Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-08 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду із позовом до відповідачів про зняття майна з-під арешту, посилаючись на те, що 21 вересня 2007 року між КБ «Приватбанк» та [PERSON] був укладений кредитний договір, за яким останній отримав кредит в розмірі 15000 доларів США. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором банк уклав із [PERSON] 21 вересня 2007 року договір іпотеки, за яким остання надала в іпотеку КБ «Приватбанк» [ADDRESS] площею 22,3 кв. м. Натомість 2 вересня 2014 року Орджонікідзевським ВДВС Маріупольського МУЮ було постановою накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно [PERSON] з оголошенням заборони на його відчуження. Оскільки договір іпотеки був укладений раніше ніж винесена постанова державним виконавцем, то [ADDRESS] повинна бути звільнена з-під арешту. На підставі переліченого просив суд звільнити з-під арешту, накладеного постановою від 2 вересня 2014 року державного виконавця, зазначену квартиру із забороною органам державної виконавчої служби вчиняти будь-які дії щодо обмеження прав КБ «Приватбанк» на [ADDRESS]. В уточненій позовній заяві представник ПАТ «Приватбанк» просила суд звільнити з-під арешту за постановою від 2 вересня 2014 року державного виконавця все рухоме та нерухоме майно [PERSON], накласти арешт на все рухоме та не рухоме майно [PERSON] окрім [ADDRESS] та заборонити органам державної виконавчої служби вчиняти будь-які дії щодо обмеження прав КБ «Приватбанк» на вказану квартиру, а також просила стягнути судові витрати з [PERSON] та [PERSON] У судовому засіданні представник позивача, Осовалюк М. О., що діє на підставі довіреності, повністю підтримала заявлені банком уточнені позовні вимоги, надавши пояснення аналогічні тим, що викладені у позовній заяві, та просила суд задовольнити позов повністю. Представник відповідача, КС «Азовська кредитна компанія», який діє на підставі довіреності, Святодух С. В., у судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог ПАТ «Приватбанк» частково, оскільки законних підстав для зняття арешту з усього майна боржника [PERSON] немає. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] у судове засідання не з'явились за невідомих суду причин повторно, про час та місце розгляду справи були сповіщені належним чином. Представник Орджонікідзевського відділу державної виконавчої служби Маріупольського міського управління юстиції в Донецькій області не з'явився в судове засідання, надавши суду заяву з проханням вирішити вказану справу за відсутності представника третьої особи. З урахуванням положень ч. 4 ст. 169 ЦПК України, за якими в разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній доказів, вказаний позов ПАТ «КБ «Приватбанк» був розглянутий за відсутності [PERSON] та [PERSON] Суд, вислухавши думку учасників процесу, які з'явились, дослідивши докази по справі, вважає позовні вимоги ПАТ «Приватбанк» такими, що підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного вмотивування. Згідно до ст. 3 Закону України «Про іпотеку» іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. Взаємні права і обов'язки іпотекодавця та іпотекодержателя виникають з моменту державної реєстрації іпотеки відповідно до закону. У разі порушення боржником основного зобов'язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Якщо пріоритет окремого права чи вимоги на передане в іпотеку нерухоме майно виникає відповідно до закону, таке право чи вимога має пріоритет над вимогою іпотекодержателя лише у разі його/її виникнення та реєстрації до моменту державної реєстрації іпотеки. Пріоритет права іпотекодержателя на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки відносно зареєстрованих у встановленому законом порядку прав чи вимог інших осіб на передане в іпотеку нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації іпотеки. За ст. 11 Закону України «Про іпотеку» майновий поручитель несе відповідальність перед іпотекодержателем за невиконання боржником основного зобов'язання виключно в межах вартості предмета іпотеки. Судом за матеріалами справи було встановлено, що 21 вересня 2007 року між КБ «Приватбанк» та [PERSON] був укладений кредитний договір, за яким останній отримав 15000 доларів США та в забезпечення виконання умов якого був укладений договір іпотеки (а. с. 5-10). 21 вересня 2007 року між КБ «Приватбанк» та [PERSON], як майновим поручителем [PERSON], був укладений іпотечний договір, посвідчений нотаріально 21 вересня 2007 року, за яким в забезпечення виконання [PERSON] зобов'язань за кредитним договором від 21 вересня 2007 року [PERSON] передала в іпотеку КБ «Приватбанк» [ADDRESS] загальною площею 22,3 кв. м., оцінену сторонами угоди в сумі 108575 грн., на яку нотаріусом також було накладено заборону на її відчуження (а. с. 13-19). За рішенням Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя від 6 вересня 2011 року в рахунок погашення [PERSON] та [PERSON] боргу в розмірі 20031,75 доларів США за договором від 21 вересня 2007 року було звернуто стягнення на користь ПАТ «КБ «Приватбанк» на [ADDRESS] (а. с. 47-48). Крім цього згідно рішення Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя від 26 серпня 2015 року з [PERSON] та [PERSON] на користь КБ «Приватбанк» було стягнуто солідарно заборгованість за кредитним договором від 21 вересня 2007 року в сумі 53908,39 доларів США, що за курсом НБУ дорівнює 1246901,06 грн. (а. с. 44-45). Натомість на підставі рішення Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя від 13 жовтня 2011 року з [PERSON] на користь КС «Азовська кредитна компанія» було стягнуто заборгованість в сумі 14633,25 грн. (а. с. 49). При цьому згідно постанови Орджонікідзевського відділу державної виконавчої служби Маріупольського міського управління юстиції в Донецькій області від 2 вересня 2014 року за виконавчим провадженням № 41985092, відкритим щодо стягнення з [PERSON] на користь КС «Азовська кредитна компанія» боргу в розмірі 14633,25 грн. було накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно [PERSON] з забороною відчуження такого майна в межах суми боргу (а. с. 20). Відповідно ч. 3 ст. 54 Закону України «Про виконавче провадження» для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, стягнення на заставлене майно боржника може бути звернуто у разі: 1) виникнення права застави після винесення судом рішення про стягнення з боржника коштів; 2) якщо вартість предмета застави перевищує розмір заборгованості боржника заставодержателю. На підставі ч. 4 ст. 54 Закону України «Про виконавче провадження» про звернення стягнення на заставлене майно для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, державний виконавець повідомляє заставодержателю не пізніше наступного дня після накладення арешту на майно або якщо йому стало відомо, що арештоване майно боржника перебуває в заставі, та роз'яснює заставодержателю право на звернення до суду з позовом про зняття арешту із заставленого майна. Відповідно до ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Згідно до п. 5.13.2 «Інструкції проведення виконавчих дій», затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 15 грудня 1999 року № 74/5, на майно, щодо якого встановлено іпотеку чи накладено заборону на відчуження, не може бути звернено стягнення для задоволення вимог стягувачів, які не є іпотекодержателями згідно із Законом України «Про іпотечне кредитування, операції з консолідованим іпотечним боргом та іпотечні сертифікати». Згідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 серпня 1976 року № 6 «Про судову практику в справах про виключення майна з опису» при розгляді спорів про право власності на описане майно та право їм володіти відповідачами в справі суд притягує боржника, особу, в інтересах якої накладено арешт на майно, і в необхідних випадках - особу, якій передано майно, якщо воно було реалізоване. Таким чином судом при вирішенні наявного спору було встановлено, що право іпотекодержателя у позивача виникло на [ADDRESS] з моменту укладення між КБ «Приватбанк» та [PERSON] іпотечного договору 21 вересня 2007 року, за яким також було приватним нотаріусом накладено заборону на його відчуження. Доказами по справі було також підтверджено існування на момент пред'явлення вказаного позову заборгованості [PERSON] та [PERSON] перед ПАТ «Приватбанк» в розмірі, що перевищує вартість предмета іпотеки за договором іпотеки від 21 вересня 2007 року. Обґрунтованість вимог позивача судом була встановлена на підставі пріоритетності його прав на предмет іпотеки перед КС «Азовська кредитна компанія» за виконавчим провадженнями про стягнення боргу з боржника [PERSON], бо позивач має вищий зареєстрований пріоритет, тому має переважне право на звернення стягнення на предмет іпотеки. Таким чином вимоги представника позивача про зняття арешту, накладеного державним виконавцем в ході примусового виконання на [ADDRESS], що належить [PERSON], ґрунтуються на законі. В судовому засіданні підстав для задоволення вимог стягувача, КС «Азовська кредитна компанія», яка не є іпотекодержателем, для звернення стягнення на іпотечне майно [PERSON] судом не було винайдено, оскільки право іпотекодержателя в ПАТ «КБ «Приватбанк» виникло до винесення судом рішення від 13 жовтня 2011 року про стягнення з [PERSON] коштів на користь вказаної кредитної спілки та оскільки вартість предмета іпотеки не перевищує розміру заборгованості [PERSON] та [PERSON] іпотекодавцю, ПАТ «КБ «Приватбанк». За таких підстав, досліджених у судовому засіданні, суд вважає можливим задовольнити позовні вимоги ПАТ «Приватбанк» шляхом зняття арешту з іпотечного майна, що перебуває в іпотеці ПАТ «КБ «Приватбанк». Натомість суд не знаходить підстав для задоволення вимог ПАТ «КБ «Приватбанк» в частині необхідності спочатку зняти арешт, накладений постановою державного виконавця від 2 вересня 2014 року, з усього майна [PERSON], а потім знову накласти арешт на все майно [PERSON], окрім іпотечної квартири боржника, оскільки доказів матеріального права на інше майно [PERSON], окрім іпотечної квартири, представники позивача суду не надали. Таким чином законних підстав для зняття арешту з усього рухомого та нерухомого майна [PERSON] та накладення арешту на все рухоме та не рухоме майно [PERSON] окрім на [ADDRESS] немає. Вимоги позивача щодо заборонити органам державної виконавчої служби вчиняти будь-які дії щодо обмеження прав КБ «Приватбанк» на іпотечну квартиру, що є фактично вимогами про забезпечення наявного позову, також задоволенню не піддягають, бо представники ПАТ «КБ «Приватбанк» не визначили, які дії обмежують права банку, та вибрали не вірний спосіб захисту своїх прав іпотекодержателя. На підставі положень ст. 88 ЦПК України та вимог позивача з [PERSON] та [PERSON] підлягає стягненню у рівних частках судові витрати ПАТ «Приватбанк», понесені при зверненні до суду із вказаним позовом в сумі 243,60 грн., тобто по 121,80 грн. з кожного на користь позивача.

Outcome: partial