Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-16 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду з цим позовом, в якому вказав, що 27 грудня 2004 року між позивачем та відповідачем було укладено Кредитну угоду №69/04, предметом якої є надання пільгового, довготермінового державного кредиту з обласного бюджету в сумі 93706 грн. на придбання житла в межах дії державної програми забезпечення молоді житлом на 2002-2012 роки на підставі Положення про порядок надання пільгових довготермінових кредитів молодим сімям та одиноким молодим громадянам на будівництво (реконструкцію) і придбання житла, затвердженого постановою КМУ від 29 травня 2001 року №584. Житлом, відповідно до кредитної угоди, є житловий будинок, загальною площею 58,4 кв.м., який розміщений по вул.. Урицького, 57 в м. Жмеринка. З підписанням кредитного договору відповідач взяла на себе зобовязання сплатити перший внесок: з дня укладення договору купівлі-продажу житла протягом кожного кварталу, але не пізніше останнього дня звітного кварталу, сплачувати суми коштів, що визначені у розрахунку розміру щоквартальних платежів (додаток №2 до Кредитного договору) на рахунок в банку-агенті, вказаний в п.1.3 цього договору, до повного виконання зобовязань за цим договором. В порушення цього, відповідач зобовязання за кредитною угодою належним чином і в повному обсязі не виконує. В результаті цього, станом на 21 грудня 2016 року за відповідачем рахується заборгованість по сплаті за отриманий кредит в сумі 6570,47 грн. та пеня за несвоєчасне погашення щоквартальних платежів в сумі 974,77 грн.. Дана заборгованість виникла внаслідок проведення перерахунку суми щоквартальних платежів щодо повернення кредиту з 03 січня 2012 року. Такий перерахунок було здійснено у звязку з досягненням дочкою відповідача повноліття, оскільки з цією подією одночасно втратила силу пільга у розмірі 50% суми зобовязань за кредитом. Підставою для перерахунку була заява відповідача від 16 грудня 2011 року. Однак відповідачем до цього часу не підписаний додатковий договір, перерахунок щоквартального платежу за умови втрати пільги (додаток 2) та графік погашення, а відповідач продовжує і надалі сплачувати щоквартальні платежі за недіючою пільгою і недіючим розрахунком. Тому представник позивача змушений звернутись до суду та просив стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість по сплаті за отриманий кредит в сумі 6570,47 грн., пеню за несвоєчасне погашення щоквартальних платежів в сумі 974,77 грн. В судовому засіданні представник позивача збільшив свої позовні вимоги, оскільки станом на 12 травня 2017 року збільшився розрахунок заборгованості відповідача та просив стягнути з відповідача на користь позивача 7170,47 грн., пеню за несвоєчасне погашення щоквартальних платежів в сумі 680,31 грн., а також судові витрати в сумі 1600 грн.. Крім цього, представник позивача пояснив, що з тих коштів, які відповідач сплачувала щоквартально в рахунок погашення кредиту, частину коштів було зараховано позивачем в рахунок сплати відповідачем пені. Відповідно сума пені, яка підлягає до стягнення була уточнена представником позивача в розмірі 680,31 грн.. Представник позивача додатково зазначив, що як видно з практики розгляду справ даної категорії по Вінницькій області позовна давність не застосовується судами до довготермінових пільгових кредитних договорах. Тому не вважав, що позивачем було пропущено строк позовної давності. Відповідач в своїх письмових запереченнях, які вона підтримала в судовому засіданні, зазначила, що між нею та позивачем 27 грудня 2004 року дійсно було укладено Кредитну угоду №69/04, предметом якої є надання пільгового, довготермінового державного кредиту з обласного бюджету в сумі 93706 грн. на придбання житла з терміном дії 29 років 3 місяці з дати укладення. Відповідно до Додатку 2 до кредитної угоди між сторонами було затверджено та підписано розрахунок суми повернення кредиту. Згідно з цим розрахунком відповідач взяла на себе зобовязання погашати наданий кредит в розмірі 400 грн. щоквартального платежу до 2034 року. По даний час відповідач виконує взяті на себе зобовязання та повертає суму отриманого кредиту відповідно до цього підписаного розрахунку. Вимоги позивача щодо укладення додаткової угоди у звязку з досягненням дочкою відповідача повноліття та, відповідно, втратою нею пільг, відповідач вважала незаконними, тому такої додаткової угоди між сторонами укладено не було. При цьому відповідач посилається на аб.3 п 30 Положення про порядок надання пільгових довготермінових кредитів молодим сімям та одиноким молодим громадянам на будівництво (реконструкцію) і придбання житла, затвердженого постановою КМУ від 29 травня 2001 року №584, в якому вказано, що після отримання зазначених в абзаці першому цього пункту пільг позичальник не може бути їх позбавлений, крім випадків, коли пільги були отримані на підставі документів, що містять неправдиві відомості, позичальника позбавлено батьківських прав або надання пільг у судовому порядку визнано неправомірними. Зі змісту п.22 цього ж Положення вбачається, що підставою для зміни умов договору може бути лише народження дітей (дитини), одруження, смерті одного з членів сімї. З огляду на те, що додатковий договір між позивачем та відповідачем не укладався, а встановлений договором розмір процентів збільшений в односторонньому порядку, то така умова є нікчемною. Відповідач вважає, що нею не були порушені умови кредитної угоди щодо погашення кредиту та сплати відсотків за ним, а тому вимоги позивача про стягнення з неї сум, які вказані в позовній заяві є неправомірними. Крім цього, відповідач зазначила про пропуск відповідачем трирічного строку позовної давності щодо стягнення заборгованості за кредитом та однорічного строку позовної давності щодо стягнення пені. Відповідач просила суд застосувати позовну давність до спірних правовідносин та відмовити в задоволенні позову повністю. Представник відповідача підтримав заперечення відповідача з вищевикладених підстав. Пояснив, що написану 16 грудня 2011 року відповідачем заяву щодо внесення змін до кредитного договору не слід вважати її волевиявленням, оскільки в подальшому відповідач жодних додаткових угод з позивачем не укладала. З цього приводу відповідач зверталася до голови правління Вінницької обласної організації правозахисту «Демократична дія», який в свою чергу направив відповідний запит до комітету з питань сімї, молодіжної політики, спорту та туризму Верховної Ради України. Зокрема, голова комітету розяснив, що наполягання на заключенні додаткових договорів вважає неправомірним, підстав для позбавлення наданих законом пільг не існує. Крім цього, представник відповідача звернув увагу на те, що позивач міг обрати інший спосіб захисту свого порушеного права, який передбачений Кредитною угодою. З моменту написання відповідачем заяви від 16 грудня 2011 року пройшло шість років, а позивач лише зараз звертається до суду з приводу стягнення існуючої, на його думку, заборгованості. Представник відповідача наполягав на застосуванні позовної давності та просив суд відмовити в задоволенні позову повністю. Заслухавши сторони та дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступних висновків. Відповідно до копії кредитної угоди №69/04 від 27 грудня 2004 року, позивач від імені держави надав відповідачу прямий адресний (цільовий) кредит з обласного бюджету в сумі 93706 грн. терміном на 29 років 3 місяці з дати укладення угоди. Згідно п.1.2. цієї угоди кредит надається на придбання житла, загальною площею 58,4 кв.м. за адресою вул.. Урицького, 57, м. Жмеринка. Експертна оцінка вартості житла становить 104152 грн.. Відповідно до п.2.1. відповідач взяла на себе зобовязання внести на особистий рахунок в банку-агенті кошти першого внеску в сумі 10412 грн. на момент укладення кредитної угоди. Згідно п.2.6 угоди, погашення кредиту і сплата відсотків за користування ним здійснюється позичальником, починаючи з дати укладення кредитної угоди, рівними частинами щокварталу (не пізніше, ніж останній день кварталу). Пункт 5.2 угоди передбачає відповідальність позичальника, згідно з яким, у кожному випадку несплати або часткової несплати визначеного згідно з додатком 2 цієї угоди щоквартального платежу не пізніш, ніж останній день кварталу, позичальник сплачує на рахунок Фонду пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожний день прострочення, яка нараховується від суми несплаченого щоквартального платежу. Відповідно до п.6.6 угоди, якщо позичальник втрачає право на пільги, передбачені пп. 30, 31 Положення, він зобовязаний повідомити Фонд у місячний термін з моменту виникнення цих змін. Після чого Фондом здійснюються відповідні перерахунки розміру щоквартальних платежів (додаток 2), виходячи із залишку суми зобовязань з дати предявлення документів, але не пізніше, ніж через місяць після виникнення зазначених змін (а.с.4-7). Згідно з копії розрахунку розміру кредиту, сум внесків Позичальника на придбання житла (додаток №1), розмір кредиту склав 93706 грн., а розмір першого внеску 10412 грн. (а.с.8). Відповідно до копії розрахунку суми повернення кредиту (додаток №2), відповідач повинна була сплачувати щоквартально по 400 грн. в рахунок погашення кредиту (а.с.9). Додатковою угодою від 30 квітня 2010 року було змінено реквізити рахунку фонду в банку-агенті (а.с.10). 03 грудня 2012 року додатковим договором було внесено зміни до Кредитної угоди №69/04 від 27 грудня 2004 року в частині реквізитів рахунку Фонду в банку-агенті та зобовязань щодо щорічного страхування майна, яке є предметом іпотеки на умовах та на користь Фонду в строк не пізніше останнього дня дії попереднього договору страхування (а.с.11-12). Позивачем також було надано копії листів-претензій, які направлялись відповідачу в 2014, 2015, 2016 роках разом з копією відповідних розрахунків заборгованості за кредитною угодою (а.с.13-23, 107-111). Зокрема, серед цих документів є відповіді на заяви відповідача щодо розяснення Фонду про здійснення перерахунку суми заборгованості у звязку з втратою відповідачем пільги (а.с.110, 112-113, 116). Як видно з копій поштових повідомлень, відповідач отримала надіслані їй претензії (а.с.24-29). Відповідно до копії заяви відповідача від 16 грудня 2011 року, остання просила внести зміни до кредитного договору №69/04 від 27 грудня 2004 року у звязку з досягненням її дочкою [PERSON] повноліття (а.с.29). Позивач також представлено документи, які підтверджують його повноваження укладати довготермінові пільгові кредитні договори від імені держави (а.с.33-53). Як видно з копії розрахунку, станом на 21 грудня 2016 року у відповідача наявна заборгованість по сплаті щоквартального платежу в сумі 6570 грн. та по сплаті пені в сумі 3805,11 грн. (а.с.54). Оскільки пеня була частково погашена відповідачем, то залишок заборгованості по пені з урахуванням зарахованої та спрямованої до бюджету пені складає 974,77 грн. (а.с.55). Згідно з наданою відповідачем інформації, остання щоквартально сплачує платежі в сумі близько 400 грн. (а.с.82-83). Відповідно до копії листа Комітету з питань сімї, молодіжної політики, спорту та туризму Верховної Ради України, наполягання на заключенні додаткових договорів є неправомірним, підстав для позбавлення наданих законом пільг не існує (а.с.84). Згідно з копією паспорта дочки відповідача, остання досягла повноліття 03 грудня 2011 року (а.с.97). Відповідно до копії розрахунку станом на 12 травня 2017 року, заборгованість відповідача по сплаті щоквартальних коштів за кредитом становить 7170,47 грн., а залишок непогашеної пені 680,31 грн.(а.с.104, 105). Згідно з ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч.1 ст. 509 ЦК України між сторонами виникло зобов'язанням - правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Згідно з ст.. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з ст.. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч.4 ст. 10 Закону України «Про сприяння соціальному становленню та розвитку молоді в Україні» молоді сім'ї та молоді громадяни можуть одержувати за рахунок бюджетних коштів пільгові довгострокові державні кредити на будівництво і придбання жилих будинків і квартир, на оплату вступних пайових внесків при вступі до молодіжних житлових комплексів, житлово-будівельних кооперативів, а також на обзаведення домашнім господарством. Молоді сім'ї, які мають одну дитину, звільняються від сплати відсотків за користування кредитом; молодим сім'ям, які мають двох дітей, за рахунок бюджетних коштів, крім того,погашається 25 відсотків суми зобов'язань по кредиту, а молодим сім'ям, які мають трьох і більше дітей, - 50 відсотків суми зобов'язань по кредиту. Судом встановлено, що сторони 27 грудня 2004 року уклали Кредитну угоду №69/04 згідно вищевикладених вимог ЦК України та Закону України «Про сприяння соціальному становленню та розвитку молоді в Україні». Згідно з п. 30 Положення про порядок надання пільгових довготермінових кредитів молодим сімям та одиноким молодим громадянам на будівництво (реконструкцію) і придбання житла, затвердженого постановою КМУ від 29 травня 2001 року №584, якщо у складі сімї позичальника сталися зміни, які дають йому право на отримання зазначених в абзаці першому цього пункту пільг, він протягом одного місяця подає регіональному управлінню Фонду відповідну заяву та документи встановленого зразка, що підтверджують такі зміни. На підставі цих документів та відповідно до цього Положення до кредитного договору вносяться зміни із зазначенням обсягів щоквартальних платежів за кредитом і відсотків за користування ним. Пільги надаються починаючи з дня внесення відповідних змін до кредитного договору. Даним положенням не передбачено, які дії повинна вчинити позичальник в разі, якщо у складі її сімї сталися такі зміни, які позбавляють її права на пільгу. Однак ця прогалина виправлена п.6.6. Кредитної угоди №69/04 від 27 грудня 2004 року, відповідно до якого якщо позичальник втрачає право на пільги, передбачені пп. 30, 31 Положення, він зобовязаний повідомити Фонд у місячний термін з моменту виникнення цих змін. Після чого Фондом здійснюються відповідні перерахунки розміру щоквартальних платежів (додаток 2), виходячи із залишку суми зобовязань з дати предявлення документів, але не пізніше, ніж через місяць після виникнення зазначених змін. Таким чином відповідач, яка підписала цю кредитну угоду, виконувала її, була поінформована про наявність такого положення угоди. Саме тому вона і написала заяву 16 грудня 2011 року про те, що необхідно внести зміни до угоди у звязку з досягнення її дочкою [PERSON] повноліття. Згодом, відповідач в односторонньому порядку умисно відмовилася укладати додаткову угоду, яка випливає з поданої нею заяви і продовжувала сплачувати кошти за кредитною угодою, незважаючи на те, що знала про те, що з 2012 року суми виплат збільшилися. П.6.6 Кредитної угоди №69/04 від 27 грудня 2004 року не визнався недійсним в судовому порядку, отже є діючим на даний час і не суперечить чинному цивільному законодавству. Відповідно до ст.. 6 ЦК України сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. Таким чином, суд вважає, що спірні правовідносини врегульовані Кредитною угодою №69/04 від 27 грудня 2004 року. Відповідач умисно не виконувала умови цієї угоди належним чином. Відповідно до ст.. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно з ст. 611 ЦК України У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки; відшкодування збитків. Відповідно до ст.. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно з ст.. 20 ЦК України право на захист особа здійснює на свій розсуд. Тому суд не приймає до уваги доводи представника відповідача, про те, що позивач не обрав спосіб захисту свого порушеного права шляхом подачі позову про спонукання до укладення додаткового договору, який, на думку представника відповідача був би доцільніший. Що стосується застосування до даних спірних правовідносин позовної давності, то суд виходив з того, що згідно ст.. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ст.. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. Відповідач фактично сплачувала кошти в погашення свого зобовязання, зокрема, останній раз 29 грудня 2016 року нею було сплачено 430 грн.. Тому за даних обставин, суд вважає, строк позовної давності розпочався заново з цієї дати. Отже, строк позовної давності позивачем пропущений не був. Згідно з ч.3 ст. 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Відповідно до ч.2 ст. 551 ЦК України якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Відповідно до ст.. 534 ЦК України у разі недостатності суми проведеного платежу для виконання грошового зобов'язання у повному обсязі ця сума погашає вимоги кредитора у такій черговості, якщо інше не встановлено договором: у першу чергу відшкодовуються витрати кредитора, пов'язані з одержанням виконання; у другу чергу сплачуються проценти і неустойка; у третю чергу сплачується основна сума боргу. Таким чином, суд вважає правомірним зарахування позивачем сум, які були сплачені відповідачем в першу чергу для погашення пені. На підставі викладеного, суд, оцінивши докази по справі за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому їх дослідженні, вважає, що позов підлягає задоволенню повністю. Відповідно до ст.. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Тому судові витрати у виді судового збору у сумі 1600 грн., які були сплачені позивачем підлягають стягненню з відповідача на його користь.

Outcome: approved