Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-21 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду з указаним позовом, в якому просив стягнути з [PERSON] на користь позивача Комунального підприємства «Житомиртеплокомуненерго» Житомирської міської ради 20497, 20 грн. боргу за спожиті послуги централізованого опалення та витрати на оплату судового збору за подання позовної заяви. Свої позовні вимоги представник позивача обґрунтовує тим, що квартира [ADDRESS] , власником/наймачем якої є відповідач, забезпечується послугами централізованого опалення, які надає КП «Житомиртеплокомуненерго» Житомирської міської ради. З 01 лютого 2015 року по 01 грудня 2019 року відповідач не сплачував в повному обсязі кошти за надані послуги, порушуючи тим самим ст. ст. 67, 68, 162 Житлового кодексу України, п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» та абзац 6 ст. 19 Закону України «Про теплопостачання». Внаслідок порушення відповідачем свого обов`язку щодо сплати наданих послуг за вказаний період в нього утворилась заборгованість в розмірі 20497, 20 грн. Крім того, представник позивача зазначив, що підприємство неодноразово нагадувало відповідачу про необхідність оплати заборгованості за послуги централізованого опалення, проте відповідач борг не сплатив. Тому просить стягнути з відповідача на свою користь 20497, 20 грн. боргу за спожиті послуги з централізованого опалення та витрати з оплати судового збору. Ухвалою судді Богунського районного суду м. Житомира від 10 серпня 2020 року відкрито провадження у даній цивільній справі та вирішено проводити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження. Представник позивача в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, до суду подав заяву в якій просить проводити розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує, проти розгляду справи в заочному порядку не заперечує. Від відповідача відзив на позов до суду не надходив, копія належним чином завіреної ухвали про призначення справи до розгляду, разом з судовою повісткою про виклик та копією позовної заяви з додатками судом направлялися за зареєстрованим місцем проживання відповідача та були отримані останньою, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення. В судові засідання, призначені на 24.11.2020р., 11.01.2021 та 22.02.2021 р., відповідач не з`явилась, про час та місце розгляду справи повідомлялась судом належним чином, в тому числі шляхом розміщення оголошення про його виклик до суду через оголошення на офіційному вебсайті судової влади України. Враховуючи те, що у справі є достатньо матеріалів про спірні правовідносини сторін, а тому за згодою представника позивача суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи згідно з статтями 280-282 ЦПК України на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позовна заява, оцінивши докази в їх сукупності, доходить висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до статті 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить. Згідно статті 162 ЖК України власники (споживачі) повинні щомісячно здійснювати оплату за отримані комунальні послуги у строки встановлені договором або законом. Плата за користування жилим приміщенням в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін. Відповідно до Закону України «Про житлово-комунальні послуги» комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газо- та електропостачанням, опаленням, а також вивезення побутових відходів у порядку, встановленому законодавством. Як вбачається зі змісту статті 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються, зокрема, на комунальні послуги (централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), газопостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо). Примірні переліки житлово-комунальних послуг та їх склад залежно від функціонального призначення визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства. Пунктом 1 частини першої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачене право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. Згідно з пунктом 5 частини третьої статті 20 цього Закону, споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Відповідно частини шостої статті 24 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» балансоутримувач має право звертатися до суду про звернення стягнення на майно осіб, які відмовляються оплачувати рахунки за споживання житлово-комунальних послуг або відшкодувати завдані збитки майну, що перебуває у нього на балансі. Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку про те, що споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність договору про надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Аналогічна правова позиція міститься у постанові Верховного Суду № 285/4671/15-ц від 14.01.2019 року. За положеннями п. 20 «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 року № 630, плата за надані послуги вноситься споживачем відповідно до показань засобів обліку води і теплової енергії або затверджених нормативів (норм) споживання на підставі платіжного документа (розрахункової книжки, платіжної квитанції тощо) або відповідно до умов договору на встановлення засобів обліку. Розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим (п. 18 Правил). Згідно ст. 525 ЦК України одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Судом встановлено, що відповідач проживає за адресою: [ADDRESS] та забезпечується послугами централізованого опалення. Між КП «Житомиртеплокомуненерго» Житомирської міської ради та [PERSON] існують фактичні договірні відносини з приводу надання послуг на підставі відкриття особового рахунку. Проте, відповідач своєчасно не проводив оплату за надані послуги за період з 01 лютого 2015 року по 01 грудня 2019 року, внаслідок чого утворилась заборгованість станом на 01 грудня 2019 року, яка складає 20497, 20 грн., що підтверджується розрахунком нарахувань по особовому рахунку № [NUMBER] (44285). Оскільки в добровільному порядку заборгованість відповідачем не сплачена, відповідач порушує свій обов`язок щодо оплати наданих послуг, суд вважає за необхідне стягнути з неї заборгованість в сумі 20497, 20 грн. на користь позивача. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідача слід стягнути судові витрати на користь позивача.

Outcome: approved