Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-14 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду з позовом 25.11.2016 року, в якому просив суд стягнути з [PERSON] на користь ТОВ «Служба миттєвого кредитування» заборгованість за кредитним договором № 140309-132922 від 09.03.2014 року станом на 15.11.2016 року в розмірі 23\~223,23 грн., яка складається із заборгованості: за тілом кредиту 1\~276,03 грн., по процентам за користування кредитом 357,28 грн., пенею 21\~589,92 грн.; стягнути з відповідача судові витрати. В обґрунтування предявлених вимог вказав, що 09.03.2014 року між ТОВ «Служба миттєвого кредитування» та [PERSON] укладено кредитний договір № 140309-132922, за умовами якого позивач надав позичальникові кредит в розмірі 1500 грн. зі сплатою відсотків за користування ними в розмірі 418 грн. у строк до 22.03.2014 року. 21.03.2014 року [PERSON] на виконання умов п.2.3 договору сплатив відсотки за користування кредитом в сумі 390 грн., частково погасив основне тіло кредиту в розмірі 100 грн. та пролонгував дію договору до 21.04.2014 року. 22.04.2014 року позичальник сплатив відсотки за користування кредитом в сумі 420 грн., частково погасив суму кредиту 30 грн. та пролонгував дію договору до 06.05.2014 року. Востаннє, 09.07.2014 року, позичальник сплатив відсотки за користування кредитом - 510,40 грн., пролонгувавши дію договору до 23.07.2014 року, після чого жодних дій на погашення кредиту не здійснив, на телефонні дзвінки не відповідає. У звязку з неналежним виконанням [PERSON] своїх кредитних зобовязань, порушенням ним умов договору, представник позивача, діючи в інтересах ТОВ «Служба миттєвого кредитування», просив суд стягнути заборгованість станом на 15.11.2016 року з відповідача в примусовому порядку. Представник позивача [PERSON] в судове засідання не зявився, згідно письмової заяви просив справу розглянути за його відсутності, позовні вимоги підтримав, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не зявився, про час та місце розгляду справи в контексті ст.ст.74,76 ЦПК України повідомлений належним чином, причини неявки суду не відомі. Зі згоди представника позивача суд вважає за можливе ухвалити по справі заочне рішення на підставі наявних доказів в силу ст.224 ЦПК України. Суд, дослідивши письмові докази у справі, надавши оцінку в їх сукупності, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 09.03.2014 року між ТОВ «Служба миттєвого кредитування» як кредитодавцем та [PERSON] як позичальником укладено кредитний договір за № 140309-132922, за умовами п.1.2 якого кредитодавець надав позичальникові кредит в сумі 1500 грн. на споживчі цілі (а.с.3). Відповідно до п.3.1 кредитного договору (а.с.3), за користування кредитом позичальник сплачує кредитодавцеві проценти в розмірі 2% за кожен день користування кредитом (730 % річних або 732 % річних, якщо на період користування кредитом припадає високосний рік). Як слідує з п.3.3 кредитного договору, позичальник зобовязується повернути кредит в розмірі 1500 грн., а також сплатити проценти за користування ним в розмірі 420 грн., нарахованих за період, починаючи з дати видачі кредиту і закінчуючи датою повернення кредиту 22.03.2014 року, в загальному розмірі 1920 грн. Згідно зі ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Як встановлено в ході судового розгляду, що не спростовано жодними доказами з боку відповідача, банк свої зобовязання перед [PERSON] виконав належним чином, надавши йому кредит в обумовленому сторонами розмірі. Згідно ст.ст.525, 526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, одностороння відмова від його виконання не допускається. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання (ст. 625 ЦК України). У разі порушення зобовязання настають правові наслідки встановлені договором або законом (ч.1 ст. 611 ЦК України). Якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу (ч.2 ст.1050 ЦК України). Натомість позичальник [PERSON] взятих на себе зобовязань за кредитним договором № 140309-132922 від 09.03.2014 року належним чином не виконував, своєчасне погашення кредиту не здійснював, в результаті чого станом на 15.11.2016 року утворилась заборгованість за тілом кредиту 1276,03 грн., процентами за користування кредитом 357,28 грн., що підтверджується розрахунком заборгованості (а.с.5-21), який суд вважає належним та допустимим доказом, у зв'язку з чим приходить до переконання щодо доведеності розміру заявлених позивачем грошових вимог в цій частині, які підлягають задоволенню. Стосовно вимоги про стягнення з відповідача заборгованості по пені за несвоєчасність виконання зобовязань за договором в розмірі 21\~589,92 грн., нарахованих за 846 днів прострочки, суд виходить з наступного. Імперативним приписом ст.625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним зобовязання. Згідно ст.1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не\~ повернув суму позики, він зобовязаний сплатити грошову суму. У разі порушення зобовязання настають правові наслідки встановлені договором або законом (ч.1 ст.611 ЦК України). Виходячи зі змісту ст.ст.546,548,549 ЦК України, виконання зобовязання може забезпечуватися відповідно до вимог закону або умов договору, зокрема, неустойкою (штраф, пеня), яку боржник повинен сплатити в разі порушення зобовязання. Відповідно до ч.3 ст.509 ЦК України зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Визначаючи обсяг відповідальності позичальника, сторонами погоджено, що у разі несвоєчасного повернення [PERSON] обумовленої суми кредиту та нарахованої плати за користування кредитом до позичальника застосовуються штрафні санкції, передбачені п.6.2 договору, шляхом нарахування неустойки у вигляді пені в розрахунку 2% від суми кредиту за кожен день прострочення за кредитним договором (а.с.3). З урахуванням ст.3 ЦПК України щодо загальних засад цивільного законодавства та ч.4 ст.10 ЦПК України відносно обов'язку суду сприяти сторонам в здійсненні їхніх прав, застосовуючи положення ч.3 ст.551 ЦК України суд вправі зменшити розмір неустойки (пені) як цивільно-правової відповідальності боржника за умови, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення, на чому також акцентує увагу Верховний Суд України в постанові від 03.09.2014 року у справі №6-100цс14. В розумінні ч.3 ст.551 ЦК України істотними обставинами можна вважати, зокрема, ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Згідно п.27 постанови №5 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року\~ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», зменшення розміру неустойки може бути застосовано судом лише до відсотків, які нараховуються як неустойка, і не може бути застосовано до сум, які нараховуються згідно з ч.2 ст.625 ЦК України та мають іншу правову природу. В ході судового розгляду встановлено, що розмір основного збитку, завданого відповідачем, становить 1633,31 грн. (з розрахунку: 1\~276,03 + 357,28), в той час як заборгованість за пенею, нарахованою за прострочення виконання [PERSON] кредитних зобов'язань станом на 15.11.2016 року\~ складає 21\~589,92 грн. - за 846 днів згідно розрахунку (а.с.2). Очевидним є те, що заявлений позивачем розмір пені є неспівмірним з розміром основного збитку, завданого відповідачем і не відповідає визначеним п.6 ч.1 ст.3, ч.3 ст.509, ст.627 ЦК України засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам конституційного принципу верховенства права (абз.2 п.3.2 Рішення Конституційного Суду України від 11.07.2013 року у справі №7-рп/13). Враховуючи встановлену неспівмірність, розмір основного збитку та відсутність доказів звернення позивача з досудовими вимогами до відповідача для погашення ним заборгованості в добровільному порядку, суд вважає за можливе застосувати до спірних правовідносин положення ч.3 ст.551 ЦК України та зменшити розмір пені до 3260 грн., що кореспондується з позицією Верховного Суду України, викладеною в постановах від 04.11.2015 року у справі № 6-1120цс15, від 03.09.2014 року у справі № 6-100цс14. Аналізуючи викладене, оцінюючи наявні докази за своїм внутрішнім переконанням, суд дійшов висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог та стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Служба миттєвого кредитування» заборгованості за кредитним договором №140309-132922 від 09.03.2014 року станом на 15.11.2016 року в розмірі 4893,31 грн., яка складається із заборгованості: за тілом кредиту 1\~276,03 грн., по процентам за користування кредитом 357,28 грн., пенею 3 260 грн. (з розрахунку: 1\~276,03 + 357,28 + 3260). Враховуючи часткове задоволення позовних вимог,

Outcome: partial