Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-23 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду з позовом до [PERSON] , зазначивши, що 07 квітня 2015 року [PERSON] підписав заяву № ZRH0A!0000652122 про приєднання до Публічного договору про надання фінансового лізингу, що розміщений на офіційному веб-сайті ТОВ «АвтокредитПлюс». Відповідно до умов договору відповідач отримав у користування предмет лізингу, а саме автомобіль марки Nissan Maxima д.н.з. [NUMBER] , рік випуску 1995, тип -седан/ліф бек, номер шасі - [NUMBER] , вартістю 109000 тисячі гривень та зобов`язався прийняти предмет лізингу та в строк не більше 60 місяців сплачувати щомісячний платіж розмірі 2734 гривень 17 копійок. У позові стверджується, що відповідач порушив умови договору та допустив заборгованості за договором лізингу, яка станом на 07 червня 2019року складає 109379 гривень 94 копійки, в тому числі: заборгованість по відшкодуванню вартості предмету лізингу 21248 гривень 39 копійка; прострочена заборгованість по вартості предмету лізингу 31397 гривень 15 копійок; заборгованість за нарахованими відсотками 117 гривень 95 копійок; заборгованість за простроченими відсотками 18358 гривень 63 копійки; заборгованість за простроченою комісією 2513 гривні 17 копійок; заборгованість за нарахованою пенею 35744 гривні 11 копійок. Ухвалою Обухівського районного суду Київської області від 11 жовтня 2019 року відкрито провадження по справі та призначено підготовче судове засідання за загальними правилами позовного провадження. Ухвалою суду від 06.02.2020 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Представник позивача за довіреністю Чирва В.Г. в судове засідання не з`явився, подавши заяву про розгляд справи без участі представника позивача, позов підтримав. Враховуючи положення ч. 3 ст. 211 ЦПК України, суд ухвалив про розгляд справи за відсутності представника позивача. Відповідач в судовому засіданні проти задоволення заявлених вимог заперечив, та повідомив, що викладенні обставини справи не обґрунтовані та безпідставні, надав до суду відзив на позовну заяву. Дослідивши матеріали справи, суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини. У відповідності до ст.ст.13,81 ЦПК України суд розглядає справу не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін чи інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і докази подаються сторонами і іншими особами, які беруть участь у справі. Судом встановлено, що 07 квітня 2015 року між ТОВ «Автокредит Плюс» та [PERSON] підписано заяву № ZRH0A!0000652122 про приєднання до Публічного договору, що розміщений на офіційному веб-сайті ТОВ «Автокредит Плюс». Відповідно до умов договору відповідач отримав у користування предмет лізингу, а саме автомобіль марки Nissan Maxima д.н.з. [NUMBER] , рік випуску 1995, тип -седан/ліф бек, номер шасі - [NUMBER] , вартістю 109000 тисячі гривень. Статтею 14 Договору передбачено, що відповідач впродовж 60 місяців мав вносити на транзитний рахунок № [NUMBER] у ПАТ КБ «ПриватБанк» щомісячний платіж відповідно до графіку. У ч. 1 ст. 626 ЦК України зазначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до вимог ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Так, відповідно до частини першої статті 806 ЦК України, за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов`язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі). У відповідності до статті 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Позивач довідкою щодо стану заборгованості за договором фінансового лізингу № 07.06.2019-661 від 07.06.2019 (а.с. 5) доводить перед судом, що станом на 07 червня 2019 року [PERSON] має заборгованість на загальну суму 109379 гривень 94 копійки, в тому числі прострочена заборгованість 88013 гривень 60 копійки. Відповідач заперечує існування заборгованості та на ствердження своєї позиції подав суду довідку про відсутність заборгованості за Договором № ZRH0A!0000652122 від 07.04.2015. Відповідно до принципу диспозитивності цивільного процесу, закріпленого в ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках; збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно з частинами 1, 5-7 ст.81ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Як вбачається із згаданої вище довідки про заборгованість відповідача за договором фінансового лізингу (а.с. 5), вона не є розрахунком суми заборгованості, а є адресованою самому відповідачу інформацією про існування (відсутність) заборгованості. У тексті позовної заяви позивач в обґрунтування вимоги про стягнення складових заборгованості цитує умови, викладені в Публічному договорі про надання фінансового лізингу, який розміщений на офіційному веб-сайті ТОВ «Автокредит Плюс». Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (стаття 627 ЦК України). Згідно з ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Частиною 1 ст. 628 ЦК України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). У заяві про приєднання до Публічного договору № ZRH0A!0000652122 від 07.04.2015, підписаній сторонами, відсутні умови договору про види відповідальності за порушення зобов`язання, про її розміри, про порядок внесення змін до Договору, в тому числі у випадку зміни рахунків. Банк, пред`являючи вимоги про стягнення заборгованості, обґрунтував право вимоги умовами Публічного договору про надання фінансового лізингу, який розміщений на офіційному веб-сайті ТОВ «Автокредит Плюс». Однак, матеріали справи не містять підтверджень, що саме цей текст Публічного договору розумів відповідач та ознайомився і погодився з ним, підписуючи заяву про приєднання від 07.04.2015. Зокрема, наданий суду екземпляр Публічного договору містить дату 19 липня 2019 року (тобто він є актуальним більше ніж на три з половиною роки пізніше, аніж виникли договірні зобов`язання між сторонами) Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (позивача), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови. Суд не погоджується з позицією позивача про те, що при укладенні Договору сторони керувалися ч. 1 ст. 634 ЦК України, оскільки вважає, що в даному випадку цю норму неможливо застосувати до вказаних правовідносин, оскільки позивач не довів, що Публічний договір не змінювався ним в період - з часу виникнення спірних правовідносин (07 квітня 2015 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови отримання послуг фінансового лізингу, відсутність у заяві про приєднання до Публічного договору домовленості сторін про сплату відсотків, відповідальність у виді пені та комісії, наданий позивачем текст Публічного договору не може розцінюватися як належний доказ. Така позиція суду узгоджується із правовими позиціями Верховного Суду, викладеними у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року в справі № 342/180/17. [PERSON] надав суду довідку АТ КБ «ПриватБанк» № I5M7835MIAENUTQJ від 12.12.2019 про відсутність у нього заборгованості за договором № ZRH0A!0000652122. Згідно з вимогами ст.ст. 76-81 ЦПК України засобами доказування є письмові, речові і електронні докази, висновки експертів, показання свідків. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Зважаючи на вищенаведене, позивачу слід відмовити у задоволенні позову, у зв`язку з його недоведеністю. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки суд прийшов до висновку про необхідність відмовити позивачу в позові, судові витрати йому не відшкодовуються.

Outcome: dismissed