Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-27 00:00:00

Представник позивача звернулась до суду із зазначеним позовом, в якому просить стягнути солідарно з відповідачів на користь позивача заборгованість по оплаті за послугу з централізованого опалення за період з 01.12.2013 року по 01.01.2020 року у розмірі 33609 грн. 53 коп. та за послугу з централізованого водопостачання гарячої води у розмірі 602 грн. 90 коп., а також понесені витрати зі сплати судового збору у розмірі 2102 грн. В обґрунтування позовних вимог вказано, що на виконання своєї статутної мети КПТМ «Криворіжтепломережа» здійснює постачання теплової енергії відповідачам за адресою: [ADDRESS] . Так як будинок [ADDRESS] є багатоповерховим, опалення до квартири №76 здійснюється від транзитних трубопроводів будинку і є невід`ємною частиною системи опалення вказаного будинку, що свідчить про те, що відповідачі отримують теплову енергію. Однак, у зв`язку з неналежним виконанням відповідачами як споживачами послуг з централізованого опалення своїх зобов`язань щодо своєчасної та в повному обсязі оплати за надані послуги, у них за період з 01.12.2013 року по 01.01.2020 року виникла заборгованість у розмірі 33609 грн. 53 коп. З метою стягнення вказаної заборгованості позивачем на адресу відповідачів було направлено лист з повідомленням про стан заборгованості та вимогою її погашення. Проте до теперішнього часу заборгованість відповідачами не сплачена, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду за захистом свого порушеного права. Представник позивача у судове засідання не з`явилась, але надала письмову заяву, в якій позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила розглянути справу за її відсутності. Відповідачі, будучи повідомленими про час і місце розгляду справи належним чином, в судове засідання не з`явились, про причини неявки не повідомили. Відповідач [PERSON] надала до суду відзив на позовну заяву, в якому заявлені вимоги не визнала, оскільки між нею та позивачем не укладався договір на постачання житлово-комунальних послуг. Крім того, зазначила, що позивачем не надсилались на її адресу рахунки на сплату послуг з постачання теплової енергії, вимоги (претензії) тощо. Разом з тим, вважає, що позивачем до позовної заяви не додано доказів надання послуг та доказів на підставі чого здійснювались розрахунки, у зв`язку з чим позовні вимоги задоволенню не підлягають. Відповідач [PERSON] також надав до суду відзив на позовну заяву, в якому заявлені вимоги не визнав, оскільки між ним та позивачем не укладався договір на постачання житлово-комунальних послуг. Окрім того, зазначив, що він тривалий період часу проживає та зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , за якою укладено окремий договір з позивачем на постачання житлово-комунальних послуг за яким заборгованість відсутня. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Так, відповідач [PERSON] з 08.07.1988 року зареєстрована у квартирі [ADDRESS] та є її власником. Відповідач [PERSON] у вказаній квартирі був зареєстрованим з 26.12.2000 року та з 23.01.2020 року знятий з реєстрації в ній (а.с.6,28,29,48). Згідно актів, наданих позивачем, в опалювальних сезонах 2013-2014 р.р., 2014-2015 р.р., 2015-2016 р.р., 2016-2017 р.р., 2017-2018 р.р., 2018-2019 р.р. до житлового будинку [ADDRESS] , відтак і до квартири власником якої є відповідач [PERSON] , подавалось теплопостачання та відповідно вимикалось по закінченню опалювального сезону (а.с.10-21). Ухвалою Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 11.10.2019 року задоволено заяву [PERSON] та скасовано судовий наказ №214/5931/17 від 11.12.2017 року, виданий за заявою КПТМ «Криворіжтепломережа» про солідарне стягнення з [PERSON] та [PERSON] суми боргу по оплаті за централізоване опалення та централізоване постачання гарячої води (а.с.22). Позивачем на адресу відповідачів направлялось повідомлення про наявну станом на 01.02.2020 року заборгованість у сумі 35109 грн. 42 коп. та необхідності її сплати (а.с.4,5). Таким чином, як убачається з матеріалів справи, між позивачем та відповідачами виникли правовідносини по наданню, з одного боку та споживанню, з іншого боку, комунальних послуг по централізованому опаленню та централізованому постачанню гарячої води, які врегульовано Законом України «Про житлово-комунальні послуги», Законом України «Про теплопостачання», Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 року №630. Відповідно до ст. 714 ЦК України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечувати безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. За змістом ч. 1 ст. 901, ч. 1 ст. 903 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Між тим, судом установлено, що між КПТМ «Криворіжтепломережа» та відповідачем [PERSON] , як власником квартири [ADDRESS] , чи будь-яким іншим мешканцем вказаної квартири, не укладено договору про надання послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання. При цьому відповідачі не надали належних та допустимих доказів того, що у вищевказаній квартирі відсутнє централізоване опалення чи було відсутнє гаряче водопостачання, тому суд виходить із того, що між сторонами склались фактичні договірні відносини з надання указаних послуг, а посилання [PERSON] на відсутність обов`язку сплачувати за надані позивачем послуги у зв`язку з відсутністю укладеного між сторонами договору, є необґрунтованими. Відповідно правового висновку Верховного Суду України, викладеного в постанові від 20.04.2016 року (справа №6-2951цс15), хоч у ч. 1 ст. 12 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» й передбачено, що надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах, проте відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 7 цього Закону споживач має право, зокрема, одержувати своєчасно та належної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством і умовами укладених договорів. Такому праву прямо відповідає визначений п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» обов`язок споживача оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Згідно п. 7 зазначених Правил, затверджених постановою КМУ від 24.01.2006 року, власник та наймач квартири зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Відповідно до ст. 2 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», предметом регулювання цього Закону є відносини, що виникають у процесі надання споживачам послуг з управління багатоквартирним будинком, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення та поводження з побутовими відходами, а також відносини, що виникають у процесі надання послуг з постачання та розподілу електричної енергії і природного газу споживачам у житлових, садибних, садових, дачних будинках. Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Відповідно до ч. 6 ст. 19 Закону України «Про теплопостачання» споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію. Пунктом 18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 року №630 (зі змінами), передбачено, що розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено іншого строку. Відповідно до ст. 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. У відповідності до п. 1 ст. 10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» з наступними змінами і доповненнями, утримання приватизованих квартир здійснюється за рахунок коштів їх власників згідно з Правилами користування приміщеннями житлових будинків. Згідно п. 7 зазначених Правил, затверджених постановою КМУ від 24.01.2006 року, власник та наймач квартири зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. У відповідності до ст. 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору, цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. У відповідності до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання не допускається. Отже, власником квартири [ADDRESS] є відповідач [PERSON] , тому саме в неї, як у власника, виникає обов`язок сплати позивачу за надані послуги з опалення її квартири та гарячого водопостачання відповідно до кількості зареєстрованих у цій квартирі осіб. Разом з тим, у період за який нараховано заборгованість, а саме з 01.12.2013 року по 01.01.2020 року у вказаній квартирі окрім [PERSON] також був зареєстрований [PERSON] , який був знятий з реєстрації лише 23.01.2020 року. Суд враховує, що [PERSON] не надала суду належних та допустимих доказів на підтвердження тієї обставини, що не всі зареєстровані в її квартирі мешканці користувались послугами позивача у відповідний період (зокрема, доказів про те, що хтось із зареєстрованих осіб втратив право користування квартирою із встановлених чинним законодавством підстав, тощо). Як убачається із наданого позивачем розрахунку, з грудня 2013 року відповідачі жодного разу не здійснили оплату за поставлені послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання, у зв`язку з чим за період часу з 01.12.2013 року по 01.01.2020 року утворилась заборгованість з оплати послуг за централізоване опалення у розмірі 33609 грн. 53 коп. та 602 грн. 90 коп. з оплати послуг за централізоване постачання гарячої води (а.с.7-8). При цьому, суд не бере до уваги посилання відповідача [PERSON] щодо недоведеності позивачем надання послуг за які обраховується заборгованість, оскільки таке твердження спростовується наданими позивачем актами про подачу теплопостачання на початку опалювального сезону та відповідно його вимикання по закінченню, а відповідачем до суду не надано жодного доказу на підтвердження вказаного твердження, як то актів про ненадання послуги опалення та гарячого водопостачання, доказів звернення відповідача до позивача щодо надання послуг неналежної якості, відсутності підведення до квартири, власником якої є відповідач трубопроводу, тощо. Твердження відповідача щодо невизнання нею належними доказами наданих позивачем актів, суд вважає необґрунтованими та формальними, метою яких є ухилення від оплати наданих позивачем послуг. Крім того, відповідач у відзиві зазначає про незгоду із наданим розрахунком, при цьому не надає контр розрахунку та не ініціює проведення експертизи відповідним експертом. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Щодо зазначення відповідачем [PERSON] про пропущення строку позовної давності, суд зазначає наступне. Згідно ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Статтею 257 ЦК України передбачено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно ч. 2 ст. 264 ЦК України позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Відповідно до ч. 1 ст. 160 ЦПК України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 161 цього Кодексу. Враховуючи те, що судовий захист на стягнення грошових коштів за оплату житлово-комунальних послуг може бути реалізовано як у позовному провадженні, так і шляхом видачі судового наказу як особливої форми судового рішення, подання заяви про видачу судового наказу в порядку, передбаченому розділом ІІ ЦПК України, перериває перебіг строку позовної давності. Саме до цього зводиться правовий висновок Верховного Суду України у постанові від 21.01.2015 року у справі №6-214цс14 та Верховного Суду у справі №16-13753св18 у постанові від 23.05.2018 року. Так, 18.10.2017 року представник позивача звернувся до Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області із заявою до [PERSON] та [PERSON] про видачу судового наказу за вимогою про солідарне стягнення заборгованості по оплаті за надані послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води, за результатами розгляду якої 11.12.2017 року було видано судовий наказ та який ухвалою від 11.10.2019 року було скасовано. Таким чином, суд вважає, що позивачем було перервано перебіг строку позовної давності. Разом з тим, враховуючи, що із заявою про видачу судового наказу позивач звернувся до суду 18.10.2017 року, а період за який позивач просить стягнути нараховану заборгованість становить з 01.12.2013 року по 01.01.2020 року, що виходить за межі трирічного строку, суд вважає, що період за який належить стягнути заборгованість становить з 01.10.2014 року по 01.01.2020 року. Враховуючи викладене, до вимоги щодо стягнення з відповідачів заборгованості з оплати послуги з централізованого постачання гарячої води в розмірі 602 грн. 90 коп. належить застосувати наслідки пропуску строку позовної давності та у її задоволенні відмовити, а позовна вимога про солідарне стягнення з відповідачів заборгованості з централізованого опалення підлягає частковому задоволенню в розмірі 32284 грн. 62 коп. (33609 грн. 53 коп. загальна сума заборгованості за централізоване опалення - 1324 грн. 91 коп. - нарахування за період з 01.12.2013 року по 30.09.2014 року). Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно ст. 89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Таким чином, Розглядаючи справу, суд забезпечив сторонам рівні можливості щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливостіта зважаючи на вище викладене, приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог. Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України, враховуючи часткове задоволення позовних вимог, з відповідачів на користь позивача підлягають стягненню сплачені судові витрати пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а саме в сумі 1983 грн. 56 коп. На підставі викладеного,

Outcome: partial