Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-29 00:00:00

Прокурор звернувся до суду в інтересах держави з позовом до відповідачів [PERSON] сільської ради, [PERSON], [PERSON], третя особа без самостійних вимог на стороні позивача: Державна інспекція сільського господарства в Закарпатській області, треті особи без самостійних вимог на стороні відповідачів: управління Держземагенства в Хустському районі Закарпатської області, [PERSON] про скасування рішення сільської ради, визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку та витребування земельної ділянки. Позовні вимоги позивачем вмотивовані тим, що рішенням [PERSON] сільської ради 2-гої сесії 5 скликання від 07.07.2006 року громадянці [PERSON] надано безоплатно у приватну власність земельну ділянку площею 0,10 га. для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель із земель запасу [PERSON] сільської ради, яка знаходиться за адресою вул. Джерельна б/н. Дане рішення стало підставою для видачі [PERSON] державного акту про право власності на землю серії ЗК № 052342, який зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за № 21255383001:01:07:0711:00005 від 26.03.2007 року. Згідно матеріалів перевірки прокуратурою було встановлено, що вказана земельна ділянка відноситься до земель промисловості, оскільки земельна ділянка попередньо належала ВАТ «Хустський консервний завод», який мав у користуванні для розміщення даних виробничих приміщень та водозабору земельну ділянку площею 1,065 га. на підставі державного акту на право постійного користування на землю II-ЗК №000992 від 29.03.2001 року, і відповідно дані землі відносяться до земель промисловості. Вироком Хустського районного суду від 12.04.2014, голову [PERSON] сільської ради [PERSON] засуджено за ст. 367 ч. 2 КК України до 3 років позбавлення волі з позбавленням права обіймати керівні посади в органах місцевого самоврядування строком на 2 роки та на підставі ст.75 КК України звільнено від покарання із встановленням йому іспитового строку 1 рік. Зокрема вказаним вироком суду встановлено, що обіймаючи посаду [PERSON] сільського голови [PERSON] будучи службовою особою у порушення вимог ст.ст. 19, 20, 66, 118, 123, 124, 134 ЗК України без попередньої зміни їх цільового призначення земельних ділянок, завірив власним підписом та видав незаконні рішення 2 сесії 5 скликання [PERSON] сільської ради від 07.07.2006 року про виділення земельних ділянок громадянам. Відповідно до ст. 20 Земельного кодексу України віднесення земель до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень. Зміна цільового призначення земель провадиться органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування, які приймають рішення про передачу цих земель у власність або надання у користування, вилучення (викуп) земель і затверджують проекти землеустрою або приймають рішення про створення об'єктів природоохоронного та історико-культурного призначення. Пунктом 2 Порядку розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26.05.2004 № 677, передбачено, що проект відведення земельної ділянки не розробляється у разі, коли земельна ділянка, межі якої визначено в натурі (на місцевості), надається у користування або безоплатно передається у власність без зміни її цільового призначення. У разі передачі в приватну власність земельної ділянки із земель державної чи комунальної власності, межі якої не встановлені в натурі або цільове призначення якої змінюється, розробляється проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки, а не технічна документація. Разом з тим встановлено, що підставою передачі у власність [PERSON] земельної ділянки стало згадане вище рішення [PERSON] сільської ради і технічна документація, а не проект землеустрою щодо її відведення. Таким чином, всупереч вимогам ст. 20 Земельного кодексу України та незважаючи на те, що цільове призначення спірної земельної ділянки не змінювалося, рішенням [PERSON] сільської ради Хустського району від 07.07.2006 передано у власність громадянці [PERSON] земельну ділянку площею 0,10 га. для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель. Крім того, в ході проведення перевірки прокуратурою було встановлено, що між громадянкою [PERSON], якій у порушення норм земельного законодавства надана земельна ділянка, та громадянкою [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу від 20.09.2012 р., а в подальшому 03.10.2012 року громадянкою [PERSON] було її відчужено громадянці [PERSON], що підтверджується договором купівлі-продажу зареєстрованого в Державному реєстрі правочинів. Отже земельна ділянка, що перебувала в державній власності, вибула з її володіння на підставі незаконного рішення, що в даному випадку підтверджується вироком Хустського районного суду від 12.03.2014 є підставою для відновлення права держави шляхом його витребування від відповідача та визнання недійсним виданого державного акту на право власності на земельну ділянку. В судовому засіданні прокурор Хустської міжрайонної прокуратури [PERSON] позов Хустського міжрайонного прокурора в інтересах держави підтримала повністю, посилаючись на наведені в ньому обставини. Просить суд поновити строк для звернення до суду, оскільки про порушення вимог закону прокуратура дізналася після отримання акту перевірки Державної інспекції сільського господарства в Закарпатській області від 12.12.2012 року. Представник відповідача [PERSON] [PERSON], що діє згідно довіреності, в судовому засіданні позов не визнав . Суду ствердив, що підстав для скасування рішення та державного акту немає, оскільки його довірителька отримала земельну ділянку на законних підставах подавши відповідну заяву у сільську раду, а в подальшому також на законних підставах її реалізувала . В задоволенні позову просить відмовити. Відповідачі [PERSON] , представник Держкомагенства в Хустському районі та [PERSON] в судове засідання не зявилися, про час та місце розгляду справи були належним чином повідомлені, про причини неявки суд не повідомили. Представник відповідача [PERSON] сільради та Державної інспекції сільського господарства в Закарпатській області в судове засідання також не зявилися, подали до суду заяви про розгляд справи у їх відсутності, позовні вимоги визнають та підтримують. Суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності представника [PERSON] сільради, відповідача [PERSON] та третіх осіб. Представник прокуратури та представник відповідачки [PERSON] не заперечили проти розгляду справи у відсутності інших учасників справи. Заслухавши пояснення учасників процесу, вивчивши та дослідивши матеріали справи, зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення виходячи з наступного. Як встановлено з матеріалів справи, на підставі рішення [PERSON] сільської ради 2-гої сесії 5 скликання від 07.07.2006 року відповідачці [PERSON] надано безоплатно у приватну власність земельну ділянку площею 0,10 га. для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель із земель запасу [PERSON] сільської ради та видано державний акт про право власності на землю серії ЗК № 052342, який зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за № 21255383001:01:07:0711:00005 від 26.03.2007 року. Хустською міжрайонною прокуратурою було вивчено матеріали перевірки Державної інспекції сільського господарства в Закарпатській області від 12.12.2012 на території [PERSON] сільської ради з питань додержання вимог земельного законодавства при передачі земельних ділянок у власність громадянам та встановлено, що земельна ділянка площею 0,10 га., яка надана [PERSON] згідно рішення [PERSON] сільради, відноситься до земель промисловості, оскільки земельна ділянка попередньо належала ВАТ «Хустський консервний завод», який мав у користуванні для розміщення даних виробничих приміщень та водозабору земельну ділянку площею 1,065 га. на підставі державного акту на право постійного користування на землю II-ЗК №000992 від 29.03.2001 року, і відповідно дані землі відносяться до земель промисловості. Вказаний факт також підтверджується вироком Хустського районного суду від 12.04.2014 року, яким голову [PERSON] сільської ради [PERSON] засуджено за ст.367 ч.2 КК України до 3 років позбавлення волі з позбавленням права обіймати керівні посади в органах місцевого самоврядування строком на 2 роки та на підставі ст.75 КК України звільнено від покарання із встановленням йому іспитового строку 1 рік. Зокрема вказаним вироком суду встановлено, що обіймаючи посаду [PERSON] сільського голови [PERSON] будучи службовою особою у порушення вимог ст.ст. 19, 20, 66, 118, 123, 124, 134 Земельного кодексу України без попередньої зміни їх цільового призначення земельних ділянок, завірив власним підписом та видав незаконні рішення 2 сесії 5 скликання [PERSON] сільської ради від 07.07.2006 року про виділення земельних ділянок громадянам. Таким чином, рішення [PERSON] сільської ради 2-гої сесії 5 скликання від 07.07.2006 року щодо надання земельної ділянки у власність відповідачці [PERSON] для будівництва та обслуговування жилого будинку є незаконним та прийняте з порушенням вимог чинного законодавства. Відповідно до ст. 20 Земельного кодексу України віднесення земель до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень. Зміна цільового призначення земель провадиться органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування, які приймають рішення про передачу цих земель у власність або надання у користування, вилучення (викуп) земель і затверджують проекти землеустрою або приймають рішення про створення об'єктів природоохоронного та історико-культурного призначення. Однак, усупереч вимогам ст. 20 Земельного кодексу України та незважаючи на те, що цільове призначення спірної земельної ділянки не змінювалося, рішенням [PERSON] сільської ради Хустського району від 07.07.2006 передано у власність громадянці [PERSON] земельну ділянку площею 0,10 га для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель. Відповідно до ст. 61 ч.1, 4 ЦПК України обставини визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі не підлягають доказуванню. Вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили обовязків для суду , що розглядає справу про цивільно - правові наслідки, а згідно ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Враховуючи позицію представника [PERSON] сільради, а також враховуючи, що вироком суду доведено незаконність прийняття рішення [PERSON] сільської ради 2-гої сесії 5 скликання від 07.07.2006 року щодо надання земельної ділянки у власність відповідачці [PERSON] для будівництва та обслуговування жилого будинку, позовні вимоги Хустського міжрайонного прокурора в інтересах держави в часті скасування рішення [PERSON] сільської ради від 07.07.2006 року та визнання недійсним державного акту на право приватної власності на земельну ділянку серії ЗК № 052342 є обґрунтованими, доведеними та такими що підлягають до задоволення. Не підлягають до задоволення вимоги позивача про витребування з незаконного володіння земельної ділянки площею 0,10 га. виходячи з наступного. Відповідно до ст 216 ЦК України, яка визначає особливі правові наслідки недійсності правочину кожна зі сторін зобовязана повернути другій стороні в натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування, якщо законом не встановлені особливі умови їх застосування або особливі правові наслідки окремих видів недійсних правочинів. Реституція як спосіб захисту цивільного права (ч.1 ст.216 ЦК) застосовується лише в разі наявності між сторонами укладеного договору, який є нікчемним чи який визнано недійсним. У звязку із цим вимога про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, за правилами реституції, може бути предявлена тільки стороні недійсного правочину. За положеннями ст. 387 ЦК України, власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Разом з тим відповідно до положень ст.330 ЦК України, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо згідно з ст.388 цього кодексу майно не може бути витребуване в нього. Згідно з положеннями ст.388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише в разі, якщо майно: було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Отже, за положеннями зазначених норм права, лише власник майна може витребувати належне йому майно від будь-якої особи, котра є останнім набувачем майна та котра набула майно з незаконних підстав, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене попередніми набувачами. При цьому норма ч.1 ст.216 ЦК України не може застосовуватись як підстава позову про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, яке було в наступному набувачем відчужене третій особі, оскільки надає право повернення майна лише стороні правочину, який визнано недійсним. Захист порушених прав особи, що вважає себе власником майна, яке було неодноразово відчужене, можливий шляхом предявлення віндикаційного позову до останнього набувача цього майна з підстав, передбачених стст.387 та 388 ЦК. Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Враховуючи, що про порушення норм земельного законодавства прокурору стало відомо лише 12 грудня 2012 році, тобто з моменту складання акту перевірки Державної інспекції сільського господарства в Закарпатській області, суд вважає, що клопотання прокурора в інтересах держави про поновлення строку звернення до суду слід задоволити.

Outcome: dismissed