Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-08 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду із вказаним позовом, в обґрунтування якого вказував, що відповідно до норм Житлового кодексу України, Закону України «Про житлово-комунальні послуги», Закону України «Про теплопостачання», «Правил користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків», Постанови Кабінету Міністрів України № 630 от 21 липня 2005 року «Про затвердження Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення» власник (наймач) квартир зобов`язаний щомісячно здійснювати плату за житлово-комунальні послуги, у тому числі послуги з теплопостачання. За особовим рахунком по [ADDRESS] опалювальна площа приміщення складає 52,60 кв. м. Натомість через несплату за користування тепловою енергією відповідачем за період з 1 січня 2014 року по 1 жовтня 2020 року утворилась заборгованість на суму 46204,81 грн. При цьому протягом вказаного періоду позивачем надавались відповідачу послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання, від яких споживач не відмовлявся та за користування якими проводились нарахування відповідно до встановлених тарифів. Відповідно до ст. 625 ЦК через несвоєчасне виконання зобов`язання щодо сплати спожитих послуг відповідач має сплатити на користь позивача 3% річних в сумі 3470,48 грн. та інфляційні втрати в сумі 8109,68 грн. На підставі переліченого просив суд стягнути з відповідача суму боргу за надані послуги в розмірі 46204,81 грн., 3% річних в розмірі 3470,48 грн. та інфляційні втрати в розмірі 8109,68 грн., а також витрати по сплаті судового збору в розмірі 2102 грн. Ухвалою суду від 14 січня 2021 року за клопотанням представника позивача було виключено з кола відповідачів по справі Давидчук Альону Анатоліївну . Від [PERSON] надійшла письмова заява, в якій вона, частково не погоджуючись із заявленими вимогами, вказувала, що визнає загальну вартість наданих послуг з теплопостачання позивачем з жовтня 2017 року по жовтень 2020 року в сумі 19631,90 грн., яка складається виключно з нарахувань за опалення, оскільки гарячою водою вона за спірною адресою не користувалась у цей період, бо в належній їй квартирі встановлений бойлер. При цьому з посиланням на ст. 257, 267 ЦК України просила суд застосувати до заявлених позовних вимог ККП «Маріупольтепломережа» трирічну позовну давність. Також просила суд звільнити її від сплати судового збору, інфляційних втрат та 3% річних, посилаючись на те, що вона є інвалідом 2 групи, що підтверджується копією наданого відповідачкою посвідчення ПФУ № 2140715403 від 28 жовтня 2010 року (серія [NUMBER] ). Представник позивача, Коляда Ю. Г., яка діє на підставі довіреності, надала суду заяву з проханням розгляд справи провести за її відсутності, наполягаючи при цьому на задоволенні позову у повному обсязі. Відповідачка, [PERSON] , в судове засідання не з`явилась, будучи про час та місце розгляду справи повідомленою належним чином, надавши суду заяву з проханням розглянути справу у її відсутність через погане самопочуття. Суд, дослідивши надані письмові докази, дійшов висновку про можливість часткового задоволення поданого позову, виходячи з наступного вмотивування. Відповідно до ст. 901 Цивільного кодексу України (далі - ЦК) за договором надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується надати послугу, яка споживається у процесі здійснення певної дії або здійснення певної діяльності, а інша сторона зобов`язується сплатити виконавцю дану послугу, якщо інше не встановлено договором. На підставі ст. 67 ЖК України плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплову енергію та інші послуги) береться крім квартирної плати згідно затверджених у встановленому законом порядку тарифам. Відповідно до ст. 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (в редакції 2004 року) плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору. Розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку. Згідно із ст. 9, 10 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (в редакції 2017 року) споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Ціни (тарифи) відповідно до закону встановлюються уповноваженими законом державними органами або органами місцевого самоврядування. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (в редакції 2004 року) та ст. 4 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (в редакції 2017 року) до повноважень органів місцевого самоврядування у сфері житлово-комунальних послуг належить встановлення цін/тарифів на житлово-комунальні послуги відповідно до закону. За ст. 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (в редакції 2017 року) до комунальних послуг відносяться послуги з постачання теплової енергії, постачання гарячої води. На підставі ч. 5 ст. 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (в редакції 2017 року) ціною послуги з постачання теплової енергії є тариф на теплову енергію для споживача, який визначається як сума тарифів на виробництво, транспортування та постачання теплової енергії. Відповідно до ч. 4 ст. 22 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (в редакції 2017 року) послуга з постачання гарячої води надається згідно з умовами договору, що укладається з урахуванням особливостей, визначених цим Законом, та вимогами правил надання послуг з постачання гарячої води, що затверджуються Кабінетом Міністрів України, якщо інше не передбачено законом. За ст. 16 Закону України «Про теплопостачання» до повноважень національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг, при регулюванні господарської діяльності суб`єктів відносин у сфері теплопостачання, належать розробка методик розрахунків тарифів на виробництво теплової енергії та плати за її транспортування та постачання; забезпечення проведення єдиної тарифної політики у сфері теплопостачання; На підставі п. 2 «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630, опалювана площа (об`єм) квартири (будинку садибного типу) - загальна площа (об`єм) квартири, а також будинку садибного типу без урахування площі лоджій, балконів, терас. За п. 18 «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення» визначає, що плата за теплову енергію повинна вноситися щомісячно. Згідно особового рахунку ККП «Маріупольтепломережа» № 406583, відкритого по [ADDRESS] та наданих розрахунків представниками позивача, вбачається, що опалювальна площа такого житлового приміщення складає 52,60 кв. м. Як вбачається з розрахунку ККП «Маріупольтепломережа» заборгованість відповідача з наданої теплової енергії та гарячого водопостачання по [ADDRESS] за період з 1 січня 2014 року по 1 жовтня 2020 року становить 46204,81 грн. Правильність нарахувань заборгованості з наданих відповідачу послуг з опалення та гарячого водопостачання підтверджується: рішенням Виконавчого комітету Маріупольської міської ради «Про встановлення тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування, постачання та на послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води за категоріями споживачів ККП «Маріупольтепломережа» від 30 січня 2019 року, а також Постановами Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг «Про встановлення тарифів на послуги з централізованого опалення та послуги з централізованого постачання гарячої води, що надаються населенню суб`єктами господарювання, які є виконавцями цих послуг» від 17 жовтня 2014 року та від 31 березня 2015 року, до якої були внесені зміни постановами від 11 червня 2015 року, від 9 червня 2016 року, 28 грудня 2017 року. Таким чином в судовому засіданні було встановлено, що розмір несплачених відповідачем послуг з гарячого водопостачання та централізованого опалення за період з 1 січня 2014 року по 1 жовтня 2020 року підтверджено відповідними тарифами та розрахунком представників ККП «Маріупольтепломережа» за особовим рахунком по [ADDRESS] . Суд при цьому не приймає доводи [PERSON] з приводу невизнання нею суми боргу за гаряче водопостачання за період з жовтня 2017 року по жовтень 2020 року, оскільки вона не надала суду доказів відключення її від гарячого водопостачання за вказаний період, наявність приладів обліку гарячого водопостачання по [ADDRESS] , звернення до позивача з приводу перерахунку розміру нарахувань з гарячого водопостачання та будь-яких доказів звільнення її від сплати такого боргу. За інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 27 жовтня 2020 року вбачається, що одноособовим власником [ADDRESS] є [PERSON] . На підставі відомостей Департаменту адміністративних послуг Маріупольської міської ради від 4 листопада 2020 року вбачається, що [PERSON] зареєстрована по [ADDRESS] з 2008 року. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (в редакції 2004 року) споживач - фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу. За ч. 2 ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (в редакції 2004 року) учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник. Згідно із ст. 29 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (в редакції 2004 року) договір на надання послуг з централізованого опалення, послуг з централізованого постачання холодної води, послуг з централізованого постачання гарячої води, послуг з водовідведення (з використанням внутрішньо будинкових систем) у багатоквартирному будинку укладається між власником квартири, орендарем чи квартиронаймачем та виконавцями цих послуг. Суд зауважує, що за ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (в редакції 2017 року) споживач житлово-комунальних послуг (далі - споживач) - індивідуальний або колективний споживач; а індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, (або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги. Відповідно до ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (в редакції 2017 року) індивідуальний споживач зобов`язаний: укладати договори про надання житлово-комунальних послуг у порядку і випадках, визначених законом; а також оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Натомість за ч. 3 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (в редакції 2017 року) дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг. Згідно із ч. 1 ст. 64 ЖК члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору. Відповідно до ч. 4 ст. 319, ч. 1 ст. 322 ЦК власність зобов`язує, тому власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Аналізуючи наведені норми загального цивільного законодавства та спеціального в сфері житлово-комунальних послуг, суд робить висновок, що саме власник нерухомості повинен нести відповідальність з несплати житлово-комунальних послуг, а також саме у частці права власності такої нерухомості, що належить власнику зі спільної часткової власності. Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 13 березня 2019 року по справі № 521/3743/17-ц. Однак суд зазначає, що відповідно до ст. 256 ЦК позовна давність є строком, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно із ст. 253 ЦК перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. За ч. 1, 5 ст. 261 ЦК перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннями, з визначеним строком виконання, перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов`язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання. Судом встановлено, що відповідачка зобов`язана щомісячно сплачувати послуги позивача з надання теплової енергії по [ADDRESS] . Отже, перебіг позовної давності щодо оплати послуг з надання теплової енергії обчислюється в такому випадку з дня настання строку виконання зобов`язання споживачами в частині проведення чергового щомісячного платежу. При цьому суд зазначає, що в судовому засіданні не було встановлено доказів переривання строку позовної давності за вказаним спором. Натомість представник позивача звернувся до суду із позовом до відповідача 27 жовтня 2020 року, тобто поза межами строку позовної давності щодо вимог, які стосуються періоду нарахувань з січня 2014 року по жовтень 2017 року включно. Згідно із ч. 4 ст. 267 ЦК сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Від відповідачки, [PERSON] , надійшло письмове клопотання про застосування до вказаного спору строків позовної давності, через що заявлені ККП «Маріупольтепломережа» позовні вимоги підлягають задоволенню саме в межах строків позовної давності, тобто у межах трирічного періоду, який обраховується з листопада 2017 року по вересень 2020 року включно. З огляду на наведене вмотивування, суд дійшов висновку, що позов ККП «Маріупольтепломережа» до відповідачки підлягає задоволенню в межах строку позовної давності щодо вимог з оплати послуг за надання теплової енергії. Суд також зазначає, що за ст. 625 ЦК боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання за вимогою кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за увесь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір відсотків не встановлено договором або законом. З огляду на юридичну природу правовідносин сторін, як грошових зобов`язань, на них поширюється дія ч. 2 ст. 625 ЦК, як спеціального виду цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання. Закріплена п. 10 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (в редакції 2004 року) правова норма щодо відповідальності боржника за несвоєчасне здійснення платежів за житлово-комунальні послуги у вигляді пені не виключає застосування правових норм, установлених у ч. 2 ст. 625 ЦК. Інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов`язання, вираженого в національній валюті, та 3% річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утриманими грошовими коштами, що підлягають сплаті кредиторові. Аналогічна правова позиція була викладена Верховним Судом у постанові від 18 березня 2018 року по справі № 210/5796/16-ц. На підставі ст. 266 ЦК України зі збігом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги, якими в даному випадку є вимоги про стягнення 3% річних та інфляційних витрат постачальника послуг. Суд зауважує, що внаслідок невиконання боржниками грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених ст. 625 ЦК, за весь час прострочення, тобто право на позов про стягнення інфляційних втрат та 3 % річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення. Отже, невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі ст. 625 ЦК виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову. Аналогічна правова позиція була викладена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 8 листопада 2019 року по справі № 127/15672/16-ц. Так за розрахунками представників позивача 3% річних та інфляційних втрат відповідно до ст. 625 ЦК за період прострочення погашення заборгованості за користування послугами з надання теплової енергії вбачається, що по [ADDRESS] споживач заборгував за період з 1 січня 2014 року по 1 жовтня 2020 року ККП «Маріупольтепломережа» 3% річних в розмірі 3470,48 грн. та інфляційні втрати в розмірі 8109,68 грн. Натомість суд зазначає, що оскільки судом було прийнято рішення про необхідність задоволення заявлених вимог у межах строку позовної давності, то на підставі наданого суду розрахунку боргу відповідача за період з 1 листопада 2017 року по 1 жовтня 2020 року судом було встановлено суму боргу за такий період, що дорівнює 32131,42 грн. (46204,81 - 14073,39 = 32131,42), а також визначено судом сукупну заборгованість відповідача за кожен з місяців, починаючи з листопада 2017 року по жовтень 2020 року. Зважаючи на встановлені судом суми боргу за кожен місяць з 1 листопада 2017 року по 1 жовтня 2020 року з нарахувань з гарячого водопостачання та опалення, суд на підставі визначеного індексу інфляції за такий період, починаючи з наступного дня наявності такої щомісячної заборгованості та до 1 жовтня 2020 року розрахував суми інфляційних втрат відповідно до долучених до справи судових розрахунків, з яких вбачається, що інфляційні витрати позивача за ч. 2 ст. 625 ЦК становили за: листопад 2017 року - 147,97 грн., грудень 2017 року - 222,85 грн., січень 2018 року - 317,13 грн., лютий 2018 року - 219,67 грн., березень 2018 року - 216,82 грн., квітень 2018 року - 101,97 грн., листопад 2018 року - 130,48 грн., грудень 2018 року - 119,72 грн., січень 2019 року - 106,14 грн., лютий 2019 року - 92,34 грн., березень 2019 року - 76,90 грн., квітень 2019 року - 33,90 грн., листопад 2019 року - 40,52 грн., грудень 2019 року - 33,78 грн., січень 2020 року - 34,39 грн., лютий 2020 року - 38,48 грн., березень 2020 року - 17,05 грн., квітень 2020 року - 2,29 грн., що загалом складає - 1952,40 грн. Також судом було обраховано 3% річних за ст. 625 ЦК відповідно до долучених до справи розрахунків суду на підставі встановленого боргу за кожен місяць з 1 листопада 2017 року по 1 жовтня 2020 року з нарахувань з гарячого водопостачання та опалення, починаючи з наступного дня наявності такої щомісячної заборгованості та до 1 жовтня 2020 року, з огляду на що вбачається наступний розмір 3% річних за: листопад 2017 року - 76,22 грн., грудень 2017 року - 118,83 грн., січень 2018 року - 184,09 грн., лютий 2018 року - 133,75 грн., березень 2018 року - 141,31 грн., квітень 2018 року - 69,59 грн., листопад 2018 року - 95,59 грн., грудень 2018 року - 104,14 грн., січень 2019 року - 106,34 грн., лютий 2019 року - 98,52 грн., березень 2019 року - 98,34 грн., квітень 2019 року - 57,63 грн., листопад 2019 року - 56,17 грн., грудень 2019 року - 44,79 грн., січень 2020 року - 45,86 грн., лютий 2020 року - 37,47 грн., березень 2020 року - 25,72 грн., квітень 2020 року - 14,47 грн., що загалом складає - 1508,81 грн. Таким чином судом було встановлено загальну заборгованість [PERSON] перед позивачем за період з 1 листопада 2017 року по 1 жовтня 2020 року з урахуванням сум за ч. 2 ст. 625 ЦК, яка дорівнює 35592,63 грн. (32131,42 + 1952,40 + 1508,81 = 35592,63). При цьому суд не вбачає законних підстав для задоволення клопотання [PERSON] про звільнення її від сплати обрахованих судом у межах строку позовної давності 3% річних та інфляційних втрат внаслідок прострочення виконання грошового зобов`язання. З огляду на наведене вмотивування, суд дійшов висновку, що позов ККП «Маріупольтепломережа» до відповідача підлягає частковому задоволенню шляхом стягнення боргу за період з листопада 2017 року по жовтень 2020 року за надану теплову енергію в сумі основного боргу - 32131,42 грн., 3% річних - 1508,81 грн. та інфляційних втрат - 1952,40 грн. Згідно із ч. 1 ст. 141 ЦПК судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При цьому за ч. 6 ст. 141 ЦПК якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 5 від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються особи з інвалідністю I та II груп, законні представники дітей з інвалідністю і недієздатних осіб з інвалідністю. Оскільки відповідач, [PERSON] , будучи особою з інвалідністю ІІ групи, звільнена від сплати судового збору, тому з огляду на часткове задоволення судом позову ККП «Маріупольтепломережа» до неї, сплачений позивачем при подачі такого позову судовий збір підлягає розподілу пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Отже, на користь ККП «Маріупольтепломережа» з Державного бюджету України необхідно стягнути суму судового збору, сплаченого за подання позову, у розмірі 1294,73 грн. (35592,63 / 57784,97 х 2102 = 1294,73). Аналогічна правова позиція була викладена Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 20 березня 2019 року по справі № 161/4985/17, від 20 листопада 2019 року по справі № 210/3177/17, від 29 серпня 2018 року по справі № 127/10129/17.

Outcome: partial