,71 грн. Імперативним приписом ст.625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним зобовязання. Згідно ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не\~ повернув суму позики, він зобовязаний сплатити грошову суму. У разі порушення зобовязання настають правові наслідки встановлені договором або законом (ч.1 ст.611 ЦК України). Виходячи зі змісту ст.ст.546,548,549 ЦК України, виконання зобовязання може забезпечуватися відповідно до вимог закону або умов договору, зокрема, неустойкою (штрафом, пенею), яку боржник повинен сплатити в разі порушення зобовязання. Відповідно до ч.3 ст.509 ЦК України зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Визначаючи обсяг відповідальності позичальника, п.4.1-4.3 кредитного договору встановлено, що у разі порушення позичальником будь-якого із зобовязань, передбачених п.п.2.2.2, 2.2.3, 7.5 договору, банк має право нарахувати, а позичальник зобовязується сплатити банку пеню в національній валюті в розмірі 0,15 % від суми простроченого платежу, але не менше 1 грн. за кожен день прострочення. З урахуванням ст.3 ЦПК України щодо загальних засад цивільного законодавства та ч.4 ст.10 ЦПК України відносно обов'язку суду сприяти сторонам в здійсненні їхніх прав, застосовуючи положення ч.3 ст.551 ЦК України суд вправі зменшити розмір неустойки як цивільно-правової відповідальності боржника за умови, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення, на чому також акцентує увагу Верховний Суд України в постанові від 03.09.2014 року у справі №6-100цс14. В розумінні ч.3 ст.551 ЦК України істотними обставинами можна вважати, зокрема, ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Згідно роз'яснень, викладених у п.27 постанови №5 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року\~ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», зменшення розміру неустойки може бути застосовано судом лише до відсотків, які нараховуються як неустойка, і не може бути застосовано до сум, які нараховуються згідно з ч.2 ст.625 ЦК України, які мають іншу правову природу. В ході судового розгляду встановлено, що розмір заборгованості за пенею, нарахованою за прострочення виконання [PERSON] кредитних зобов'язань, станом на 24.05.2016 року складає 65\~746,05 грн., в той час як розмір основного збитку, завданого ним, складає 34 981,71 грн. Таким чином, очевидним є те, що заявлений позивачем розмір пені є неспівмірним з розміром основного боргу відповідача і не відповідає визначеним п.6 ч.1 ст.3, ч.3 ст.509, ст.627 ЦК України засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам конституційного принципу верховенства права (абз.2 п.3.2 Рішення Конституційного Суду України від 11.07.2013 року у справі №7-рп/13). Враховуючи встановлену неспівмірність, суд вважає за можливе застосувати до спірних правовідносин положення ч.3 ст.551 ЦК України та зменшити розмір пені до 35\~000 грн., що кореспондується з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною в постановах від 04.11.2015 року у справі № 6-1120цс15 та від 03.09.2014 року у справі 6-100цс14. Аналізуючи фактичні обставини справи, оцінюючи наявні докази за своїм внутрішнім переконанням, суд дійшов висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог та стягнення з [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» заборгованості за кредитним договором № KRHTAN06140094 від 06.07.2007 року станом на 24.05.2016 року в загальному розмірі 69 981,71 грн., яка включає заборгованість: за кредитом 15\~300,32 грн., по відсоткам за користування кредитом 18\~484,59 грн., по комісії за користування кредитом 1196,80 грн., пені за несвоєчасність виконання зобовязань за договором 35\~000 грн. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат відповідно до ст.88 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача та користь позивача в рахунок часткового відшкодування документально підтверджених витрат по сплаті судового збору (а.с.15) пропорційно частині задоволених позовних вимог 69,5 % в розмірі 1050,09 грн. (з розрахунку: 69981,71 : 100 727,76).

Outcome: partial