Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-22 00:00:00

Представник ПРАТ «Райз-Максимко» за довіреністю №91 від 22 травня 2017 року [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою про стягнення з [PERSON] на користь ПРАТ «Райз-Максимко» 15\~060,75 гривень збитків, заподіяних внаслідок знищення посівів. В обґрунтування позову зазначено, що [PERSON] є власником земельної ділянки площею 4,70 га, кадастровий номер 2325284400:11:002:0019, яка розташована на території Таврійської сільської ради Токмацького району Запорізької області та належить їй на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЗП №050109, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та право постійного користування землею, договорів оренди землі за №010628000025. По 2016 рік включно позивач відповідно до умов договору оренди землі №ТТ 54/10 від 17.08.2010 використовував зазначену земельну ділянку відповідача, а в 2017 році у звязку з закінченням терміну дії договору оренди повернув земельну ділянку відповідачу шляхом виділення земельної ділянки в натурі згідно з планом меж земельної ділянки, визначеному в Державному акті на право власності на земельну ділянку серії ЗП №050109. Восени 2016 року та весною 2017 року позивач на орендованому у землевласників полі №13 на площі 156,42 га провів сільськогосподарські роботи та засіяв 118,71 га насінням сої та 37,71 га насінням соняшнику. Земельна ділянка, площею 4,70 га, що була виділена в користування відповідачу та знаходиться в межах цього поля позивачем оброблялася та не засівалася. Враховуючи, що земельна ділянка площею 4,70 га, яка виділена відповідачу, знаходиться в полі, де функціонує меліоративна система, позивач звернувся до відповідача з листом-пропозицією підписати угоду про спільне використання земельної ділянки та договорів про встановлення земельного сервітуту, який відповідачем залишено без відповіді. 22 травня 2017 року позивачем виявлено, що на полі №13, на земельній ділянці площею 4,70 га, що межує з земельною площею 4,70 га, яка була виділена відповідачу, проведений обробіток ґрунту внаслідок чого знищені посіви сої, при цьому суміжна земельна ділянка, яка була виділена у користування відповідачу залишилася не обробленою. Напередодні на земельній ділянці, де були знищені посіви сої, без погодження з позивачем, як користувачем суміжних земельних ділянок, встановлені межові знаки невстановленого зразка. Враховуючи зазначені обставини, позивач вважає, що дії відповідача, повязані із знищенням посівів сої суперечать законодавству та є неправомірними, а тому завдані збитки підлягають відшкодуванню. У судовому засіданні представник позивача ПРАТ «Райз-Максимко» за довіреністю №5 від 23 березня 2018 року [PERSON] позов підтримала та просила задовольнити в повному обсязі з підстав викладених у позовній заяві У судовому засіданні представник позивача ПРАТ «Райз-Максимко» за довіреністю від 05 січня 2018 року [PERSON] пояснила розрахунок збитків, завданих позивачу відповідачем у сумі 15\~060,75 гривень та просила дану суму стягнути на користь позивача. У судовому засіданні представник відповідача [PERSON] просив в задоволені позову відмовити в повному обсязі з наступних підстав. Правовідносини щодо відшкодування шкоди, завданої внаслідок використання землі власником або землекористувачем врегульовано Постановою Кабінету Міністрів України № 284 від 19.04.1993 «Про Порядок визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам». Однак, позивачем всупереч приписам даного порядку, складено акт комісії про знищення посівів сої, створеної наказом Таврійської філії ПРАТ «Райз-Максимко», до якої увійшли тільки представники Товариства і є виключно внутрішнім документом Товариства, та не може вважатися належним доказом. Крім того, відповідач у вересні 2016 року звернулася до позивача з проханням повернути свою земельну ділянку в натурі для самостійного обробітку, однак позивач надав іншу земельну ділянку в іншому місці, а земельну ділянку відповідача продовжував незаконно використовувати всупереч діючому законодавству України. Також зазначив, що позивач звертався до суду з позовом до відповідача про встановлення безоплатного земельного сервітуту у вигляді права проїзду через земельну ділянку, кадастровий номер 2325284400:11:002:0019, яка належить на праві власності [PERSON] Рішенням Токмацького районного суду Запорізької області від 15 листопада 2017 року, яке постановою Апеляційного суду Запорізької області залишено без змін, у задоволенні позову відмовлено. Вислухавши пояснення представників сторін, вивчивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази,\~суд встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що згідно з Державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЗП №053109, виданого 19.12.2006, [PERSON] є власником земельної ділянки площею 4,70 га, яка знаходиться на території Таврійської сільської ради Токмацького району Запорізької області, цільове призначення земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Кадастровий номер земельної ділянки 2325284400:11:002:0019. Відповідно до договору оренди землі №ТТ 54/10 від 17.08.2010, укладеного між [PERSON] та ПРАТ «Райз-Максимко» в особі директора Таврійської філії [PERSON], відповідач надала позивачу у строкове платне володіння і користування земельну ділянку сільськогосподарського призначення, що знаходиться на території Таврійської сільської ради Токмацького району Запорізької області загальною площею 4,70 га. (рілля). Договір було укладено на 5 років. Актом приймання-передачі обєкта оренди від 17.08.2010 підтверджується передача вказаної земельної ділянки орендодавцем [PERSON] орендарю ПрАП «Райз-Максимко». З роздруківки Контуру поля 74 вбачається, що земельна ділянка [PERSON] площею 4,70 га знаходиться в середині поля загальною площею 118,71 га. На теперішній час дія договору оренди землі №ТТ 54/10 від 17.08.2010 закінчилася і орендарем ПрАП «Райз-Максимко» надана у користування [PERSON] інша земельна ділянка в іншому місці, а земельну ділянку відповідача позивач продовжує використовувати. Відповідач [PERSON] 27.09.2016 звернулася до представника позивача із заявою (вх.№ 203 від 27.09.2016) про повернення земельної ділянки у розмірі 4,70 га для самостійного обробітку. З листа вих. № 28 від 11.04.2017 вбачається, що директор Таврійської філії ПрАТ «Райз-Максимко» [PERSON] відповідно до заяви [PERSON] щодо самостійного обробітку земельної ділянки, кадастровий номер 2325284400:11:002:0019, повідомила, що дана земельна ділянка знаходиться на полі, де функціонує зрошувальна система господарства, у звязку з цим на адресу [PERSON] було направлено для підписання угоду про спільне використання земельної ділянки та договір про встановлення земельного сервітуту. Вказане відправлення [PERSON] отримала 15.04.2017, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, виплату поштового переказу. [PERSON] договір про встановлення земельного сервітуту від 10.04.2017 та угоду про спільне використання земельної ділянки від 10.04.2017 не підписала. ПрАТ «Райз-Максимко» в особі Таврійської філії ПРАТ «Райз-Максимко» звернулося до суду з позовною заявою до [PERSON] про встановлення безоплатного земельного сервітуту у вигляді права проїзду через земельну ділянку, кадастровий номер 2325284400:11:002:0019, яка належить на праві власності [PERSON] Рішенням Токмацького районного суду Запорізької області від 15 листопада 2017 року по справі №328/1657/17, яке постановою Апеляційного суду Запорізької області від 27.03.2018 залишено без змін, у задоволенні позову відмовлено. Восени 2016 року та весною 2017 року позивач на орендованому у землевласників полі №13 на площі 156,42 га провів сільськогосподарські роботи та засіяв 118,71 га насінням сої та 37,71 га насінням соняшнику. 22 травня 2017 року позивачем виявлено, що на полі №13, на земельній ділянці площею 4,70 га, що межує з земельною площею 4,70 га, яка була виділена відповідачу, проведений обробіток ґрунту внаслідок чого знищені посіви сої, при цьому суміжна земельна ділянка, яка була виділена у користування відповідачу залишилася не обробленою. Напередодні на земельній ділянці, де були знищені посіви сої, без погодження з позивачем, як користувачем суміжних земельних ділянок, встановлені межові знаки невстановленого зразка. 22 травня 2017 року позивач звернувся до Токмацького ВП Пологівського ВП ГУНП у Запорізькій області з заявою про притягнення до відповідальності винних осіб. З висновку Токмацького ВП Пологівського ВП ГУНП у Запорізькій області від 09 червня 2017 року вбачається, що у звязку з відсутністю ознак будь-якого кримінального чи адміністративного правопорушення та наявністю між позивачем та відповідачем неврегульованих цивільно-правових відносин перевірка за зверненням позивача припинена. Наказом Таврійської філії ПрАТ «Райз-Максимко» від 22 травня 2017 року за № 29/1, в звязку з частковим знищенням посівів на полі №13, створена комісія для обстеження посівів сої на полі №13 у складі: голови комісії директора філії [PERSON], членів комісії - головного агронома [PERSON]О, старшого інспектора служби безпеки та охорони [PERSON], спеціаліста із земельних питань [PERSON] 22 травня 2018 року комісія провела обстеження, в ході якого виявлено, що внаслідок проведення обробітку ґрунту повністю знищені сходи посівів сої на земельній ділянці площею 4,70 га, яка межує з земельною ділянкою площею 4,70 га, що виділена для самостійного обробітку [PERSON] 25.07.2017 посадовими особами Таврійської філії ПрАТ «Райз-Максимко» проведений розрахунок збитків, завданих [PERSON] внаслідок пошкодження посівів сої на площі 4,7 га. Загальна сума збитків складає 15\~060,75 грн. Проаналізувавши зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що у задоволені позовних вимог слід відмовити у повному обсязі. Відповідно до вимог ч.1\~ст.13 ЦПК України\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частинами 1 та 2\~статті 22 ЦК України\~визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, зокрема, доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Відповідно до ч.1, ч.2\~ст.1166 ЦК України\~майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Із роз'яснень, викладених у п.2\~постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27 березня 1992 року № 6\~вбачається, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини. Таким чином, для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування шкоди, потрібна наявність одночасно усіх елементів складу цивільного правопорушення: протиправної поведінки; шкоди; причинного зв'язку між протиправною поведінкою заподіювача та шкодою; вини. В обґрунтування позовних вимог, позивач посилався на те, що йому як землекористувачу були заподіяні збитки діями відповідача. На підтвердження своїх вимог позивачем надано копії: акту обстеження посівів на полі № 13 від 22.05.2017, складений Комісію у складі працівників Таврійської філії ПРАТ «Райз-Максимко» та розрахунок збитків, завданих [PERSON] внаслідок пошкодження посівів сої на площі 4,7 га від 25.07.2017, актів про використання мінеральних і бактеріальних добрив та засобів хімічного захисту рослин за травень 2017 року і листопад 2016 року, видаткових накладних, та інших документів позивача. Згідно зі ст.152 ЗК України\~держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших передбачених законом способів. Згідно з розясненнями, викладеними в п.12 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» вирішуючи позови про відшкодування збитків власника землі та землекористувачам, суди повинні мати на увазі, що згідно зі статями\~156,\~157 ЗК України відшкодування збитків здійснюється органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування, громадянами та юридичними особами, які використовують земельні ділянки і діяльність яких обмежує права власників та землекористувачів. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом відшкодування заподіяних збитків, порядок визначення та відшкодування яких встановлюється Кабінетом Міністрів України (ст.152, ст.157 ЗК України). Даний порядок встановлюється\~Постановою Кабінету Міністрів України «Про порядок визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам» від 19 квітня 1993 року № 284. Відповідно до п.3 Порядку визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам, затвердженого\~постановою Кабінету Міністрів України від 19 квітня 1993 року № 284,\~відшкодуванню підлягають збитки власників землі і землекористувачів, у тому числі орендарів, включаючи і неодержані доходи, якщо вони обґрунтовані. Розміри збитків згідно з п.2 Порядку, визначаються комісіями, створеними Київською міською, районними державними адміністраціями, виконавчими комітетами міських (міст обласного значення) рад. До складу комісій включаються представники Київської, Севастопольської міських, районних державних адміністрацій, виконавчих комітетів міських (міст обласного значення) рад (голови комісій), власники землі або землекористувачі (орендарі), яким заподіяні збитки, представники підприємств, установ, організацій та громадяни, які будуть їх відшкодовувати, представники територіальних органів Держгеокадастру, Держекоінспекції, фінансових органів, органів у справах містобудування і архітектури та виконавчих комітетів сільських, селищних, міських (міст районного значення) рад, на території яких знаходяться земельні ділянки. Результати роботи комісій оформляються відповідними актами, що затверджуються органами, які створили ці комісії. Отже, існує передбачений чинним законодавством порядок визначення розміру та відшкодування збитків, заподіяних власникам землі та землекористувачам. В той же час, представником позивача не надано суду належних та допустимих доказів. Позивачем всупереч приписам даного порядку, складено акт комісії про знищення посівів сої, створеної наказом Таврійської філії ПРАТ «Райз-Максимко», до якої увійшли тільки представники Товариства і є виключно внутрішнім документом Товариства, та не може вважатися належним доказом. Таким чином, наведені у позові розрахунки позивача завданих збитків є виключно його абстрактними припущеннями, не відповідають Порядку визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам, затвердженого\~Постановою Кабінету Міністрів України від 19 квітня 1993 року №284\~та не підтверджені жодними доказами, відтак, підстав для задоволення позовної вимоги про стягнення збитків немає. Аналіз зазначених норм законодавства дає підстави зробити висновок про те, що нормативними актами передбачено чіткий механізм відшкодування збитків та визначення розміру їх заподіяння, про застосування якого позивачем не заявлялось у даній справі. Позивачем на надано суду відповідних актів та розрахунків, передбачених законодавством. Суд наголошує на тому, що позивач на свій розсуд обрав спосіб захисту порушеного права та розпорядився своїми правами щодо предмету спору, і суд, дотримуючись принципу диспозитивності цивільного судочинства, визначеному\~ст.13 ЦПК, розглядає дану справу лише в межах заявлених позивачем вимог та на підставі доказів, наданих сторонами. З урахуванням вищевикладеного, суд вважає позов таким, що не підлягає задоволенню.\~Висновки суду узгоджуються із зібраними у справі доказами і не суперечать вимогам законодавства. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed