Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-14 00:00:00

Представник Приватного підприємства «Науково-комерційної фірми «ДЕМЕТРА» (далі по тексту - позивач, ПП «НКФ «ДЕМЕТРА») звернулась до Шевченківського районного суду з позовом до [PERSON] (далі по тексту - відповідач 1 ), [PERSON] (далі по тексту - відповідач 2), Територіальної громади м. Києва в особі Київської міської ради (далі по тексту - відповідач 3), треті особи - Публічне акціонерне товариство «КБ Хрещатик» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ КБ «Хрещатик» (далі по тексту - третя особа 1, Банк), Фонд гарантування вкладів фізичних осіб (далі по тексту - третя особа 2), відповідно до якого просив стягнути солідарно з відповідачів на свою користь у розмірі 816 960, 77 грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 10.03.2015 між Банком та позивачем було укладено Договір№ 26006001164523 банківського рахунку юридичної особи, відповідно до умов якого позивачу Банком було відкрито поточний рахунок та взято на себе зобов`язання щодо здійснення його розрахунково-касового обслуговування, надання комісійних послуг. Також 11.03.2015 між Банком та позивачем було укладено Генеральну угоду № 01/ДЮГ/2015 про розміщення коштів суб`єктів господарювання на депозит банку, однією із умов якого було те, що забезпеченням депозиту вкладника є всі кошти та майно Банку, на які може бути звернуто стягнення. Також 15.03.2016, 29.03.2016 між Банком та позивачем було укладено ряд договорів на розміщення коштів на депозит. У подальшому у Банку було запроваджено тимчасову адміністрацію, а згодом розпочато процедуру ліквідації. Не зважаючи на те, що позивач звернувся до Уповноваженої особи Фонду щодо повернення коштів, які перебували на поточному та депозитних рахунках Банку, останньому кошти виплачені не були. Вклад, який мав бути виплачений позивачу, а також залишок неповернутих коштів становить 710 000, 00 грн. та 11 797, 81 грн. відповідно. Неповернення вказаних коштів завдає збитків позивачу, які позивач визначає у сумі 710 000, 00 грн. та 11 797, 81 грн. Позивач не є суб`єктом державних гарантій, а тому, на думку позивача, відповідачі, які є кінцевими власниками Банку та є пов`язаними з банком особами, повинні нести відповідальність за завдані позивачу збитки на підставі ст. 58 Закону України «Про банки і банківську діяльність». Крім того, позивач також просить стягнути з останніх упущену вигоду у вигляді не отриманих відсотків у розмірі 95 162, 96 грн. У зв`язку з наведеним позивач звернувся до суду з вказаним позовом. Від відповідача 1 відзив не надходив. Від відповідача 2 відзив не надходив. Представник відповідача 3 у своєму відзиві проти позову заперечував у повному обсязі, просив відмовити в його задоволенні з підстав недоведеності та необґрунтованості. Вказав, що надані до матеріалів справи докази не підтверджують тієї обставини, що дії КР призвели до настання неплатоспроможності Банку, а також не надано доказів того, що саме діями КМР позивачу заподіяно шкоду. Від третьої особи 1 пояснення не надходили. Від третьої особи 2 пояснення не надходили. 29.11.2017 ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва Рибака М.А. відкрито провадження по справі. 12.12.2017 від [PERSON] надійшли заперечення на позов та заміну неналежного відповідача. 12.12.2017 від представника позивача надійшло клопотання про заміну неналежного відповідача 1 з [PERSON] (адреса: [ADDRESS] ) на [PERSON] (адреса: [ADDRESS] ) та у зв`язку з цим уточнена позовна заява. 18.04.2018 від представника відповідача 3 надійшов відзив. 03.05.2018 ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва Рибака М.А. справу за позовом ПрАТ «НКФ «ДЕМЕТРА» до [PERSON] , [PERSON] , треті особи які не заявляють самостійні вимоги на предмет спору ПАТ «КБ Хрещатик», Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «КБ Хрещатик», про стягнення збитків та неотриманого прибутку передано за підсудністю до Голосіївського районного суду м. Києва. 03.05.2018 ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва Рибака М.А. провадження по справі в частині позовних вимог до Територіальної громади м. Києва в особі Київської міської ради (КМДА) про стягнення збитків та неотриманого прибутку - закрито. 15.08.2018 постановою Апеляційного суду м. Києва скасовано ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва скасовану ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 03.05.2018, справу направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції. 13.08.2018 ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва Мальцева Д.О. прийнято справу до свого провадження та призначено до розгляду у порядку загального позовного провадження з проведенням підготовчого засідання. 21.08.2019 ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва Мальцева Д.О. відмовлено у задоволенні клопотання представника позивача про витребування доказів. 21.08.2019 ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва Мальцева Д.О. закрито підготовче засідання. 18.09.2019 ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва Мальцева Д.О. виправлено описку в ухвалі від 21.08.2019. 06.10.2020 ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва Мальцева Д.О. поновлено представнику позивача строк для подання заяви про витребування доказів та задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів. 15.11.2021 ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва Мальцева Д.О. залишено без задоволення клопотання представника позивача про зупинення провадження по справі. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив їх задовольнити. Представник відповідача 3 у судовому засіданні проти позову заперечував у повному обсязі, просив відмовити у його задоволенні. Інші учасники справи у судове засідання не з`явились, судом вживались заходи щодо їх повідомлення про дату, час та місце проведення судового засідання. Суд, заслухавши представника позивача, представника відповідача 3, дослідивши письмові матеріали справи та оцінивши наявні у справі докази, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до п.1, 3 ч.2 ст.11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є: договори та інші правочини; завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі. Судом встановлено, що 10.03.2015 між Публічним акціонерним товариством «Комерційний банк «Хрещатик» (Черкаське регіональне відділення) та Приватним підприємством «Науково-комерційної фірми «ДЕМЕТРА» було укладено Договір№ 26006001164523 банківського рахунку юридичної особи, відповідно до умов якого Банком було відкрито позивачу поточний рахунок та взято на себе зобов`язання щодо здійснення його розрахунково-касового обслуговування, надання комісійних послуг. 11.03.2015 між Банком та позивачем було укладено Генеральну угоду № 01/ДЮГ/2015 про розміщення коштів суб`єктів господарювання на депозит банку. Пунктом 2.1. вказаної Генеральної угоди передбачалось, що забезпеченням депозиту вкладника являються всі кошти та майно Банку, на які може бут звернено стягнення згідно діючого законодавства. Також між Банком та позивачем було укладено Договір № 01-С в рамках Генеральної угоди від 11.03.2015 № 01/ДЮГ/2015 про розміщення коштів юридичних осіб на депозит банку від 15.03.2015, Договір № 06-КС в рамках Генеральної угоди від 11.03.2015 № 01/ДЮГ/2015 про розміщення коштів суб`єктів господарювання на депозит банку від 29.03.2016, Договір № 05-КС в рамках Генеральної угоди від 11.03.2015 № 01/ДЮГ/2015 про розміщення коштів суб`єктів господарювання на депозит банку від 29.03.2016. Відповідно до Довідок, наданих директором Черкаського регіонального відділення І.Гібалом, позивачу станом на 03.06.2016 було відкрито рахунки: № [NUMBER] (UAH), № [NUMBER] (UAH), залишок коштів на рахунку станом на 03.06.2016: 10 000, 00 грн. та 1 797, 81 грн. відповідно. Крім того, позивачу також було відкрито чотири рахунки в іноземній валюті, та ще один рахунок у національній валюті гривня № [NUMBER] (UAH), залишок коштів на вказаному рахунку станом на 03.06.2016 - 709 282, 17 грн. Рішенням Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів від 05.04.2016 №463 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «КБ «Хрещатик» та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку» було розпочато процедуру виведення ПАТ «КБ «Хрещатик» з ринку та запроваджено в ньому тимчасову адміністрацію, а також та призначено Уповноважену особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації ПАТ «КБ «Хрещатик». На підставі постанови Правління Національного банку України від 02.06.2016 №46-рш «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «КБ «Хрещатик» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 03.06.2016 №913 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «КБ «Хрещатик» та делегування повноважень ліквідатора банку», відповідно до якого у Банку розпочато процедуру ліквідації та призначено Уповноважену особу Фонду, якій делеговано усі повноваження ліквідатора, визначені ст. 37, 38, 47-52, 52-1, 53 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Судом також встановлено, що 16.06.2016 позивач звернувся з заявою до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «КБ «Хрещатик», відповідно до якої просив включити його до реєстру кредиторів Банк. Позивач вказує, що неповернення грошових коштів, які зберігались на депозитному та поточному рахунках позивача, а також неотримані відсотки у розмірі 1 924, 12 грн., які Банк зобов`язаний був сплачувати до моменту визнання його неплатоспроможним, є збитками у розумінні ст. 22, 1166 ЦК України. Також підлягає до стягнення суми неотриманого прибутку, який позивач визначив у розмірі 95 162, 96 грн. та які позивач міг би та повинен був отримати, якби відповідачі добросовісно виконували обов`язки засновників банку. Позивач зазначає, оскільки відповідачі є кінцевими власниками Банку та є пов`язаними з банком особами, останні повинні нести відповідальність за завдані позивачу збитки на підставі ст. 58 Закону України «Про банки і банківську діяльність». Згідно ч. 2 ст. 52 Закону України «Про банки та банківську діяльність», істотною участю є пряме та/або опосередковане володіння однією особою самостійно чи спільно з іншими особами 10 і більше відсотками статутного капіталу та/або права голосу акцій, паїв юридичної особи або незалежна від формального володіння можливість значного впливу на управління чи діяльність юридичної особи. Особа визнається власником опосередкованої істотної участі незалежно від того, чи здійснює така особа контроль прямого власника участі в юридичній особі або контроль будь-якої іншої особи в ланцюгу володіння корпоративними правами такої юридичної особи. Пов`язаними з банком особами є, зокрема, особи, які мають істотну участь у банку, та особи, через яких ці особи здійснюють опосередковане володіння істотною участю у банку. Як вбачається з матеріалів справи, відповідач 1, відповідач 2 та відповідач 3 є пов`язаними з банком особами. Власники істотної участі зобов`язані вживати своєчасних заходів для запобігання настання неплатоспроможності банку (ч. 3 ст. 58 вказаного Закону). Пов`язана з банком особа, дії або бездіяльність якої призвели до завдання банку шкоди з її вини, несе відповідальність своїм майном. Якщо внаслідок дій або бездіяльності пов`язаної з банком особи банку завдано шкоди, а інша пов`язана з банком особа внаслідок таких дій або бездіяльності прямо або опосередковано отримала майнову вигоду, такі особи несуть солідарну відповідальність за завдану банку шкоду (ч. 6 ст. 58 Закону). Відшкодування збитків є одним із способів захисту цивільних прав (п.8 ч.2 ст.16 ЦК України). Згідно ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. За змістом ст. 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Крім того, розглядаючи спір про відшкодування заподіяної шкоди, суд повинен з`ясувати наявність у діях відповідача складу цивільного правопорушення, що включає неправомірність поведінки, наявність матеріальних втрат та їх розміру (збитків), причинного зв`язку між неправомірною поведінкою та заподіяними збитками. До істотних обставин, що підлягають з`ясуванню судом та доведенню сторонами у такому спорі, є наявність всіх сукупних елементів складу цивільного правопорушення; при цьому позивач зобов`язаний довести протиправність поведінки відповідача, розмір заподіяної шкоди, причинно-наслідковий зв`язок між протиправною поведінкою та заподіяною шкодою. Відповідно до статті 22 ЦК України збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки), доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). При цьому обов`язок щодо обґрунтованості та доведеності розміру збитків покладається на позивача. Разом з тим, законодавством не передбачена автоматична відповідальність пов`язаних з банком осіб за зобов`язаннями банку у випадку визнання його неплатоспроможним. При цьому, позивачем не доведено, що саме з вини відповідача 1, відповідача 2 та відповідача 3 ПАТ «КБ «Хрещатик» було визнано неплатоспроможним. Будь-яких судових рішень (вироків суду) про встановлення вини відповідачів (або хоча б одного з них), або ж доказів того, що до відповідачів як власників істотної участі у ПАТ «КБ «Хрещатик», застосовувалися будь-які заходи впливу за порушення вимог законодавства у сфері банківської діяльності, до матеріалів справи не надано. Також умовами укладених між позивачем та Банком договорів не передбачено, що пов`язані з Банком особи мають нести відповідальність в разі невиконання Банком своїх зобов`язань чи визнання останнього неплатоспроможним. Не доведено позивачем і причинно-наслідкового зв`язку між неправомірною поведінкою відповідачів та заподіяними збитками. Крім цього, згідно ч. 5 ст. 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» в редакції, яка діяла на момент звернення позивача з вказаним позовом до суду, Фонд або уповноважена особа Фонду у разі недостатності майна банку звертається до пов`язаної з банком особи, дії або бездіяльність якої призвели до заподіяння кредиторам та/або банку шкоди, та/або пов`язаної з банком особи, яка внаслідок таких дій або бездіяльності прямо чи опосередковано отримала майнову вигоду, з вимогою про відшкодування шкоди, заподіяної банку. Фонд або уповноважена особа Фонду також має право заявити вимоги до небанківської фінансової установи, якою від фізичних осіб залучені як позики або вклади кошти, що згідно з цим Законом прирівнюються до вкладів. Кошти, стягнуті з пов`язаних із банком осіб як відшкодування шкоди, а також з небанківських фінансових установ, зазначених в абзаці першому цієї частини, включаються до ліквідаційної маси банку. У разі невиконання зазначених вимог Фонд звертається з такими вимогами до суду. Такі вимоги забезпечуються накладенням арешту на грошові кошти та майно осіб, до яких вони заявлені, у порядку забезпечення позову. Ліквідація неплатоспроможного банку не є підставою для закінчення судового розгляду на підставі поданого Фондом позову до пов`язаної з банком особи та не є підставою для звільнення від відповідальності пов`язаної з банком особи, дії або бездіяльність якої призвели до заподіяння кредиторам та/або банку шкоди, та/або пов`язаної з банком особи, яка внаслідок таких дій або бездіяльності прямо чи опосередковано отримала майнову вигоду. Згідно правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 28.09.2021 у справі № 761/45721/16-ц, шкода, завдана боржнику третьою особою, не може одночасно вважатися шкодою, завданою кредитору, навіть якщо така шкода призводить до недостатності активів боржника в ліквідній формі. Якщо внаслідок неправомірних дій третьої особи вартість майна боржника зменшилася (зокрема, через втрату окремого майна, його пошкодження, зменшення ринкової вартості майна тощо) на певну суму, то відповідно до статей 22, 1166 ЦК України у боржника виникає право вимоги до третьої особи на таку саму суму. В цьому і проявляється компенсаторний характер інституту відшкодування шкоди, зокрема відшкодування збитків: зменшення вартості майна потерпілого на певну суму компенсується виникненням права вимоги до порушника, і це право вимоги поповнює майно потерпілого. Таке право вимоги належить саме потерпілому, а не кредиторам потерпілого або іншим особам. Тому саме потерпілий вправі вимагати від порушника відшкодування збитків. Натомість стягнення на користь кредитора збитків, які кредитор нібито також поніс внаслідок заподіяння збитків боржнику (так звані віддзеркалені збитки), не допускається, бо призведе до подвійної відповідальності порушника: як перед потерпілим, якому завдані збитки, так і перед кредитором потерпілого. Крім того, таке стягнення призвело б до незаконного збагачення кредитора, який додатково до свого права вимоги до боржника безпідставно набув би ще і право вимоги до порушника прав боржника щодо стягнення віддзеркалених збитків з такого порушника. Велика Палата Верховного Суду також звертає увагу, що відповідно до частини шостої статті 58 Закону України «Про банки і банківську діяльність» пов`язана з банком особа, дії або бездіяльність якої призвели до завдання банку шкоди з її вини, несе відповідальність своїм майном; якщо внаслідок дій або бездіяльності пов`язаної з банком особи банку завдано шкоди, а інша пов`язана з банком особа внаслідок таких дій або бездіяльності прямо або опосередковано отримала майнову вигоду, такі особи несуть солідарну відповідальність за завдану банку шкоду. Зазначена норма встановлює солідарну відповідальність пов`язаних з банком осіб перед банком за завдану йому шкоду. Натомість ані солідарна, ані субсидіарна відповідальність пов`язаних з банком осіб за вимогами вкладників та інших кредиторів до банку законом не встановлена. Також у вказаній постанові міститься висновок про те, що вчинення Фондом та уповноваженою особою Фонду дій, спрямованих на одержання задоволення вимог банку до боржників банку, зокрема щодо повернення кредитів, стягнення процентів, відшкодування збитків тощо, реалізує і похідний інтерес вкладників та інших кредиторів банку у трансформації майна банку у вигляді прав вимоги у більш ліквідну (грошову) форму з метою подальшого задоволення вимог кредиторів у черговості, встановленій статтею 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Вкладники та інші кредитори банку не мають права вимоги до боржників банку і не можуть розглядатися як особи, яким заподіяно збитки боржниками банку, які не сплатили заборгованість банку, у тому числі за вимогами із заподіяння банку шкоди (зокрема, збитків). Право вимоги до боржників банку, в тому числі про повернення кредитів, стягнення процентів, про відшкодування шкоди, завданої банку (зокрема, збитків), належить банку, а не кредиторам банку, а несплата банку коштів боржниками банку не може розцінюватися як завдання шкоди кредиторам банку. При цьому законом не передбачене повноваження вкладників та інших кредиторів банку звертатися від імені банку з позовними вимогами, зокрема із заподіяння банку шкоди (збитків) до заподіювачів такої шкоди (похідний позов). Враховуючи все вище наведене, позивач не довів порушення його права чи безпосереднього інтересу, а тому він є неналежним позивачем у вказаній справі, що, у свою чергу, є самостійною підставою для відмови в позові (правова позиція, викладена у постановах ВС від 07.07.2020 у справі № 910/10647/18, від 08.10.2019 у справі № 916/2084/17. Отже, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач як на підставу для задоволення позову, не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Виходячи з наведеного та

Outcome: dismissed