Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-04 00:00:00

Прокурор в інтересах Держави в особі Звенигородської районної ради Черкаської області, відділ освіти Звенигородської районної державної адміністрації, Звенигородська загально освітня школа-інтернат 1-11 ступенів - спортивний ліцей Звенигородської районної ради Черкаської області просить суд стягнути 43071грн.70коп., та 1762 грн. судових витрат по сплаті судового збору на користь прокуратури Черкаської області з [PERSON] про відшкодування шкоди завдану внаслідок незаконного звільнення працівника. Прокурор мотивує свої позивні вимоги тим, що директор Звенигородської загально освітньої школи-інтернат 1-11 ступенів - спортивний ліцей Звенигородської районної ради Черкаської області [PERSON] своїм наказом незаконно звільнила з роботи [PERSON], якому було виплачено заробітну плату в сумі 43071.70 грн. Представник Звенигородської районної ради Черкаської області позов прокурора підтримує. Представника відділу освіти Звенигородської районної державної адміністрації та Звенигородської загально освітньої школа-інтернат 1-11 ступенів - спортивний ліцей Звенигородської районної ради Черкаської області позов не підтримують, так як вважають, що шкоди не було завдано. [PERSON] позов не визнає, мотивує тим, що звільненням з роботи [PERSON], та поновлення його на роботі збитки не були завдані. Суд вислухавши сторони, дослідивши докази по справи вважає, що позов підлягає до задоволення з наступного. 06.10.2017 року рішенням Звенигородського районного суду, Черкаської області визнано незаконним та скасовано наказ директора Звенигородської загальноосвітньої школи - інтернат 1-11 ступенів - спортивний ліцей Звенигородської районної ради Черкаської області про звільнення [PERSON] з посади оператора газової котельні з 16.06.2016 року за п.3 ст.36 КЗпП (контрактна військова служба) з виплатою вихідної допомоги. Поновлено [PERSON] на посаді оператора газової котельні Звенигородської загальноосвітньої школи - інтернат 1-11 ступенів - спортивний ліцей Звенигородської районної ради Черкаської області та збереження за [PERSON] місце роботи (оператора газової котельні Звенигородської загальноосвітньої школи - інтернат 1-11 ступенів - спортивний ліцей Звенигородської районної ради Черкаської області до закінчення контракту який укладений на час особливого періоду до оголошення демобілізації. Стягнуто із Звенигородської загальноосвітньої школи - інтернат 1-11 ступенів - спортивний ліцей Звенигородської районної ради Черкаської області на користь [PERSON] 43071 грн. 70 коп. заробітну плату за час вимушеного прогулу з 31.08.2016 року (з дня звільнення) по 06.10.2017 року (по день поновлення на роботі), та нараховувати і виплачувати заробітну плату на час дії контракту на особливий період до оголошення демобілізації. [PERSON] виплачено заробітну плату в сумі 43071.70 грн.. Відповідно до приписів п.8 ч.1 ст.134 КЗпП України службова особа, винна у незаконному звільненні або переведенні працівника на іншу роботу несе матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з її вини підприємству, установі, організації. У розумінні правової природи шкоди та змісту диспозиції цієї норми, прямою дійсною шкодою слід вважати грошові суми виплачені підприємством,установою, організацією незаконно звільненому працівникові за період вимушеного прогулу. Такого ж змісту роз'яснення міститься у п.13 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками» № 14 від 29.12.1992 р. При цьому пунктом 33 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 11.11.1992 р. № 9 роз'яснено, що в разі незаконного звільнення працівника настає повна матеріальна відповідальність, винних у цьому службових осіб. Таким чином наведеною нормою трудового законодавства визначено як об'єкт завданої шкоди так і суб'єкта на якого покладається обов'язок з її повного відшкодування. Відповідно до приписів ст.88 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача в порядку відшкодування, судові витрати позивача, понесені ним на оплату судового збору у розмірі 1762 грн.. На підставі п.8 ст.134 КЗпроП. П.33 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 11.11.1992 р. №9

Outcome: approved