Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-17 00:00:00

Представник позивачів звернувся до суду із позовом до відповідача про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, в обґрунтування якого зазначив, що [PERSON] та [PERSON] є співвласниками квартири № 26 по вул. Стрітенська ([PERSON]), 7 в м. Херсоні. На даний момент позивачі у звязку з постійним проживанням за межами України в країні Ізраїль мають намір продати належну їм квартиру, для чого завчасно знялися з реєстраційного обліку. Проте, в належній позивачам квартирі залишається зареєстрованим [PERSON], який не є близьким родичем позивачів та не проживає в квартирі більше року оскільки виїхав у невідомому напрямку, участі в оплаті послуг за користування квартирою не приймає, спільного господарства з ним позивачі не ведуть.\~ У звязку з викладеним просить визнати [PERSON], [INFO], таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме квартирою, який розташована за адресою: м. Херсон, вул. Стрітенська ([PERSON]), 7, кв. 26. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 23.04.2018 року по справі відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження. Відповідно до вимог ч. 5 ст. 279 ЦПК України сторони в судове засідання не викликалися, проте відповідачу було встановлено строк в пятнадцять днів з дня отримання ухвали про відкриття провадження на подачу відзиву на позовну заяву. На адресу відповідача було направлено копію ухвали суду від 23.04.2018 року, але відзиву на позовну заяву до даного часу суду не надано. Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Суд вважає можливим постановити заочне рішення на підставі наявних у матеріалах справи доказів в порядку ст. 280 ЦПК України. Представник третьої особи надав суду заяву про розгляд справи без його участі, у вирішенні справи покладався на розсуд суду. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши матеріали справи, суд встановив, що [PERSON] та [PERSON] є власниками квартири, що розташована за адресою: м. Херсон, вул. Стрітенська ([PERSON]), 7, кв. 26, на підставі свідоцтва про право власності на житло №1962 від 23.01.1996 року, що також підтверджується довідкою КП «Херсонське бюро технічної інвентаризації» Херсонської обласної ради від 26.03.2018 року №1158. Як вбачається з відповіді Відділу реєстрації місця проживання фізичних осіб Херсонської міської ради від 28.03.2018 №16-21/1978 станом на 28.03.2018 року за адресою: м. Херсон, вул. Стрітенська ([PERSON]), 7, кв. 26 зареєстрований [PERSON], [INFO]. Конституцією України (ст.41) та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась 17.07.1997 року відповідно до Закону України від 17.07.1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб, що також закріплено в статтях 316, 317, 319, 321 ЦК України. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з правом володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст.16, 386, 391 ЦК України. Обєктом права власності може бути, зокрема, житло житловий будинок, садиба, квартира, як то передбачено ст.ст. 379, 382 ЦК України. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст.383 ЦК України та ст.150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сімї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом.\~ Враховуючи вищевказане, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, оскільки позивачі є власниками спірної квартири, а тому мають право на володіння, користування та розпорядження належним їм майном на власний розсуд.\~

Outcome: approved