Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-08 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду із вказаним позовом. Свої вимоги мотивує тим, що 07 лютого 2017 року між ПрАТ СК «ПЗУ Україна» та [PERSON] укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АК/2351005 за яким страховик зобов`язався відшкодувати шкоду заподіяну страхувальником життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації забезпечуваного транспортного засобу, а саме, автомобіля Mercedez 410, державний реєстраційний номер [NUMBER] . 16 грудня 2017 року в с. Морозовичі Іваничівського району Волинської області сталася дорожньо-транспортна пригода за участю забезпеченого автомобіля під керуванням [PERSON] та автомобіля «Фольксваген-Туаран» д.н.з. [NUMBER] , яким керував [PERSON] . Постановами Іваничівського районного суду Волинської області від 03 березня 2018 року та 12 березня 2018 року [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст.124,122-4, ч. 4 ст. 130 КУпАП. Вказує, що страховою компанією було здійснено страхове відшкодування у розмірі 15185,42 грн. власнику автомобіля, який був пошкоджений. Зазначає, що оскільки відповідач на момент ДТП перебував у стані алкогольного сп`яніння, то після виплати суми страхового відшкодування на користь потерпілої особи, у позивача виникло право вимоги до відповідача. У зв`язку з вказаним просить стягнути з відповідача в порядку регресу страхове відшкодування у розмірі 15185,42 грн. та судові витрати. Ухвалою суду від 27 листопада 2020 року прийнято до розгляду позовну заяву, справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. Представник позивача в судове засідання не з`явився, однак від нього надійшла заява про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримує, просить задовольнити їх в повному обсязі та не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив, про дату та час розгляду справи повідомлявся своєчасно, шляхом направлення судових повісток. Також, відповідач викликався до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. Враховуючи, що відповідно до положень ст. 128 ЦПК України, з опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи, а також те, що представник позивача не заперечує проти заочного вирішення справи, а відповідач відзив не подав, наявні всі умови, встановлені ст. 280 ЦПК України, які необхідні для ухвалення заочного рішення. Таким чином, суд вважає за можливе розглядати справу у відсутність сторін за доказами, що містяться в матеріалах справи, при заочному розгляді справи відповідно до положень ст. 281 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. У зв`язку з цим, на підставі ст. 247 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу без фіксування судового процесу. Дослідивши письмові докази, надані позивачем на виконання вимог ст.ст. 76, 81 ЦПК України і, які сторона вважає достатніми для обґрунтування своїх позовних вимог, та, з`ясувавши фактичні обставини, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позову з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] 16 грудня 2017 року о 14 год. в с. Морозовичі по вул. Шкільна Іваничівського району Волинської області керував автомобілем марки Mercedez-Benz 410D, д.н.з [NUMBER] перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, після чого, пошкодивши транспортний засіб марки «Фольксваген-Туаран» д.н.з. [NUMBER] , який належить [PERSON] залишив місце дорожньо-транспортної пригоди до якої був причетний. Разом з тим, після дорожньо-транспортної пригоди за його участю вживав алкоголь. Постановами Іваничівського районного суду Волинської області від 03 березня 2018 року у справі № 156/1315/17 та від 12 березня 2018 року у справі № 156/1314/17 [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст.124,122-4 ч. 4 ст. 130 КУпАП (а.с. 10-12). Постанови суду набрали законної сили. За заявою власника автомобіля«Фольксваген-Туаран» д.н.з. [NUMBER] [PERSON] від 16 грудня 2017 року з врахуванням договору страхування серії АК № 2351005, звіту про оцінку вартості збитків, заподіяних пошкодженням транспортного засобу, розрахунків страхового відшкодування, страхового акту №UA2017121800067 /L01/04 від 06.06.2018 року, страхового акту № UA2017121800067 /L01/03 від 05.06.2018 року ПрАТ «Страхова компанія ПЗУ Україна» було виконано майнове зобов`язання та перераховано [PERSON] суму страхового відшкодування в розмірі 15185,42грн., що підтверджується платіжними дорученнями № 17008 від 07 червня 2018 року та № 16896 від 05 червня 2018 року (а.с. 34-35). Оскільки відповідач після настання ДТП вживав спиртні напої, то після виплати суми страхового відшкодування на користь потерпілої особи, у позивача виникло право вимоги до відповідача. Надаючи оцінку фактичним обставинам справи, суд виходить з таких правових норм. Частиною першою статті 1166 ЦК України визначено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно зі статтею 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Статтею 1191 ЦК України передбачено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Згідно з ст.993 ЦК України та ст.27 Закону України «Про страхування», до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. З положень вказаної статті вбачається, що страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов як до страхувальника так і до водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив ДТП. Відповідно до підпункту 38.1.1. пункту 38.1 ст. 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду: а) якщо він керував транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції; в) якщо він після дорожньо-транспортної пригоди за його участю самовільно залишив місце пригоди чи відмовився від проходження відповідно до встановленого порядку огляду щодо стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, або вжив алкоголь, наркотики чи лікарські препарати, виготовлені на їх основі (крім тих, що входять до офіційно затвердженого складу аптечки або призначені медичним працівником. Матеріалами справи підтверджено, що відповідач порушив умови п. «в» ч. 38.1.1 ст. ст. 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», а саме - після скоєння ДТП вживав алкоголь. Так, постановами Іваничівського районного суду Волинської області від 03 березня 2018 року та 12 березня 2018 року [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст.124, 122-4 ч. 4 ст. 130 КУпАП (а.с. 10-12). Частиною 6 ст.261 ЦК України визначено, що за регресним зобов`язанням перебіг позовної давності починається від дня виконання основного зобов`язання. Відповідно до розрахунків страхового відшкодування до страхового акту № UА2017121800067/L01/04 всього до виплати розміру страхового відшкодування - 6092,99 грн. та акту № UА2017121800067/L01/03 всього до виплати - 9092,43 грн. Як вбачається з вищенаведеного, право регресної вимоги виникло у ПрАТ «Страхова компанія ПЗУ Україна» з моменту виплати страхового відшкодування в повному обсязі, тобто 07 червня 2018 року, що підтверджується платіжними дорученнями № 17008 від 07 червня 2018 року на суму 6092,99 грн. та № 16896 від 05 червня 2018 року на суму 9092,43. На підставі наведеного суд вважає, що позов підлягає задоволенню та з відповідача слід стягнути на користь позивача завдані збитки в порядку регресу у розмірі 15185,42 грн. Відповідно до п.6 ч.1 ст.264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як розподілити між сторонами судові витрати. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача. На підставі викладеного та

Outcome: approved