Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-28 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду з позовом до [PERSON] в якому просить стягнути з відповідача суму стархового відшкодування у розмірі 74 250 грн 50 коп та судовий збір в розмірі 1600 грн. Позовні вимоги мотивовано тим, що 10.04.2015 року між ПАТ «Страхова компанія «АХА Страхування» та [PERSON] було укладено Договір добровільного страхування наземного транспортного засобу №3706548/05АВ, відповідно до умов якого, було застраховано автомобіль [NUMBER]. 11.09.2015 року о 16.00 год. у м. Олександрії по вул.Кіровоградське шосе сталася ДТП за участю автомобілів [NUMBER], яким керував водій [PERSON] та який є власником цього транспортного засобу та автомобіля [NUMBER], яким керував водій [PERSON]. Внаслідок ДТП автомобіль [PERSON] отримав механічні пошкодження. Відповідно до постанови Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 23.09.2015 року, ДТП сталося внаслідок порушення відповідачем [PERSON] п. п. 10.9, 10.10 ПДР України. Страхувальник [PERSON] звернувся до ПАТ «Страхова компанія «АХА Страхування» із заявою про настання страхового випадку та про виплату страхового відшкодування. На основі рахунку № С-00859 від 09.10.2015 року було складено розрахунок страхового відшкодування, страховий акт та сплачено [PERSON] суму страхового відшкодування в розмірі 123 250 грн 50 коп, що підтверджується платіжним дорученням № 201 055 від 15.10.2015 року. Цивільно- правову відповідальність відповідача на дату ДТП було застраховано у ТДК СК «Глобус», поліс № АІ 8647895. В межах ліміту вказаною страховою компанією було здійснено виплату позивачеві в розмірі 49 000 грн. Але оскільки збитки в повному обсязі відшкодовані не були, 26.12.2016 року відповідачеві було направлено лист з вимогою сплатити заборгованість в розмірі 74 250 грн 50 коп, який залишився без належного реагування. Оскільки сума завданих збитків [PERSON] у добровільному порядку відшкодована не була, вимушені звернутись до суду з даним позовом. Представник позивача в судове засідання не з»явився , надіслав заяву з проханням розглядати справу без його участі. Проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач в судове засідання двічі не з»явився (а.с. 60, 75). Відзив на позовну заяву не подав. Причини своєї неявки не повідомив. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ч.ч. 3, 4 ст. 223, ст. 280 ЦПК України. Клопотання [PERSON] про відкладення розгляду справи суд до уваги не приймає, оскільки жодні документи на підтвердження того, що вказана особа являється представником відповідача, передбачені ст. 62 ЦПК України, до суду не надані. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Пунктом 9 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України передбачено, що справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Дослідивши надані представником позивача докази, суд дійшов висновку про необхідність позовні вимоги задовольнити виходячи з наступного. Судом встановлено, що 11.09.2015 року о 16.00 год. у м. Олександрія на вул. Кіровоградське шосе сталася ДТП за участю автомобілів [NUMBER], яким керував водій [PERSON] та який є власником цього транспортного засобу та автомобіля [NUMBER]», яким керував водій [PERSON]. Транспортний засіб «Мітсубіші пажеро» державний номер [NUMBER], застраховано згідно з Договором добровільного страхування наземного транспортного засобу № 3706548, укладеним 10.04.2015 року між ПАТ «Страхова компанія «АХА Страхування» та [PERSON] Постановою Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 23.09.2015 року [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КпАП України, та притягнуто до адміністративної відповідальності. 15.09.2015 року [PERSON] звернувся до ПАТ «Страхова компанія «АХА Страхування» із повідомленням про подію, що має ознаки страхового випадку. Внаслідок ДТП потерпіла особа [PERSON] (власник пошкодженого транспортного засобу) зазнав матеріальної шкоди внаслідок пошкодження його майна - автомобіля [NUMBER]. Вищезазначена ДТП була визнана страховим випадком, про що 12.10.2015 року ПАТ «Страхова компанія «АХА Страхування» було складено страховий акт №1.003.15.13306/VESKO21519. 15.10.2015 року ПАТ «Страхова компанія «АХА Страхування» було сплачено [PERSON] за зазначеними реквізитами страхове відшкодування в розмірі 113 577.24 грн. Як вбачається із змісту позовної заяви, позивачем було отримано інформацію про те, що цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована в ТДВ СК «Глобус», якою було здійснено виплату на користь позивача, в межах ліміту відповідальності, в розмірі 49 000 грн. 26.12.2016 року відповідачеві було направлено лист з вимогою сплатити заборгованість в розмірі 74 250 грн 50 коп, який залишився без належного реагування. Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов'язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. У відповідності до ст. 1166 ЦК України встановлено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Відповідно до статті 1 Закону України «Про страхування», страхування це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних осіб та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів. За змістом статті 993 ЦК України та статті 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Згідно зі статтею 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобовязана оплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Статтею 15 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Способи захисту цивільних прав та інтересів визначено в частині другій статті 16 ЦК України. Зі змісту наведених норм права можна зробити висновок про те, що страховик, який виплатив страхове відшкодування має право самостійно обирати спосіб захисту свого порушеного права, зокрема право вимоги до винної особи про стягнення коштів у розмірі виплаченого страховиком відшкодування. Така правова позиція викладена Верховним судом України при розгляді справи №6-2587цс15. З врахуванням наведеного, суд дійшов висновку про навність правових підстав для задоволення позову. Відповідно вимог ч.1 ст. 141 ЦПК України, судові витрати у справі понесені позивачем, суд покладає на рахунок відповідача.

Outcome: approved