Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-03 00:00:00

Представник Публічного акціонерного товариства «БМ Банк» (надалі ПАТ «БМ Банк») звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості. В обґрунтування позову посилається на те, що 24.03.2011 року між ПАТ «БМ Банк» та [PERSON] укладено кредитний договір № 35/11/240611, згідно умов якого позивач надав відповідачу [PERSON] у тимчасове користування на умовах забезпеченості, строковості, платності та цільового користування грошові кошти в сумі 241 315 гривень, за умови повернення наданих кредитних коштів до 23.06.2018 року та відсотковою ставкою в розмірі 16,49 % річних. Грошові кошти надавались для купівлі автомобіля на первинному ринку. Крім того, в якості забезпечення виконання зобовязань щодо повернення кредиту, сплати процентів, а також сплати можливої неустойки, банк уклав з [PERSON] договір поруки № 35/11/240611 від 24.06.2011 року, згідно умов якого поручитель поручається перед кредитором за своєчасне та повне виконання боржником зобовязання за кредитним договором № 35/11/240611 від 24.03.2011 року, укладеного між ПАТ «БМ Банк» та [PERSON], за яким останній зобовязаний до 23.06.2018 року повернути кредит в розмірі 241 315 грн. 00 коп., сплатити проценти за користування кредитом, комісію, штрафні санкції у розмірах та у випадках передбачених кредитним договором. Також в якості забезпечення виконання зобов'язань щодо повернення кредиту, 24.06.2011 року між ПАТ «БМ БАНК» та [PERSON] було укладено договір застави, за умовами якого було передано в заставу автомобіль марки SSANG YONG REXSTON RX, легковий універсал червоного кольору, 2011 року випуску, реєстраційний номер ВХ 8484ВС. Представник позивача зазначає, що ПАТ «БМ Банк» в повному обсязі виконав свої зобов'язання за кредитним договором перед [PERSON], однак, останній порушив умови кредитного договору, зобовязання належним чином не виконує, внаслідок чого станом на 05.01.2018 року має заборгованість 109 946,14 гривень, яка складається з наступного: строкова заборгованість 20109,40 гривень, прострочена заборгованість 67755,87 гривень, строкова заборгованість по процентах 1835,77 гривень, прострочена заборгованість по процентах 4798,52 гривень, пеня за несвоєчасно погашені проценти 348,91 гривень, пеня за несвоєчасно погашений кредит 15097,67 гривень. Згідно п.4 договору поруки № 35/11/240611 від 24.06.2011 року передбачено, що поручитель і боржник несуть солідарно відповідальність перед кредитором та відповідає за зобовязаннями боржника в повному обсязі. Крім того в даному договорі вказано, що у випадку невиконання боржником зобовязань за кредитним договором, кредитор повідомляє про це поручителя шляхом направлення письмової вимоги із зазначенням суми грошових коштів, на яку поручитель повинен перерахувати вказані кошти не пізніше 10 календарних днів після отримання повідомлення про невиконання боржником умов кредитного договору. Позивач зазначає, що такі вимоги боржнику [PERSON] та поручителю [PERSON] були надіслані, проте вони ними лишилися поза увагою. Враховуючи вищевикладене позивач просить стягнути з відповідачів солідарно на його користь заборгованість в сумі 109 946,14 гривень та судові витрати по справі в розмірі 1 762 грн. Представник позивача в судове засідання не з'явився, надіслав суду клопотання якому просив розгляд справи проводити у його відсутності, зазначивши, що не заперечує проти проведення заочного розгляду справи. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] у судове засідання повторно не з'явилися, причини неявки не повідомили, хоча про місце, день та час розгляду справи повідомлялися належним чином. В строк встановлений судом відповідачі відзив на позовну заяву не подали, відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України суд вирішує справу за наявними матеріалами. Враховуючи те, що у справі є достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін, з письмової згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.ст. 280-282 ЦПК України. Суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступного. Судом встановлено, що між позивачем та відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір № 35/11/240611 від 24.06.2011 року, відповідно до якого банк надав йому кредит у розмірі 241 315,00 гривень на термін до 23.06.2018 року на умовах щомісячної сплати процентів за користування кредитом та повернення кредиту. 24.06.2011 року в забезпечення виконання кредитних зобовязань [PERSON], між ПАТ «БМ Банк» та [PERSON] укладено договір поруки 35/11/240611, згідно якого остання взяла на себе зобовязання відповідати за своєчасне повне та виконання зобовязань за кредитним договором [PERSON] Відповідно до ч. 1 ст. 546 ЦПК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. У разі невиконання умов кредитного договору, поручитель відповідає перед кредитодавцем всім належним йому майном за зобов'язаннями боржника у повному обсязі, який включає суму основного боргу, суму процентів за весь час користування кредитом, пеню за несвоєчасне надходження (прострочення) повністю або частково планового платежу, а також збитки завдані кредитодавцю невиконанням або неналежним виконанням боржником умов кредитного договору. Відповідальність поручителя перед кредитодавцем наступає з дня несплати позичальником кредиту відповідно до умов кредитного договору, через три дні після несплати процентів за користування кредитом та у зв'язку з невиконанням інших зобов'язань у строки та на умовах передбачених кредитним договором. Згідно з ч. 1 ст. 543 ЦК України, у разі солідарного обов'язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Згідно ст. 553 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Зі змісту наведеної норми випливає, що порука є угодою щодо прийняття перед третьою особою на себе обовязку поручитися перед кредитором за виконання боржником свого зобовязання та нести відповідальність за невиконання або неналежне виконання зобовязання боржником шляхом відшкодування у грошовій формі того, що не було виконане боржником. Відповідно до вимог ст. 554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором, як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Таким чином, порука є способом забезпечення виконання зобовязання; договір поруки не створює обовязків для будь-яких інших осіб, крім сторін за договором; в договорі поруки кредитор наділений лише правами, а поручитель обовязками; у разі невиконання боржником основного зобовязання, забезпеченого порукою, поручитель зобовязується виконати борг боржника замість останнього; обовязок поручителя полягає не лише у виконанні обовязку замість боржника, а у відшкодуванні збитків, завданих невиконанням обовязку боржником. Як передбачено ст.629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки (пені, штрафу). У відповідності до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання. Згідно ч. 1 ст. 550 ЦК України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобовязання. З розрахунку заборгованості вбачається, що позичальник належним чином своїх зобовязань за договором не виконував, в результаті чого, станом на 05.01.2018 рік наявна заборгованість у розмірі 109 946,14 гривень. Частиною 2 ст. 1048 ЦК України передбачено, що якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу. Крім того, наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у ст. 1050 ЦК України. Згідно ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Статтею 554 ЦК передбачено, що в разі порушення боржником зобовязання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що й боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки. За змістом договорів поруки, поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що й позичальник, у тому числі за повернення основної суми боргу, процентів, комісій за користування кредитом, відшкодування можливих збитків, за сплату пені та інших штрафних санкцій, зазначених у кредитному договорі. Судом встановлено, що 17.08.2017 року позивачем на адресу позичальника та поручителя направлялась вимога про виконання зобовязань за кредитним договором 35/11/240611 від 24.06.2011 року. З моменту направлення вказаної вимоги до часу звернення до суду з даним позовом шестимісячний трок передбачений ч. 4 ст. 559 ЦК України не сплив та судом в ході судового розгляду справи не здобуто будь-яких належних та допустимих доказів, які б вказували на припинення поруки. Доказів належного реагування відповідачів на вказану вимогу та погашення заборгованості матеріали справи не містять. Щодо розподілу судових витрат, то представник позивача просив суд стягнути з відповідачів сплачений судовий збір у солідарному порядку. Проте, норми ЦПК України не передбачають механізму розподілу між сторонами судового збору як виду судових витрат у солідарному порядку, а лише дозволяють розподіляти судові витрати пропорційно, тому суд здійснює розподіл судового збору пропорційно, тобто стягує з відповідачів у рівних частинах сплачений позивачем судовий збір у розмірі 1 762 гривні, тобто по 881 гривні з кожного відповідача. Таке рішення також базується на тому, що солідарне стягнення по суті є видом цивільно-правової відповідальності, а стягнення судового збору не є відповідальністю, а є розподілом судових витрат за наслідками розгляду справи по суті. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved