Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-08 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду з позовом до Кілійської міської ради Кілійського району Одеської області про встановлення факту спільного проживання та визнання права власності за спадщиною. З позовної заяви, вбачається, що [INFO] померла мати позивача [PERSON] , яка на день смерті проживала в [ADDRESS] . Перед смертю [PERSON] заповітів на своє майно не складала. Після смерті [PERSON] залишилося спадкове майно, яке складається з 1/3 частини квартири [ADDRESS] (загальною площею 59,3 кв. метра, житлова площа 35,6 кв. метра). Вказана частина квартири належала [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності № 137 від 14.03.1995 року, але вказане свідоцтво відсутнє. Інші по 1/3 частині квартири належали [PERSON] та [PERSON] . [INFO] [PERSON] помер. Після його смерті належну йому 1/3 частину вказаної квартири позивач прийняв у спадщину і оформив право власності належним чином. Оскільки разом з [PERSON] на момент її смерті проживав тільки позивач, як спадкоємець першої черги, то він фактично прийняв спадщину згідно умов ст. 1268 ЦК України згідно спадкування за законом. Приблизно за рік до смерті [PERSON] позивач доглядав за нею за місцем проживання в [ADDRESS] , тобто він фактично прийняв спадщину, але вказаний факт необхідно встановити судовим рішенням, оскільки відкрити спадкову справу та видати йому свідоцтво про спадщину неможливо, оскільки він, нібито, пропустив строк для прийняття спадщини і йому рекомендовано звернутись до суду з відповідним позовом. Після смерті [PERSON] спадкова справа не відкривалась. На протязі 6-місяців з часу відкриття спадщини позивач не звертався в нотаріальну контору з заявою про прийняття спадщини, оскільки вважав, що фактично прийняв спадщину. Жодного спору у позивача з будь-якою фізичною особою стосовно спадкового майна не має. Як єдиний спадкоємець за законом першої черги він має право на оформлення спадщини після смерті [PERSON] . В зв`язку з зазначеним, представник позивача просив суд: - встановити факт спільного проживання та прийняття спадщини [PERSON] після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] ; - визнати за [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] право власності на 1/3 частину квартири [ADDRESS] (загальною площею 59,3 кв. метра, житлова площа 35,6 кв. метра) згідно спадкування після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . Представником позивача було надано заяву, відповідно до якої він просив розглянути справу та задовольнити її без їх участі. Представник відповідача - Вилківської міської ради Кілійського району Одеської області, в судове засідання не прибув, надав заяву в якій просив суд розглянути справу за його відсутності, з позовом згоден, зауважень не має. На підставі письмових заяв усіх учасників справи, суд за відсутності сторін ухвалює рішення про задоволення позову за наявності для того законних підстав в підготовчому судовому засіданні, на підставі наявних в матеріалах справи письмових доказів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, в порядку, передбаченому ст.ст. 223, 247 ЦПК України. Дослідивши позовну заяву, в процесі встановлення обставин справи та перевірки їх доказами, судом встановлено наступні юридичні факти та відповідні їм правовідносини. Як вказано в свідоцтві про смерть серії [NUMBER] , виданого виконкомом Вилківської міської ради Кілійського району Одеської області, актовий запис № 23, [PERSON] , помер [INFO] . Як вказано в свідоцтві про смерть серії [NUMBER] , виданого Виконавчим комітетом Вилківської міської ради Кілійського району Одеської області, актовий запис № 60, [PERSON] , померла [INFO] . Як вказано в свідоцтві про смерть серії [NUMBER] , виданого Кілійським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, актовий запис № 448, [PERSON] , помер [INFO] . Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 04.06.1974 р. у міськЗАГС Новокузнецька, запис акта про народження № 1942 - рос. « [PERSON] » та « [PERSON] » є батьками рос. « [PERSON] », [INFO] . Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 06.04.1971 р. у міськЗАГС Новокузнецька, запис акта про народження № 155 - рос. « [PERSON] » та « [PERSON] » є батьками рос. « [PERSON] », [INFO] . Відповідно до свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , рос. « [PERSON] », 1940 р.н. та рос. « [PERSON] », 1941 р.н. зареєстрували шлюб 26.02.1965 року у міськЗАГС Новокузнецька Кемеровської області, про що зроблено актовий запис за № 567. Після реєстрації шлюбу дружині присвоєне прізвище рос. « [PERSON] ». Відповідно до технічного паспорта від 13.06.2018 року квартира [ADDRESS] є трикімнатною загальною площею 59,3 кв. метра, житлова площа 35,6 кв. метра. Згідно свідоцтва про право приватної власності на житло № 137 від 14.03.1995 р. [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] належить по 1/3 частини кожному квартира [ADDRESS] . З довідки виконавчого комітету Вилківської міської ради Одеської області № 1506/02-20 від 29.08.2018 р. вбачається, що на день смерті [PERSON] , яка померла [INFO] та була зареєстрована в [ADDRESS] за цією адресою ніхто зареєстрований не був. З інформаційної довідки зі спадкового реєстру відносно спадкових справ та виданих на їх підставі свідоцтв про право на спадщину № 53773070 від 23.10.2018 р. сформованої приватним нотаріусом Юрченко М.Є., вбачається, що інформація відносно [PERSON] відсутня. При розгляді і вирішенні справи судом враховано наступні положення законодавства: У відповідності зі ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Згідно статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Статтями 15 та 16 ЦК України передбачено право особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту права, встановлених цивільним законодавством, є, зокрема, його визнання. Відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до ч. 4 ст. 3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав. Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Мін`юсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами). Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Відповідно до роз`яснення Міністерства юстиції України № 19-32/319 від 21.02.2005 року, у випадку смерті власника нерухомого майна, реєстрацію якого належним чином проведено не було і правовстановлюючий документ відсутній, питання про визначення цього майна померлому та спадкоємцю повинно вирішуватись в судовому порядку. Як вказано в листі Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 23.03.2009 року № 12/5-126, по об`єктах нерухомого майна, що збудовані до 5 серпня 1992 року, тобто до прийняття Урядом України документу, яким встановлено порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, при їх реєстрації для оформлення права власності одним з документів є висновок про технічний стан будівлі, що складається бюро технічної інвентаризації. Згідно ст. ст. 293, 315 ЦПК України, встановлення фактів, що мають юридичне значення віднесено до компетенції суду. Виходячи з наведеного суд вважає доведеним факт спільного проживання позивача зі спадкодавцем та прийняття спадщини після його смерті. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно ст. 1216, 1217 ЦК України - спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу. Відповідно до ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. У порядку спадкування можуть передаватися також право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис), право користування чужою земельною ділянкою для забудови (суперфіцій), право користування чужим майном (сервітут). Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до п.п. 4.15 п. 4 гл. 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 року за № 296/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22.02.2012 року за № 282/20595, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно, крім випадків, передбачених пунктом 3 глави 7 розділу I цього Порядку, та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Як зазначено в п.п 4.18 п. 4 гл. 10 розділу ІІ зазначеного Порядку за відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судом також встановлено, що в зв`язку з тим, що позивач не має можливості отримати свідоцтво про право на спадщину, позбавлений можливості інакше ніж у судовому порядку оформити свої спадкові права, в зв`язку з чим його право на спадщину підлягає судовому захисту шляхом його визнання на підставі ст. 16 ЦК України, а позовні вимоги підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved