Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-19 00:00:00

Представник позивача Саєнко О.М., який діє в інтересах [PERSON] , звернувся до суду з позовом до Військово-цивільної адміністрації м. Торецьк Донецької області про визнання права власності у порядку спадкування за законом. 22.04.2019 року представник позивача надав до суду уточнену позовну заяву. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що [PERSON] є спадкоємицею за законом після смерті матері [PERSON] , померлої [INFO] . З метою отримання спадщини, яка відкрилась після померлої, до складу якої входить грошові вклади, що зберігаються на рахунках в ПАТ «Державний ощадний банк України», представник позивача [PERSON] звернувся до Торецької державної нотаріальної контори. Нотаріусом було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв`язку з тим, що згідно Закону України «Про нотаріат» від 02.09.1993 року, нотаріус відмовляє у вчиненні нотаріальної дії, якщо не подано відомості (інформацію) та документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії, тобто не було подано оригінала заповіту. За даними Спадкового реєстру [PERSON] залишила заповіт, посвідчений 08.09.2008 року приватним нотаріусом Ясинуватського міського нотаріального округу Донецької області Лавріщєвим О.А. за реєстровим №2075. Однак, у спадкоємиці оригінал вказаного заповіту відсутній, а його другий примірник зберігається у справах приватного нотаріуса, архів якого на даний час знаходиться на тимчасово окупованій території Донецької області (у районі проведення антитерористичної операції на території Донецької області). У зв`язку з викладеним в уточненій позовній заяві ставиться питання про визнання за позивачем [PERSON] права власності у порядку спадкування за законом на грошові кошти, що зберігаються на рахунках в ПАТ «Державний ощадний банк України» після її матері [PERSON] , померлої [INFO] . В судове засідання позивач та її уповноважений представник [PERSON] не прибули, представником позивача надано заяву про розгляд справи без участі сторони позивача. Позовні вимоги підтримав, наполягав на їх задоволенні. Представник відповідача в судове засідання не прибула, надала заяву з проханням розглядати справу без її участі, та ухвалити рішення у відповідності до чинного законодавства. Суд, дослідивши матеріали справи, повно та всебічно з`ясувавши обставини справи, розглянувши надані докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у сукупності, виходячи з принципів законності, об`єктивності, справедливості та розумності, вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з такого: У відповідності до ст.ст.1217,1218,1223 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Право на спадкування має особа, визначена у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Судом встановлено, що позивач по справі [PERSON] , [INFO] є донькою [PERSON] [INFO] , померлої [INFO] (а.с.7,34). Відповідно до ст. 1261 ЦК України, [PERSON] , як донька спадкодавця є спадкоємцем першої черги за законом. Інших спадкоємців [PERSON] , померлої [INFO] , судом не встановлено. З метою отримання спадщини, яка відкрилась після померлої [PERSON] , представник позивача звернувся до Торецької державної нотаріальної контори, але постановою нотаріуса від 22.12.2018 року йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв`язку з тим, що згідно Закону України «Про нотаріат» від 02.09.1993 року, нотаріус відмовляє у вчиненні нотаріальної дії, якщо не подано відомості (інформацію) та документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії, тобто не було подано оригінала заповіту, зазначений факт також підтверджений копією спадкової справи Торецької державної нотаріальної контори №468/2018 (а.с.9). З огляду на це суд зазначає таке: Відповідно до норм ч. 5 ст. 1268 ЦК незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Відповідно до частини 1 статті 9-1 Закону України від 02.09.2014 року № 1669-VII «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин), який визначає тимчасові заходи для забезпечення підтримки осіб, які проживають у зоні проведення антитерористичної операції або переселилися з неї під час її проведення, у разі якщо останнім місцем проживання спадкодавця є населений пункт, на території якого органи державної влади тимчасово не здійснюють або здійснюють не в повному обсязі свої повноваження, затверджений рішенням Кабінету Міністрів України, місцем відкриття спадщини є місце подання першої заяви, що свідчить про волевиявлення щодо спадкового майна, спадкоємців, виконавців заповіту, осіб, заінтересованих в охороні спадкового майна, або вимоги кредиторів. До цього ж, відповідно до листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року № 24/753/0/4-13- висловлено думку про те, що визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Як встановлено у судовому засіданні, за життя [PERSON] склала заповіт, посвідчений 08.09.2008 року приватним нотаріусом Ясинуватського міського нотаріального округу Донецької області Лавріщєвим О.А. за реєстровим № 2075 (а.с.22). У зв`язку з тим, що оригінал вищевказаного заповіту у позивача відсутні, а другий примірник зберігається у справах приватного нотаріуса, архів якого на даний час знаходиться на тимчасово окупованій території Донецької області (у районі проведення операції Об`єднаних сил на території Донецької області), суд доходить висновку про існування перешкод для оформлення спадкових прав позивача у нотаріальному порядку. Відповідно до ст. 392 ЦК України право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно з нормами ст. 1227 ЦК України, суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомог у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сім`ї, а у разі їх відсутності - входять до складу спадщини. З Довідки АТ «Ощадбанк» №46-07/11501/11568 БТ від 05.11.2018 року вбачається, що на рахунках спадкодавця, які знаходяться в установах філії Донецького обласного управління АТ «Ощадбанк», залишились грошові кошти в розмірі 45394,13 грн. (а.с.10). Отже, проаналізувавши всі обставини справи, суд доходить висновку про те, що відсутність у позивача по справі оригіналів правовстановлюючих документів на спадщину у вигляді грошових коштів, які зберігаються на рахунках ПАТ «Державний ощадний банк України», не може бути перешкодою у прийняті спадщини після смерті спадкодавця, оскільки вона фактично прийняла спадщину від своєї померлої матері, від спадщини не відмовлялася. Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно ст. 129 Конституції України однією із засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Виходячи із цього принципу, суд не може за власною ініціативою збирати докази або робити інші процесуальні дії, направлені на збирання доказів, а лише оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Таким чином, суд вважає позовні вимоги повністю доведеними, а тому такими, що підлягають задоволенню. На підставі\~викладеного,\~

Outcome: approved