Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-30 00:00:00

Представник позивача - ЛКП «Вулецьке» звернувся в суд з позовом до відповідача, який в подальшому уточнив та просить стягнути заборгованість за надані послуги з утримання будинку та прибудинкової території, послуги водопостачання та водовідведення, послуги центрального опалення. Свої вимоги мотивує тим, що відповідач зареєстрований та проживає у квартирі [ADDRESS]. Даний будинок перебуває на обслуговуванні ЛКП «Вулецьке». Відповідачем в повному обсязі не сплачуються послуги, які надаються йому позивачем, натомість згідно чинного законодавства України відповідач зобов'язаний своєчасно вносити плату за надані послуги у встановлений термін, а тому просить стягнути суму заборгованості в судовому порядку. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримує, просить позов задоволити. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позов заперечив. Просить застосувати строк позовної давності, та відмовити у задоволенні позову. Вказує, що належна оплата ним комунальних послуг у вказаний в позові період підтверджується копіями платіжних документів, що долучені до матеріалів справи. Допускає ймовірність виникнення заборгованості, однак у період з 2004 по 2008 рр., тобто трирічний строк позовної давності сплив. Заслухавши пояснення представника позивача, відповідача, дослідивши зібрані по справі докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідач зареєстрований та проживає в квартирі [ADDRESS], що стверджується довідкою з місця проживання про склад сім'ї і прописки №71 від 16.07.2014 року, виданою ЛКП «Вулецьке». Станом на серпень 2014 року позивачем нараховано відповідачу заборгованість по несплаті комунальних послуг у сумі 4096, 74 грн. У відповідності до ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки, а згідно вимог ч.1 ст.261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалась або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Відповідно до вимог ч.4 ст.267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є самостійною підставою для відмови у позові. Із розрахунку заборгованості за послуги водопостачання та водовідведення від 15.07.2014 року вбачається, що борг відповідача перед позивачем за період з січня 2012 року по липень 2014 року становить 3494,37 гривень, однак відомості такого спростовуються платіжними документами, долученими відповідачем до матеріалів справи, згідно яких у вказаний у розрахунку період комунальні послуги мешканцями квартири [ADDRESS] сплачувались належним чином. Нарахована сума заборгованості відповідача перед позивачем, згідно матеріалів справи, могла бути нарахована, проте за період, який мав місце до серпня 2011 року, тобто граничного терміну строку позовної давності. Оскільки між сторонами існують договірні зобов'язання із визначеним строком щомісячного виконання до певного числа, позивачу достовірно було відомо про порушення свого права, однак жодних дій по захисту свого порушеного права він в межах трирічного строку позовної давності не вчиняв. Відповідно до вимог ст.212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ немає для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Відповідно до вимог ч.3 ст.10, ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що у задоволенні позовних вимог слід відмовити за пропуском строку позовної давності. З наведених міркувань та

Outcome: dismissed