Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-09 00:00:00

представник позивача звернувся до суду з позовом, у якому, посилаючись на порушення відповідачем договірних зобов'язань по сплаті коштів за наданий кредит, й уточнивши позовні вимоги, просив стягнути з [PERSON] заборгованість по відсоткам за договором б/н від 04.06.2009 року, нарахованих за прострочену заборгованість по кредиту за період з 30.11.2014 року по 30.11.2017 року у розмірі 11 568 грн. 11 коп. та судові витрати у розмірі 1 600 грн. Представник відповідача в суді проти позову заперечила. Подала відзив на позовну заяву та просила відмовити ПАТ КБ «Приват Банк» у задоволенні позову. Згідно відзиву зазначено, що позивачем проведено розрахунок заборгованості без наявних первинних документів про отримання кредитних коштів та погашення кредиту. Також у відзиві просила застосувати позовну давність відповідно до ст. 267 ЦК України. У відповіді на відзив представник позивача повідомила, що за умовами договору щомісячні платежі нараховуються до моменту погашення кредиту, а отже є підстави для стягнення несплачених, але нарахованих сум щомісячних платежів у межах трирічного строку позовної давності. Також, представник позивача надала банківську виписку по рахунку. Представник позивача, будучи повідомленим про розгляд справи, до суду не прибув та просив розглядати справи за її відсутності. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного. Так, 04 червня 2009 року ПАТ КБ «Приват Банк» та [PERSON] уклали кредитний договір б/нза яким відповідач отримав кредит в розмірі 2200 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач ознайомився і погодився з Умовами та правилами надання банківських послуг (далі-Умовами), підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами складає між ним і банком договір про надання банківських послуг, про що свідчить підпис відповідача. Після укладання кредитного договору, [PERSON] почав використовувати кредитний ліміт, встановлений на платіжній картці, знімаючи грошові кошти та погашаючи заборгованість, при цьому востаннє вніс суму погашення за кредитним договором 08.12.2009 року, внаслідок чого у нього станом на 31.12.2011 року виникла заборгованість у сумі 1642 грн. Згідно п. 3.17. Умов, при наявності у клієнта простроченої заборгованості по кредитам та/або кредитним лімітам, отриманим клієнтом в банку, а також відсоткам за їх користування, банк має право на власний розсуд: після закінчення строку вкладу, вклад та нараховані відсотки перерахувати на відповідний картковий рахунок клієнта або розірвати даний договір. Відповідно до п. 5.2 Умов, у випадках порушення держателем або довіреним лицем вимог діючого законодавства України та/або умов даного договору та/або у випадку виникнення овердрафту банк має право призупинити здійснення розрахунків по карті (заблокувати картку) та/або визнати картку недійсною до моменту усунення вказаних порушень, а також вимагати дострокового виконання боргових зобов'язань в цілому чи у відповідній зазначеній банком частині, у невиконання держателем своїх боргових зобов'язань та інших зобов'язань відповідно до даного договору. Згідно п. 6.5. Умов, клієнт зобов'язаний погашати заборгованість по кредиту, відсоткам за його користування, за перевитрати платіжного ліміту, а також сплачувати комісії на умовах, передбачених діючим договором. Відповідно до п. 6.9. Умов, у випадку виникнення заборгованості держатель по картрахунку в результаті курсової різниці, технічних помилок в роботі обладнання та в інших випадках, клієнт зобов'язується погашати заборгованість на протязі 30 днів з моменту її виникнення. Згідно п. 8.6. Умов, при порушенні позичальник строків платежів по будь-якому із грошових зобов'язань, передбачених діючим договором більш ніж на 120 днів, клієнт зобов'язаний сплатити банку штраф у розмірі 500 грн. + 5% від суми позову. Згідно п. 3.1.1. Умов, строк дії карти вказаний на лицевій стороні карти (місяць і рік). Карта дійсна до останнього календарного дня вказаного місяця. Відповідно до п. 3.1.3. Умов, по закінченню строку дії відповідна карта продовжується банком на новий строк (шляхом надання клієнту карти з новим строком дії), якщо раніше (до початку місяця закінчення строку дії) не надійшла письмова заява держателя про закриття картрахунку, а також при умові наявності грошових коштів на картрахунку (в передостанній день місяця закінчення строку дії) і при виконанні інших умов продовження, передбачених договором. Відповідно до п. 9.12. Умов, договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього строку ні одна із сторін не проінформує другу сторону про припинення дії договору, він автоматично лонгується на такий же термін. Аналізуючи згадані Умови в системному зв'язку суд доходить висновку, що автоматично пролонгується не термін дії кредитного ліміту, який відповідає строку дії картки, а лише дії умов щодо надання банківських послуг, які регулюють відносини між банком та клієнтом щодо відкриття та обслуговування карткового рахунку клієнта, а також інших банківських послуг. Відповідно до листа ПАТ КБ «Приват Банк» № 20.1.0.0.0/7-180410/924 від 23.04.2018 року, термін дії платіжної кредитної картки виданої на ім'я [PERSON] сплив 31.12.2011 року. Встановлено, що строк дії договору б/н від 04.06.2009 (кінцевий термін повернення кредитних коштів) припинено 31.12.2011 року, що відповідає строку дії картки. Автоматична пролонгація строку дії договору щодо надання банківських послуг по обслуговуванню банківської картки за таких умов для настання кінцевого терміну повернення заборгованості значення немає. Кінцевий термін виконання кредитного зобов'язання відповідає строку дії картки. Встановлено, що останній платіж по поверненню заборгованості відповідачем здійснено 08.12.2009 року в сумі 30 грн. З того часу будь-яких платежів на виконання зобов'язання по поверненню кредитних коштів відповідач не здійснював. Внаслідок цього, 31.12.2009 року за вказаним кредитним договором виникла прострочена заборгованість, в розумінні вимог п. 6.9. Умов у сумі 74 грн. 86 коп. Отже, відповідач мав обов'язок, згідно п. 6.9. Умов, погасити певну поточну заборгованість протягом 30 днів, з моменту її виникнення. Однак останній свого обов'язку не виконав, що призвело до зростання заборгованості за кредитним договором, яка досягнула розміру 1642 грн. (за кредитом) та 1033 грн. 32 коп. (несплачених відсотків), станом на 31.11.2011 року. З того часу розмір простроченої заборгованості за кредитом не змінювався і відповідачем, протягом 30 днів не погашений. Отже строк виконання зобов'язання настав 31.12.2011 року, що відповідає строку дії платіжної картки «Універсальна», виданої на ім'я [PERSON], та строку погашення заборгованості за кредитом згідно умов договірних відносин. Саме з цього часу у позивача виникло право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання в повному обсязі. У той же час позивач звернувся до суду з позовом лише 05.12.2017 року, тобто після спливу трирічного строку позовної давності. Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Визначення поняття зобов'язання міститься у частині першій статті 509 ЦК України. Відповідно до цієї норми зобов'язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України). Згідно зі статтями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України). Якщо в зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін). При цьому в законодавстві визначаються різні поняття як «строк договору», так і «строк (термін) виконання зобов'язання» (статті 530, 631 ЦК України). Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк. Згідно ч. 1 ст. 261 ЦК України встановлено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалась або могла довідатись про порушення свого права або про особу, яка його порушила. При цьому перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). Відповідно до частини п'ятої статті 261 ЦК України за зобов'язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку. Зазначене в повній мірі узгоджується з правовою позицією, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 29.06.2016 року у справі № 6-1188цс16. За змістом статті 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно). Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Суд не бере до уваги доводи позивача, викладені у відповіді на відзив, щодо нарахування щомісячних платежів до моменту погашення кредиту, оскільки за таких умов строк виконання зобов'язання ніколи не настане. Оскільки судом встановлено, що позивачем пропущено строк звернення до суду з позовом (строк позовної давності), а відповідачем заявлено про застосування строку позовної давності, тому встановлено підстави для відмови у задоволенні позову згідно вимог ст. 267 ЦК України. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed