Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-03 00:00:00

Представник Публічного акціонерного товариства «АКЦЕНТ-БАНК» - Кобзар С.І. звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], в якому вказав, 07.03.2008 року між банком та [PERSON] було укладено кредитно-заставний договір №НАС0АЕ00000916, відповідно до умов якого банк надав [PERSON] кредитні кошти у сумі 19969,01 доларів США зі сплатою за користування кредитом 10,56 % річних строком до 06.03.2013 року. В якості забезпечення зобов'язань [PERSON] між банком та [PERSON] було укладено договір поруки. У зв'язку з невиконанням [PERSON] своїх зобов'язань перед банком станом на 10.04.2014 року склалася заборгованість - 47372,49 Доларів США, що за курсом 12.61 відповідно до службового розпорядження НБУ від 10.04.2014 року складає 597367,16 грн., з яких: 11721,33 доларів США - заборгованість за кредитом; 57,23 доларів США - заборгованість по процентам за користування кредитом; 12,15 доларів США - заборгованість по комісії за користування кредитом; 33307,07 доларів США - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором; 19,83 доларів США - штраф (фіксована частина); 2254,89 доларів США - штраф (процентна ставка), які банк просить солідарно стягнути з [PERSON], [PERSON], покласти на них судові витрати. [PERSON] подала до суду зустрічний позов, в якому вказала, що кінцевий строк повернення кредиту [PERSON] за умовами договору був встановлений не пізніше 06.03.2013 року, в цей строк [PERSON] повинен був виконати свої зобов'язання перед банком. У матеріалах справи відсутні докази, що банк звертався до поручителя з вимогами протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язань. Просила визнати припиненим договір поруки № НАС0АЕ00000916, укладений 07.03.2008 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк» і нею. В судовому засіданні представники позивача - Кобзар С.І., Мирошниченко С.І. підтримали заявлені позовні вимоги банку, вказали, що між сторонами діють правовідносини на підставі кредитно-заставного договору, договору поруки, Приватбанк відступив Акцентбанку право вимоги за цими договорами до відповідачів, ніяких додаткових угод з відповідачами не укладалося, просили стягнути заборгованість станом на 10.04.2014 року - 47372,49 Доларів США, що за курсом 12.61 відповідно до службового розпорядження НБУ від 10.04.2014 року складає 597367,16 грн., а в задоволенні позову [PERSON] - відмовити. [PERSON], [PERSON] не визнали позовні вимоги банку. [PERSON] просила задовольнити свій позов. [PERSON] підтримав позов [PERSON] [PERSON] просив зменшити розмір неустойки, заявленої банком, на 99 % до 4486,89 грн., посилаючись на те, що він працював, мав прибуток від підприємницької діяльності та добросовісно сплачував щомісячні платежі банку, коли отримав кредит. Однак у зв'язку з тим, що у 2008 році розпочався кризовий стан світової фінансової системи, у його фінансовому стані відбулися суттєві зміни, його матеріальна спроможність суттєво погіршилася, він перестав отримувати дохід. З 13.12.2008 року по 24.12.2009 року перебував під вартою, що також вплинуло на його можливість виконати зобов'язання, не може працевлаштуватися. Намагаючись повернути кредитні кошти, він з дозволу банку продав предмет застави - автомобіль BMW, 2000 року випуску, а отримані від продажу кошти в розмірі 15000 доларів США повністю невідкладно вніс на погашення кредиту. Просив також врахувати при з'ясуванні його майнового стану те, що він проживає однією сім'єю без шлюбу з жінкою - [PERSON], яка станом на 26.01.2015 року має вагітність 34 тижні. Перевіривши матеріали справи та доводи позовних заяв, осіб, які беруть участь у справі, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову ПАТ «Акцентбанк» та задоволення зустрічного позову [PERSON] Судом встановлено, що 07.03.2008 року на підставі кредитно-заставного договору №НАС0АЕ00000916 ЗАТ КБ «Приватбанк» надав [PERSON] кошти в сумі 19969,01 доларів США зі сплатою за користування кредитом 10,56 % річних строком до 06.03.2013 року /т. 1 а.с.20-30/. В забезпечення виконання зобов'язань [PERSON] за кредитно-заставним договором того ж дня банком було укладено зі [PERSON] договір поруки, згідно якого у випадку невиконання боржником зобов'язань за договором, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. В пункті 12 договору поруки вказано, що порука припиняється після закінчення 5 років з дня настання терміну повернення кредиту за кредитно-заставним договором /т. 1 а.с.33-34/. Однак, як вказано в постанові Верховного Суду України від 17.09.2014 року № 6-170цс13 згідно із частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки. Порука - це строкове зобов'язання, і незалежно від того, установлений строк її дії договором чи законом, його сплив припиняє суб'єктивне право кредитора на задоволення його вимог. Останнє означає, що строк поруки належить до преклюзивних строків, основна властивість яких, крім того, що їх сплив, на відміну від строків позовної давності, припиняє суб'єктивне право, полягає в тому, що вони не можуть бути призупинені, перервані чи відновлені. Такі строки також не можуть бути змінені за домовленістю сторін договору та їх настання припиняє права кредитора та обов'язок боржника за договором. Правила частини четвертої статті 559 ЦК України встановлюють припинення поруки як за договором із визначеним строком дії поруки, так і за договорами, в яких строк дії поруки або строк основного зобов'язання встановлений не був. За змістом другого речення частини четвертої статті 559 ЦК України у разі, якщо строк договору поруки не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить до поручителя вимоги. Вимога кредитора до поручителя полягає в реальному виконанні зобов'язання за боржника, оскільки така вимога може бути заявлена лише в разі невиконання боржником своїх зобов'язань та настання строку виконання основного зобов'язання. Такою вимогою може бути лише позов, заявлений кредитором до поручителя в судовому порядку, оскільки пред'явлення іншої вимоги суперечить правовій природі поруки як строкового зобов'язання. За зобов'язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо договір поруки припинився (у тому числі й на підставі непред'явлення кредитором відповідної вимоги до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання), то всі права та обов'язки сторін за цим договором слід вважати припиненими. Отже, непред'явлення кредитором вимоги до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання у разі, якщо строк дії поруки не встановлено, є підставою для припинення останнього, а отже, і обов'язку поручителя нести солідарну відповідальність перед кредитором разом із боржником за основним зобов'язанням. У разі неналежного виконання позичальником своїх зобов'язань за основним договором строк пред'явлення кредитором до поручителя вимоги про повернення отриманих у кредит коштів повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення зобов'язання згідно з такими умовами, тобто з моменту настання строку виконання зобов'язання або у зв'язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково./постанова Верховного Суду України від 24.09.2014 року у справі за № 6-106цс14/. Про порушення прав кредитора банк знав у день, коли боржник повинен був сплатити черговий платіж, проте не сплатив. В грудні 2008 році від [PERSON] надійшов платіж, після цього [PERSON] вніс 15 000 доларів США на погашення кредиту 26.09.2012 року. Як убачається з матеріалів справи, рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровськ від 17.10.2011 року були вирішені вимоги банку до [PERSON] про звернення стягнення на предмет застави - автомобіль, який належав на праві власності [PERSON] для задоволення вимог банку. В позові якість конкретні вимоги у відповідності до ст.ст. 15,16 ЦК України до [PERSON] не пред'являлися, хоча банк її зазначив у якості відповідача. /т. 1 а.с.195-198/. Рішення не виконане/т. 1 а.с.69/. Строк основного зобов'язання сплив 06.03.2013 року. І після цього банк звернувся до суду з вимогами до [PERSON] лише 06.06.2014 року/т. 1 а.с.2/, тобто після спливу передбаченого ст. 559 ЦК України строку. З огляду на викладене та усі обставини справи у своїй сукупності, суд відмовляє в позові банку до [PERSON] у зв'язку з припиненням права кредитора на задоволення своїх вимог за рахунок поручителя, і задовольняє позов [PERSON] про визнання договору поруки №НАС0АЕ00000916 від 07.03.2008 року, укладений між ЗАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON], припиненим. Згідно ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Частиною 1 ст. 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання(неналежне виконання). Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання (стаття 625 ЦК України). Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає справу за наявними в справі доказами та в межах заявлених позовних вимог. Як вбачається з матеріалів справи, сума допущеної [PERSON] заборгованості, про стягнення якої заявляє банк, станом на 10.04.2014 року - 47372,49 Доларів США, що за курсом 12.61 відповідно до службового розпорядження НБУ від 10.04.2014 року складає 597367,16 грн., з яких: 11721,33 доларів США - заборгованість за кредитом; 57,23 доларів США - заборгованість по процентам за користування кредитом; 12,15 доларів США - заборгованість по комісії за користування кредитом; 33307,07 доларів США - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором; 19,83 доларів США - штраф (фіксована частина); 2254,89 доларів США - штраф (процентна ставка). При цьому умовами договору передбачено: в п.2.1. кредитно-заставного договору, що Банк зобов'язався надати Позичальникові-[PERSON] кредит у розмірі та на умовах, встановлених у цьому договорі, а Позичальник зобов'язавсяся прийняти, належним чином використати та повернути Кредит і сплатити проценти за користування Кредитом, а також інші платежі відповідно до умов Договору. Кредит надано на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання. За п. 2.2. договору для забезпечення повного і своєчасного виконання Позичальником зобов'язань за договором, Позичальник надає Банку предмет застави - автомобіль BMW, рік випуску 2000, реєстраційний номер [NUMBER], № кузова/шасі [NUMBER] в заставу. В п.17.10. договору сторони погодили, що на дату підписання договору вартість предмета застави становить 131300 грн. За користування наданим Кредитом у період з дати списання коштів із кредитного рахунку до дати погашення кредиту позичальник сплачує проценти. Розрахунок процентів здійснюється до повного погашення кредиту, на суму неповернутого кредиту/п. 4.1. договору/ За п.4.3. договору позичальник сплачує банку винагороди, в розмірах й у строки, що зазначені в статті 17.1.8 даного договору. Якщо згідно із статтею 17.1.7 договору передбачена щомісячна сплата винагороди, то вона встановлюється у фіксованому розмірі (вказаному у статті 17.1.7 Договору) і сплачується щомісяця від дня списання коштів з кредитного рахунку до дати погашення. При цьому, незалежно від кількості днів, що минули від дня закінчення останнього періоду сплати до дня остаточного погашення кредиту, винагорода сплачується у вищевказаному розмірі. Нарахування винагороди на прострочену заборгованість не проводиться. Пунктом 4.4. договору передбачено, що погашення заборгованості здійснюється шляхом сплати щомісячних платежів відповідно до статті 17.8 договору, до складу яких входять платежі за винагородою (у випадку її наявності), процентами та кредитом. Згідно п.6.2.3. договору Позичальник зобов'язаний сплатити банку винагороди, визначені статтями 5.2, 16.9, 16.10, 17.1.7 договору, та погасити іншу заборгованість (зокрема, таку, що виникла відповідно до статті 3.4.2 договору) згідно з вимогами договору. П.6.2.4 погасити кредит в порядку, в сумах і в строки, що передбачені статтями 12.2.6 та 17.1.5 договору. Пунктом 14.1. договору визначено, що у випадку виявлення неправдивих відомостей, які були надані позичальником банку та які містяться в договорі, або порушення позичальником зобов'язань за договором останній відшкодовує банку збитки у повному обсязі. У випадку порушення позичальником зобов'язань, передбачених статтями 6.2.2 та 6.2.3 договору, щодо сплати винагород та процентів, позичальник сплачує пеню в розмірі 0,15 % від суми простроченого платежу, але не менше 1 (однієї) гривні за кожен день прострочки/п.14.2 договору/. П.14.3 договору передбачає, що у випадку порушення позичальником зобов'язання щодо повернення основної суми кредиту, передбаченого статтею 6.2.4. договору, позичальник сплачує пеню в розмірі 0,15 % від суми простроченого платежу, але не менше 1 (однієї) гривні за кожен день прострочки. При цьому проценти за користування кредитом на суму такого простроченого платежу додатково до вищевказаної пені не нараховуються. За п. 14.9. договору при порушенні позичальником будь-якого грошового зобов'язання за договором понад 30 календарних днів, банк має право нарахувати, а позичальник зобов'язується сплатити банку штраф у розмірі 250 (двісті п'ятдесят) гривень плюс 5% від суми невиконаного зобов'язання. Пункт 14.10. договору передбачає, що сплата неустойки здійснюється в гривнях. У випадку, якщо кредит видається в іноземній валюті, штраф сплачується в гривневому еквіваленті по курсу НБУ на дату сплати. Сторони встановлюють строки позовної давності за вимогами про стягнення кредиту, винагороди та процентів за користування кредитом, неустойки тривалістю у 5 (п'ять) років /П.14.11. договору/. Відповідно до Пленуму Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» від 30.03.2012 року у п. 12 у разі якщо кредит правомірно наданий в іноземній валюті та кредитодавець (позивач) просить стягнути кошти в іноземній валюті, суд у резолютивній частині рішення зазначає про стягнення таких коштів саме в іноземній валюті, що відповідає вимогам частини третьої статті 533 ЦК України. Щодо вимог позивача про стягнення станом на 10.04.2014 року заборгованості за кредитом і по процентам за користування кредитом в розмірі 11778, 56 доларів США, що станом на 10.04.2014 року за курсом 12,61 Національного банку України становило 148527,64 грн., то в межах заявлених позовних вимог суд знаходить їх такими, що підлягають задоволенню і стягненню з [PERSON], оскільки позичальник зобов'язаний виконувати укладений договір у відповідності до його умов та законодавства. При укладенні кредитно-заставного договору, беручи на себе певні зобов'язання, [PERSON] повинен був чітко усвідомлювати та враховувати всі ризики, що пов'язані з умовами кредитного договору у іноземній валюті. Щодо вимог позивача про стягнення заборгованості по комісії за користування кредитом - 12,15 доларів США за курсом 12,61 Національного банку України станом на 10.04.2014 року, то сплата такого платежу на користь банку як комісія умовами кредитно-заставного договору взагалі не передбачена, а тому, в цій частині вимоги банку не підлягають задоволенню. Згідно із частиною третьою статті 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі (частини перша, друга статті 551 ЦК України). В п. 14 кредитно-заставному договорі сторони обумовити порядок нарахування і розмір пені. За загальним правилом період, за який нараховується пеня за прострочення виконання зобов'язання, не може перевищувати один рік (пункт перший частини другої статті 258 ЦК України). П.14.11. договору вказано, що сторони встановлюють строки позовної давності за вимогами про стягнення кредиту, винагороди та процентів за користування кредитом, неустойки тривалістю у 5 (п'ять) років. При цьому виходячи з правової природи пені, яка нараховується за кожен день прострочення, право на позов про стягнення пені за кожен окремий день виникає щодня на відповідну суму, а позовна давність за позовом про стягнення пені відповідно до статті 253 ЦК України обчислюється по кожному дню, за який нараховується пеня, окремо, починаючи з дня, коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення права. Крім того, частиною третьою статті 551 ЦК України передбачено, що суд має право зменшити розмір неустойки, яка підлягає стягненню з боржника, якщо розмір неустойки значно перевищує розмір збитків, яких зазнав кредитор внаслідок порушення зобов'язання боржником та за наявності інших обставин, що мають істотне значення. Отже, частина третя статті 551 ЦК України з урахуванням положень статті 3 ЦК України щодо загальних засад цивільного законодавства та частини четвертої статті 10 ЦПК України щодо обов'язку суду сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що її розмір значно перевищує розмір збитків. При вирішенні питання про зменшення неустойки суди повинні об'єктивно оцінити конкретну ситуацію: чи є цей випадок винятковим виходячи з інтересів обох сторін, які заслуговують на увагу; майновий стан сторін; ступінь виконання зобов'язання; причини неналежного виконання зобов'язання та форму вини боржника; співрозмірність розміру неустойки наслідкам порушення; добровільне усунення винною стороною порушення та його наслідків тощо. [PERSON] просить суд зменшити розмір неустойки, посилаючись на настання з 2008 року кризи світової фінансової системи, що згідно із ч. 2 ст. 61 ЦПК України є загальновідомим фактом, що не потребує доказування. До цього він працював, мав прибуток від підприємницької діяльності, добросовісно сплачував щомісячні платежі банку. Після цього у його фінансовому стані відбулися суттєві зміни, його матеріальна спроможність суттєво погіршилася, він перестав отримувати дохід. З 13.12.2008 року по 24.12.2009 року перебував під вартою, що також вплинуло на його можливість виконати зобов'язання, він не може працевлаштуватися. Однак, намагаючись повернути кредитні кошти, він з дозволу банку продав предмет застави - автомобіль BMW, 2000 року випуску, а отримані від продажу кошти в розмірі 15000 доларів США повністю невідкладно вніс на погашення кредиту, що також свідчить про його добросовісність та намагання усунути наслідки порушення ним зобов'язань перед банком. Просив також врахувати погіршення його майнового стану на теперішній час, те, що він проживає однією сім'єю без шлюбу з жінкою - [PERSON], яка станом на 26.01.2015 року має вагітність 34 тижні. /т. 1 а.с. 6-11, 85-95, т. 2 а.с. 26-42, 43-46/ Заявлений банком розмір неустойки значно більший від розміру боргового зобов'язання, тому суд з урахуванням доводів [PERSON], положень п. 14.10. договору, за яким сплата неустойки здійснюється в гривнях, застосує до спірних правовідносин норму частини третьої статті 551 ЦК України, та зменшує розмір пені, яка підлягає стягненню з [PERSON], до 190371, 38 грн., що узгоджується з умовами договору та положенням закону. Щодо вимог банку про стягнення нарахованої позивачем пені за несвоєчасне виконання зобов'язань за кредитним договором та одночасно і штрафів за порушення будь-якого грошового зобов'язання, то згідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Згідно до ст.61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Пеня та штраф є різновидами неустойки, тобто одним і тим самим видом юридичної відповідальності, а не окремими видами штрафних санкцій, а тому не можуть бути застосовані одночасно, оскільки це призведе до застосування повійної цивільно-правової відповідальності одного і того ж виду за одне і те саме порушення договірного зобов'язання, що суперечить вимогам ст. 61 Конституції України/ухвала Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 29.05.2013 року/. Таким чином, вимоги банку стягнення двох штрафів не підлягають задоволенню. Судові витрати підлягають розподілу у відповідності до ст. 88 ЦПК України з урахуванням положень Закону України «Про судовий збір».

Outcome: partial