Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-16 00:00:00

Представник фізичної особи-підприємця [PERSON] - [PERSON] звернулася до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області з позовом до [PERSON] про відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 66 678,30 грн., стягнення судових витрат, мотивуючи тим, що між позивачем та відповідачем 20.01.2015 року було укладено трудовий договір №1, відповідно до якого відповідач зобовязаний був виконувати функції водія, в тому числі приймати вантаж зі складу відповідно до супровідних документів, доставляти та передавати покупцям, одержувати грошові кошти від покупців, вносити одержані грошові коши на рахунок фізичної особи або в касу фізичної особи, експедирувати товар, тощо. 30.06.2015 року відповідач перебуваючи у м.Калуш виконував свої обовязки, на автомобілі розвозив товар відповідно до замовлень та приймав оплату за доставлений товар. Після чого, відповідач залишив отримані кошти в розмірі 58 186 ,32 грн. в салоні автомобіля, не скориставшись наданим йому сейфом не поставивши на сигналізацію автомобіль, внаслідок чого кошти були викрадені. Оскільки, 20.01.2015 року між сторонами було підписано договір про повну матеріальну відповідальність, безпосередньо повязану із збереженням переданих відповідачу цінностей і вжиття заходів для попередження збитків, відповідач не забезпечив схоронність ввірених йому матеріальних цінностей чим заподіяв ФОП [PERSON] збитки в розмірі 58 186,32 грн. про що засвідчив у написаній ним розписці від 30.05.2015 року. Наказом №06/02-К від 12.06.2015 року [PERSON] було звільнено із посади водія автотранспортних засобів відповідно до п.2 ч.1 ст. 41 КЗпП України. Однак, відповідач не повернув надане йому на відповідальне зберігання майно на загальну суму 6 739,00 грн. А тому, просила стягнути з відповідача 58 186 ,32 грн. завданих збитків, 414,70 грн. - 3% річних від суми боргу, 1 338,28 грн. - інфляційних збитків та 6 739,00 грн. за надане майно. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила позов задоволити в повному обсязі. Представник відповідача проти задоволення позовних вимог заперечив, суду повідомив, що відповідач не має нести відповідальність за викрадені кошти в розмірі 58 186,32 грн., оскільки, достовірно відомо, що кошти викрадені третіми особами і з даного приводу триває слідство. А тому, просив в задоволенні позову відмовити. Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши письмові матеріали справи, судом встановлено наступне. Як вбачається зі змісту ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. 20.01.2015 року між ФОП [PERSON] та [PERSON] було укладено трудовий договір №1. Відповідно до п.2 цього договору відповідач зобовязаний був виконувати функції водія, в тому числі приймати вантаж зі складу відповідно до супровідних документів, доставляти та передавати ТМЦ покупцям, одержувати грошові кошти від покупців, вносити одержані грошові коши на рахунок фізичної особи або в касу фізичної особи, експедирувати товар (а.с.13). Відповідно до ст. 21 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Крім цього, 20.01.2015 року також між сторонами було підписано договір про повну матеріальну відповідальність, відповідно до якого, працівник, що займає посаду водія автотранспортних засобів, і/або виконує роботу, безпосередньо пов'язану із збереженням, обробкою, продажем (відпуском), перевезенням, застосуванням в процесі виробництва переданих йому цінностей під повну матеріальну відповідальність, приймає на себе повну матеріальну відповідальність за незабезпечення збереження ввірених йому підприємством матеріальних цінностей і в зв'язку з викладеним зобов'язується: а) дбайливо ставитися до переданих йому на збереження або інших цілей матеріальних цінностей підприємства і вживати заходів для попередження збитків; б) своєчасно повідомляти керівнику підприємства, або уповноваженим особам, про всі обставини, що загрожують забезпеченню збереження ввірених йому матеріальних цінностей; в) вести облік, складати і передавати у встановленому порядку товарно-грошові та інші звіти про рух і залишки ввірених йому матеріальних цінностей; г) брати участь в інвентаризації ввірених йому матеріальних цінностей; д) здійснювати інші дії, необхідні для виконання своїх обовязків з даним Договором. Підприємство зобов'язується: а) створювати працівникові умови, необхідні для нормальної роботи і забезпечення повного збереження ввірених йому матеріальних цінностей; б) знайомити працівника з чинним законодавством про матеріальну відповідальність працівників за збитки, нанесені підприємству, установі, організації, а також з діючими інструкціями, нормативами і правилами збереження, приймання, обробки, продажу (збуту), перевезення або застосування у процесі виробництва переданих йому матеріальних цінностей; в) проводити у встановленому порядку інвентаризацію матеріальних цінностей. У випадку незабезпечення з вини працівника збереження ввірених йому матеріальних цінностей розміру збитку, заподіяного підприємству, визначається за фактичними втратами на підставі даних бухгалтерського обліку в порядку, становленому статтею 135-3 КЗпП України. Відшкодування збитків, заподіяних Працівником здійснюється відповідно до чинного законодавства України (а.с. 14). Як вбачається із копії пояснювальної записки від 30.05.2015 року водія-експедитора [PERSON] з лютого 2015 року він працює водієм-експедитором-касиром у ФОП [PERSON] В його обвязки входить доставка товару клієнтам і отримання від них оплати. При оформленні на роботу, його під розписку було ознайомлено з його посадовими обовязками та було укладено договір про повну матеріальну відповідальність. З перших днів він працював на своєму автомобілі Фольксваген д.н.з. [NUMBER], в якому за рахунок ФОП [PERSON] були встановлені сейф та сигналізація. 20.05.2015 року [PERSON] придбав автомобаль марки Рено-Мастер д.н.з. [NUMBER] про що повідомив керівника філії, яка дала доручення перевстановити сейф і сигналізацію на новий автомобіль. Сигналізацію [PERSON] встановив, однак, сейф прикріпити не встиг, так як було багато роботи (прикріпив на 1 болт до кузова автомобіля). 26.05.2015 року керівник філії та старший водій при огдяді автомобіля зробили зауваження з приводу недостатності закріплення сейфа. 29.05.2015 року [PERSON] відкрутив болт, яким був закріплений сейф, щоб закріпити належним чином, однак не закріпив через зайнятість. Таким чином, 30.05.2015 року коли він виїхав на розвозку товару по маршруту Калуш-Болехів-Долина-Вигода-Калуш-Івано-Франківськ сейф не був закріплений. Близько 14-00 год. він вдруге заїхав в м.Калуш та перед тим забрав гроші в 6 клієнтів по 14 накладних. Гроші спочатку зберігав в кишені, а коли приїхав в м.Калуш, поклав їх в кабіні на крісло, прикривши зверху курткою, так як вважав, що на сидінні вони в більшій безпеці. В центрі м.Калуш, [PERSON] вийшов із автомобіля щоб вигрузити товар клієнту, гроші залишив на сидінні, а автомобіль на сигналізацію не клав, оскільки, поряд мив автомобіль помічник клієнта, якому він вигружав товар, і він подумав, що той пригляне за автомобілем. Закрив машину на ключ і зайнявся вигрузкою товару. Повернувшись через 5 хв. помітив, що у дверцятах зі сторони пасажира розбите скло, дверка прикрита, але на замок не закрита. Оглянувши автомобіль, виявив відсутність грошей, отриманих від клієнтів за раніше розвезений товар в розмірі 58 186,32 грн. Про те що сталося повідомив керівника філії. На запитання, чи усвідомлює він те, що залишивши гроші в автомобілі не в сейфі не поставивши автомобіль на сигналізацію він порушив посадову інструкцію і проявив халатність, що призвело до зникнення грошових коштів ОФП [PERSON] - [PERSON] відповів що усвідомлює (а.с.15-18). З даного приводу проводилось службове розслідування та 08.06.2015 року комісією складено висновок за результатами проведення службового розслідування, відповідно до якого, комісія в складі трьох осіб вважає дії водія автотранспортних засобів (експедитора з перевезень вантажів) [PERSON], а саме недостатньо надійне закріплення сейфу в кабіні автомобіля, не зберігання готівкових коштів в сейфі, не постановка автомобіля на охоронну сигналізацію під час залишення автомобіля без нагляду, такими, які є невиконанням посадових обовязків, що спричинило завдання матеріальної шкоди працедавцю. Вважає факт наявності прямої дійсної шкоди, нанесеної винними протиправними діями працівника [PERSON] ФОП [PERSON] в розмірі 58 186,32 грн. встановленим. Рекомендує у звязку з втратою довіря до [PERSON] звільнити його відповідно до п.2 ч.1 ст. 41 КЗпП України. Рекомендує відшкодування завданої шкоди здійснювати відповідно до порядку, встановленого чинним трудовим та цивільним законодавством України (а.с.20-21). Відповідно до ст. 130 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов'язків. При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника. Ця відповідальність, як правило, обмежується певною частиною заробітку працівника і не повинна перевищувати повного розміру заподіяної шкоди, за винятком випадків, передбачених законодавством. За наявності зазначених підстав і умов матеріальна відповідальність може бути покладена незалежно від притягнення працівника до дисциплінарної, адміністративної чи кримінальної відповідальності. Відповідно до законодавства працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, коли: 1) між працівником і підприємством, установою, організацією відповідно до статті 135-1цього Кодексу укладено письмовий договір про взяття на себе працівником повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей, переданих йому для зберігання або для інших цілей (ст. 134 КЗпП України). 30.05.2015 року [PERSON] написав розписку, відповідно до якої зобовязався виплатити ОФП [PERSON] гроші в сумі 58 186,32 грн., які 30.05.2015 року зникли з його автомобіля [NUMBER] в м.Калуш через його недбалість. Гроші мав вносити за наступною схемою: 25 000 тисяч грн. до 06.06.2015 року, а решту до 01.09.2015 року рівними частинами (а.с.19). Отже, відповідач підтвердив свої зобовязання перед позивачем щодо повернення грошових коштів в розмірі 58 186,32 грн., які виникли у нього через неналежне виконання покладених на нього трудових обовязків. Відповідно до власноручно написаної розписки він мав повернути кошти в строк до 06.06.2015 року та до 01.09.2015 року відповідними частинами. Однак, станом на час розгляду справи в суді, відповідач кошти позивачці так і не повернув, зобовязання належним чином не виконав. За змістом ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Статтею 625 Цивільного Кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Представником позивача проведено розрхунок 3% річних та індексу інфляції, відповідно до якого нарохавно 414,70 грн.( 3% річних) та 1 338,28 грн. (індекс інфляції). Будь-яких доказів, які б спростовували преведений представником позивача розрахунок, відповідачем чи його представником суду не надано. Крім цього, відповідно до копій Актів приймання-передачі майна на відповідальне зберігання: №ИФ-ИФ0001920 від 24.02.2015 року, №ИФ-ИФ0000508 від 24.01.2015 року, №ИФ-ИФ0000442 від 23.01.2015 року, №ИФ-ИФ0005261 від 08.05.2015 року відповідачу було передано: сигналізацію вартістю 3 911,00 грн., сейф вартістю 515,00 грн., GPS пристрій FM1100 вартістю 1 500,00 грн., комплект літнього спецодягу 2015 водій (куртка та бюри) вартістю 813,00 грн. (а.с. 22-25). 12.06.2015 року [PERSON] відповідно до наказу №06/02-К звільнено з посади водія автотранспортних засобів у звязку з втратою довіря з боку власника відповідно до п.2 ч.1 ст. 41 КЗпП України, онак, як вбачається із копії обхідного листа працівника, який звільняється [PERSON] не повернув GPS пристрій FM1100 вартістю 1 500,00 грн., сейф вартістю 515,00 грн., сигналізацію вартістю 3 911,00 грн., комплект літнього спецодягу 2015 водій (куртка та бюри) вартістю 813,00 грн. (а.с.29). 25.08.2015 року [PERSON] було надіслано вимогу про виконання зобовязання в повному обсязі, як щодо повернення коштів так і майна, отриманого на відповідальне зберігання. Однак, така вимога зі строни відповідача залишилась без відповідного реагування. Згідно ст. 1166 ЦК України, майнова шкода завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної особи або юридичній особі, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до пункту 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27 березня 1993 року, з наступними змінами, «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», шкода, заподіяна особі і майну громадянина підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи. Неправомірність дій відповідача, його вина та причинний зв'язок між такими діями і фактом завдання шкоди підтверджується копією розписки [PERSON], копією письмових пояснень [PERSON], висновком за результатами проведення службового розслідування. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про відшкодування відповідачем матеріальної шкоди на користьФОП [PERSON] є обгрунтованими та такими, що підлягають до задоволення. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Тому з відповідача також слід стягнути на користь позивача понесені ним судові витрати в розмірі 666,78 грн. На підставі викладеного, відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27 березня 1993 року, з наступними змінами, «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», ст. ст. 21, 130, 134 КЗпП України, ст.ст. 526, 625, 1166 Цивільного Кодексу України, ст. ст. 3, 4, 10, 11, 61, 88 ЦПК України,

Outcome: approved