Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-16 00:00:00

представник позивача просить суд визнати за [PERSON] право власності на частину земельної ділянки за кадастровим номером [NUMBER], площею 0,0812 га, та земельну ділянку за кадастровим номером [NUMBER], площею 0, 0303 га, що знаходяться на території [ADDRESS], як на спадкове майно в порядку спадкування за законом, посилаючись на те, що її мати, [PERSON], за договором купівлі-продажу частини земельної ділянки від 21.12.2007 р., посвідченому приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Комарницькою О.В. (реєстр. № 1407) та купівлі-продажу земельної ділянки від 21.07.2007 р., посвідченому приватним нотаріусом КМНО Комарницькою О.В. (реєстр. № 1410) придбала частину земельної ділянки за кадастровим номером [NUMBER], площею 0,0812 га, та земельну ділянку за кадастровим номером [NUMBER], площею 0,0303 га, що знаходяться на території [ADDRESS]. [INFO] р. [PERSON] померла, не встигнувши оформити право власності на вищезазначені земельні ділянки, зареєструвати його та отримати відповідне свідоцтво. [INFO] р. на її майно була відкрита спадщина, яка складається з вказаних вище земельних ділянок. Відповідно до ст. 1261 ЦК України вона є спадкоємицею першої черги спадкоємців за законом і є єдиною спадкоємицею [PERSON]. Оскільки вона не встигла вступити у спадщину, вона звернулась із заявою до Деснянського районного суду м. Києва, рішенням якого від 16.12.2013 № 754/18236/13-ц був встановлений факт її проживання із спадкодавцем на момент відкриття спадщини 14.09.2011 р. У червні 2014 року вона звернулась до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Бондар Тетяни Миколаївни ([ADDRESS]) з метою отримання свідоцтва про право на спадщину. 02.06.2014 р. до Управління Державного агентства земельних ресурсів у Кагарлицькому районі м. Києва нотаріусом направлено запит про надання витягу з Державного земельного кадастру щодо частини земельної ділянки за кадастровим номером [NUMBER], площею 0,0812 га, та земельної ділянки за кадастровим номером [NUMBER], площею 0,0303 га, що знаходяться на території [ADDRESS]. Разом з тим, Управлінням Державного агентства земельних ресурсів у Кагарлицькому районі у видачі витягу на її ім'я було відмовлено, оскільки зазначені земельні ділянки, як було зазначено вище, зареєстровані не на [PERSON], а ще на минулого власника [PERSON], в якого вони були придбані [PERSON] за вищезгаданими договорами купівлі-продажу від 21.12.2007 р. (реєстр. № 1407 та № 1410). Враховуючи викладене, вона вимушена звернутись до суду із позовом про встановлення права власності на спадкове майно, оскільки без цього неможливим є оформлення документів на виготовлення та видача витягів з Державного земельного кадастру, а отже і отримання свідоцтва про право на спадщину. Відповідно до вимог п.1 ч. 2 ст. 16 ЦК України, способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Згідно із вимогами ч. 1 ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. У відповідності до ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Вона є спадкоємицею першої черги після смерті матері, що була власницею вищевказаних земельних ділянок, у відповідності до ст. 1261 ЦК України, Згідно ст. 1297 ЦК спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Представник відповідача в особі Стайківської сільської ради Кагарлицького району в судове засідання не з'явилася, подавши до суду заяву, в якій погоджується з позовним вимогами позивача та просить справу слухати без участі представника сільської ради. Представник третьої особи в особі реєстраційної служби Кагарлицького районного управління юстиції в судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи був повідомлений завчасно, про що свідчить розписка про отримання судової повістки, а тому суд вважає ухвалити рішення на підставі наявних в справі матеріалів. Вислухавши представника позивача та вивчивши матеріали справи, суд вважає за необхідне позовні вимоги позивача задовольнити з наступних підстав. В судовому засіданні суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносин, що виникають у державі. У відповідності з п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов'язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Відповідно до ст. 55 Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Згідно зі ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 10 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності. Згідно зі ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних та юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. ст. 57, 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко - і відеозаписів, висновків експертів. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 346 ЦК України право власності припиняється у разі смерті власника. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб спадкоємців). Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч. 1 ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. [INFO] року померла [PERSON]. Згідно рішення Деснянського районного суду м. Києва на момент смерті [PERSON] дійсно проживали спільно з [PERSON] у квартирі [ADDRESS]. Тобто, рішенням суду було встановити факт постійного проживання [PERSON] разом із спадкодавцем [PERSON] на час відкриття спадщини [INFO] року. 21 грудня 2007 року [PERSON] купила частину земельних ділянок для будівництва та обслуговування жилого будинку та для ведення особистого селянського господарства, що знаходяться на території [ADDRESS], але ці договори не були зареєстровані у КОФ ДП Центр ДЗК. Відповідно до статті 1299 ЦК України, якщо у складі спадщини, яку прийняв спадкоємець, є нерухоме майно, спадкоємець зобов'язаний зареєструвати право на спадщину в органах, які здійснюють державну реєстрацію нерухомого майна (стаття 182 ЦК України). Право власності на нерухоме майно виникає у спадкоємця з моменту державної реєстрації цього майна. Державна реєстрація речового права, яка здійснювалась на підставі та у порядку, передбаченому Законом України «Про державну реєстрацію речових прав та їх обмежень» від 01.07.2004 р. за № 1952-IV та Тимчасовим положенням про порядок державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 7.02.2002 р. за № 7/5, зводилася до реєстрації у відповідному відділі земельних ресурсів, яка визначалася як офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу та припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Таке визначення поняття державної реєстрації речового права залишилось і у новій редакції Закону. Відповідно до частини четвертої статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до набрання чинності цього Закону, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом за таких умов: якщо реєстрація прав та їх обтяжень була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав та їх обтяжень діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав та їх обтяжень. В період встановлення нової системи державної реєстрації прав відповідно до Закону така реєстрація проводиться на підставі документів, що підтверджують виникнення, перехід, припинення прав на нерухоме майно, які видані чи оформлені до «01» січня 2013 року. Відповідно до пункту 11 статті 346 Цивільного кодексу України право власності припиняється у разі припинення юридичної особи чи смерті власника. Отже, після смерті власника неможливо здійснити державну реєстрацію права власності на нерухоме майно. Враховуючи те, що право на спірні земельні ділянки за померлою [PERSON] підтверджено належними доказами, вони є об'єктами права власності і за змістом ст.1218 ЦК України можу бути об'єктом спадкування. Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1297 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухомість . Згідно ч.1 ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Відповідно до ст. ст. 392, 1223 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Враховуючи, що [PERSON] за життя набула права на земельні ділянки у встановленому законом порядку, проте отримав відповідні правовстановлюючі документи, які належним чином не оформлені, з огляду на те, що [PERSON] прийняла спадщину, але не може отримати свідоцтво про право на спадщину на вказані вище земельні ділянки, порушені права позивача підлягають захисту. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. За таких обставин, суд вважає за можливе визнати за [PERSON] право власності на частину земельної ділянки за кадастровим номером [NUMBER], площею 0,0812 га та на земельну ділянку за кадастровим номером [NUMBER], площею 0,0303 га, що знаходяться на території [ADDRESS], як на спадкове майно в порядку спадкування за законом. На підставі викладеного та

Outcome: approved