Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-17 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду із вказаним позовом, згідно якого просив стягнути з відповідача безпідставно набуті кошти допомоги по безробіттю у розмірі 1415 грн. 57 коп. В обґрунтування позову вказав, що 02.10.2014 року до позивача звернувся відповідач [PERSON] із заявою про надання статусу безробітного. Відповідача було ознайомлено з правами та обов'язками зареєстрованого безробітного, що визначені Законом України «Про зайнятість населення» від 05.07.2012 року № 5067-VI та Законом України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» від 02.03.2000 року № 1533-ІІІ. Відповідач з 02.10.2014 року по 30.03.2015 року перебував на обліку як безробітний, та з 09.10.2014 року по 10.03.2015 року отримував у РЦЗ виплату допомоги по безробіттю, що підтверджується витягом з наказів по особі відповідача від 22.04.2015 року. Крім того, відповідача в період перебування на обліку у РЦЗ звернувся з прохання направити його на навчання за професією Менеджмент організацій, Основи підприємницької діяльності для проходження підвищення кваліфікації відповідно до робочого навчального плану з 16.02.2015 року по 06.03.2015 року. Водночас, під час проведення розслідування обґрунтованості виплати матеріального забезпечення відповідачу позивачем було отримано інформацію про отримання доходу відповідачем під час перебування на обліку в Голосіївському РЦС, як безробітного, а саме встановлено, що [PERSON] з 30.06.2015 року перебуває у трудових відносинах з ТОВ «Мілуса», за результатами чого складено Акт розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплати матеріального забезпечення від 05.10.2015 року № 297. Зважаючи на викладене, приховування вказаних фактів призвело до безпідставного та незаконного отримання відповідачем коштів на загальну суму 1415 грн. 57 коп., які позивач просить стягнути з відповідача. Представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з'явився, про дату і час судового розгляду повідомлявся належним чином, заяв про розгляд справи за його відсутності не надходило, причин неявки суду не повідомив, тому суд, вважає за можливе розглянути справу у заочному порядку. Відповідно до вимог ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення позову виходячи з наступного. Згідно зі ст. 1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстав, на якій воно було набуте, згодом відпала. При цьому ст. 1215 ЦК України встановлює, що не підлягає поверненню безпідставно набуті заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача. Судом встановлено, що 02.10.2014 року до Голосіївського районного центру зайнятості Київського міського центру зайнятості звернувся [PERSON] із заявою про надання статусу безробітного. Як вбачається з вищевказаної заяви, [PERSON] своїм підписом на заяві засвідчив, що ознайомлений з правами та обов'язками зареєстрованого безробітного, що визначені Законами України «Про зайнятість населення» та «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття». Згідно витягу із наказів Голосіївського районного центру зайнятості Київського міського центру зайнятості про прийняті рішення по особі [PERSON] від 22.04.2015 року, останньому з 02.10.2012 року по 30.03.2015 року надано статус безробітного та призначено допомогу по безробіттю. Судом встановлено, що Наказом від 06.11.2015 року № 130 відповідачу припинено виплату допомоги по безробіттю, у зв'язку із приховуванням факту перебування у трудових відносин із ТОВ «Міліуса» Як вбачається зі змісту позовної заяви, відповідно до п. 18 ч. 2 ст. 22 Закону України «Про зайнятість населення», Порядку розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплати матеріального забезпечення безробітним, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України, з метою забезпечення цільового та ефективного використання коштів Фонду загальнообов'язкового державного соціального страхування на випадок безробіття було здійснено розслідування обґрунтованості виплати [PERSON] допомоги по безробіттю. За результатами розслідування складено Акт № 297 розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплат матеріального забезпечення відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» від 05.10.2015 року, яким встановлено, що [PERSON] перебував у трудових відносинах з ТОВ «Міліуса» з 02.03.2015року по 18.06.2015 року. Згідно з ч.1 ст. 4 Закону України «Про зайнятість населення» до зайнятого населення належать особи, які працюють за наймом на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, особи, які забезпечують себе роботою самостійно (у тому числі члени особистих селянських господарств), проходять військову чи альтернативну (невійськову) службу, на законних підставах працюють за кордоном та які мають доходи від такої зайнятості, а також особи, що навчаються за денною формою у загальноосвітніх, професійно-технічних та вищих навчальних закладах та поєднують навчання з роботою. Відповідно до п.1 ч.1 ст. 45 Закону України «Про зайнятість населення», реєстрація безробітного в територіальному органі центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, припиняється у разі зайнятості особи. Згідно зі ст. 31 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», виплата допомоги по безробіттю припиняється у разі: працевлаштування безробітного. За таких обставин, суд вважає обґрунтованими посилання на те, що відповідачем не було виконано обов'язок щодо повідомлення про трудові відносини, що, в свою чергу, призвело до безпідставного отримання ним допомоги по безробіттю з 02.03.2015 року по 09.03.2015 року та вартість навчання за період з 16.02.2015 року по 06.03.2015 року. Загальна вартість наданих відповідачу соціальних послуг становить1415 грн 57 коп. У відповідності до ч.2, 3 ст. 36 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», застраховані особи, зареєстровані в установленому порядку як безробітні, зобов'язані своєчасно подавати відомості про обставини, що впливають на умови виплати їм забезпечення та надання соціальних послуг. Сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг застрахованій особі внаслідок умисного невиконання нею своїх обов'язків та зловживання ними стягується з цієї особи відповідно до законодавства України з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати їй забезпечення та надання соціальних послуг. З наданих суду доказів, а саме повідомлення від 10.11.2015 року, яке отримано [PERSON] року, судом встановлено, що відповідачем у добровільному порядку суму безпідставно виплаченого матеріального забезпечення повернуто не було, внаслідок чого позивач був змушений звернутися з позовом до суду. За таких обставин, зважаючи, що підставою нарахування відповідачу матеріального забезпечення як безробітному, стало несвоєчасне повідомлення про зайнятість, за якого зазначена виплата має бути припинена, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Крім того, на підставі ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню сума судового збору у розмірі 640,00 грн.

Outcome: approved