Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-18 00:00:00

Прокурор Зарічненського району Рівненської області звернувся до суду з позовною заявою в інтересах держави в особі Зарічненської селищної ради Рівненської області до [PERSON] про зобов'язання звільнити самовільно зайняту ним земельну ділянку площею 0,0024 га, що розташована по [ADDRESS], знести самочинно збудовану на ній тимчасову дерев'яну споруду та привести земельну ділянку в придатний до використання стан за власний рахунок. В обгрунтування заявлених вимог покликається на те, що 15 липня 2014 року при перевірці дотримання вимог земельного законодавства було встановлено, що [PERSON] самовільно зайняв зазначену земельну ділянку, яка належить до земель житлової та громадської забудови Зарічненської селищної ради та розташована біля багатоповерхового будинку, що по [ADDRESS], а також здійснив на ній будівництво тимчасової дерев'яної споруди (гаража), про що було складено відповідний акт № 123/019 від 15.07.2014р. На підставі зазначеного акту Державною інспекцією сільського господарства в Рівненській області 16.07.2014 року винесено припис № 123/020, яким зобов'язано [PERSON] усунути виявлені порушення земельного законодавства. У добровільному порядку порушення земельного законодавства відповідачем не усунуто. Постановою державного інспектора сільського господарства в Рівненській області від 23.07.2014 року [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 53-1 КУпАП - самовільне зайняття земельної ділянки та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 170 грн. Зазначає, що самовільне зайняття відповідачем зазначеної земельної ділянки порушує права та інтереси Зарічненської селищної ради як власника земельної ділянки. У судовому засіданні прокурор заявлені вимоги підтримав, покликаючись на обставини, викладені у позовній заяві, просив позов задовольнити. Представник позивача Зарічненської селищної ради Рівненської області у судове засідання не з'явився, подав письмову заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги просив задовольнити. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позов не визнав. При цьому пояснив, що зайняв земельну ділянку, яка відноситься до прибудинкової території багатоквартирного житлового будинку [ADDRESS] та побудував на ній тимчасову дерев'яну споруду для зберігання дров, речей домашнього вжитку. Вказує, що вся прибудинкова територія цього будинку забудована такими ж спорудами. Оскільки центральне опалення у будинку відсутнє, то він як і решта мешканців цього будинку використовують пічне опалення, у зв'язку з чим будують на прилеглій до нього території тимчасові споруди для зберігання дров. Разом з іншими мешканцями будинку він звертався до Зарічненської селищної ради з проханням вирішити питання про виділення їм у користування земельних ділянок з прибудинкової території, однак позитивної відповіді не отримав. Заслухавши пояснення прокурора, відповідача та дослідивши письмові докази у справі, суд вважає заявлені вимоги обґрунтованими і такими, що підлягають до задоволення. Відповідно до ст. 38, 39 ЗК України до земель житлової та громадської забудови належать земельні ділянки в межах населених пунктів, які використовуються для розміщення житлової забудови, громадських будівель і споруд, інших об'єктів загального користування. Використання таких земель здійснюється відповідно до генерального плану населеного пункту, іншої містобудівної документації, плану земельно-господарського устрою з дотриманням будівельних норм, державних стандартів і норм. В інформації відділу Держземагенства у Зарічненському районі Рівненської області від 13.10.2014 року № 01/14-1433 зазначено, що спірна земельна ділянка належить до категорії земель житлової та громадської забудови, у власності відповідача не перебуває. Відповідно до ч. 1, п. а ч. 2 ст. 83 ЗК України усі землі в межах населених пунктів, крім земельних ділянок приватної та державної власності перебувають у комунальній власності та є власністю відповідної територіальної громади. Згідно до ст. 12 ЗК України до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст у тому числі належить розпорядження землями територіальних громад. З листа Зарічненської селищної ради Рівненської області № 643 від 13.10.2014 року вбачається, що зазначена земельна ділянка площею 0,0024 га є частиною земельної ділянки багатоквартирного житлового будинку по [ADDRESS] та перебуває у комунальній власності Зарічненської селищної ради, відноситься до земель житлової та громадської забудови. Актом перевірки дотримання вимог земельного законодавства від 15.07.2014 року № 123/019 встановлено, що [PERSON] самовільно зайняв зазначену земельну ділянку, яка належить до земель житлової та громадської забудови Зарічненської селищної ради та розташована біля багатоповерхового будинку, що по [ADDRESS], а також здійснив на ній будівництво тимчасової дерев'яної споруди (гаража). Приписом Державної інспекції сільського господарства в Рівненській області № 123/020 від 16.07.2014 року [PERSON] зобов'язано в тридцятиденний термін усунути виявлені порушення земельного законодавства. У добровільному порядку [PERSON] зазначені у приписі порушення не усунув, що підтверджується актом обстеження земельної ділянки Зарічненської селищної ради № 555 від 13.10.2014 року. Постановою Державної інспекції сільського господарства в Рівненській області від 23.07.2014 року [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 53-1 КУпАП - самовільне зайняття земельної ділянки та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 170 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. У ході судового розгляду знайшло своє підтвердження те, що Зарічненською селищною радою Рівненської області рішення про передачу зазначеної земельної ділянки у власність чи користування відповідача не приймалися, доказів протилежного суду не надано. Ст. 125, 126 ЗК України передбачено, що право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав та оформлюються відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». З Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, щодо суб'єкта та Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно від 16.10.2014 року вбачається, що право власності на спірну земельну ділянку за відповідачем не зареєстровано. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель» самовільне зайняття земельної ділянки - будь-які дії, які свідчать про фактичне використання земельної ділянки за відсутності відповідного рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про її передачу у власність або надання у користування (оренду) або за відсутності вчиненого правочину щодо такої земельної ділянки, за винятком дій, які відповідно до закону є правомірними. Таким чином встановлено, що відповідач самовільно зайняв зазначену земельну ділянку та самочинно звів на ній тимчасову дерев'яну споруду. Відповідно до ст. 212 ЗК України самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню власникам землі або землекористувачам без відшкодування затрат, понесених за час незаконного користування ними. Приведення земельних ділянок у придатний для використання стан, включаючи знесення будинків, будівель і споруд, здійснюється за рахунок громадян або юридичних осіб, які самовільно зайняли земельні ділянки. Повернення самочинно зайнятих земельних ділянок провадиться за рішенням суду. Ч. 4 ст. 376 ЦК України вказує, якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок. Доказів правомірності користування спірною земельною ділянкою відповідач суду не надав, факту самовільного зайняття ним цієї земельної ділянки та зведення на ній тимчасової споруди не спростував. Тому, відповідно до положень ст. 212 ЗК України, ч. 4 ст. 376 ЦК України відповідач зобов'язаний повернути спірну земельну ділянку, знести побудовану ним тимчасову споруду та привести земельну ділянку у придатний для використання стан за власний рахунок. На підставі викладеного та

Outcome: approved