Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-05 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду із вказаним позовом та просив ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача на свою користь сплачене страхове відшкодування в розмірі 51500 грн. та суму сплаченого судового збору. Свої вимоги мотивує тим, що 01.12.2015 року, в м.Одесі по вул. Старопортофранківська сталася дорожньо-транспортна пригода за участю двох транспортних засобів: автомобіля марки «Тойота Авенсіс», номерний знак [NUMBER] під керуванням [PERSON] та автомобіля марки «Toyota Rav 4», номерний знак [NUMBER], власником якого є [PERSON] Внаслідок ДТП автомобіль марки «Тойота», номерний знак [NUMBER] отримав механічні пошкодження. Постановою Біляївського районного суду Одеської області від 16.02.2016 року відповідача було визнано винним у спричиненні дорожньо-транспортної пригоди та притягнуто до адміністративної відповідальності. На момент вчинення ДТП цивільно-правова відповідальність відповідача перед третіми особами не була застрахована, тому потерпіла особа звернулась до Моторного (транспортного) страхового бюро України з повідомленням про настання ДТП та заявою про виплату страхового відшкодування. Позивачем було виплачено страхове відшкодування в розмірі 51500 грн. Так як цивільно-правова відповідальність відповідача не була застрахована на момент ДТП, то Моторне (транспортне) страхове бюро України набуло право вимоги до відповідача після виплати страхового відшкодування. У звязку з викладеним представник позивача був змушений звернутись до суду з вказаним позовом. Представник позивача до судового засідання не з`явився, але надав до суду заяву в якій просив справу слухати у його відсутність, позовні вимоги підтримав та не заперечував проти винесення заочного рішення (а.с.54). Відповідач у судове засідання не зявився, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи, причини його неявки суду не відомі, клопотань про відкладення слухання справи не надходило (а.с. 51, 53). Згідно ч. 1 ст. 77 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобов'язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо особа за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. При викладених обставинах суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідача, сповіщеного про розгляд справи належним чином, від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, ухваливши заочне рішення у справі, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України, так як надані матеріали є повними і достатніми для розгляду справи у відсутності відповідачів. Відповідно до ст. 225 ЦПК України Біляївським районним судом Одеської області була постановлена ухвала про заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Як встановлено у судовому засіданні, 01.12.2015 року, о 13.00 годин в м. Одесі по вул. Старопортофранківська, 25, на перехресті нерівнозначних доріг, відбулась дорожньо-транспортна пригода, учасниками даної пригоди був автомобіль марки «Тойота Авенсіс», реєстраційний номер [NUMBER], яким керував [PERSON] та автомобіль марки «Toyota Rav 4», реєстраційний номер [NUMBER], яким керував [PERSON] В результаті ДТП автомобілі отримали механічні ушкодження. У скоєнні вказаного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, був визнаний винним відповідач по справі [PERSON], відповідно до постанови Біляївського районного суду Одеської області від 16.02.2016 року по адміністративній справі № 496/271/16-п (а.с.6). Відповідно до ч.4 ст.61 ЦПК України постанови суду у справі про адміністративне правопорушення обовязкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. 04.12.2015 року потерпіла особа [PERSON] звернувся до позивача із повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду (а.с.8). Також 01.03.2016 року [PERSON] звернулась до позивача із заявою, в якій просила здійснити перерахування коштів на її розрахунковий рахунок (а.с.30). Згідно Звіту №83/15 від 08.01.2016 року про оцінку автомобіля «Toyota Rav 4», реєстраційний номер [NUMBER], вартість відновлювального ремонту вказаного автомобіля, пошкодженого при ДТП 01 грудня 2015 року, станом на дату оцінки становить 217935,38 грн., вартість матеріального збитку, спричиненого власнику автомобілю «Toyota Rav 4» станом на дату оцінки становить 126787,26 грн. (а.с.9-16), що також підтверджується ремонтною калькуляцією №83/15 від 06.01.2016 року (а.с23-26). 24.03.2016 року позивачем було видано наказ №2331 про відшкодування шкоди з фонду захисту потерпілих - [PERSON], у розмірі 51 500,00 грн. за шкоду заподіяну в результаті дорожньо-транспортної пригоди (а.с.31), та відповідно до платіжного доручення №2331 від 30.03.2016 року Моторне (транспортне) страхове бюро України виплатило [PERSON] страхове відшкодування у розмірі 51500,00 грн. (а.с.32). Таким чином позивач виконав покладений на нього законом обовязок по відшкодуванню шкоди заподіяної з вини власника транспортного засобу, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність. 15.12.2015 року на адресу відповідача було направлено лист про добровільне врегулювання спору (а.с.34). Статтею 1188 ЦК України встановлено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Згідно п. 38.2.1 і 38.2 ст. 38 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» № 1961 від 01.07.2004 року (з змінами та доповненнями) Моторне (транспортне) страхове бюро України, після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до власника транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність. При таких обставинах, сума сплаченого відшкодування підлягає стягненню у судовому порядку. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підставі наведеного та

Outcome: approved