Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-03 00:00:00

Представник позивача у липні 2017 р. звернувся до суду з зазначеним позовом, посилаючись на те, що рішенням Апеляційного суду м. Києва від 29.11.2016 р., залишеним без змін ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 31.05.2017 р., [PERSON] поновлено на посаді начальника відділу обладнання Головного управління планування та контролю за закупівлями матеріально-технічних ресурсів Державної адміністрації залізничного транспорту України (Укрзалізиця) з 09.09.2014 р., стягнуто середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 10.09.2014 р. по 29.11.2016 р. в розмірі 87 375,75 грн., моральну шкоду в сумі 4 000 грн. Станом на момент звернення до суду з даним позовом, рішення суду від 29.11.2016 р. не виконано, позивача на робоі не поновлено, а тому, на підставі ст. 236 КЗпП України, просить стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу за час затримки виконання судового рішення за період з 01.11.2016 р. по 10.07.2017 р. в сумі 58 457,04 грн. Позивач та його представник позивача в судовому засіданні підтримали позовні вимоги, посилаючись на викладені в позовній заяві обставини. Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти позову, посилаючись на початок процедури правонаступництва Підприємства, проте, зазначив, що вказана процедура на сьогоднішній день не закінчилась, подав письмові заперечення на позов (а.с. 22-27). Суд, заслухавши пояснення позивача, представників сторні та дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню на підставі наступного. Встановлено, що на підставі рішенням Апеляційного суду м. Києва від 29.11.2016 р., ухвали суду від 07.12.2016 р., залишеним без змін ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 31.05.2017 р., [PERSON] поновлено на посаді начальника відділу обладнання Головного управління планування та контролю за закупівлями матеріально-технічних ресурсів Державної адміністрації залізничного транспорту України з 09.09.2014 р., стягнуто середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 10.09.2014 р. по 29.11.2016 р. в розмірі 87 375,75 грн., моральну шкоду в сумі 4 000 грн. (а.с. 4-10). Відповідно до довідки про середню заробітну плату (дохід) №667 від 10.09.2014 р., заробітна плата за останні два місяці робот складає: липень - 8 751,53 грн., серпень - 8 232, 97 грн. (а.с. 11). Судом встановлено, що рішення Апеляційного суду від 29.11.2016 р. в частині поновлення позивача на посаді не виконано, у зв'язку з чим позивач зазначає, що має право на стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, а саме: за період з 01.11.2016 р. по 10.07.2017 р. Відповідно до ст. 236 КЗпП України, у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки. Середній заробіток працівника визначається відповідно до ст. 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою КМУ від 08.02.1995 № 100 (далі - Порядок). Відповідно до п. 3 розділу 2 Порядку, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Згідно п. 5 розділу IV Порядку основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка згідно з п. 8 Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством - календарних днів за цей період. Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику, здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді. Пунктом 8 розділу 4 Порядку передбачено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного заробітку на число робочих днів, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі дні на число відпрацьованих робочих днів, а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. З наданого позивачем розрахунку вбачається, що середній заробіток за час затримки виплати заробітної плати становить: 394,98 грн. (середньоденна заробітна плата) * 148 (робочі дні) = 58457,04 грн. Наведений розрахунок здійснений відповідно до Порядку, є правильним і жодним чином не спростовується відповідачем, а тому вказана сума підлягає стягненню з відповідача. Суд оцінює критично посилання представника відповідача як на єдину підставу для невизнання позовних вимог [PERSON], про те, що ПАТ «Українська залізниця» не є правонаступником Державної адміністрації залізничного транспорту України, оскільки незакінчена процедура правонаступництва, виходячи з наступного. Як вбачається з наданих сторонами копії постанови Вищого Господарського суду України від 18.01.2017 р. (а.с. 39-42), у справі за позовом де ПАТ «Українська залізниця» виступає в якості відповідача, представник Підприємства заперечуючи проти позву вказує, що не є правонаступником підприємств. При цьому, відповідно до ухвали Київського Апеляційного Господарського суду від 08.12.2015 р., ухвали Вищого Господарського суду України від 15.12.2015 р., ухвали Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 31.12.2015 р. за позовами ПАТ «Українська залізниця» та в його інтересах, представник підприємства в обгрунтування своїх доводів посилається на те, що є правонаступником всіх прав та обв'язків інших підрозділів. Таким чином, має місце неоднакова правова позиція представника ПАТ «Українська залізниця», що зумовлена в залежності від позовних вимог поданих самим Підприємством та позовних вимог поданих до Підприємства. Крім того, суд приймає до уваги Наказ ПАТ «Українська залізниця» від 01.12.2015 р. № 32/ОС, відповідно до якого у зв'язку з реорганізацією Державної адміністрації залізничного транспорту України, продовжено з 01.12.2015 р. трудовий договір в ПАТ «Українська залізниця» з працівниками апарату Державної адміністрації залізничного транспорту України (а.с. 43). Таким чином суд приходить до висновку, що ПАТ «Українська залізниця» є правонаступником всіх прав та обов'язків Державної адміністрації залізничного транспорту України, та відповідно належним відповідачем по справі. З урахуванням вищенаведеного, оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності та співставленні, суд приходить до висновку, що позивачем, відповідно ст. 60 ЦПК України, доведені позовні вимоги, у зв'язку з чим позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved