Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-13 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду з позовом в якому зазначив, що [INFO] померла мати позивача [PERSON], яка до дня смерті проживала [ADDRESS]. Після її смерті відкрилася спадщина, яка складається в тому числі з житлового будинку з відповідними господарськими будівлями та спорудами 1962 року забудови, який розташований за адресою: [ADDRESS]. За життя [PERSON] 18.09.2007 року склала заповіт, посвідчений 18.09.2007 року секретарем виконавчого комітету Северинівської сільської ради Таращанського району Київської області, зареєстровано в реєстрі за № 79, згідно з яким все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось, а також усе те, що буде належати її на день смерті і на що вона матиме право за законом, заповідає своєму синові [PERSON]. З метою оформлення права власності на спадкове майно позивач звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини. Однак, у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на вказаний житловий будинок йому було відмовлено у зв'язку з відсутністю у спадкодавця правовстановлюючого документа на будинок, та запропоновано звернутися до суду. Представник позивача просить суд встановити факт належності спадкодавцю зазначеного житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами та визнати за позивачем право власності на зазначений спадковий житловий будинок. У судове засідання позивач та його представник не з'явилися, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, проте надали через канцелярію суду заяву про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримують в повному обсязі та просять їх задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи належним чином повідомлявся, проте через канцелярію суду надав заяву, в якій просить розглядати справу без його участі, позов визнає. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що визнання відповідачами позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Відповідно до ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову, суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. На підставі ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Судом встановлено, що [INFO] померла [PERSON], яка до дня смерті проживала [ADDRESS]. За своє життя [PERSON] 18.09.2007 року склала заповіт, посвідчений 18.09.2007 року секретарем виконавчого комітету Северинівської сільської ради Таращанського району Київської області, зареєстровано в реєстрі за № 79, згідно з яким своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось, а також усе те, що буде належати її на день смерті і на що вона матиме право за законом, заповідає своєму синові [PERSON] (позивачу по справі). Після відкриття спадщини померлої [PERSON], позивач 03 листопада 2016 року звернувся до нотаріуса з заявою щодо одержання свідоцтва про право на спадщину за заповітом на вказаний житловий будинок. Постановою № 1435/02-14 від 03.11.2016 року приватним нотаріусом Таращанського районного нотаріального округу Київської області було відмовлено позивачу у видачі вказаного свідоцтва у зв'язку з відсутністю правовстановлюючого документа на спадковий житловий будинок та запропоновано звернутися до суду. Факт того, що власником житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], дійсно був спадкодавець, підтверджується випискою з погосподарської книги № 3 за 2011-2015 роки Северинівської сільської ради Таращанського району Київської області, довідкою № 153 від 06.07.2015 року, виданою виконкомом Северинівської сільської ради Таращанського району Київської області. Відповідно до ч. 1 ст. 182 ЦК України, право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Відповідно до ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або її не прийняти. За ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутись до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно, тобто зміна власника майна, що підлягає державній реєстрації, неможлива без перереєстрації права власності. Тому свідоцтво про право на спадщину є обов'язковим, коли об'єктом спадкування є нерухоме майно, що підлягає обов'язковій державній реєстрації . Для підтвердження наявності спадкового майна, яке підлягає державній реєстрації та місця його знаходження, нотаріусу слід подати документ, що підтверджує право власності спадкодавця на майно з відміткою органу, що проводить реєстрацію, або реєстраційного посвідчення, яке є невід'ємною частиною правовстановлюючого документа. Згідно зі статтею 68 Закону України «Про нотаріат» та підпункту 4.15 пункту 4 глави 10 «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусом України», видача свідоцтва про право на спадщину на спадкове майно проводиться нотаріусами після надання правовстановлюючих документів про належність цього майна спадкодавцеві. В разі відсутності таких документів нотаріус відмовляє у видачі свідоцтва про право на спадщину, в зв'язку з чим особа, яка претендує на зазначене майно повинна встановлювати право власності в судовому порядку. Відповідно до п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Згідно ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав і обов'язків від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб ( спадкоємців). Відповідно до ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» рішення суду, що набрало законної сили є однією з підстав для реєстрації права власності на об'єкт нерухомого майна. Враховуючи дані обставини та виходячи з того, що відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оскаржується або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності, суд вважає за необхідне задовольнити даний позов. Судові витрати суд за клопотанням представника позивача залишає за позивачем.

Outcome: approved