Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-11 00:00:00

Представник позивачів [PERSON] в інтересах [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] звернувся до Трускавецького міського суду Львівської області з позовною заявою до [PERSON] про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням та вселення до житлового приміщення. В обґрунтування позову вказує, що у період з 2012 року по теперішній час позивачі не можуть користуватися квартирою за адресою: [ADDRESS] , якою володіють у рівних частках кожен на підставі свідоцтва на право власності на житло, видане відділом обліку, розподілу та приватизації житла Трускавецької міської ради 27 червня 2002 року, зареєстроване Дрогобицьким державним комунальним міжміським бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки у реєстрову книгу за № 5324. На даний момент зазначеною квартирою користується виключно [PERSON] . Відповідачка позивачам, як співвласникам квартири, ключів не дає та їх до квартири не впускає. Позивачі неодноразово зверталися до відповідача з пропозицією щодо спільного користування зазначеною квартирою, але відповідачка користуватися квартирою спільно відмовляється і взагалі ігнорує всі пропозиції та вимоги позивачів. Також позивачі зверталися до органів Національної поліції України та міської ради. Відповідач не визнає прав позивачів на дану квартиру, вважає, що вона належить лише їй і користуватися має право лише вона та її діти. Вона категорично відмовляється встановити порядок користування зазначеним майном мирним шляхом, і не надає позивачам права повноцінно користуватись їх же майном. У зв`язку з цим, позивачі звернулись до суду та просять усунути перешкоди у користуванні належним їм нерухомим майном з боку відповідачки шляхом їх вселення до квартири. Згідно ч. 8 ст. 178, ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглянув справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, оскільки відсутні клопотання будь-якої зі сторін про інше. Відповідачкою не було подано відзив у встановлений судом строк. Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що сторони в справі, а саме: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] є власниками квартири за адресою [ADDRESS] , яка належить їм на праві спільної часткової власності, що підтверджується копією свідоцтва про право власності на житло від 27.06.2002 року. Як вбачається з копії заяви від 16.03.2021 року, яка була подана позивачами начальнику ВП № 2 Дрогобицького РВП, то ними зазначалось, що вони не мають можливості жити та користуватись спірною квартирою та просять прийняти міри до відповідачки. Відповідно до статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як на підставі закону за рішенням суду. Стаття 41 Конституції України закріпила, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав, хоч би ці порушенні і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами статей 16, 386, 391 ЦК України. Відповідно до ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Згідно ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Як передбачено статтею 358 ЦК України, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Отже, усі співвласники квартири мають рівні права на користування і володіння, тобто вселення інших осіб має відбувались за взаємною згодою. Реалізація права власності однією особою не може шкодити праву власності іншої особи. Право спільної власності обмежено спеціальними нормами закону, унаслідок чого кожен із співвласників зобов`язаний реалізувати своє право власності з урахуванням прав та інтересів інших співвласників та за взаємною згодою. Згідно з положеннями статті 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь яких осіб будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивачів права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частинами 5,6 вказаної норми Закону визначено, що докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Таким чином, суд прийшов до переконання, що підставою для задоволення позову про усунення перешкод в користуванні власністю є встановлення сукупності певних обставини, а саме: наявність у позивачів права власності на майно та наявність перешкод у можливості користування ними своєю власністю. У відповідності до ст.88 ЦПК України судові витрати, що складаються з судового збору, слід стягнути з відповідача в користь позивача. Відповідно до ч. 1 та ч.2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позовні вимоги підлягають задоволенню, з відповідачки в користь позивачів слід стягнути сплачений ними судовий збір в сумі 2724,00 грн.

Outcome: approved