Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-16 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення надміру нарахованих грошових коштів у вигляді щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, у розмірі 49725 грн 38 коп. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 20.08.2015 р. [PERSON] разом з сином [PERSON] , [INFO] , взято на облік в Управлінні як внутрішньо переміщених осіб за фактичним місцем проживання: [ADDRESS] та видано довідку ВПО за № 6326013041. Адресою покинутого місця проживання відповідача було вказано: [ADDRESS] . 16.06.2016 року відповідачем подано до Управління заяву про призначення допомоги ВПО на неї та її сина. У подальшому відповідач подавала до Управління заяви від 19.12.2016 р., від 19.06.2017 р., від 20.12.2017 р., від 20.06.2018 р., від 26.12.2018 р., від 27.06.2019 р. про призначення допомоги ВПО на наступні періоди. Рішеннями Управління від 01.12.2016 р., від 17.01.2017 р., від 06.03.2018 р., від 10.07.2018 р., від 01.03.2019 р. відповідачу та на її сину призначалася та продовжувалася допомога ВПО з 16.06.2016 р. по 15.12.2016 р„ з 19.12.2016 р. по 18.06.2017 р„ з 01.04.2017 р. по 18.06.2017 р., з 20.12.2017 р. по 19.01.2018 р. в розмірі 1326,00 грн., з 20.01.2018 р. по 19.06.2018 р., з 20.06.2018 р. по 19.12.2018 р., з 26.12.2018 р. по 25.06.2019 р. в розмірі 1442,00 грн. У червні 2019 року проведено перевірку особової справи відповідача та встановлено, що згідно даних форми ОК-5 Індивідуальних відомостей про застраховану особу реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного страхування Пенсійного фонду України відповідач отримувала кошти в Управлінні праці та соціального захисту населення адміністрації Індустріального району ХМР. Позивачем направлено запит до Управління Індустріального району та одержано копії довідок про отримання відповідачем допомоги при народженні дитини з 01.01.2014 р. по 31.01.2017 р. та допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку з 17.03.2014 р. по [INFO] . Також встановлено, що свідоцтво про народження дитини відповідача [PERSON] видано 22.01.2014 р. Орджонікідзевським відділом актів цивільного стану реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції. Відповідач на момент початку антитерористичної операції в Луганській області була заміжня з 30.08.2013 р. за [PERSON] . Шлюб розірвано рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова 16.05.2015 р. На момент початку антитерористичної операції відповідач разом з сином фактично проживала в м. Харкові і зміна її фактичного місця проживання не пов`язане з обставинами, які передбачені статтею 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб», тому права на отримання довідки внутрішньо переміщеної особи відповідач не мала. Згідно довідки Обласного центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат переплата Відповідачу допомоги ВПО за період з 16.06.2016 по 15.12.2016 р., з 19.12.2016 р. по 18.12.2017 р„ з 20.17.2017 р. по 19.12.2018 р., з 26.12.2018 р. по 25.06.2019 р. складає 49725,38 грн, які позивач просить стягнути з відповідача. Ухвалою суду від 19.01.2021 року по справі відкрито спрощене провадження з повідомленням сторін. 16.02.2021 року судом отримано відзив на позовну заяву з проханням відмовити у задоволенні позовних вимог. Відповідач зазначила, що зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , фактично проживає: [ADDRESS] , тривалий час, зокрема час навчання та перебування у шлюбі, проживала у м.Харкові, повернутись додому не може через військові дії. У 2014 році народила дитину та в 2016 році звернулась до позивача із заявою про взяття на облік як внутрішньо переміщеної особи, відповідачем пред`являлись всі запитувані документи, зокрема свідоцтво про народження сина У судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги та просив задовольнити на підставі доводів викладених у позовній заяві, відповідач у судовому засіданні пояснила, що на момент народження дитини проживала у м.Харкові, після розлучення з чоловіком повернулась до батьків за місцем своєї реєстрації, на час подання заяви про призначення допомоги повідомляла про фактичне місце проживання у м.Харкові. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. 16.06.2016 року [PERSON] звернулась до позивача із заявою про призначення щомісячної адресної допомоги особі, яка переміщується з тимчасово окупованої території України або районів проведення антитерористичної операції для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг. В подані заяві відповідач зазначила про наявність сина та відсутність допомоги на проживання, вказала зареєстроване місце проживання: [ADDRESS] та фактичне: [ADDRESS] . У заяві від 19.12.2016 року відповідач вказала фактичне місце проживання: [ADDRESS] , перебування у декретній відпустці та відвідування дитиною дитячого садочка №9. Згідно довідки №6326013041 від 20.08.2015 року [PERSON] взята на облік як внутрішньо переміщена особа. Рішенням від 01.12.2016 року, 17.01.2017 року, 06.03.2018 року, 10.07.2018 року, 01.03.2019 року відповідачу призначалась та продовжувалась допомога переміщеній особі на проживання. Згідно довідки начальника Управління праці та соціального захисту населення адміністрації Індустріального району Харківської міської ради [PERSON] відповідно до Закону України «Про державну допомогу сім`ям з дітьми» з 17.03.2014 року по 30.06.2014 рік та з 01.02.2016 року по 22.01.2017 рік призначено допомогу по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку та з 01.01.2014 року по 31.01.2017 рік призначено допомогу при народженні дитини. Рішенням Управління праці та соціального захисту населення адміністрації Шевченківського району Харківської міської ради від 19.07.2019 року скасовано дію довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи [PERSON] № [NUMBER] від 20.05.2015 року, оскільки на момент початку АТО разом з сином фактично проживала у м.Харкові і зміна фактичного проживання не пов`язана з обставинами передбаченими Законом України «Про забезпечення прав і свободи внутрішньо переміщених осіб». Згідно ст.1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру. Адресою покинутого місця проживання внутрішньо переміщеної особи в розумінні цього Закону визнається адреса місця проживання особи на момент виникнення обставин, зазначених у частині першій цієї статті. Статтею 2 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» передбачено, що Україна вживає всіх можливих заходів, передбачених Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, щодо запобігання виникненню передумов вимушеного внутрішнього переміщення осіб, захисту та дотримання прав і свобод внутрішньо переміщених осіб, створення умов для добровільного повернення таких осіб до покинутого місця проживання або інтеграції за новим місцем проживання в Україні. Відповідно до ст.3 вищевказаного Закону громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, за обставин, визначених у статті 1 цього Закону, має право на захист від примусового внутрішнього переміщення або примусового повернення на покинуте місце проживання. Згідно зі статтею 4 цього Закону факт внутрішнього переміщення підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, що діє безстроково, крім випадків, передбачених статтею 12 цього Закону. Механізм надання тимчасової державної допомоги переміщеним особам на проживання регламентує Порядок призначення та виплати щомісячної адресної допомоги особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 01 жовтня 2014 № 505 (далі - Порядок). Відповідно до даного Порядку грошова допомога надається внутрішньо переміщеним особам, які стоять на обліку в структурних підрозділах з питань соціального захисту населення районних, районних у м. Києві держадміністрацій, виконавчих органах з питань соціального захисту населення міських, районних у містах (у разі утворення) рад (далі - уповноважені органи), з дня звернення за її призначенням і виплачується по місяць зняття з такого обліку включно, але не більше ніж шість місяців. Для призначення грошової допомоги уповноважений представник сім`ї за умови пред`явлення паспорта громадянина України або іншого документа, що посвідчує особу та підтверджує громадянство України, а для іноземців та осіб без громадянства - документа, що посвідчує особу та підтверджує її спеціальний статус, подає складену в довільній формі письмову заяву про надання грошової допомоги та документи, визначені цим пунктом. У заяві зазначаються відомості про всіх членів сім`ї, які претендують на отримання грошової допомоги та інформацію, зокрема, про зареєстроване та фактичне місце проживання (перебування). До заяви додаються також копія свідоцтва про шлюб, копії свідоцтв про народження дітей, засвідчені власним підписом уповноваженого представника сім`ї. Заяви з необхідними документами для призначення грошової допомоги приймаються від уповноважених представників сім`ї уповноваженими органами. Пунктом 8 Порядку (в редакції чинній на час звернення відповідача до позивача) визначено, що 8. Уповноважені органи протягом 10 днів після подання уповноваженим представником сім`ї заяви та документів, зазначених у пункті 5 цього Порядку, призначають грошову допомогу або відмовляють у її призначенні, про що надають відповідне повідомлення уповноваженому представнику сім`ї. Крім того, пунктом 3 Порядку оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженим постановою КМУ №509 від 01.10.2014 року (в редакції на час звернення відповідача до позивача) визначено, що заява про взяття на облік повинна містити, зокрема, інформацію про заявника відомості про зареєстроване та фактичне місце проживання. Пунктом 8 вказаного порядку визначено, заявнику може бути відмовлено у видачі довідки у разі, коли відсутні обставини, що спричинили внутрішнє переміщення, зазначені у статті 1 Закону. Рішення про відмову у видачі довідки з обов`язковим зазначенням підстав для відмови, підписане керівником уповноваженого органу, видається заявнику в день подання заяви про взяття на облік, а у випадку, передбаченому абзацом другим пункту 4 цього Порядку, - не пізніше ніж через 15 робочих днів після її подання. Відповідно до пункту 10,11 Порядку уповноважені органи мають право перевіряти обґрунтованість видачі та достовірність документів, поданих для призначення грошової допомоги, а також здійснювати запити на безоплатній основі та отримувати відомості від підприємств, установи та організацій усіх форм власності, необхідні для призначення грошової допомоги та контролю правильності її надання. Уповноважений представник сім`ї, якому призначено грошову допомогу, зобов`язаний повідомляти уповноваженому органу про зміну обставин, які впливають на призначення грошової допомоги, протягом трьох днів з дня виникнення таких обставин. Питання щодо повернення безпідставно сплачених коштів вирішується відповідно до пункту 11 Порядку № 505, згідно з яким, уповноважений представник сім`ї, якому призначено грошову допомогу, зобов`язаний повідомляти уповноваженому органу про зміну обставин, які впливають на призначення грошової допомоги, протягом трьох днів з дня настання таких обставин. Суми грошової допомоги, виплачені надміру внаслідок подання документів з недостовірними відомостями, повертаються уповноваженим представником сім`ї на вимогу уповноваженого органу. У разі відмови добровільного повернення надміру перерахованих сум грошової допомоги вони стягуються у судовому порядку. Крім того, відповідно до норм ч. 1 ст.1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Стаття 1215 ЦК України встановлює випадки, коли набуте особою без достатньої правової підстави майно за рахунок іншої особи не підлягає поверненню. Так, не підлягають поверненню безпідставно набуті: заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача (частина перша статті 1215 ЦК України). Отже, закон встановлює два виключення із цього правила: по-перше, якщо виплата вказаних платежів є результатом рахункової помилки з боку особи, яка проводила цю виплату; по-друге, у разі недобросовісності з боку набувача. Правильність розрахунків, за якими проведено виплати, а також добросовісність набувача презюмуються, тому тягар доказування рахункової помилки та недобросовісності набувача покладено на платника відповідних грошових сум. До подібних висновків щодо застосування статті 1215 ЦК України дійшов Верховний Суд України у постановах: від 22 січня 2014 року № 6-151цс13, від 02 липня 2014 року № 6-91цс14. Ці висновки підтвердила Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 січня 2019 року у справі 753/15556/15-ц (провадження № 14-445цс18) На грошову виплату щомісячної адресної допомоги для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг поширюється дія пункту 1 частини першої статті 1215 ЦК України. Вказана грошова сума не підлягає поверненню, якщо особа, яка її сплатила, не доведе, що виплата була здійснена внаслідок рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача. Добросовісність є оціночним поняттям, яке передбачає собою сумлінну, чесну поведінку набувача, відсутність з його боку мети зловживати наданим правом, тоді як недобросовісність, навпаки, може проявлятися у зловживанні правом у власних інтересах та на шкоду інтересам іншій особі, несумлінне ставлення до власних обов`язків тощо, тобто така поведінка має бути умисна та переслідувати конкретну мету. Як зазначалось вище звертаючись до позивача 16.06.2016 року із заявою про призначення щомісячної адресної допомоги особі, яка переміщується з тимчасово окупованої території України або районів проведення антитерористичної операції для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг відповідач вказала своє фактичне місце проживання за адресою: [ADDRESS] , надавала копію свідоцтва про народження дитини, тобто надала всі відомості визначені Порядком. Суд зазначає, що в силу вимог Порядку саме на позивача покладається обов`язок перевіряти обґрунтованість видачі та достовірність документів, поданих для призначення грошової допомоги, а також здійснювати запити на безоплатній основі та отримувати відомості від підприємств, установи та організацій усіх форм власності, необхідні для призначення грошової допомоги та контролю правильності її надання. Європейський суд з прав людини у рішенні по справі «Рисовський проти України» зазначив, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб (див. рішення у справах «Беєлер проти Італії» [ВП] (Beyeler v. Italy [GC]), заява № 33202/96, п. 120, ECHR 2000-I, «Онер`їлдіз проти Туреччини» [ВП] (Oneryildiz v. Turkey [GC]), заява № 48939/99, п. 128, ECHR 2004-XII, «Megadat.com S.r.l. проти Молдови» (Megadat.com S.r.l. v. Moldova), заява № 21151/04, п. 72, від 8 квітня 2008 року, і «Москаль проти Польщі» (Moskal v. Poland), заява № 10373/05, п. 51, від 15 вересня 2009 року). Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (див., наприклад, рішення у справах «Лелас проти Хорватії» (Lelas v. Croatia), заява № 55555/08, п. 74, від 20 травня 2010 року, і «Тошкуце та інші проти Румунії» (Toscuta and Others v. Romania), заява № 36900/03, п. 37, від 25 листопада 2008 року) і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси (див. зазначені вище рішення у справах «Онер`їлдіз проти Туреччини» (Oneryildiz v. Turkey), п. 128, та «Беєлер проти Італії» (Beyeler v. Italy), п. 119). Принцип «належного урядування», як правило, не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість (див. зазначене вище рішення у справі «Москаль проти Польщі» (Moskal v. Poland), n. 73). Будь-яка інша позиція була б рівнозначною, inter alia, санкціонуванню неналежного розподілу обмежених державних ресурсів, що саме по собі суперечило б загальним інтересам (див. там само). З іншого боку, потреба виправити минулу «помилку» не повинна непропорційним чином втручатися в нове право, набуте особою, яка покладалася на легітимність добросовісних дій державного органу (див., mutatis mutandis, рішення у справі «Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки» (Pincova and Pine v. the Czech Republic), заява № 36548/97, п. 58, ECHR 2002-VIII). Іншими словами, державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків (див. зазначене вище рішення у справі «Лелас проти Хорватії» (Lelas v. Croatia), п. 74). Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються (див., серед інших джерел, mutatis mutandis, зазначене вище рішення у справі «Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки» (Pincova and Pine v. the Czech Republic), n. 58, а також рішення у справі «Ґаші проти Хорватії» (Gashi v. Croatia), заява № 32457/05, п. 40, від 13 грудня 2007 року, та у справі «Трґо проти Хорватії» (Trgo v. Croatia), заява № 35298/04, п. 67, від 11 червня 2009 року). У контексті скасування помилково наданого права на майно принцип «належного урядування» може не лише покладати на державні органи обов`язок діяти невідкладно, виправляючи свою помилку (див., наприклад, рішення у справі «Москаль проти Польщі» (Moskal v. Poland), п. 69), а й потребувати виплати відповідної компенсації чи іншого виду належного відшкодування колишньому добросовісному власникові (див. зазначені вище рішення у справах «Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки» (Pincova and Pine v. the Czech Republic), n. 53, та «Тошкуце та інші проти Румунії» (Toscuta and Others v. Romania), п. 38). Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Враховуючи викладене, судом не встановлено факту зловживання своїми правами відповідачем при поданні заяви про призначення допомоги, оскільки [PERSON] надано всі відомості за наданим позивачем формуляром, судом не встановлено обставин, які б свідчили про об`єктивну неспроможність позивача перевірити надану відповідачем інформацію при вирішенні питання про призначення адресної допомоги. Таким чином, позивачем належними та допустимими доказами не доведено перед судом, що внаслідок умисних дій відповідача, а саме надання недостовірної інформації при отриманні адресної допомоги та потім її продовження, відбулося необґрунтоване нарахування відповідачу грошової допомоги, а відтак позовні вимоги необґрунтовані та не підлягають задоволенню.

Outcome: dismissed