Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-15 00:00:00

Представник позивача\~звернувся до\~суду з\~позовом до\~відповідачів,\~третьої особи,\~ в\~якому проситьвизнати недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки від 15.09.2006 р. ВЕВ № 652971 реєстраційний № 2605, по вул. І. Франка, 56 у м. Дрогобичі Львівської області та державний акт на право власності; на земельну ділянку серія ЯГ № 517531, виданий 04.01.2007 р., визнати незаконним та скасувати рішення [PERSON] міської ради про передачу у приватну власність земельної ділянки по вул. І. Франка, 56 у м. Дрогобичі Львівської області. Згодом, 10.02.2017 представник позивача уточнив позовні вимоги, просить суд визнати незаконною та скасувати ухвалу [PERSON] міської ради за № 221 від 24.09.2003 року в частині п.1.29 щодо передачі [PERSON], визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку серія ЯГ № 517531, виданий [PERSON], визнати недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки від 15.09.2006 р. ВЕВ № 652971 реєстраційний № 2605, по вул. І. Франка, 56 у м. Дрогобичі Львівської області та державний акт на право власності; на земельну ділянку серія ЯГ № 517531, виданий 04.01.2007 року [PERSON], усунути [PERSON] перешкоди в користуванні проїздом до будинку № 58 по вул. І.Франка в м. Дрогобич Львівської області, стягнути солідарно з відповідачів в користь [PERSON] судові витрати. Крім цього, 01.12.2017 представник позивача [PERSON] подала заяву про додаткове обґрунтування та уточнення позову, в якій просить визнати незаконною та скасувати ухвалу [PERSON] міської ради за .N 221 від 24.09.2003 року в частині п. 1.29 щодо передачі [PERSON] у приватну власність земельної ділянки площею 329 кв.м. по вул. І.Франка, 56 у м. Дрогобичі Львівської області. Визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку серія ЯГ № 512053, виданий [PERSON], (кадастровий номер 4610600000:01:011:0131). Визнати недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки від 15.09.2006 р. ВЕВ № 652971 реєстраційний № 2605. по вул. І. Франка. 56 у м. Дрогобичі Львівської області та державний акт на право власності на земельну ділянку серія ЯГ № 517531, виданий 04.01.2007р. [PERSON], (кадастровий номер 4610600000:01:011:0131). Усунути [PERSON] перешкоди в користуванні проїздом до будинку № 58 вул. 1. [PERSON] у м. Дрогобичі Львівської області зобовязавши солідарно [PERSON] та [PERSON] демонтувати ворота по вул. І. Франка, 56 у м. Дрогобичі Львівської області. Стягнути з [PERSON] в користь [PERSON] судові витрати. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що на підставі свідоцтва про право на спадщину від 13.07.2015 р. [PERSON] є власником житлового будинку №58 вул. І. Франка у м. Дрогобичі та земельної ділянки, призначеної для обслуговування житлового будинку та господарських споруд, площею 0,0818 га, що розташована за цією ж адресою. Згадане нерухоме майно [PERSON] успадкував після смерті його матері [PERSON]. До такого будинковолодіння є проїзд з вул. [PERSON], який проходить повз земельну ділянку по вул. І. Франка, 56 у м. Дрогобичі. Даним проїздом завжди користувалися [PERSON] та попередні власники житлового будинку № 58 по [PERSON] у м. Дрогобичі. Іншого заїзду до вказаного будинку немає. Нещодавно [PERSON] довідався про те, що проїзд до його будинковолодіння передано у приватну власність власнику житлового будинку № 56 по вул. І. Франка Біль О.М., яка встановивши браму на проїзді, закриває її, що створило перешкоди у доступі до належного йому житлового будинку. Пізніше відповідачка [PERSON] повідомила, що проїзд до будинку № 58 по вул. І. Франка є її власністю, оскільки його приватизовано. Наведені обставини свідчать про порушення прав [PERSON], оскільки останній позбавлений можливості доступу до належного йому будинковолодіння. Незаконність передачі проїзду у приватну власність стверджується планом меж земельної ділянки, відображеної у Державному акті на право власності на Земельну ділянку, де згідно опису меж зазначено, що межі А-Б - землі зального користування. Дані обставини, також вбачаються з кадастрового плану земельної ділянки 4610600000:01:011:0040, а також з плану земельної ділянки розташованих на ній споруд, що знаходиться в інвентаризаційній справі будинку № 56 по вул. 1. [PERSON] у м. Дрогобичі та рядом іншим документів, з яких чітко відслідковується незаконність передачі проїзду у приватну власність . В матеріалах справи міститься заперечення на позовну заяву від 07.11.2016 від відповідачки [PERSON], в яких просить в позові відмовити у звязку з незаконністю вимог позивача, їх необґрунтованості, оскільки вважає, що у позивача не було та немає жодних правових підстав для звернення до суду з таким позовом, так як відсутні будь - які факти порушень вимог закону при укладенні нею з [PERSON] договору купівлі продажу спірної земельної ділянки. Крім цього, відповідачка подала письмове заперечення від 30.03.2017, де також просить відмовити у позові з тих самих підстав. Представник відповідача [PERSON] міської ради [PERSON] також подав письмове заперечення на позовну заяву, якою просить відмовити в задоволенні позову, оскільки спірна земельна ділянка ніколи не була власністю позивача, то відповідно і не були порушені його права. До суду надійшла позовна заява від [PERSON] до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] міської ради, третіх осіб : [PERSON], відділу Держгеокадастру у м. Дрогобичі про усунення перешкод в користуванні майном. Ухвалою суду від 16.06.2017 в прийнятті такої заяви було відмовлено, оскільки в даному випадку вимоги позову заявниці, як третьої особи, яка звернулася з позовом, є тотожними вимогам за позовом щодо скасування рішення, визнання недійсними державного акту та договору купівлі-продажу. Представник позивача в судовому засіданні заявив клопотання про витребування доказів з відділу Держгеокадастру, а саме оригінали рішення [PERSON] міської ради та технічну документації, що були підставою для передачі земельної ділянки по вул. І.Франка,56 у м. Дрогобич Львівської області, оскільки такі документи необхідні в подальшому для проведення судової почеркознавчої експертизи. Таке клопотання було задоволено ухвалою суду від 05.10.2017. Крім цього, ухвалою суду від 22.01.2018 такі докази витребовувались повторно, оскільки ухвала суду від 05.10.2017 не була виконана. Держгеокадастр\~ у м. Дрогобичі Львівської області повернув таку ухвалу без розгляду, оскільки така надіслана судом не за адресою, а тому судом постановлено ухвалу від 27.03.2018 про зобовязання Управління Держземагенства у [PERSON] районі Львівської області\~ надати суду оригінали технічного звіту про виконані роботи по підготовці та видачі Державного [PERSON] на право власності на земельну ділянку по вул. І.Франка,56 у м. Дрогобич Львівської області. Крім цього, представником позивача [PERSON] заявлено клопотання про забезпечення доказів, в якій він просить\~ витребувати з\~ Першої [PERSON] нотаріальної контори та/або зі Львівського державного нотаріального архіву спадкову справу після смерті [PERSON] (помер 24.08.2004р., свідоцтво про право на спадщину за законом від 03.03.2015р., зареєстровано в реєстрі № 542), в якій\~ містяться оригінали документів за підписами та рукописним текстом виконані [PERSON];\~ нотаріальну справу за спадковим договором від 13.05.2005р. реєстраційний № 1382, укладений між [PERSON]-І.А. та [PERSON], в якій містяться оригінали документів за підписами та рукописним текстом виконані [PERSON]; з виконавчого комітету [PERSON] міської ради оригінали заяви та інших документів, які виконані [PERSON]-І.А. та слугували підставою для видачі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 14.08.2003р. серія САА № 706467. Ухвалою суду від 22.01.2018 таке клопотання представника позивача було задоволено. Ухвалою суду від 27.03.2018 визнано обов'язковою явку у судове засідання приватного нотаріуса [PERSON] районного нотаріального округу [PERSON] та зобовязано надати в судове засідання оригінал нотіральної справи по відчуженню 15.09.20106 року земельної ділянки по вул..Франка,56 в м.Дрогобичі згідно договору купівлі-продажу земельної ділянки від 15.09.20106 року, ВЕВ№652971, реєстраційний номер №2605. Допитаний в судовому засіданні як свідок позивач [PERSON] суду показав, що є власником будинку № 58 вул. 1. [PERSON] у м. Дрогобичі Львівської області, який успадкував після смерті своєї матері [PERSON] Пояснив, що проживає в США, однак час від часу приїжджає в Дрогобич. Востаннє, приїхавши додому, виявив, що не може потрапити на подвіря будинку, оскільки закрита брама на сусідському подвір ї, через яке мав би бути проїзд на подвіря до його будинку. Вважає такі дії відповідачів незаконними, оскільки іншого проходу до його будинку інакше як через подвіря відповідачів немає. Тому просив позовні вимоги задовольнити. Представники позивача\~[PERSON],\~[PERSON]\~[PERSON]А в судовому засіданні уточнені позовні вимоги підтримали з підстав, викладених письмово. Позов просили задовольнити. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що будинки № 56 та 58 по вул. І.Франка складали одну садибу (№ 20 і 20а). Згідно документів інвентаризаційних справ є прохід, топографічні ознаки. [PERSON] подав заяву про виділення йому 323 кв.м. земельної ділянки, схематичний план, де є територія проїзду. Технічний звіт по виготовленню документації, висновок про те, що є обмеження, єдиний проїзд до будівлі, заява про надання згоди на користування проїздом, висновок про наявність обмежень і далі висновок інший, інструкція державних актів 04.05.1999 № 43 вказані обтяження переносяться на бланк державного акту, п. 28 інструкції державного акту та копія кадастрового плану і акт загальних обтяжень. Державний акт [PERSON] є незаконним так як відповідно до ст. 83 ч.4 ЗК України проїзди не передаються у приватну власність. Відповідачі [PERSON], [PERSON] в судовому засіданні заперечили щодо задоволення позову, просили також про застосування строку позовної давності. Крім цього, відповідач [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що у вересні 2016 року придбав спірну земельну ділянку з будинком, така ділянка була без земельного сервітуту і обмежень. Відповідачі поміняли браму і позивач та його покійна мати мали ключі від неї, однак, у липні 2016, коли замок на брамі вийшов з ладу, відповідачем було здійснено заміну серцевини замка, за ключами від нового замка ніхто не звертався, як позивач проходив до свого будинковолодіння йому не відомо. Представник відповідача [PERSON]- [PERSON], в судовому засіданні щодо задоволення позову заперечив, пояснив, що у позивача не було та немає жодних правових підстав для звернення до суду з таким позовом, так як відсутні будь - які факти порушень вимог закону при укладення не з [PERSON] договору купівлі продажу спірної земельної ділянки Представник відповідача ДМР [PERSON], в судовому засіданні пояснив, що оскаржуване рішення 2003 року відповідає вимогам ст. 118 ЗК України, в 2006 році позивач знав про це рішення, [PERSON] підписувала акт узгодження меж. Дозволили приватизацію разом з обтяженнями, оскільки сторони погодили між собою варіант користування. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що купив будинок та земельну ділянку, офіційно оформив документи. Ворота були і до того як купив, по добросусідськи всі користувались з 2003 по 2006 рік. [PERSON] ніколи не бачив. Третя особа [PERSON] в судовому засіданні подала суду оригінал справи з оформлення договору купівлі-продажу земельної ділянки, та зазначила, що при укладенні спірного договору було подано довідку від 15.09.2006 про відсутність сервітутів та обмежень. Вислухавши вступне слово учасників справи, перевіривши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази, суд вважає, що позов слід задовольнити, виходячи з наступних міркувань. Згідно\~ст. 76 ЦПК України\~доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч.1\~ст. 81 ЦПК України\~кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених\~цим кодексом. Як стверджується матеріалами справи, відповідно до свідоцтва про право на спадщину від 13.07.2015р. [PERSON] є власником житлового будинку № 58 по вул. І. Франка у м. Дрогобичі та земельної ділянки, призначеної для обслуговування житлового будинку та господарських споруд, площею 0.0818 га (а/с 5-7 т.1 ). Як встановлено в судовому засіданні та не оспорюється сторонами єдиний проїзд, який зєднує земельну ділянку будинковолодіння № 58 по вул. І.Франка проходить вздовж будинку № 56 по вул. І.Франка у м. Дрогобич. Позивач завжди користувався вказаним проїздом до своєї земельної ділянки, інших проходів та проїздів з вул. [PERSON], окрім зазначеного проїзду, до будинковолодіння № 58 по вул. Франка немає. Свідок [PERSON]Ф.Є. в судовому засіданні пояснила, що проживає [INFO]; [PERSON] є її зятем, який проживає в США. Знає, що він не може користуватись проїздом, який там був завжди, оскільки відповідачі поставили браму і не дають від неї ключів. Свідок (одночасно представник позивача) [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що проїзд та прохід до подвіря будинку 58 по вул.Франка закритий, ключа від брами їй ніхто не дав та на прохання такий дати було відмовлено. [PERSON] приїжджає в Україну один раз на рік, і коли приїхав востаннє доступу не мав, бо не мав ключа. Наразі вона проживає в данному будинку і проводить там ремонт, бо позивач має намір повернутись. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що сусід [PERSON] чинив перешкоди ще покійній матері позивача. Як вбачається з ухвали [PERSON] міської ради від 24 вересня 2003р. [PERSON] у приватну власність було надано земельну ділянку площею 329 кв. м. по вул. І Франка, 56 у м. Дрогобич Львівської області (а/с 53253-58 т.1) та видано Державний акт про право власності на земельну ділянку № 512053 (а/с 71 т. 1 ). При цьому частина такої земельної ділянки, складають землі проїзду, який проходить до будинковолодіння по вул. І.Франка, 58. \~Відповідно до\~частин 1, 6, 7\~статті 118 Земельного кодексу України, громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених\~статтею 122 цього Кодексу; громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених\~статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). Згідно договору купівлі-продажу земельної ділянки від 15 вересня 2016 р. [PERSON] продав земельну ділянку по вул. І. Франка, 56 у м. Дрогобич Біль [PERSON] (а/с 70 т.1) та на підставі цього [PERSON] було видано Державний акт про право власності на земельну ділянку 517531 від 04.01.2007 р.(а/с 93 т. 1). Згідно Державного акту серія ЯГ 512217 про право власності на земельну ділянку, кадастровий номер 4610600000:01:011:0040, по вул. І.Франка, 58 у м. Дрогобич [PERSON]І.А. земельна ділянка у точках від А до Б межує із землями загального користування, проїзду(а/с 8 т. 1). Відповідно до Схематичного плану земельної ділянки будинковолодіння по вул. І. Франка, 56 у м. Дрогобич, який було додано [PERSON] до Заяви до [PERSON] міської ради про надання земельної ділянки у приватну власність впритул до будинку прилягає проїзд, який зєднує сусідню ділянку із вулицею [PERSON]. При цьому ширина проїзду складає 2,7м. (а/с 60 т.1). Відповідно до Висновку [PERSON] міського управління земельних ресурсів від 19 вересня 2006р. (є складовою Технічного звіту по підготовці та видачі Державного акта на право власності на земельну ділянку [PERSON] по вул. Франка, 56) на земельній ділянці [PERSON] площею 0,0329га, яка розташована за адресою м. Дрогобич, вул. І. Франка, 56 на території [PERSON] міської ради наявні обмеження на використання та вона обтяжена сервітутом на земельній ділянці площею 0,0078 га.(а.с 103 т.1). Заява [PERSON] від 13 вересня 2006р., що є складовою Технічного звіту по підготовці та видачі Державного акта на право вланості на земельну ділянку [PERSON], підтверджує факт використання [PERSON]-І.А. земельної ділянки площею 0, 0078га по вул. Франка, 56 в якості проїзду до будинковолодіння по вул. Франка, 58 у м. Дрогобич. Відповідно до Плану території земельної ділянки, погодженого [PERSON] міським управлінням земельних ресурсів 28.11.2006р., що є складовою частиною Технічного звіту [PERSON] (а.с. 87 т.1 ), на території земельної ділянки [PERSON] виділену смугу, яка веде від вул. [PERSON] до земельної ділянки [PERSON] Як вбачається з Кадастрового плану, погодженого [PERSON] міським управлінням земельних ресурсів 28.11.2016р., що є складовою частиною Технічного звіту [PERSON] (а.с.88 т. 1 ), на території земельної ділянки [PERSON] виділену смугу шириною 3,06 м, яка зєднує вул.. [PERSON] із земельною ділянкою [PERSON]-І.А. Заява [PERSON] від 01.12.2016 р., що є складовою частиною Технічного звіту [PERSON], якою остання дає дозвіл на користування земельною ділянкою 0,0078 га по вул. І.Франка 56 в м. Дрогобич [PERSON] для користування проїздом до будинковолодіння по вул. І.Франка 58 в м. Дрогобич (а/с 90 т. 1) підтверджує факт використання [PERSON]-І.А. земельної ділянки площею 0. 0078 по вул. Франка, 56 в якості проїзду до будинковолодіння по вул. Франка, 58 у м. Дрогобич. На Державному акті [PERSON] від 04 січня 2007 р. від літер Б та В позначені точки на відстані 3.00 та 3.05 м, які свідчать про наявність проїзду до земельної ділянки по вул. Франка, 58 (а/с 11-12 т.1). Відповідно до витягу з Генерального плану щодо будинковолодіння №58 ( міститься у матеріалах інвентаризаційної справи будинковолодіння № 58 по вул. Франка) передбачено проїзд (позначений топографічними позначками) зі сторони будинковолодіння № 20 ( на даний момент 56) по вул. Франка. Відповідно до ч. 4 Земельного кодексу України у редакції 1990р. (діяв до 01.01.2002р.) не можуть передаватись у колективну та приватну власність землі загального користування населених пунктів (майдани, вулиці, проїзди, шляхи, пасовища, сінокоси, набережні, парки, міські ліси, сквери, бульвари, кладовища, місця знешкодження та утилізації відходів). Також відповідно до ч. 4.ст. 83 чинного Земельного кодексу України до земель комунальної власності, які не можуть передаватись у приватну власність, належать землі загального користування населених пунктів (майдани, вулиці, проїзди, шляхи, набережні). Отже, землі проїзду до будинковолодіння по вул. Франка, 58 у м. Дрогобич, які були передані у приватну власність [PERSON] завжди належали та належать до земель загального користування, які заборонено передавати у приватну власність відповідно до Земельного кодексу України, а [PERSON] міська рада при винесенні рішення про надання земельної ділянки [PERSON] порушила вимоги ст. 83 Земельного кодексу України. Відповідно до\~ст. 19 Конституції України, органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені\~Конституцією\~та іншими законами України. Судом встановлено, що державний акт виданий на ім»я [PERSON] складений із порушенням вимог щодо складання Державних актів про право власності на землю, це підтверджується наступними обставинами. Відповідно до п.1.16. Інструкції про порядок видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право приватної власності на землю, право колективної власності на землю, право власності на землю і право постійного користування землею, договорів на право тимчасового користування землею (в тому числі на умовах оренди) та договорів оренди землі від 04.05.99р. технічна документація зі складання державного акта на право приватної власності на землю включає: висновок органу у справах будівництва і архітектури про наявні обмеження на використання земельної ділянки. Натомість у Технічному звіті по підготовці та видачі Державного акта на право власності на земельну ділянку [PERSON] по вул. Франка, 56 відсутній такий документ, як висновок органу у справах будівництва і архітектури про наявні обмеження на використання земельної ділянки. Відповідно до п. 2.6 Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право приватної власності на землю, право колективної власності землю, право власності на землю і право постійного користування землею, договорів на право тимчасового користування землею (в тому числі на умовах оренди) та договорів оренди землі N 43 від 04.05.99 кадастровий план земельної ділянки складається в масштабі, який забезпечує чітке зображення всіх елементів і написів. На план наносяться: межі земельної ділянки з описом суміжних землевласників і землекористувачів; поворотні точки меж земельної ділянки; лінійні проміри між точками по межах земельної ділянки; ( Абзац п'ятий пункту 2.6 виключено) річки, озера, канали, шляхи, лісосмуги, інші елементи ситуації межі будинків і споруд, розташованих на земельній ділянці; межі вкраплених земельних ділянок сторонніх землевласників і землекористувачів (додається їх список); межі угідь та зон обмежень щодо використання земельної ділянки. Відповідно до п. 2.16 Інструкції про порядок-видачі, реєстрації і зберігання державних актів N 43 від 04.05.99 при наявності обмежень на використання земельної ділянки до примірника державного акта на право постійного користування земельною ділянкою або на право власності на земельну ділянку, який видається власнику або користувачу земельної ділянки, додаються: копія кадастрового плану; акт перенесення на місцевість меж зон обмежень. Відповідно до п. 2.8 вищевказаної Інструкції на плані меж земельної ділянки в бланку державного акта показуються всі елементи, вказані в пункті 2.6, крім елементів, зазначених в абзацах п'ятому, шостому та восьмому. Таким чином при наявності обмежень на використання земельної ділянки, зони обмежень переносяться на бланк державного акту і до нього додається [PERSON] перенесення обмежень на місцевість та копія кадастрового плану. Обмеження на використання земельної ділянки передбачено відповідно до Висновку [PERSON] міського управління земельних ресурсів від 19 вересня 2006р. (є складовою Технічного звіту по підготовці та видачі Державного акта на право власності на земельну ділянку [PERSON] по вул. Франка, 56), згідно якого на земельній ділянці [PERSON] площею 0,0329га, яка розташована за адресою м. Дрогобич, вул. І. Франка, 56 на території [PERSON] міської ради, наявні обмеження на використання та вона обтяжена сервітутом на земельній ділянці, площею 0,0078 га. Земельна ділянка площею 0,0078 га - це землі проїзду до будинковолодіння № 58 по вул. Франка. При цьому у бланку Державного акту [PERSON] всупереч п. 2.16, 2.8 Інструкції не показано межі зон обмежень щодо використання земельної ділянки та не додано копії кадастрового плану та акту перенесення на місцевість меж зон обмежень Таким чином на Державному акті [PERSON]І безпідставно не відображено зони обмеження використання земельної ділянки - проїзду та не додано копії кадастрового плану та [PERSON] перенесення на місцевість меж зон обмежень. Відповідно до п. 10 ч. 2 ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Частина 1\~ст. 155 ЗК України, гласить, що в разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. Відповідно до\~статті 21 ЦК України, суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. Так, відповідно до\~статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»\~записи до Державного реєстру прав вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень. У разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. \~Згідно частини 1\~статті 116 Земельного кодексу України\~громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону. \~\~\~\~Процедура передачі у власність громадянам земельних ділянок станом на 2003 регулювалася\~ст. 118 Земельного кодексу України, згідно якої районна, Київська чи Севастопольська міська державна адміністрація або сільська, селищна, міська рада у місячний строк розглядає проект відведення та приймає рішення про передачу земельної ділянки у власність. В силу п.п. д, е, ч. 1\~ст. 184 Земельного кодексу України\~зміст землеустрою передбачає встановлення в натурі (на місцевості) меж земельних ділянок, складення проектів відведення земельних ділянок. \~\~\~\~ Відповідно до\~статті 125 Земельного кодексу України, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. \~\~\~\~ Відповідно до пункту 2.8 Інструкції\~Про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, затвердженою\~наказом Держкомзему від 18.05.2010 № 376, технічна документація із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) включає перелік обмежень у використанні земельної ділянки і наявні земельні сервітути\~...\~\~акт прийомки-передачі межових знаків на зберігання, який включається до документації із землеустрою після виконання робіт із встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та закріплення їх межовими знаками. \~\~\~\~ Згідно пункту 3.12 та пункту 3.13 даної Інструкції, закріплення межовими знаками меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється виконавцем у присутності власника (користувача) земельної ділянки, власників (користувачів) суміжних земельних ділянок або уповноваженою ним (ними) особою. Межі вкраплених у земельну ділянку інших земельних ділянок встановлюються та закріплюються межовими знаками в тому самому порядку, що і зовнішні межі такої земельної ділянки. \~\~\~\~Відповідно до п. а ч. 4\~ст. 83 Земельного кодексу України\~до земель комунальної власності, які не можуть передаватись у приватну власність, відносяться землі загального користування населених пунктів (майдани, вулиці, проїзди, шляхи, набережні, пляжі, парки, сквери, бульвари, кладовища, місця знешкодження та утилізації відходів тощо). Таким чином в судовому засіданні встановлено, що у порушення вимог\~статті 198 ЗК України, без погодження межі земельної ділянки позивача та відповідача, ухвалою [PERSON] міської ради № 221 від 24.09.2003 року було розглянуто та задоволено заяву [PERSON] щодо передачі останньому у приватну власність земельної ділянки площею 329 кв. м. по вул. І.Франка у м. Дрогобич \~\~\~\~ У відповідності до\~статті 21 Цивільного кодексу України, суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. \~\~\~\~ Пунктом 7 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 3 від 01.03.2013 року «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» також розяснено, що земельні відносини, суб'єктами яких є фізичні чи юридичні особи, органи місцевого самоврядування, органи державної влади, а об'єктами - землі у межах території України, земельні ділянки та права на них, у тому числі на земельні частки (паї), регулюються земельним і цивільним законодавством на принципах забезпечення юридичної рівності прав їх учасників, забезпечення гарантій прав на землю (стаття 1 ЦК, статті\~2,\~5 Земельного кодексу України; далі -\~ЗК). Захист судом прав на землю у цих відносинах здійснюється способами, визначеними статтями\~16,\~21,\~393 ЦК,\~статтею 152 ЗК, у тому числі шляхом визнання недійсними рішень органів виконавчої влади, органів Згідно\~ст.89 ЦПК України\~суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Таким чином, розглядаючи даний спір в межах заявлених вимог, оцінюючи здобуті по справі докази щодо їх належності, допустимості, достовірності, а також достатності та взаємності звязку у сукупності, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги в частині визнання неправомірною та скасування ухвали [PERSON] міської ради Львівської області №221 від 24.09.2003року щодо передачі [PERSON] у приватну власність земельної ділянки площею 329 кв.м. по вул.. Івана Франка,56 в м.Дрогобичі Львівської області та визнання недійсним державного акту на право власності на таку є обґрунтовані та підставні, а, отже, підлягають задоволенню. Крім цього, представник позивача в уточненому позові просить визнати зокрема договір купівлі - продажу спірної земельної ділянки недійсним. Згідно з ч.3 ст.215 ЦК, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Зі змісту цих статей вбачається, що заперечувати дійсність правочину в судовому порядку вправі одна із сторін договору або інша заінтересована особа. Під час вирішення спорів вказаної категорії у суддів виникає питання, чи будь-яка заінтересована особа вправі предявляти позов про визнання недійсним правочину, укладеного іншими сторонами. ЦК не містить визначення поняття «заінтересована особа», тобто залишає його оціночним. Тому слід враховувати, що заінтересованою особою є будь-яка особа, яка має конкретний майновий інтерес в оспорюваному договорі. Така особа, яка звертається до суду з позовом про визнання договору недійсним, повинна довести конкретні факти порушення її майнових прав та інтересів. У звязку з цим виділяють декілька критеріїв визначення заінтересованості позивача в оспорюваному договорі: 1) права і законні інтереси заінтересованої особи безпосередньо порушені договором; 2) у результаті визнання договору недійсним майнові інтереси заінтересованої особи будуть відновлені; 3) заінтересована особа отримує що-небудь в результаті проведення реституції (права, майно). Відповідно до статей 16, 203, 215 ЦК України для визнання судом оспорюваного правочину недійсним необхідним є: пред'явлення позову однією із сторін правочину або іншою заінтересованою особою; наявність підстав для оспорення правочину; встановлення, чи порушується (не визнається або оспорюється) суб'єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду. Таке розуміння визнання правочину недійсним, як способу захисту, є усталеним у судовій практиці. Це підтверджується висновками, що містяться в постановах Верховного Суду України (зокрема: постанова Верховного Суду України від 25 грудня 2013 у справі № 6-78цс13; постанова Верховного Суду України від 11 травня 2016 у справі № 6-806цс16). Отже, вказівка в ч.3 ст.215 ЦК на те, що правочин може бути визнаний судом недійсним не лише за позовом однієї із сторін договору, а й за позовом заінтересованої особи, стосується тих випадків, коли заінтересована особа домагається відновлення порушеного договором її права, не вимагаючи повернення їй переданого на виконання цього договору майна, а вимагаючи повернути сторони договору до первісного стану. Оскільки позивач домагається відновлення порушеного договором його права, не вимагаючи повернення йому переданого на виконання цього договору майна, а вимагаючи повернути сторони договору до первісного стану, суд вважає, що позов в цій частині підлягає задоволенню. Щодо питання про застосування до позовних вимог позовної давності слід зазначити наступне. Так, відповідно до\~ст. 256 ЦК України\~позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до\~ст. 257 ЦК України\~загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно з ч. 4\~ст. 267 ЦК України\~сплив позовної\~давності,\~про застосування\~якої заявлено\~стороною у\~спорі,\~є підставою\~для відмови\~у позові.Втім, якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту (ч. ч. 4, 5 ст. 267 ЦК України). Отже, фактично сплив позовної давності є підставою для відмови у позові лише коли про її застосування заявлено стороною у спорі і суд не визнає поважними причини пропущення позовної давності. Про застосування позовної давності щодо заявленої позивачем вимоги відповідачем та її представником було заявлено в ході судового розгляду. Згідно з ч.1\~ст. 261 ЦК України\~перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За змістом наведеної норми закон пов'язує початок перебігу позовної давності не лише з днем коли особа достовірно довідалася про порушення свого права, а й з днем, коли вона в силу очевидних причин та факторів могла довідатись про таке порушення. У 2015 році [PERSON] отримав свідоцтво про право власності на земельну ділянку за адресою вул..Івана Франка,58 в м.Дрогобичі , отже саме тоді дізнався про порушення його права, тому саме з цього часу у позивача почався відлік трирічного строку позовної давності на захист порушеного права. Звернувся до суду з позовом про відновлення порушеного права 30.08.2016 року. Відтак, суд вважає, що позивач безумовно не пропустив визначений законом трирічний строк для звернення до суду з вищевказаним позовом. На підставі наведеного, оцінюючи дослідженні судом докази в їх сукупності, їх належність, допустимість та достатність, суд вважає, що позовні вимоги слід задовольнити в повному обсязі, оскільки судом встановлено порушення прав позивача . Також на підставі ст.\~141\~ЦПК України з відповідача слід стягнути на користь позивача судові витрати, що були ним понесені. Враховуючи вище наведене та

Outcome: approved