Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-19 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 34179,34 гривень, у позові вказав, що 19.12.2011 року між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та відповідачкою був укладений договір № б/н, відповідно до якого відповідачка отримала кредит у розмірі 2000,00 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну карту зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідачка у встановлені договором строки обов'язки по поверненню кредиту не виконала, у зв'язку з чим Банк звернувся з позовом до суду про стягнення суми заборгованості за договором кредиту, яка станом на 31.01.2018 року складає 34 179,34 гривень, а саме: заборгованість за кредитом - 1991,99 гривень, заборгованість по відсоткам за користування кредитом - 29 983,57 гривень, заборгованість за пенею та комісією - 100,00 гривень, штраф фіксована сума - 500,00 гривень, штраф процентна складова - 1603,78 гривень, крім того просив стягнути з відповідачки витрати на сплату судового збору в розмірі 1762,00 гривень. Представник позивача Ісаєвська О.М. у судовому засіданні позовні вимоги підтримала з підстав, викладених у позові та додатково наданих письмових поясненнях по справі, просила суд їх задовольнити. Відповідачка [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги не визнала, просила суд застосувати строк позовної давності, оскільки останнє погашення заборгованості по картці відбулось у квітні 2014 року, та відповідно з цього часу банку стало відомо про порушення його права, та відповідно почав свою дію трьохрічний строк права звернення до суду з позовною заявою. З'ясувавши думку сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 19.12.2011 року між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та відповідачкою був укладений договір № б/н, відповідно до якого відповідачка отримала кредит у розмірі 2000,00 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну карту зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідачка у встановлені договором строки обов'язки по поверненню кредиту не виконала, у зв'язку з чим Банк звернувся з позовом до суду про стягнення суми заборгованості за договором кредиту, яка станом на 31.01.2018 року складає 34 179,34 гривень, а саме: заборгованість за кредитом - 1991,99 гривень, заборгованість по відсоткам за користування кредитом - 29 983,57 гривень, заборгованість за пенею та комісією - 100,00 гривень, штраф фіксована сума - 500,00 гривень, штраф процентна складова - 1603,78 гривень. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки ( штрафу, пені). Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання ( частина перша та п'ята статті 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. У разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Відповідно до ст.267 ЦПК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»; пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»). Згідно анкети-заяви позичальника, дія договору визначена з 19.12.2011 року. Останній платіж, згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості, [PERSON] здійснила 06.04.2014 року. ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом 06.03.2018 року, тобто з пропуском строку позовної давності. У відзиві на заяву про застосування строків позовної давності, представник позивача зазначає, що позовної давності повинен застосовуватись з моменту закінчення строку дії кредитної картки. Так, строк дії карти спливає в останній день вересня 2018 року, на підтвердження чого надано відповідну довідку видану позивачем. Разом з цим, зазначена довідка не є належним та допустимим доказом, оскільки надана самим позивачем, не підтвердження будь-якими іншими доказами, та а ні в анкеті-заяві про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, а ні у витягу з Тарифів обслуговування кредитних карт, не зазначено строк дії виданої відповідачу карти. Відповідно до вимог ст. ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановленим цим Кодексом. З огляду на вищезазначене, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову у зв'язку з пропуском строку позовної давності звернення з позовом до суду. Одночасно, позовні вимоги позивача про стягнення з відповідачки штрафу в розмірі 500 гривень (фіксована частина), штрафу в розмірі 1603,78 гривень (процентна складова) та пені в розмірі 100,00 гривень, не підлягають задоволенню, на підставі ст. 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», якою врегульовано, що на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особам - підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція. Банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобов'язані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції. Згідно Розпорядження КМУ № 1275-р від 02.12.2015 року «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, та визнання такими, що втратили чинність, деяких розпоряджень Кабінету Міністрів України», в переліку міст, де проводиться антитерористична операція, зазначене місто Маріуполь. Так, враховуючи, що відповідачка зареєстрована та постійно проживає в місті Маріуполі, нарахування штрафів на суму заборгованості за кредитним договором від 19.12.2011 року, укладеним з [PERSON], є неправомірним. Враховуючи, що суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову, згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України, витрати по сплаті судового збору залишаються за позивачем. На підставі ст.ст. 253, 258, 261, 267 ЦК України,

Outcome: dismissed