Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-18 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду із позовом до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором посилаючись на те, що 05.11.2007 року між Публічним акціонерним товариством [PERSON] банк Приватбанк та громадянкою України [PERSON] було укладено кредитний договір № б/н, на підставі якого позичальник отримала кредит у розмірі 3100,00 грн. грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку № 4149437306754712 зі сплатою відсотків за користуванням кредитом у розмірі 36,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Позичальник в порушення умов кредитного договору не виконує взяті на себе зобов`язання, внаслідок чого виникла заборгованість, що станом на 31.03.2016 року складає 12\~309, 85 грн , яку представник позивача просив стягнути з відповідача. В судове засідання представник позивача не зявився, надіславши заяву з проханням розглядати дану справу у його відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з`явилась, направивши на адресу суду письмові пояснення. Вказала, що визнає розмір заборгованості за тілом кредиту та відсотками за користування кредитом, прохала розмір заборгованості за пенею зменшити, застосувати строк позовної давності в один рік.( а.с.53-59 ). Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Встановлено, що 05.11.2007 року між Публічним акціонерним товариством [PERSON] банк Приватбанк та громадянкою України [PERSON] було укладено кредитний договір № б/н, на підставі якого позичальник отримала кредит у розмірі 3100,00 грн. грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку № 4149437306754712 зі сплатою відсотків за користуванням кредитом у розмірі 36,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.( а.с.7 -8). Як встановлено в судовому засіданні , позивачем зобов`язання перед відповідачем по кредитному договору виконано , але відповідач взяті на себе зобов`язання не виконав , строки сплати кредиту систематично порушував, останній платіж здійснив 30.09.2013 року. Згідно ст. 1050 ЦК України в разі прострочення повернення чергової частини , позивач має право вимагати дострокового повернення частини кредиту, що залишилася та сплати процентів. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно умов п. 6.5 Кредитного договору позичальник зобов`язаний погашати заборгованість наданому кредиту, нарахованим відсоткам за користування кредитними коштами, а також сплачувати комісію, на умовах визначених договором. Відповідно до п. 3 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки. Таким чином , оскільки позичальник в порушення умов кредитного договору не виконав взяті на себе кредитні зобов`язання відносно щомісячної сплати заборгованості за тілом кредиту, відсотків за користування отриманим кредитом та повернення кредиту частинами за встановленим у договорі графіком, станом на 31.03.2016 року утворилась заборгованість в розмірі 12\~309 гривень 85 копійок, , яка складається з: 873,52 грн. заборгованості з повернення кредитних кошті ( тіло кредиту ) , 7673,96 грн. заборгованості по сплаті процентів за користування кредитними коштами, 2700,00 грн. заборгованості за пенею , 500,00 грн. штраф ( фіксована частина ), 562,37 грн. штраф ( процентна складова ), що підтверджується відповідними виписками з балансових рахунків. Вказаний позивачем розрахунок здійснений відповідно до умов договору. Відповідно до правової позиції викладеної в постанові Верховного Суду України від 21.10.2015 року по справі № 6-2003 цс 15 цивільно-правова відповідальність це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов`язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов`язку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обов`язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки ( пені, штрафу ). Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою ( штрафом, пенею ) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання ( частина друга статті 549 ЦК УКраїни ). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання ( частина третя ст. 549 ЦК України ). За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне і те саме правопорушення строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне й те саме порушення. Згідно вимог ст. 360-7 ЦПК України рішення Верховного суду є обов`язковими для всіх судів України. Таким чином , враховуючи , що умовами кредитного договору за порушення позичальником строків повернення кредиту та/або сплати процентів передбачено одночасне стягнення щтрафу та пені з відповідача , що є одним видом цивільно-правової відповідальності , їх одночасне застосування за одне й те саме правопорушення буде свідчити про недотримання положень ст.61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме правопорушення., тому суд приходить до висновку , що сума штрафу не підлягає стягненню з відповідача та в задоволенні позовних вимог в цій частині необхідно відмовити. Під час судового розгляду відповідач подала письмові пояснення та прохала застосувати наслідки спливу позовної давності . Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності : загальну і спеціальну. Згідно зі ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема , частина 2 ст. 258 ЦК України передбачає , що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до ч.4 ст.267 ЦК України сплив позовної давності , про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). За змістом ст. 261 ЦК України початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи. Аналіз норм ст. 266, ч. 2 ст. 258 ЦК України дає підстави для висновку про те, що стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, та починається з дня (місяця), з якого вона нараховується, у межах строку позовної давності за основною вимогою. Як вбачається з позовної заяви, позивач звернувся до суду 28.04.2016 року. За таких обставин обґрунтованими є вимоги про стягнення пені за період з 28.04.2015 року по 31.03.2016 року ( на час здійснення розрахунку позивачем ) в розмірі 1200 грн. в іншій частині вимоги про стягнення пені задоволенню не підлягають, оскільки позивачем пропущений строк позовної давності. Відповідна правова позиція викладена в Постанові Верховного суду України від 06 листопада 2013 року ( справа № 6-116цс13 ). Таким чином, суд вважає , що з відповідача [PERSON] на користь позивача ПАТ КБ « ПриватБанк » необхідно стягнути загальну суму заборгованості за кредитним договором в розмірі 9\~747 грн.48 коп, яка складається з заборгованості за тілом кредиту в розмірі 873,52 грн. заборгованості по сплаті процентів за користування кредитними коштами - 7673,96 грн. , заборгованості за пенею 1200 грн. . Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача необхідно стягнути понесені ним та документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в сумі 1 091 грн.16 коп. На підставі викладеного та

Outcome: partial