Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-20 00:00:00

Представник позивача звернувся з позовом, в якому просить стягнути з відповідачки [PERSON] на користь УПФУ в Солом'янському районі м. Києва суму надміру виплачених коштів у розмірі 1473,71 грн. Свої вимоги мотивував тим, що відповідачка перебуває на пенсійному обліку УПФУ в Солом'янському районі м. Києва та отримує пенсію за віком відповідно до загальнообов'язкове державне пенсійне страхування». Відповідно до постанови Солом'янського районного суду м. Києва від 31.03.2011 р. позивачем було здійснено перерахунок пенсії [PERSON] виходячи з показника середньої заробітної плати за 2009 рік з 01.10.2010 року, однак постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 30.11.2011 року вищевказану постанову Солом'янського районного суду м. Києва було скасовано та відмовлено в задоволенні позову [PERSON] у зв'язку з чим виникла переплата пенсійних коштів. Представник позивача зазначив, що у зв'язку із скасуванням постанови Солом'янського районного суду м. Києва за період з 28.11.2013 року по 31.12.2014 року виникла переплати пенсії відповідачці у розмірі 1473,71 грн. Відповідачку було повідомлено про наявність факту переплати пенсії листом-повідомленням від 10.06.2014 року, проте остання не повернула коштів в добровільному порядку. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі і викладених в позовній заяві підстав просив суд їх задовольнити. Відповідачка заперечувала проти задоволення позовних вимог посилаючись на те, що постанову Київського адміністративного апеляційного суду від 30.11.2011 року, а також судову повістку-повідомлення про розгляд справи апеляційним судом вона не отримувала, про її існування не знала, факту недобросовісності з її боку не було, а постанова Верховного суду України від 02.07.2014 року, на яку посилається представник позивача, стосується повернення коштів в разі встановлення недобросовісної поведінки набувача. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, відповідачки, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов задоволенню не підлягає, виходячи з наступного. Судом встановлено, що відповідачка [PERSON] перебуває на обліку в Управлінні пенсійного фонду України у Солом'янському районі м. Києва відповідно до ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування. Постановою Солом'янського районного суду м. Києва від 31.03.2011 року Управління пенсійного фонду України в Солом'янському районі було зобов'язано зробити перерахунок та виплатити [PERSON] пенсію, виходячи з показника середньої заробітної плати за 2009 рік з 01.03.2010 року з урахуванням проведених нарахувань, здійснених у 2010-2011 роках. Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 30.11.2011 року (отримана управлінням 28.12.2013 року) постанову Солом'янського районного суду м. Києва від 31.03.2011 року було скасовано та відмовлено в задоволені позову [PERSON] 20.12.2013 року листом №1137 управління з координації та контролю за виплатою пенсії Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві звернулося до управління Пенсійного фонду України в Солом'янському районі м. Києва для вирішення питання про відшкодування переплати пенсії з пенсіонера [PERSON], яка виникла за період 05.12.2013 року по 31.01.2014 року, в сумі 1423,28 грн. у зв'язку зі скасуванням рішення суду. Згідно з положеннями ч.1 ст.58 ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» пенсійний фонд є органом, який зокрема, призначає пенсії та підготовляє документи для її виплати, забезпечує своєчасне і в повному обсязі фінансування та виплату пенсій, здійснює контроль за цільовим використанням коштів Пенсійного фонду. Управління пенсійного фонду України у Солом'янському районі м. Києва на підставі протоколу №274 від 17.07.2014 року було прийнято рішення утримати переплату пенсії з відповідачки за період з 28.11.2013 року по 31.12.2013 року в сумі 1473,71 грн. Механізм утримання надміру виплачених сум пенсій встановлено ст. 50 ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», частина перша якої передбачає, що суми пенсій, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних, можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень територіальних органів Пенсійного фонду чи в судовому порядку. Так, за змістом частини першої статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Разом з тим, ст. 1215 ЦК України встановлює випадки, коли набуте особою без достатньої правової підстави майно за рахунок іншої особи не підлягає поверненню. Зокрема, відповідно до ст.1215 ЦК України не підлягає поверненню безпідставно набуті: заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача. Отже, закон встановлює два виключення із цього правила: по-перше, якщо виплата вказаних платежів є результатом рахункової помилки з боку особи, яка проводила цю виплату; по-друге, у разі недобросовісності з боку набувача, оскільки, виходячи із аналізу ст.1215 ЦК України, безпідставно набуте майно не підлягає поверненню за відсутності рахункової помилки при виплаті коштів, а також добросовісності з боку набувача. Обов'язок довести недобросовісність набувача грошових сум, зазначених у ч.1 вказаної статті, покладається на сторону, яка вимагає повернення цих коштів. Саме з такого розуміння указаних норм матеріального права виходить і суд касаційної інстанції - Вищий спеціалізований суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, що в разі не встановлення факту недобросовісного набуття особою отриманих грошових коштів, які є пенсійною виплатою, а також відсутності рахункової помилки, такі кошти поверненню не підлягають. Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України у справі № 6-151цс13 та у справі № 6-91цс14, де Верховний Суд України зробив висновок, що безпідставно набуті особою кошти, що належать до виплат, встановлених абз. 2 ч. 1 ст. 1215 ЦК (зокрема, пенсія), за відсутності рахункової помилки з боку особи, яка добровільно провела їх виплату, і факту недобросовісності набувача, не підлягають поверненню. Так, суд зазначив, що до правовідносин щодо набуття грошових коштів без достатньої правової підстави, якщо ці кошти є пенсійною виплатою, яка проведена іншою особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача, застосуванню підлягають положення статті 1215 ЦК України. При цьому правильність виконаних розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються, а, отже, зазначене у ст. 1215 ЦК України майно підлягає поверненню лише у разі наявності цих фактів. Як встановлено в судовому засіданні, Управлінням Пенсійного фонду України в Солом'янському районі м. Києва було здійснено перерахунок пенсії згідно з постановою Солом'янського районного суду м. Києва від 30.11.2011 року про зобов'язання Управління провести перерахунок та виплату пенсії за віком із застосуванням показника заробітної плати в середньому на одну особу в цілому по Україні за календарний рік, що визначався згідно зі ст.ст.40, 42 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування». Однак представником позивача у встановленому законом порядку не доведено рахункову помилку, на підставі якої відповідачці були виплачені кошти, або її недобросовісну поведінку. Відповідно до ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 2 ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом можуть бути підтверджені відповідними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. В свою чергу, приписами ст.60 ЦПК України встановлено обов'язок кожної сторони надавати докази на доведення тих обставин, щодо яких виник спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до роз'яснень, які містяться в п.27 постанови №2 Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» виходячи з принципу процесуального рівноправ'я сторін та враховуючи обов'язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів. Крім того, судом встановлено, що постанова Київського апеляційного адміністративного суду від 30.11.2011 року відповідачкою отримана не була, а позивач отримав 28.12.2013 року, що не заперечувалось сторонами. Разом з тим, слід звернути увагу, що при скасуванні постанови Солом'янського суду м. Києва від 31.03.2011 року постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 30.11.2011 року питання про поворот виконання судового рішення в порядку ст. 265 КАС України, за правилами якого було постановлено скасоване судове рішення, не ставилось. Таким чином, сумлінність поведінки одержувача коштів - відповідачки [PERSON] презумуються, а позивачем не доведено, що нарахування пенсійних виплат відбулось з вини пенсіонера, факт підроблення документів або представлення органу Пенсійного фонду неправдивих даних, які стали підставою для призначення пенсії, судом не встановлено, тому суд приходить до висновку про те, що правові підстави для стягнення з відповідачки надмірно сплачених коштів відсутні.

Outcome: dismissed