Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-12 00:00:00

Представник позивача звернулась до Чугуївського міського суду Харківської області з вищевказаним позовом, в якому просила суд: визнати відповідачку, такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме: будинком [ADDRESS]. В обґрунтування позову представник [PERSON] зазначав, що позивачці на праві власності належить ? частина будинку [ADDRESS], інша ? частина вказаного будинку належала чоловікові позивача [PERSON], який помер [INFO] Після смерті [PERSON] позивач є єдиною спадкоємицею, яка фактично прийняла спадщину, оскільки на момент відкриття спадщини була зареєстрована та проживала разом із спадкодавцем. Відповідач у спірному будинку з 2010 р. не проживає, а отже має бути визнана такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Представник позивача до зали судових засідань не з'явився, подавши заяву в якій зазначав, що просить розгляд справи провести без його участі та участі позивача, позов підтримує в повному обсязі, просить його задовольнити, та не заперечує проти ухвалення судом заочного рішення. Відповідач, в судове засідання повторно не зявилась, про час і місце розгляду справи повідомлялась своєчасно та належним чином, шляхом направлення на адресу її реєстрації судових повісток про виклик, причини неявки суду не повідомила, заяв про відкладення судового засідання або розгляд справи без її участі не подавала. Згідно з ч. 1 ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Дослідивши письмові докази, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Як вбачається із свідоцтва про право власності на житло, виданого 31.08.1995 р. органом приватизації житла Чугуївського райвиконкому, позивачу [PERSON] та її чоловіку [PERSON], на праві приватної спільної сумісної власності належав будинок [ADDRESS] (а.с. 7). [INFO] чоловік позивачки [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть [NUMBER], виданим Кочетоцькою селищною радою Чугуївського району Харківської області (а.с. 9). Після смерті [PERSON] позивач є єдиною спадкоємицею, яка фактично прийняла спадщину, оскільки на момент відкриття спадщини була зареєстрована та проживала разом із спадкодавцем. Згідно інформації наданої відділом реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Кочетоцької селищної ради Чугуївського району Харківської області № 02-28/577 від 17.11.2016 р., у спірному житловому будинку [ADDRESS] зареєстрована відповідач [PERSON] (а.с.17). Як вбачається з Акту від 27.08.2016 р., складеного комісією в складі депутата Кочетоцької селищної ради [PERSON] та сусідів [PERSON], [PERSON][PERSON], відповідач [PERSON], яка зареєстрована за адресою: [ADDRESS], фактично з 2010 р. за зазначеною адресою не проживає. (а.с.11). Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватись та розпоряджатись своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 50 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів його родини, інших осіб та розпоряджатись своїм житлом на власний розсуд. Обмеження або втручання в права власника можливі на підставах, передбачених законом. Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідач є членом сім'ї позивача, однак у спірному будинку не проживає з 2010 р. Статтею 405 ЦК України передбачено, що член сім'ї власника втрачає право на користування житлом в будинку (квартирі), що належить громадянину на праві власності, у разі відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю сторін. Аналіз змісту вказаних правових норм свідчить про те, що відсутність члена сімї понад один рік без поважних причин є юридичним фактом, що призводить до втрати членом сімї права користування помешканням. Враховуючи, що відповідач є членом сім'ї власника будинку, та з огляду на відсутність доказів наявності між сторонами домовленості про збереження за відповідачем права користування житлом понад строк, встановлений ч.2 ст. 405 ЦК України, суд вважає позовні вимоги позивача обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню, оскільки достовірно встановлено, що відповідач понад встановлений ч. 2 ст. 405 ЦК України строк не проживає у будинку [ADDRESS] що є підставою для визнання її такою, що втратила право користування цим приміщенням. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved