Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-12 00:00:00

Представник Харківської міської ради звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати в розмірі 709 346 грн. 14 коп., посилаючись на те, що рішенням Харківської міської ради від 24.02.2016 року № 141/16 відповідачу надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтованою площею 0,1360 га для експлуатації та обслуговування нежитлових будівель літ. «2-А-1» з підвалом (СТО), літ. «Х-1-2» (баня, кафе, СТО) по [ADDRESS] . Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 07.10.2019 року № 183761812 право власності на: нежитлову будівлю літ. «Х-1-2» загальною площею 661, 9 кв.м. по [ADDRESS] з 05.03.2012 року зареєстровано за відповідачем на підставі рішення Червонозаводського районного суду міста Харкова від 02.12.2011 року по справі № 2-3283/11; нежитлову будівлю літ. «2-А-1» загальною площею 130, 1 кв.м. по [ADDRESS] з 13.03.2012 року зареєстроване за відповідачем на підставі рішення Червонозаводського районного суду міста Харкова від 02.12.2011 року по справі № 2-3283/11. Згідно інформації Відділу у місті Харкові Головного управління Держгеокадастру у Харківській області від 08.06.2018 року № 19-20-0.23, 08-1853/116-18 та інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 07.10.2019 року № 183761812 на земельну ділянку по [ADDRESS] не обліковуються правовстановлюючі документи на право власності або користування. Відповідно до витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 16.09.2019 року № НВ-0003745122019 земельна ділянка площею 0, 1399 га по [ADDRESS] з кадастровим номером 6310138800:05:042:0049 зареєстрована 25.04.2017 року в Відділі у м. Харкові Головного управління Держгеокадастру у Харківській області. Оскільки земельна ділянка перебуває у власності територіальної громади міста Харкова в особі Харківської міської ради, відповідач у період з 01.05.2017 року по 31.10.2019 року не сплачував за користування земельною ділянкою площею 0,1399 га по [ADDRESS] плату за землю у встановленому законодавчими актами розмірі, внаслідок чого зберіг за рахунок позивача як власника земельної ділянки за вказаною адресою майно - грошові кошти у розмірі орендної плати. Ухвалою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 11.11.2019 року провадження по вищевказаній цивільній справі відкрито в порядку спрощеного позовного провадження без повідомленням сторін. У відповідності до ст. 178 ЦПК України відповідач своїм правом подання до суду клопотань про розгляд справи з повідомленням сторін та відзиву на позовну заяву не скористався. Від позивача надійшло клопотання про зміну порядку судового розгляду справи та встановлення судового розгляду справи з викликом (повідомленням) сторін. Ухвалою від 29.11.2019 року клопотання позивача залишено без задоволення. Від відповідача заперечення проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження чи клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін не надходило. Розгляд справи проведено у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін у відповідності із ч. 5 ст. 279 ЦПК України за наявними у справі матеріалами. Зважаючи на те, що справа розглядалась за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Разом з позовною заявою позивачем подано заяву про забезпечення позову. Ухвалою від 11.11.2019 року у задоволенні заяви про забезпечення позову відмовлено. Ухвалою суду від 13.12.2019 р. призначено провести заочний розгляд справи на підставі ст. 280 ЦПК України. Суд, дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, приходить до висновку про задоволення позовних вимог з наступних підстав. Встановлено, що відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкту нерухомого майна від 07.10.2019 року № 183761812 право власності на: нежитлову будівлю літ. «Х-1-2» загальною площею 661, 9 кв.м. по [ADDRESS] з 05.03.2012 року зареєстровано за відповідачем на підставі рішення Червонозаводського районного суду міста Харкова від 02.12.2011 року по справі № 2-3283/11; нежитлову будівлю літ. «2-А-1» загальною площею 130, 1 кв.м. по [ADDRESS] з 13.03.2012 року зареєстроване за відповідачем на підставі рішення Червонозаводського районного суду міста Харкова від 02.12.2011 року по справі № 2-3283/11. Відповідно до інформації Відділу у місті Харкові Головного управління Держгеокадастру у Харківській області від 08.06.2018 року № 19-20-0.23, 08-1853/116-18 та інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 07.10.2019 року № 183761812 на земельну ділянку по [ADDRESS] не обліковуються правовстановлюючі документи на право власності або користування. Згідно із витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 16.09.2019 року № НВ-0003745122019 земельна ділянка площею 0, 1399 га по [ADDRESS] з кадастровим номером 6310138800:05:042:0049 зареєстрована 25.04.2017 року в відділі у м. Харкові Головного управління Держгеокадастру у Харківській області. Оскільки відсутня реєстрація за юридичними особами або фізичними особами прав власності на земельну ділянку по [ADDRESS] з кадастровим номером 6310138800:05:042:0049, то земельна ділянка з кадастровим номером 6310138800:05:042:0049 площею 0, 1399 га по [ADDRESS] перебуває у власності територіальної громади міста Харкова в особі Харківської міської ради. Департаментом територіального контролю Харківської міської ради 07.10.2019 року здійснено обстеження земельної ділянки з урахуванням звіту з геодезичної зйомки земельної ділянки по [ADDRESS] . Згідно витягу з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки, наданого Відділом у м. Харкові Головного управління Держгеокадастру у Харківській області від 25.06.2019 року № 1063/0/45-19, площа земельної ділянки з кадастровим номером 6310138800:05:042:0049 складає 0, 1399 га. Обстеженням на місцевості встановлено, що на земельній ділянці площею 0, 1399 га з кадастровим номером 6310138800:05:042:0049 по [ADDRESS] розташовані два нежитлових приміщення літ. «Х-1-2», «2-А-1» право власності на які зареєстровано за [PERSON] , одна металева споруда та один навіс. Земельна ділянка площею 0, 1399 га з кадастровим номером 6310138800:05:042:0049 по [ADDRESS] частково огороджена та використовується відповідачем для експлуатації та обслуговування нежитлових будівель літ. «Х-1-2» та «2-А-1», металевої споруди та навісу. За результатами обстеження вказаної земельної ділянки складено акт обстеження земельної ділянки по [ADDRESS] від 07.10.2019 року. Відповідач [PERSON] , набувши право власності на об`єкт нерухомого майна, розташований на земельній ділянці комунальної форми власності, належним чином у встановленому законодавством порядку не оформила речового права на вказану земельну ділянку. Відповідач використовує земельну ділянку без виникнення права власності або права користування та без державної реєстрації цих прав у відповідності до ст. 125 ЗК України. На підставі інформації ГУ ДФС у Харківській області від 12.06.2018 року № 13878/9/20-40-13-09-19 [PERSON] не є платником земельного податку або орендної плати за землю. Позивачем надано розрахунок безпідставно збережених відповідачем коштів у розмірі орендної плати за період з 01.05.2017 року по 31.12.2017 року у розмірі 189 158, 96 грн., з 01.01.2018 року по 31.12.2018 року у розмірі 283 738, 48 грн., з 01.01.2019 року по 31.10.2019 року у розмірі 236 448, 70 грн. Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Статтею 7 Конституції України встановлено, що в Україні визнається і гарантується місцеве самоврядування. Відповідно до ст. 2 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» місцеве самоврядування здійснюється територіальними громадами сіл, селищ, міст як безпосередньо, так і через сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи, а також через районні та обласні ради, які представляють спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ, міст. Згідно зі ст. 13 Конституції України земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією. Кожний громадянин має право користуватися природними об`єктами права власності народу відповідно до закону. До таких об`єктів належать, зокрема, земельні ділянки. Відповідно до ч. 3 ст. 41 Конституції України громадяни для задоволення своїх потреб можуть користуватися об`єктами права державної та комунальної власності відповідно до закону. Частинами 1, 2 статті 93 ЗК України передбачено, що право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. Земельні ділянки можуть передаватися в оренду громадянам та юридичним особам України, іноземцям і особам без громадянства, іноземним юридичним особам, міжнародним об`єднанням і організаціям, а також іноземним державам. Згідно зі статтею 125 ЗК України право власності, право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Частина 2 статті 152 ЗК України передбачає, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Статтею 206 ЗК України передбачено, що використання землі в Україні є платним. Об`єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону. Згідно зі положеннями частини першої статті 1214 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе без достатньої правової підстави, зобов`язана відшкодувати всі доходи, які вона одержала або могла одержати від цього майна з часу, коли ця особа дізналася або могла дізнатися про володіння цим майном без достатньої правової підстави. З цього часу вона відповідає також за допущене нею погіршення майна. Особа, яка набула майно або зберегла його у себе без достатньої правової підстави, має право вимагати відшкодування зроблених нею необхідних витрат на майно від часу, з якого вона зобов`язана повернути доходи. Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала. За змістом приписів глав 82 і 83 ЦК України для деліктних зобов`язань, які виникають із заподіяння шкоди майну, характерним є, зокрема, зменшення майна потерпілого, а для кондикційних - приріст майна у набувача без достатніх правових підстав. Вина заподіювача шкоди є обов`язковим елементом настання відповідальності у деліктних зобов`язаннях. Натомість, для кондикційних зобов`язань вина не має значення, оскільки важливим є факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої. Обов`язок набувача повернути потерпілому безпідставно набуте (збережене) майно чи відшкодувати його вартість не є заходом відповідальності, оскільки набувач зобов`язується повернути тільки майно, яке безпідставно набув (зберігав), або вартість цього майна. Аналогічний правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду від 23.05.2018 року у справі 629/4628/16-ц (провадження № 14-77цс18). Згідно зі п.п. 34, 35 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» до виключної компетенції міської ради належить вирішення на пленарних засіданнях питань регулювання земельних відносин, затвердження відповідно до закону ставок земельного податку. Відповідно до ст. 21 Закону України «Про оренду землі» орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди землі. Розмір, умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податкового кодексу України). Положеннями п. 2 ч. 1 ст. 13, ч.1 ст. 15 Закону України «Про оцінку земель» визначено, що нормативна грошова оцінка земельних ділянок проводиться у разі визначення розміру орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності. Підставою для проведення оцінки земель (бонітування ґрунтів, економічної оцінки земель та нормативної грошової оцінки земельних ділянок) є рішення органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування. Розмір безпідставно збережених коштів відповідачем у розмірі орендної плати здійснювався позивачем на підставі витягу з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки по [ADDRESS] з кадастровим номером 6310138800:05:042:0049 віл 25.06.2019 року № 1063/0/45-19, виданого Відділом у м. Харкові ГУ Держгеокадастру у Харківській області. Позивачем було проведено розрахунок безпідставно збережених відповідачем коштів у розмірі орендної плати на загальну суму 709 346 грн.14 коп. Розрахунок проведено з урахуванням площі земельної ділянки, яка належить відповідачу. Судом встановлено, що розрахунок відповідає вимогам Закону України «Про оцінку земель», Технічній документації з нормативної грошової оцінки земель м. Харкова станом на 01.01.2013 року, затвердженої рішенням Харківської міської ради від 03 липня 2013 року № 1209/13, Порядку впровадження нормативної грошової оцінки земель м. Харкова станом на 01.01.2013 року, затвердженому рішенням Харківської міської ради від 25 вересня 2013 року № 1269/13, Порядку нормативної грошової оцінки земель населених пунктів, затвердженому наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України від 25 листопада 2016 року № 489. Визначаючи суму, що підлягає стягненню з відповідача суд погодився із розрахунком, наданим Харківською міською радою. При складанні вказаних розрахунків позивач правильно взяв до уваги акт обстеження, визначення меж, площі та конфігурації земельної ділянки від 07.10.2019 року, інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно та вирахував цю суму шляхом множення вартості одного квадратного метру спірної земельної ділянки (відповідно до проведеної та затвердженої нормативно-грошової оцінки земель м. Харкова станом на рік розрахунку) на всю площу земельної ділянки, що використовується [PERSON] , а також на розмір ставки орендної плати за земельну ділянку. Відповідно до ч. 14.1.72 ПК України земельний податок - обов`язковий платіж, що справляється з власників земельних ділянок та земельних часток (паїв), а також постійних землекористувачів. Відповідач не є власником, ані постійним землекористувачем земельної ділянки, а тому не є суб`єктом плати за землю у формі земельного податку, при цьому, єдина можлива форма здійснення плати за землю для нього, як землекористувача, є орендна плата. Згідно зі ч. 14.1.136 ПК України орендна плата за земельні ділянки державної і комунальної власності - обов`язковий платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою. Суд приходить до висновку, що відповідач без укладення договору оренди земельної ділянки за період із 01.05.2017 року по 31.10.2019 року, як користувач земельної ділянки без достатньої правової підстави за рахунок власника цієї ділянки зберіг у себе кошти, які мав заплатити за користування нею, а тому зобов`язаний повернути ці кошти власнику земельної ділянки на підставі ч. 1 ст. 1212 ЦК України. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: approved