Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-24 00:00:00

Приватне сільськогосподарське підприємство «Галай» (далі - ПСГП «Галай») звернулося до суду з даним позовом, в якому просить стягнути з [PERSON] на користь підприємства 9697 грн матеріальних збитків (нарахований ГУ ДФС у Чернігівській області штраф в сумі 4100 грн, збитки згідно висновків після перевірки матеріальних цінностей на суму 4397 грн, збитки, пов`язані з транспортними витратами, в сумі 1200 грн) та 5000 грн моральних збитків, всього - 14697 грн, а також сплачений судовий збір в сумі 1921 грн. Свої вимоги обгрунтовує тим, шо з 12.05.2015р. по 05.04.2019р. [PERSON] працювала продавцем магазину ПСГП «Галай» й у 2018 році продала пляшку вина, знаючи, що ліцензія на продаж алкогольних напоїв ще не переоформлена, в зв`язку з чим ГУ ДФС у Чернігівській області за наслідками проведеної перевірки оштрафувало підприємство на суму 4100 грн; з приводу застосування цих штрафних санкцій підприємство понесло 1200 грн витрат на поїздки до м. Борзни, м. Чернігова для підписання актів перевірок, пояснювальних записок, юридичних консультацій; при ревізійній перевірці ліцензійних товарів у магазині були виявлені нестачі на загальну суму 4397 грн (02.10.2017р. - 1547 грн, 05.03.2018р. - 820 грн., 02.06.2018р. - 980 грн., 03.09.2018р. - 1050 грн); за період перевірок, ревізій магазин не працював, так як керівник та завідуючий магазином повинні були вирішувати зазначені спірні питання, ПСГП «Галай» в органах фіскальної служби перебуває як порушник торгівлі ліцензійними товарами, впав авторитет підприємства серед місцевих мешканців, що призвело до зменшення реалізації товарів й чим ПСГП «Галай» завдано моральної шкоди, розмір якої оцінюється в 5000 грн. Представник позивача в судовому засіданні заявлені вимоги підтримав і просив їх задовольнити з вищевказаних підстав. Пояснив, що окрім [PERSON] продавцем й одночасно завідуючим магазином була його дружина [PERSON] , але за відсутності ліцензії продаж алкогольного напою здійснила саме відповідачка. ПСГП «Галай» перебуває на спрощеній системі оподаткування, в зв`язку з чим акти інвентаризації (ревізії) не складались, а всі записи проводилися в зошиті, де [PERSON] також розписувалася й була ознайомлена з висновками проведених ревізій. Відповідачка у встановлений судом строк надала відзив на позов, підтриманий нею в судовому засіданні, згідно якого позовні вимоги не визнає в повному обсязі. Зазначає, що в період відсутності в підприємства ліцензії вона продаж алкогольних напоїв не здійснювала, в цей день працювала дружина керівника [PERSON] , з доданого позивачем податкового повідомлення-рішення не вбачається конкретного винуватця, з нього не випливає її вини й у цьому документі йдеться мова про необлікований товар, а не реалізацію; за час її роботи в ПСГП «Галай» жодної ревізії не проводилося, вона в них участі не приймала й ніяких документів не підписувала, про наявність якихось нестач їй ніхто не повідомляв, а додані до позовної заяви висновки ревізійної перевірки написані [PERSON] одним днем, договір про повну матеріальну відповідальність з нею не укладався; понесення ПСГП «Галай» транспортних витрат та заподіяння підприємству з її вини моральної шкоди не підтверджено ніякими доказами. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до такого висновку. Загальні положення про відшкодування матеріальної та моральної шкоди при заподіянні особі збитків у результаті порушення її цивільного права визначено в ст.22, 23, 1166, 1167 ЦК України. Водночас спеціальними нормами ст.130-138 КЗпП України регламентовано порядок, підстави і умови матеріальної відповідальності працівників за шкоду, заподіяну ними підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов`язків. Зокрема, за змістом положень ст.130 КЗпП України працівники несуть відповідальність тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника. Відповідно до ст.138 КЗпП України для покладення на працівника матеріальної відповідальності за шкоду власник або уповноважений ним орган повинен довести наявність умов, передбачених статтею 130 цього Кодексу. Приписами ст.12, 81 ЦПК України також визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін; кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; докази подаються сторонами та іншими учасниками справи; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Як встановлено в судовому засіданні й не заперечується сторонами, [PERSON] в період з 12 травня 2015 року по 05 квітня 2019 року працювала продавцем магазину ПСГП «Галай» в с. Галайбине Борзнянського району Чернігівської області. Відповідно до податкового повідомлення-рішення та розрахунку від 18.04.2019р. №00001691405 ГУ ДФС у Чернігівській області на підставі акту перевірки від 03.04.2019р. за порушення п.12 ст.3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» (не обліковано товар на суму 2050 грн) до ПСГП «Галай» застосовано штрафну (фінансову) санкцію в розмірі 4100 грн, яка сплачена підприємством 02 травня 2019 року. Наведені докази спростовують твердження представника позивача про накладення на ПСГП «Галай» штрафу за продаж [PERSON] алкогольного напою в період відсутності у підприємства ліцензії й навпаки, узгоджуються з поясненнями відповідачки щодо виявлення необлікованих алкогольних напоїв. Крім того, позивачем не надано суду ніяких доказів на підтвердження вчинення саме відповідачкою винних протиправних дій (бездіяльності), наслідком яких стало заподіяння підприємству збитків у виді застосування органом ДФС вказаної штрафної (фінансової) санкції. Також суд погоджується й з доводами [PERSON] про відсутність у матеріалах справи жодних доказів на підтвердження понесення ПСГП «Галай» транспортних витрат в сумі 1200 грн, чого не заперечував у судовому засіданні й сам керівник підприємства. Надані позивачем висновки ревізійної перевірки від 02.10.2017р., 05.03.2018р., 02.06.2018р., 03.09.2018р., в яких відображена виявлена в результаті переобліку нестача товарів на загальну суму 4397 грн, з огляду на вимоги ст.77-80 ЦПК України не можуть вважатися належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами як заподіяння підприємству збитків, так і вини відповідачки, оскільки вони документально оформлені з порушенням вимог ст.10 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», «Положення по інвентаризацію активів та зобов`язань», затвердженого наказом Міністерства фінансів України №879 від 02.09.2014р. та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 30.10.2014р. за №1365/26142. Перебування ж ПСГП «Галай» на спрощеній системі оподаткування (як то зазначає керівник підприємства) є його законним правом, проте водночас не позбавляє обов`язку дотримуватись вимог Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», забезпечувати достовірність даних бухгалтерського обліку та фінансової звітності підприємства, документально підтверджувати наявність активів і зобов`язань, що і є метою інвентаризації. Оскільки в судовому засіданні позивачем не доведено винних протиправних дій (бездіяльності) відповідачки в заподіянні йому матеріальних збитків, то відсутні й передбачені чинним законодавством підстави для стягнення з [PERSON] на користь ПСГП «Галай» моральної шкоди в сумі 5000 грн. Таким чином, враховуючи викладені обставини, позовні вимоги ПСГП «Галай» до [PERSON] про стягнення матеріальних та моральних збитків є необгрунтованими і не підлягають задоволенню в повному обсязі. Оскільки позивачу в задоволенні його вимог відмовлено повністю, то у відповідності до положень ст.141 ЦПК України понесені ним судові витрати з розгляду даної справи слід залишити за позивачем. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed