Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-27 00:00:00

Представник позивача у лютому 2019 року звернувся до Першотравневого районного суду м.Чернівці з позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості. Посилався на те, що 14 березня 2018 року між КС «Західна кредитна група» та [PERSON] було укладено Кредитний договір №489. Відповідно до умов кредитного договору Спілка надала [PERSON] кредит в розмірі 15 000 грн. зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 55% річних з кінцевим терміном повернення до 18 березня 2019 року. В рахунок забезпечення повернення кредиту між Спілкою та відповідачами [PERSON] , [PERSON] 14 березня 2018 року укладено договори поруки №№489/1 та №489/2. Разом з тим, позичальник [PERSON] зобов`язання належним чином не виконав, у зв`язку з чим у нього перед позивачем станом на 05 лютого 2019 року утворилася заборгованість у розмірі 20 240,21грн., з яких 12268,54грн.-заборгованості по тілу кредиту; 3346,11грн.- відсотки за користування кредитом; 1500грн. - штраф за несплату суми кредиту; 353,44грн. - три проценти річних за прострочення основного зобов`язання та 2772,12 - інфляційні втрати за прострочення зобов`язання. 02 жовтня 2018 року кредитною спілкою «Західна кредитна група» було направлено позичальнику [PERSON] лист-претензію про необхідність терміново розрахуватися за кредитними зобов`язаннями. Крім того, лист-вимогу надіслано і поручителям. Втім, відповідачі жодним чином не відреагували та заборгованість не погасили. Просив стягнути з відповідачів у солідарному порядку заборгованість в розмірі 20240,21грн., а також судові витрати, які складаються з судового збору за подання позовної заяви до суду (1 921 грн.) та витрат на правову допомогу в сумі 11 645,40грн.. Під час розгляду справи представник позивача Біла У.М. позов підтримала та підтвердила викладені у ньому обставини. Просила позов задовольнити. Відповідач [PERSON] позов визнав. Пояснив, що дійсно у березні 2018 року його син, відповідач [PERSON] , оформив кредит у КС «Західна кредитна група». Однак кредитні кошти отримував не для себе, а для дружини - відповідачки [PERSON] . На прохання сина він виступив поручителем. Вже тривалий час син [PERSON] перебуває за кордоном на заробітках. На скільки йому відомо, син регулярно надсилав дружині кошти для погашення кредиту. Проте, як пізніше виявилося, [PERSON] заборгованість по кредиту не погашала, а витрачала гроші на власний розсуд. Під час останньої телефонної розмови з сином, той запевнив, що найближчим часом постарається сплатити заборгованість, яка буде стягнута з них за рішенням суду. Справа слухалась у відсутність відповідачів [PERSON] та [PERSON] , які у судове засідання не з`явилися, незважаючи на те, що належним чином були повідомлені про час і місце розгляду справи. Причину своєї неявки суду не повідомили. Відзиву на позов, заяв та клопотань до суду не подали. Суд, заслухавши пояснення присутніх у судовому засіданні учасників справи, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав: Так, судом встановлено, що 14 березня 2018 року між КС «Західна кредитна група» в особі голови правління Остаєнкової Н .В. та [PERSON] укладено кредитний договір №489. Відповідно до умов вказаного кредитного договору Спілкою було надано позичальнику грошові кошти у розмірі 15000грн., строком на 12 місяців, що діє з 14 березня 2018р. до 18 березня 2019р., зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 55% річних (а.с.7-9). У відповідності до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Про те, що відповідачу [PERSON] дійсно було надано кредитні кошти, свідчить його підпис у чеку від 14.03.2018р. (а.с.10). Отже, позивач належним чином виконав взяті на себе зобов`язання, надавши позичальнику кредит. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) ч.1 ст.530 ЦК України)). Однак, як встановлено судом та підтверджується наданими позивачем доказами, позичальник з вересня 2018 р. повністю припинив сплату платежів згідно кредитного договору, що призвело до утворення заборгованості. Згідно п.16. Кредитного договору №489 від 14.03.2018р. реальна річна процентна ставка при належному виконанні позичальником умов договору становить 71,15% та є фіксованою і зміні не підлягає. Крім того, умовами вказаного договору передбачено відповідальність у вигляді штрафу у розмірі 0,1% від суми кредиту, встановленої п.1.1 цього договору, за кожен випадок порушення, але в будь-якому випадку не менше 150 грн. (п.8.5) Відповідно до ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Частиною 2 ст. 1048 ЦК України передбачено, що якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу. Таким чином, станом на 05 лютого 2019р. у позичальника [PERSON] виникла заборгованість у розмірі 20 240,21грн., з яких 12268,54грн.-заборгованость по тілу кредиту; 3346,11грн.- відсотки за користування кредитом; 1500грн. - штраф за несплату суми кредиту; 353,44грн. - три проценти річних за прострочення основного зобов`язання та 2772,12 - інфляційні втрати за прострочення зобов`язання (а.с.11). З метою забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором №489, 14 березня 2018 року між позивачем та відповідачами [PERSON] , [PERSON] укладено договори поруки №№489/1 та №489/2, за умовами якого поручителі взяли на себе відповідальність за повне, своєчасне виконання позичальником взятих на себе зобов`язань (а.с.12,15). Крім того, умовами договору поруки передбачено, що поручитель та боржник відповідають як солідарні боржники, що означає, що кредитодавець може звернутись з вимогою про виконання боргових зобов`язань як до боржника, так і до поручителя, чи до всіх одночасно (п.п.1.1-1.2). Враховуючи наведене, позичальник [PERSON] та поручителі [PERSON] , [PERSON] несуть солідарну відповідальності за виконання вимог кредитного договору Згідно частин 1 статті 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Відповідно до ч.ч.1,2 ст.553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (ч.ч.1, 2 ст. 554 ЦК України). Солідарний обов`язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов`язання (ст.541 ЦК України). У разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Кредитор, який одержав виконання обов`язку не в повному обсязі від одного із солідарних боржників, має право вимагати недоодержане від решти солідарних боржників. Солідарні боржники залишаються зобов`язаними доти, доки їхній обов`язок не буде виконаний у повному обсязі (ст. 543 ЦК України). Пунктом 3.1. Договорів поруки передбачено, що у випадку невиконання боржником боргових зобов`язань перед кредитодавцем за кредитним договором, кредитодавець має право звернутись до поручителя з вимогою про виконання боргових зобов`язань в повному обсязі чи в частині. Поручитель приймає на себе на себе зобов`язання, у випадку невиконання боржником боргових зобов`язань перед кредитодавцем за кредитним договором, здійснити виконання боргових зобов`язань в обсязі, заявленому кредитодавцем. Погашення здійснюється поручителем протягом семи банківських днів з дати отримання відповідної письмової вимоги кредитодавця, шляхом перерахування відповідної суми на рахунок кредитодавця, яка буде повідомлена поручителю додатково (п.3.2Договору). На виконання вказаних вимог договору, Спілка надіслала позичальнику лист-претензію про необхідність терміново розрахуватись за кредитними зобов`язаннями та поручителям лист-вимогу про оплату боргу, згідно якої останнім було надано сім днів для сплати боргу з моменту отримання відповідної вимоги. Втім, відповідачі жодним чином на досудові вимоги не відреагували. Таким чином, суд вважає, що вказаний вище борг по кредитному договору підлягає солідарному стягненню з відповідачів на користь позивача у повному об`ємі. Крім того, суд вважає, що з відповідачів на користь позивача також підлягають стягненню і судові витрати, понесені останнім у зв`язку із зверненням до суду з даним позовом, а також витрати на правову допомогу. Так, відповідно до ч.1 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, в тому числі, витрати на професійну правничу допомогу (п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України). За змістом ст.137 ЦПК для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. До матеріалів позовної заяви представником позивача додано детальний розрахунок витрат на правову допомогу, а також платіжні доручення про оплату послуг адвоката. Згідно ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Крім того, як роз`яснив пленум Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справі у своїй постанові «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» №10 від 17.10.2014 року при повному або частковому задоволенні позову майнового характеру до кількох відповідачів судовий збір, сплачений позивачем, відшкодовується ними пропорційно до розміру задоволених судом позовних вимог до кожного з відповідачів. Солідарне стягнення суми судових витрат законом не передбачено. У зв`язку із цим, суд вважає, що з відповідачів на користь позивача також підлягають стягненню пропорційно до розміру задоволених судом позовних вимог судові витрати, понесені останнім у зв`язку із зверненням до суду з даним позовом. На підставі вище викладеного та

Outcome: approved