Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-15 00:00:00

Прокурор, в інтересах позивача [PERSON],звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON], [PERSON] про стягнення аліментів на утримання непрацездатного батька, з кожної щомісячно по 1/7 частини від сукупного доходу та додаткових витрат у розмірі по 400 грн., починаючи з 1.02.2015 року, посилаючись на наступне обґрунтування позовних вимог. [PERSON] не одружений, є безстроково інвалідом першої групи за загальним захворюванням, пенсіонером за віком. З 2005 року страждає на цукровий діабет 2 типу, середньої тяжкості, потребує не тільки стороннього догляду та допомоги, а ще й спеціального харчування. Внаслідок наведених обставин щомісячні витрати [PERSON] на лікування складають 1500,23 грн., на харчування - 1610,33 грн., на оплату комунальних послуг - 105,80 грн., на інші побутові потреби - 185,36 грн. Разом з тим на червень 2015 року його пенсія склала 1462,29 грн., інших джерел доходу не має, отже щомісячні витрати значно перевищують доходи, тому він потребує сторонньої допомоги від дочок [PERSON] та [PERSON], які не доглядають за ним та не надають будь-якої допомоги. В судовому засіданні прокурор, позивач [PERSON] та його представник [PERSON] наполягали на задоволені позовних вимог, на підставах наведених в позовній заяві та обставинах встановлених під час розгляду справи. Особисто [PERSON] зазначила, що у свій час [PERSON] подарував свою квартиру, єдине житло, молодшій дочці [PERSON], але остання, як і старша дочка [PERSON] не надають батькові будь-якої допомоги. Як колишній дружині їй шкода [PERSON], тому на теперішній час вона надає йому посильну допомогу, але її вкрай недостатньо. [PERSON] за станом здоров'я не може пересуватися, потребує сторонньої допомоги, оскільки нікому купати його, доставляти продукти харчування, прибирати в квартирі, попрати білизну. Із-за наявності у [PERSON] двох працездатних дочок соціальні служби, у відповідності з вимогами законодавства, не можуть надавати позивачу безкоштовну допомогу, а на її оплату та придбання ліків у позивача не вистачає грошей. Крім того [PERSON], як власник квартири не сплачує комунальні послуги, не оформила субсидію, із-за загрози бути відключеним від електропостачання, газопостачання позивач змушений оплачувати комунальні послуги. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов не визнала, оскільки у батька [PERSON] пенсія вища за прожитковий мінімум, у нього є пільги по сплаті комунальних платежів. На теперішній час вона хворіє, потребує лікування, проживає разом з чоловіком 1947 року народження, який за станом здоров'я теж потребує допомоги. Своє лікування частково здійснила за рахунок страхової виплати, так як кожен місяць до грудня 2015 року сплачувала страхові внески у розмірі 150 грн. Син вже дорослий, проживає окремо. Існує вона на щомісячну пенсію чоловіка, яка складає 2950 грн. У чоловіка немає витрат на батьків оскільки вони померли.За наведеними обставинами не може надавати будь-яку допомогу батьку. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов не визнала, оскільки не працює, перебуває у відпустці по догляду за дитиною до трьох років. На теперішній час розлучена, проживає разом з двома неповнолітніми дітьми та матір'ю. Існує на соціальну виплату молодшої дитини у розмірі 1000 грн. та аліменти чоловіка у розмірі 500 грн. Пенсія матері складає 1100 грн. За наведеними обставинами батьку не може надати ні матеріальної, ні фізичної допомоги. Представник відповідачів [PERSON] в судовому засіданні підтримала позицію відповідачів щодо не визнання позову, оскільки позивач не є тією особою, що потребує матеріальної допомоги, а відповідачі тими, що можуть надати таку допомогу. Позивач має пільги щодо оплати медичних препаратів, отримує безкоштовні талони на хлібобулочні вироби та продуктові набори за рахунок спонсорської допомоги, а також одяг. На теперішній час дохід позивача забезпечує його прожитковий мінімум у 1074 грн., навіть залишаються додаткові 350 грн. Треба також врахувати, що позивач став інвалідом у період шлюбу з [PERSON], яка за ст.76 СК України повинна надавати допомогу колишньому чоловіку, така допомога нею надається, отже за таких умов [PERSON] не потребує допомоги від своїх дітей. Представник третьої особи Територіального центру соціального обслуговування Жовтневого району м.Маріуполя, належним чином повідомлений про час, місце розгляду справи в судове засідання не з'явився, за наданими письмовими поясненнями зазначив наступне. [PERSON], [INFO], самотньо проживаючий, пенсіонер, інвалід 1 групи загального захворювання, мешкає в однокімнатній приватизованій квартирі, за адресую: [ADDRESS], з 10.02.2012 року отримує послуги відділення благодійної допомоги та реалізації міських соціальних програм територіального центру Жовтневого району. 3.07.2014 року [PERSON] звернувся до відділення соціальної допомоги вдома територіального центру Жовтневого району з проханням прийняти його на обслуговування, як одиноко проживаючого пенсіонера, якому рідні не надають допомогу. Комісією у складі працівників відділення було проведено обстеження житлово-побутових умов проживання [PERSON] за його зверненням, надані пояснення про умови надання соціальних послуг та складено акт. 22.07.2014 року директором територіального центру Жовтневого району була надана письмова відповідь заявнику, в якій роз'яснено, що згідно до Положення проТериторіальний центр і порядок надання соціально-побутових послуг, відділенням соціальної допомоги вдома безоплатно обслуговуються громадяни, які не мають рідних, що повинні забезпечити їм догляд і допомогу. Тому, що [PERSON] має двох повнолітніх доньок працездатного віку - [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], які мешкають у м.Маріуполі, остання зареєстрована за місцем проживання батька, він не має права на безоплатне обслуговування. Враховуючи наведене просив розглянути справу без участі представника та прийняти рішення згідно діючого законодавства. Представниктретьої особи Жовтневого районного центру соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді Маріупольської міської ради,належним чином повідомлений про час, місце розгляду справи в судове засідання не з'явився, за повідомленням просив суд розглянути справу у його відсутності та постановити рішення у справі на розсуд суду. Свідки [PERSON], [PERSON] в судовому засіданні пояснили, що з позивачем проживають в одному будинку, відповідачів практично не знають. На час проживання у [PERSON] його дочки [PERSON], остання за ним не доглядала, позивач просив поїсти, кидали йому хліб на балкон. Становище [PERSON] поліпшилось коли за ним стала доглядати колишня дружина. Суд, заслухавши покази свідків, пояснення сторін, дослідивши подані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги прокурора в інтересах [PERSON] підлягають задоволенню частково з наступних підстав. Відповідно до вимог ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Стаття 51 Конституції України закріплює обов'язок повнолітніх дітей піклуватися про своїх непрацездатних батьків. Дана конституційна норма знайшла своє відображення і в Сімейному кодексі України (статті 202-206). Таке піклування, турбота може знаходити свій вияв у особистому догляді, наданні матеріальної допомоги, представництві, захисті прав та інтересів батьків у різних установах тощо. Відповідно до ст. 201 СК України визначено обов'язкові умови та підстави покладання на дітей обов'язку утримувати своїх батьків: діти досягли вісімнадцяти років, батьки є непрацездатними за віком або за станом здоров'я, батьки потребують матеріальної допомоги, відсутні обставини для звільнення дітей від обов'язку утримувати своїх дітей. Моментом виникнення обов'язку утримувати своїх батьків є наявність усіх вищеперерахованих умов. Повнолітні дочка, син зобов'язані надавати утримання батькам незалежно від власного статку. Обов'язок дітей не пов'язується з їх працездатністю і можливістю надавати батькам матеріальну допомогу. Судом встановлені наступні обставини та відповідні їм правові відносини. Сторонами визнається те, що [PERSON] є батьком [PERSON], [PERSON], які є повнолітніми, працездатними та проживають окремо один від одного, ці обставини за вимогами ст.61 ЦПК України не підлягає доказуванню. На теперішній час позивач [PERSON] досяг похилого віку - йому 63 роки, він є самотньо проживаючий пенсіонер за віком, інвалід 1 групи загального захворювання, з 2005 року страждає на цукровий діабет 2 типу, середньої тяжкості, потребує постійного стороннього догляду, ще й спеціального харчування. Не працює, крім пенсії, будь-яких доходів він не має. Він є непрацездатним і потребує матеріальної допомоги. Розмір його пенсії складає 1462,29 грн., що підтверджується Довідкою Управління Пенсійного фонду України у Жовтневому районі м.Маріуполя Донецької області від 27.10.2015 року (а.с.40,153). За повідомленням Управління соціального захисту населення Жовтневого району м.Маріуполя [PERSON] будь-яких видів соціальної державної допомоги в управлінні не отримує. (а.с.150) За довідками Комунального закладу Маріупольської міської ради «Центр первинної медико-санітарної допомоги №3, від 2.11.2015 року та 30.11.2015 року [PERSON] для лікування призначена значна кількість медичних препаратів, деякі з них, ним оплачувались за власні кошти. (а.с.160,199) Згідно інформації Територіального центру соціального обслуговування Жовтневого району м.Маріуполя та тарифів платних соціальних послуг, відповідно до Положення проТериторіальний центр і порядок надання соціально-побутових послуг, відділенням соціальної допомоги вдома безоплатно обслуговуються громадяни, які не мають рідних, що повинні забезпечити їм догляд і допомогу. Оскільки [PERSON] має двох повнолітніх доньок працездатного віку - [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], які мешкають у м.Маріуполі, він не має права на безоплатне обслуговування. При цьому середня сумарна вартість надання послуг на один день складає 140,38 грн., на місяць - 4211,40 грн. (а.с.21-23,162,241-244) За положеннями ч.ч. 1,3 ст. 172 Сімейного кодексу України, повнолітні дочка, син зобов'язані піклуватися про батьків, проявляти про них турботу та надавати їм допомогу. Якщо повнолітні дочка, син не піклуються про своїх непрацездатних, немічних батьків, з них можуть бути за рішенням суду стягнені кошти на покриття витрат, пов'язаних із наданням такого піклування. Відповідно до ч.1 ст. 202 СК України, повнолітні дочка, син зобов'язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги. Суд у такому разі визначає розмір аліментів на батьків у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін (ч. 1 ст. 205 СКУ). Оскільки закон не ставить обов'язок утримувати батьків у залежність з матеріальним становищем повнолітніх дітей, тому аліментні зобов'язання виникають, навіть якщо самі діти знаходяться у матеріальній скруті. Ця обставина може бути врахована лише при визначенні розміру аліментів. Крім того, під час визначення розміру аліментів та додаткових витрат суд бере до уваги можливість одержання утримання від інших дітей, до яких не пред'явлено позов про стягнення аліментів, дружини, чоловіка та своїх батьків. Виходячи зі змісту ст. 202 СКУкраїни, право на утримання від дітей батьки мають за умови, що вони є непрацездатними та потребують матеріальної допомоги. Непрацездатними визнаються особи, які досягли пенсійного віку (згідно з ч. 1 ст. 26 ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» загальний пенсійний вік становить для чоловіків 60 років, для жінок - 55 років), або є інвалідами I, II, III груп. Проте сам факт непрацездатності батьків не зумовлює виникнення у дітей обов'язку надання їм утримання - стан непрацездатності має супроводжуватися необхідністю отримувати сторонню матеріальну допомогу. Однак закон не визначає, в яких випадках батьків слід визнавати такими, що потребують матеріальної допомоги. Так, непрацездатних осіб держава повинна забезпечувати необхідним утриманням - пенсією за віком, пенсією з інвалідності, державною допомогою тощо. Підставою виникнення аліментного зобов'язання між повнолітніми дітьми і їхніми батьками щодо утримання останніх є склад юридичних фактів: а) походження дітей (родинний зв'язок батьків і дітей); б) непрацездатність батьків; в) потреба батьків у матеріальній допомозі. Встановлені судом обставини свідчать про те, що в судовому засіданні знайшов підтвердження той факт, що враховуючи вік позивача та стан його здоров'я, він потребує матеріальної допомоги. Закон передбачає примусовий порядок стягнення аліментів на батьків з їхніх повнолітніх дітей у випадку, якщо останні не надають матеріальної допомоги добровільно. Таким чином, обов'язок виплачувати аліменти батькам може бути покладено лише на повнолітніх дітей; потреба матеріальної допомоги полягає в тому, що батьки не мають можливості забезпечити своє гідне існування у зв'язку із відсутністю пенсій чи їх низького розміру, а також у зв'язку із відсутністю у них інших джерел існування; Аліменти, що сплачують діти на утримання своїх батьків, безумовно повинні забезпечувати достатній життєвий рівень та необхідні умови для існування. У відповідності до ч.1 ст. 60 ЦПК України «Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень». В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] є працездатною особою, розлучена, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, а саме: сина [PERSON], [INFO] та дочку [PERSON], [INFO], знаходиться у відпустці для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, отримує допомогу у розмірі 1012,50 грн. та з її слів аліменти на двох дітей від колишнього чоловіка у розмірі 500 грн. щомісячно. (а.с.77-78,112-114,170-171,221) Згідно ст.73 Закону України «Про виконавче провадження» стягнення не може бути здійснене на допомогу по догляду за дитиною. Враховуючи, що [PERSON] виховує двох дітей,знаходиться у відпустці для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, внаслідок чого отримує допомогу та не має іншого доходу, суд вважає, що за таких обставин у задоволені позовних вимог [PERSON] до [PERSON] слід відмовити. Крім того, в судовому засіданні встановлено, що [PERSON] є працездатною особою, з 5 лютого 2016 року перебуває на обліку як безробітна в Маріупольському МЦЗ без виплати допомоги по безробіттю, в період розгляду справи активно лікувалась, але це не вплинуло на її працездатність, заміжня, проживає разом з чоловіком, який отримує пенсію у розмірі 2909,29 грн. (а.с.224,245-246) Доводи відповідача [PERSON] в тій частині, що вона на теперішній час не працює та не має доходів судом до уваги не приймаються, оскільки Сімейний Кодекс покладає на повнолітніх дітей обов'язок щодо утримання батьків незалежно від того, чи можуть вони таке матеріальне утримання надавати, а також чи є вони самі працездатними та дієздатними. Разом із тим, рівень матеріального забезпечення особи знаходиться в безпосередній залежності від її працездатності, тому факт непрацездатності дочки, сина теж береться судом до уваги при визначенні розміру аліментів на батьків. Однак слід зазначити, що статтею 204 Сімейного кодексу України передбачено, що дочка, син можуть бути звільнені судом від обов'язку утримувати матір, батька та обов'язку брати участь у додаткових витратах, якщо буде встановлено, що мати, батько ухилялися від виконання своїх батьківських обов'язків. Якщо мати, батько були позбавлені батьківських прав і ці права не були поновлені, обов'язок утримувати матір, батька у дочки, сина, щодо яких вони були позбавлені батьківських прав, не виникає. У відповідності до п. 21 Постанови Пленуму Верховного суду України №3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» «Роз'яснити судам, що обов'язок повнолітніх дочки, сина утримувати своїх непрацездатних батьків, які потребують матеріальної допомоги ( ст. 202 Сімейного Кодексу України) не є абсолютним. Оскільки обов'язки батьків та дітей із утримання є взаємними, тож важливим є і факт ставлення батьків та дітей один до одного. З огляду на це під час розгляду питання про утримання дітьми своїх непрацездатних і таких, що потребують матеріальної допомоги, батька або матері, закон вимагає враховувати, як вони свого часу ставились до виконання обов'язку із утримання своїх дітей. Так, згідно із ч. 2 ст. 202 Сімейного Кодексу України якщо мати, батько були позбавлені батьківських прав і ці права не були поновлені, обов'язок утримувати матір, батька у дочки, сина, щодо яких вони були позбавлені батьківських прав, не виникає. За таких обставин суд жодним чином не може зобов'язати дітей здійснювати виплату аліментів та брати участь у додаткових витратах на батьків. В інших випадках, наприклад, коли батько, мати не позбавлялися батьківських прав, повнолітні діти можуть бути звільнені судом від обов'язку їх утримувати, якщо буде встановлено, що мати чи батько ухилялися від виконання своїх батьківських обов'язків. Таким чином, у цьому випадку для звільнення дітей від сплати аліментів достатньо лише встановлення судом факту ухилення батьків від виконання своїх батьківських обов'язків. Пленум Верховного Суду України у п. 16 постанови «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30 березня 2007 р. № 3 роз'яснив, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Водночас зазначені чинники, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Слід зазначити, що [PERSON] не позбавлений батьківських прав відносно дочок, він не ухилявся від виконання своїх батьківських обов'язків, вказане твердження ніким не спростоване. Згідно з ч.2 ст. 205 СК України при визначенні розміру аліментів на непрацездатних батьків необхідно враховувати можливість отримання ними матеріальної допомоги від інших дітей, до яких не пред'явлено позову про стягнення аліментів, а також від дружини, чоловіка та своїх батьків». Частина 2 ст. 205 СК України стосується випадків, коли позивач має право на утримання одночасно від кількох осіб. Оскільки обов'язок з утримання непрацездатних батьків, які потребують матеріальної допомоги, лежить на всіх повнолітніх дочках, синах, суд при вирішенні спору повинен з'ясувати, скільки батьки мають повнолітніх дочок, синів. У тому випадку, коли у батьків кілька повнолітніх дочок, синів, а позов пред'явлено не до всіх з них, суд при визначенні розміру аліментів повинен урахувати можливість надавати допомогу і тим, до кого позов не заявлено. Це пов'язано з тим, що в суді розв'язується спір лише щодо дочки, сина, які добровільно не виконують своїх обов'язків з утримання батьків. Допомога дочки, сина, яка надається ними добровільно і до яких не пред'явлено позов, повинна бути врахована при визначенні розміру аліментів, що мають бути стягнуті з тих дітей, щодо яких ухвалюються судові рішення. Посилання відповідачів на ст.76 СК України відносно допомоги [PERSON], як на підставу звільнення їх від допомоги батьку є безпідставним, оскільки завдяки саме її допомоги, їх батько живий на теперішній час, але такої допомоги вкрай недостатньо. Відповідно до ч.9 ст. 7 СК України сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Суд, при визначенні аліментів на утримання непрацездатного батька у частині від заробітку (доходу) враховує той факт, що [PERSON] на теперішній час є тимчасово безробітною, не має на утриманні неповнолітніх дітей та за таких умов має можливість надавати матеріальну допомогу, приймати участь у утриманні - свого непрацездатного батька - [PERSON], але не в такому розмірі, як цього вимагає позивач, приймаючи до уваги середньомісячну заробітну плату по м.Маріуполю у розмірі 4670 грн. В главі 17 СК України немає спеціальної норми, яка б визначала час, з якого присуджуються аліменти на утримання батьків. З системного аналізу норм сімейного законодавства можна зробити висновок, що аліменти на матір, батька присуджуються від дня пред'явлення позову (ст. ст. 79, 191 СК України). Враховуючи наведене, в іншій частині позовних вимог позивачу слід відмовити. Рішення в частині стягнення аліментів підлягає негайному виконанню в межах суми платежу за один місяць. За вимогами ст.88 ЦПК України, несплачений позивачем судовий збір слід стягнути з [PERSON] на користь держави.

Outcome: partial