Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-02 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду із вказаним позовом до відповідача про звернення стягнення на предмет іпотеки, в обґрунтування якого посилався на те, що 6 грудня 2006 року ЗАТ «ОТП Банк» (правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк») та відповідач уклали кредитний договір № СМ-SМЕ102/083/2006, за яким позичальник отримав кредит в розмірі 140 000 доларів США. Для забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором 06 грудня 2006 року між банком та відповідачем укладено договір іпотеки № РМ-SМЕ102/083/2006, посвідчений приватним нотаріусом, реєстр № 766, за яким предметом іпотеки є належне відповідачу нежиле приміщення [ADDRESS] . 10 вересня 2007 року між Банком та Позичальником укладено Кредитний договір № СМ-SМЕ102/107/2007, відповідно до умов якого останній отримав кредит в розмірі 100 000 доларів США. Для забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором 10 вересня 2007 року між банком та відповідачем укладено договір іпотеки № СМ-SМЕ102/107/2007, посвідчений приватним нотаріусом, реєстр № 888, за яким предметом іпотеки є належне відповідачу нежиле приміщення [ADDRESS] . Банк виконав свої зобов`язання за кредитним договором, проте на порушення умов кредитного договору відповідач не здійснює платежі для погашення заборгованості по такому договору. 12 листопада 2010 року між ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «ОТП Факторинг Україна» укладено договір купівлі-продажу кредитного портфелю, за яким право грошової вимоги за кредитними договорами № СМ-SМЕ102/083/2006, № СМ-SМЕ102/107/2007 перейшло до ТОВ «ОТП Факторинг Україна». Того ж дня між ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «ОТП Факторинг Україна» укладено договір про відступлення права вимоги, за яким ТОВ «ОТП Факторинг Україна» набуло статусу іпотекодержателя щодо предмета іпотеки за договорами іпотеки № СМ-SМЕ102/083/2006, № СМ-SМЕ102/107/2007. Крім того 26 грудня 2017 року між ТОВ «ОТП Факторинг Україна» та позивачем укладено договір відступлення прав за договорами іпотеки, відповідно до якого ТОВ «ФК «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ» набуло статусу іпотекодержателя спірного предмета іпотеки. На теперішній час ТОВ «ФК «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ» виступає кредитором відносно [PERSON] за кредитними договорами № СМ-SМЕ102/083/2006, № СМ-SМЕ102/107/2007, а також іпотекодержателем щодо іпотечного майна за договорами іпотеки № СМ-SМЕ102/083/2006, № СМ-SМЕ102/107/2007. У відповідача існує заборгованість за кредитним договором № 1 у розмірі 96460,49 доларів США, за кредитним договором № 2 у розмірі 64462,34 доларів США. В обґрунтування позову також посилається на розділ 7 спірного договору іпотеки та ст. 34 Закону України «Про іпотеку», якими встановлено, що після прийняття рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки з метою отримання продукції, плодів та доходів забезпечення належного господарського використання переданого в іпотеку нерухомого майна згідно з його цільовим призначенням предмет іпотеки на підставі договору між іпотекодавцем і іпотекодержателем або рішенні суду може бути переданий іпотекодержателю або іншій особі в управління на період до його реалізації у порядку встановленому цим Законом. Управління майном здійснюється відповідно до законодавства та умов, визначених договором чи рішенням суду. Продукція, плоди і доходи, отримані в результаті управління предметом іпотеки спрямовуються на задоволення забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя, якщо інше не встановлені договором або рішенням суду. Використання предмету іпотеки для отримання відповідних доходів позивач вбачає в передачі нерухомого майна в платне користування іншим особам, що не суперечить положенням ст. 34 Закону України «Про іпотеку». На підставі наведеного просив у рахунок часткового погашення заборгованості за кредитним договором № СМ-SМЕ102/107/2007 в розмірі 64462,34 доларів США, звернути стягнення на нежиле приміщення [ADDRESS] , шляхом продажу предмету іпотеки на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження за початковою ціною на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій за Законом України «Про виконавче провадження». Також просив з метою отримання продукції, плодів та доходів, забезпечення належного господарського використання переданого в іпотеку нерухомого майна згідно з його цільовим призначенням передати предмет іпотеки в управління ТОВ «ФК «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ» на період до моменту його продажу в порядку ст. 41 Закон України «Про іпотеку», для чого просив: - вилучити у [PERSON] та передати ТОВ «ФК «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ» згадане нежиле приміщення протягом 10 днів з моменту набрання рішенням законної сили; - зобов`язати [PERSON] передати ТОВ «ФК «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ» ключі, пульти, коди доступу до систем охоронної та пожежної сигналізації, всі правовстановлюючі документи, технічну документацію, інші документи на/від будівель та споруд, розташованих в приміщенні [ADDRESS] , протягом 10 днів з моменту набрання рішенням законної сили; - надати право TOB «ФК «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ» отримувати в усіх установах, підприємствах, організаціях (в тому числі у відповідній райдержадміністрації, в органах місцевого самоврядування, в банківських установах, житлово-комунальних органах, в органах державної пожежної охорони, в органах газопостачання, у відповідному структурному підрозділі енергозабезпечувальної установи, в органах зв`язку, водоканалу та інших підприємствах, установах та організаціях), а також Державній реєстраційній службі, органах нотаріату будь-яких документів (оригіналів, їх копій, дублікатів, витягів з державних реєстрів, довідок), необхідних для управління майном; - надати право ТОВ «ФК «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ» на укладення відповідно до вимог чинного законодавства всіх необхідних договорів, у тому числі, але не виключно: договорів найму, оренди, суборенди, договорів на постачання комунальних послуг, забезпеченням нерухомого майна електроенергією, водо- та газопостачанням, телефонним зв`язком, договорів, пов`язаних з експлуатацією, обслуговуванням, охороною, забезпеченням та утриманням в належному стані предмета іпотеки, розташованого в приміщенні [ADDRESS] , з правом ТОВ «ФК «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ» діяти без довіреності, підписання документів на умовах, які будуть визначені на розсуд позивача, реалізацію інших прав, необхідних для управління майном; - надати право ТОВ «ФК «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ» на отримання доходів від управління предметом іпотеки, якими є доходи, що будуть отримані позивачем за договорами, за якими він є стороною - управителем, а у випадках укладення договорів оренди - доходи у вигляді орендної плати, що отримані від передачі в оренду предмета іпотеки третім особам; - надати право ТОВ «ФК «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ» на спрямування отриманих як управителем доходів, за вирахуванням зроблених витрат ТОВ «ФК «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ» у зв`язку з управлінням майном, у тому числі, пов`язаних з експлуатацією, обслуговуванням, охороною, забезпеченням та утриманням в належному стані предмета іпотеки, податків, інших обов`язкових платежів, на погашення заборгованості [PERSON] перед ТОВ «ФК «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ» за кредитним договором № CM-SME102/091/2006 від 15 грудня 2006 року. Також просив суд стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати. Представник позивача, який діє на підставі довіреності, Бондар І.П. , у судове засідання не з`явився, надавши суду заяву з проханням вирішити спір за його відсутності, наполягаючи при цьому на задоволені позову та не заперечуючи проти ухвалення заочного рішення по справі. Відповідач у судове засідання не з`явився за невідомих суду причин повторно, будучи повідомленим про час та місце слухання справи належним чином, не надавши суду заяву з проханням вирішити спір у його відсутність. За ч. 4 ст. 223 ЦПК суд ухвалив заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає поданий позов таким, що підлягає задоволенню, виходячи з наступних міркувань. На підставі ст. 526 Цивільного кодексу України (далі - ЦК) зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, а за ч. 1 ст. 629 ЦК договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно із ст. 1048 ЦК позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 ЦК. На підставі ст. 1054 ЦК за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. За ч. ч. 2, 3 ст. 533 ЦК, якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов`язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. Згідно із ст. 610 ЦК порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Відповідно до ст. 625 ЦК боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Матеріалами справи встановлено, що 06 грудня 2006 року між ЗАТ «ОТП Банк» (правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк») та відповідачем було укладено кредитний договір № СМ-SМЕ102/083/2006, за яким позичальник отримав кредит в розмірі 140 000 доларів США. Для забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором 06 грудня 2006 року між банком та відповідачем укладено договір іпотеки № РМ-SМЕ102/083/2006, посвідчений приватним нотаріусом, реєстр № 766, за яким предметом іпотеки є належне відповідачу нежиле приміщення [ADDRESS] . 10 вересня 2007 року між Банком та Позичальником укладено Кредитний договір № СМ-SМЕ102/107/2007, відповідно до умов якого останній отримав кредит в розмірі 100 000 доларів США. Для забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором 10 вересня 2007 року між банком та відповідачем укладено договір іпотеки № СМ-SМЕ102/107/2007, посвідчений приватним нотаріусом, реєстр № 888, за яким предметом іпотеки є належне відповідачу нежиле приміщення [ADDRESS] . Судом також було встановлено, що 8 вересня 2017 року ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» з ТОВ «ОТП Факторинг Україна» уклали договір про передання за плату права грошової вимоги шляхом заміни кредитора за кредитними договорами, право вимоги за якими належить ТОВ «ОТП Факторинг Україна» на підставі Договорів відступлення прав вимоги в розмірі Портфеля заборгованості з переданням необхідної документації за такими кредитними договорами, що підтверджується також актом № 1 приймання-передачі Реєстру боржників від 8 вересня 2017 року, в тому числі щодо боржника [PERSON] (договір купівлі продажу кредитного портфелю від 12 листопада 2010 року) за кредитними договорами № СМ-SМЕ102/083/2006, № СМ-SМЕ102/107/2007 на суму заборгованості в розмірі за першим кредитним договором у розмірі 96460,49 доларів США, за другим кредитним договором у розмірі 64462,34 доларів США. При цьому відповідно до договору відступлення прав за договором іпотеки, посвідченого нотаріально, реєстр № 927, 26 грудня 2017 року через укладення первинного договору від 8 вересня 2017 року ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» з ТОВ «ОТП Факторинг Україна» домовились про передання прав вимоги за договорами іпотеки, в тому числі щодо договорів іпотеки № СМ-SМЕ102/083/2006, № СМ-SМЕ102/107/2007 відносно забезпечення [PERSON] виконання зобов`язання за кредитом за рахунок предмету іпотеки, приміщенням [ADDRESS] . За відомостями з державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 23 червня 2020 року , що Іпотекодержателем за вищевказаними договорами приміщення [ADDRESS] загальною площею 309,1 кв. м., власником якого є відповідач [PERSON] , на підставі договору купівлі-продажу від 06 грудня 2006 року, є саме позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та гарантія», на підставі договору про відступлення права вимоги від 12 листопада 2010 року. Вартість нежилого приміщення, заг. площею 309,10 кв.м., що складає 3/100 частини багатоквартирного будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , відповідно до звіту про належну оцінку, складає 215 000 гривень. Відповідно до ч. 6 ст. 3 Закону України «Про іпотеку» (далі - Спеціальний Закон) в разі порушення боржником основного зобов`язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. За ст. 11 Спеціального Закону майновий поручитель несе відповідальність перед іпотекодержателем за невиконання боржником основного зобов`язання виключно в межах вартості предмета іпотеки. Згідно із ст. 12 Спеціального Закону в разі порушення іпотекодавцем обов`язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов`язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки. Відповідно до ст. 33 Спеціального Закону в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється. в тому числі за рішенням суду. Відповідно до ст. 39 Спеціального Закону в разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки в рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації (у разі необхідності); спосіб реалізації предмета іпотеки. У разі визначення судом способу реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів ціна предмета іпотеки у рішенні суду не зазначається та визначається при його примусовому виконанні на рівні, не нижчому за звичайні ціни на такий вид майна на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності або незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій. За ч. 1 ст. 41 Спеціального Закону реалізація предмета іпотеки, на який звертається стягнення за рішенням суду, проводиться, якщо інше не передбачено рішенням суду, шляхом продажу на прилюдних торгах, у тому числі у формі електронних торгів, у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження», з дотриманням вимог цього Закону. Суд також зазначає, що за п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). На підставі ст. 513 ЦК правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні, яке виникло на підставі правочину, що підлягає державній реєстрації, має бути зареєстрований в порядку, встановленому для реєстрації цього правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ст. 514 ЦК до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. За ст. 517 ЦК первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Згідно із ст. 516 ЦК заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Таким чином у судовому засіданні на підставі вивчених доказів та наведених норм права було встановлено факт наявності у позичальника відповідальності перед позивачем, як новим кредитором та іпотекодавцем, за кредитними договорами № СМ-SМЕ102/083/2006, № СМ-SМЕ102/107/2007 та договорами іпотеки № СМ-SМЕ102/083/2006, № СМ-SМЕ102/107/2007 за порушення [PERSON] умов кредитного договору, внаслідок чого у представників позивача виникло законне право на стягнення заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, належного відповідачу, за рішенням суду. Суд при цьому вказує, що за положеннями ст. 9 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», який чинний з 15 жовтня 2014 року до тепер, протягом терміну дії цього Закону щодо нерухомого майна, розташованого на території проведення антитерористичної операції, що належить громадянам України та перебуває в іпотеці, зупиняється дія, зокрема, ст. 41, 43-47 (щодо реалізації предмета іпотеки на прилюдних торгах) Закону України «Про іпотеку». При цьому за ч. 1 ст. 11 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» такий Закон набирає втрачає чинність через шість місяців з дня завершення антитерористичної операції. Відповідно ж до ч. 5 ст. 11 ЗУ «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» Кабінету Міністрів України у десятиденний строк з дня опублікування цього Закону слід було затвердити перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14 квітня 2014 року № 405/2014, у період з 14 квітня 2014 року до її закінчення. На виконання Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» 2 грудня 2015 року Кабінет Міністрів України прийняв Розпорядження № 1275-р, яким було затверджено «Перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція», згідно якого місто Маріуполь Донецької області входить до «Переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція». Згідно із ст. 1 Закону України «Про боротьбу із тероризмом» район проведення антитерористичної операції - визначені керівництвом антитерористичної операції ділянки місцевості або акваторії, транспортні засоби, будівлі, споруди, приміщення та території чи акваторії, що прилягають до них і в межах яких проводиться зазначена операція. За Наказом керівника Антитерористичного центру при СБУ № 33/6/а від 7 жовтня 2014 року «Про визначення районів проведення антитерористичної операції та термінів її проведення», районами проведення АТО визначені всі населені пункти Донецької та Луганської області (без виключень). На теперішній час нормативно-правовий акт про закінчення антитерористичної операції на території Донецької області не приймався. З матеріалів справи вбачається, що приміщення [ADDRESS] , яке належить [PERSON] та перебуває в іпотеці, а також розташоване в м. Маріуполі, тому на нього розповсюджуються норми Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», які досі є чинними, в частині реалізації предмета іпотеки на прилюдних торгах. Таким чином на підставі встановлених у судовому засіданні обставин та враховуючи норми матеріального права суд дійшов висновку, що внаслідок неналежного виконання [PERSON] зобов`язань за вищевказаними кредитними договорами останній заборгував позивачу за першим кредитним договором 96460,49 доларів США, за другим кредитним договором 64462,34 доларів США, тому представники ТОВ «ФК «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ» мають законне право вимагати проведення звернення стягнення на предмет іпотеки, що належить відповідачці. При цьому суд зауважує, що в резолютивні частині позову позивач просить саме у рахунок часткового погашення заборгованості за кредитним договором № СМ-SМЕ102/107/2007 в розмірі 64462,34 доларів США, звернути стягнення на нежиле приміщення [ADDRESS] , тому суд, вирішуючи спір в межах заявлених позовних вимог, дійшов висновку, що заявлені вимоги представника позивача підлягають задоволенню шляхом проведення звернення стягнення у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором СМ-SМЕ102/107/2007 від 10 вересня 2007 року в розмірі 64462,34 доларів США, на нежиле приміщення [ADDRESS] , шляхом продажу предмету іпотеки на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження за початковою ціною на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій за Законом України «Про виконавче провадження». При цьому зауважує, що норма ст. 9 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» діє у порядку виконання судового рішення та не впливає на право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки. Аналогічна правова позиція була висловлена Апеляційним судом Донецької області у рішенні від 28 квітня 2015 року по справі № 263/10514/14-ц. Суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги про реалізацію предмета іпотеки на прилюдних торгах, який розташований на території, де проводилась антитерористична операція, не можуть бути виконанні у період дії Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції». Аналогічна правова позиція була викладена Верховним Судом у постанові від 28 листопада 2018 року по справі № 265/4748/16-ц. Також суд зазначає, що зупинення положень Закону України «Про іпотеку» в частині реалізації предмета іпотеки на прилюдних торгах є фактично відстроченням виконання зобов`язання, а не звільненням від його виконання. Відтак такі положення не передбачають втрати кредитором права на звернення стягнення на предмет іпотеки у випадку невиконання боржником зобов`язань за договором, а лише тимчасово забороняє реалізацію предмета іпотеки на прилюдних торгах. Тобто положення ст. 9 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» є правовою підставою, що не дає змоги органам і посадовим особам, які здійснюють примусове виконання рішень про звернення стягнення на предмет іпотеки та провадять конкретні виконавчі дії, вживати заходи, спрямовані на примусове виконання таких рішень в частині реалізації предмета іпотеки на прилюдних торгах на час дії цього Закону. Аналогічна правова позиція була викладена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 10 квітня 2019 року по справі № 726/1538/16-ц. Таким чином суд дійшов висновку, що на час дії ст. 9 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» унеможливлюється фактична реалізації права іпотекодержателя, позивача, на реалізацію предмета іпотеки на прилюдних торгах, тобто приміщення [ADDRESS] . В той же час положеннями ст. 9 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» не зупиняли дію ст. 39 Закону України «Про іпотеку» в частині звернення стягнення на предмет іпотеки за рішенням суду. Враховуючи перелічене, суд вважає необхідним у резолютивній частині рішення, задовольняючи заявлені позовні вимоги, зазначити, що рішення суду не підлягає виконанню в частині реалізації предмета іпотеки на прилюдних торгах на час дії Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції». Вирішуючи питання щодо заявлених вимог про забезпечення належного господарського використання переданого в іпотеку нерухомого майна згідно з його цільовим призначенням, суд зазначає наступне. На підставі ст. 34 Спеціального Закону після прийняття рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки і з метою отримання продукції, плодів та доходів, забезпечення належного господарського використання переданого в іпотеку нерухомого майна згідно з його цільовим призначенням предмет іпотеки на підставі договору між іпотекодавцем і іпотекодержателем або рішення суду може бути переданий іпотекодержателю в управління на період до його реалізації у порядку, встановленому цим Законом. Управління майном здійснюється відповідно до законодавства та умов, визначених договором чи рішенням суду. Продукція, плоди і доходи, отримані в результаті управління предметом іпотеки, спрямовуються на задоволення забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя, якщо інше не встановлено договором або рішенням суду. За ст. 7 договору іпотеки від 10 вересня 2007 року № PM-SME 102/170/2007, укладеного між [PERSON] та ЗАТ «ОТП Банк», сторони узгодили, що після прийняття рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки і з метою отримання продукції, плодів та доходів, забезпечення належного господарського використання переданого в іпотеку нерухомого майна, за його цільовим призначенням предмет іпотеки передається за бажанням Іпотекодержателя такому Іпотекодержателю в управління на період до його реалізації. Управління предметом іпотеки здійснюється на розсуд Іпотекодержателя. Продукція, плоди та доходи, отримані у результаті управління предметом іпотеки, спрямовуються на погашення боргових зобов`язань. Аналізуючи зміст ст. 7 договору іпотеки від 10 вересня 2007 року, суд дійшов висновку, що вони узгоджуються із положеннями ст. 34 Закону України «Про іпотеку», внаслідок чого вимоги позивача щодо передачі предмету іпотеки в управління ТОВ «ФК «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ» на період до моменту його продажу в порядку ст. 41 Закон України «Про іпотеку», з метою отримання продукції, плодів та доходів, забезпечення належного господарського використання переданого в іпотеку нерухомого майна згідно з його цільовим призначенням , підлягають задоволенню. Суд зазначає, що відповідно до змісту ст. 39 Закону України «Про іпотеку» в рішенні суду про звернення стягнення на предмет іпотеки зазначаються, зокрема, заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації. На підставі ч. 3 ст. 10 Спеціального Закону Іпотекодержатель має право у будь-який час протягом строку дії іпотечного договору за умови попереднього письмового повідомлення іпотекодавця перевіряти документально і в натурі наявність, стан, умови збереження та користування предметом іпотеки. Іпотекодавець зобов`язаний не перешкоджати реалізації цього права іпотекодержателем, надавати йому всі документи, необхідні для перевірки наявності, стану, умов збереження та користування предметом іпотеки, а також негайно на вимогу іпотекодержателя забезпечити йому фізичний доступ до предмета іпотеки. Аналізуючи зазначені положення Закону України «Про іпотеку», суд вважає, що для забезпечення збереження предмета іпотеки та передачі його в управління позивачу на період до його реалізації на прилюдних торгах, задовольняючи вимоги в цій частині, представникам ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» слід надати протягом 10 днів з моменту набрання рішенням суду законної сили право на: вилучення у [PERSON] з передачею позивачу предмету іпотеки; передачу позивачу [PERSON] ключі, пульти, коди доступу до систем охоронної та пожежної сигналізації, правовстановлюючі документи, технічну документацію, інші документи на/від будівель та споруд, розташованих в приміщені [ADDRESS] ; отримання позивачем в усіх установах, підприємствах, організаціях, а також Державній реєстраційній службі, органах нотаріату будь-яких документів, необхідних для управління майном; укладення позивачем відповідно до чинного законодавства всіх необхідних договорів без довіреності, у тому числі, але не виключно: договорів найму, оренди, суборенди, договорів на постачання комунальних послуг, забезпеченням нерухомого майна електроенергією, водо- та газопостачанням, телефонним зв`язком, договорів, пов`язаних з експлуатацією, обслуговуванням, охороною, забезпеченням та утриманням в належному стані предмета іпотеки, підписання документів на умовах, які будуть визначені на розсуд позивача, реалізацію інших прав, необхідних для управління майном; на отримання доходів позивачем від управління предметом іпотеки, якими є доходи, що будуть отримані позивачем за договорами, за якими він є стороною - управителем, а у випадках укладення договорів оренди - доходи у вигляді орендної плати, що отримані від передачі в оренду предмета іпотеки третім особам; на спрямування позивачем отриманих як управителем доходів, за вирахуванням зроблених витрат позивача у зв`язку з управлінням майном, у тому числі, пов`язаних з експлуатацією, обслуговуванням, охороною, забезпеченням та утриманням в належному стані предмета іпотеки, податків, інших обов`язкових платежів, на погашення заборгованості [PERSON] перед позивачем за кредитним договором № CM-SME102/170/2007 від 10 вересня 2007 року. Відповідно до ст. 141 ЦПК суд стягує з відповідача на користь позивача понесені Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» витрати з оплати судового збору при зверненні до суду із вказаним позовом в сумі 3 225 гривень.

Outcome: approved