Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-21 00:00:00

Приватне акціонерне товариство «Лізинг інформаційних технологій» (далі по тексту ПрАТ «Лізинг інформаційних технологій») звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що 29.12.2011 року між ЗАТ «Лізинг інформаційних технологій» та відповідачем було укладено договір про надання в оренду на умовах фінансового лізингу обладнання ноутбук. На виконання умов договору, [PERSON] зобов'язувалася внести перший платіж в сумі 343,10 грн та наступні дев'ять платежів у розмірі 343,10 грн. Оскільки відповідач не виконала свої грошові зобов'язання за договором, в зв'язку з чим в останньої утворилася заборгованість, позивач був змушений звернутися до суду. В позовній заяві представник позивача просить стягнути з відповідача суму заборгованості за невиконання договірних зобов'язань у розмірі 22355,08 грн. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити. Відповідач в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечувала та просила суд прийняти до уваги її письмові заперечення на позовну заяву. Вислухавши пояснення представника позивача та відповідача, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд вважає за необхідне зазначити наступне. 29.12.2011 року між ЗАТ «Лізинг інформаційних технологій» в особі ТОВ «Розетка» та [PERSON] було укладено договір про отримання обладнання в системі «LeaseIT» №120382026. Відповідно до п. 1.1 договору, клієнт бере участь в системі LeaseIT, зокрема отримує ІТ-обладнання та інші товари від постачальників - учасників системи LeaseIT, а також отримує послуги на умовах, визначених обраним клієнтом пакетом фінансування LeaseIT, а оператор LeaseIT зобов'язується на підставі заяви клієнта забезпечити передачу ІТ-обладнання (ІТ обладнання, запасних частин, комплектуючих, витратних матеріалів, тощо)обраним клієнтом постачальником та надання клієнту послуг, за умови виконання клієнтом вимог, передбачених пакетом LeaseIT (а.с.5-зворот). Пунктом 1.2 договору №120382026 передбачено, що порядок отримання ІТ-обладнання, інших товарів та послуг в системі LeaseIT, які є невід'ємною частиною цього договору (а.с.5-зворот). Згідно пункту 8.7. договору №120391046 від 28.09.2011 року встановлено, що клієнт ознайомився з правилами отримання ІТ обладнання, інших товарів та послуг в системі LeaseIT, зміст правил є зрозумілим клієнту і він погоджується їх дотримуватись та виконувати (а.с.5-зворот). На виконання умов договору, постачальник передав, а відповідач отримав ноутбук ASUS Eee PC 1001PXD-BLU038S (90OA2YB32113987E13ZQ), вартістю 3343,56 грн та маніпулятор «mouse» Logitech B110 Optical USB - 87,46 грн, що підтверджується підписаним обома сторонами актом приймання-передачі майна №120382026 від 02.01.2012 року (а.с.13). Згідно п. 2.1. договору №120382026 від 29.12.2011 року умови, за яким ІТ - обладнання, інші товари та послуги надаються клієнту, визначаються Пакетом LеаsеІТ. Відповідачем було обрано пакет фінансування LеаsеІТ Десятка, умовами якого є: платіж при отриманні обладнання (загальної суми платежів): 10%, кількість місячних платежів (крім першого) - 9, розмір місячних платежів - щомісяця рівними частинами, вид договору - фінансовий лізинг, перехід права власності клієнту: виплата повної вартості обладнання (а.с.5). Також п. 6.2. Правил визначено, що строк, протягом якого клієнт повинен сплачувати платежі, починається з дня передачі обладнання клієнту і закінчується в останній день останнього календарного місяця встановленого Пакетом LеаsеІТ строку (а.с.8-зворот). Таким чином, відповідач повинна була щомісячно вносити платіж в розмірі 343,10 грн, а всього дев'ять платежів, у тому числі платіж при отриманні обладнання в розмірі 343,10 грн. Судом встановлено, що відповідач сплатила лише 1243,10 грн, з яких 809,04 грн зараховано на погашення плати за прострочення щомісячних платежів та 343,10 грн на погашення місячних орендних платежів. Аналізуючи встановлені по справі обставини в їх сукупності, суд вважає заявлені позовні вимоги обґрунтованими, та такими, що підлягають задоволенню частково з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст. 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Статтею 806 ЦК України встановлено, що за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі). До договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ст. 807 ЦК України предметом договору лізингу може бути неспоживна річ, визначена індивідуальними ознаками, віднесена відповідно до законодавства до основних фондів. Згідно ст.1 Закону України «Про фінансовий лізинг», фінансовий лізинг - це вид цивільно-правових відносин, що виникають із договору фінансового лізингу. За договором фінансового лізингу (далі - договір лізингу) лізингодавець зобов'язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі). Частиною 1 статті 2 Закону України «Про фінансовий лізинг» визначено, що відносини, що виникають у зв'язку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями Цивільного кодексу України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, поставку з урахуванням особливостей, що встановлюються цим Законом. Таким чином, укладений між сторонами договір фінансового лізингу є за своєю правовою природою змішаним договором, який поєднує в собі ознаки договору купівлі-продажу із розстроченням платежу та договору найму майна. В силу ст. 6 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 ЦК України). Відповідно до ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частинами 1 та 2 статті 638 ЦК України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. З договору про отримання обладнання в системі LeaselT №120382026 від 29.12.2011 року вбачається, що він підписаний сторонами без будь-яких застережень та зауважень, що свідчить про вільне волевиявлення сторін при його укладанні. Укладаючи договір, сторони дійшли згоди щодо укладання договору на зазначених у ньому умовах. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 530 ЦК України, передбачено, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Таким чином, судом встановлено, що відповідач свої зобов'язання за договором №120382026 від 02.01.2012 року належним чином не виконала, що призвело до виникнення заборгованості зі сплати чергових платежів на загальну суму 3087,92 грн. Враховуючи викладене, суд вважає, що в матеріалах справи достатньо правових підстав для задоволення позовних вимог в частині стягнення компенсації вартості наданого обладнання в розмірі 3087,92 грн. Щодо позовної вимоги про стягнення з відповідача плати за прострочення щомісячних платежів в розмірі 19267,16 грн, суд вважає за необхідне зазначити наступне. Відповідно до п.3 ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом: сплата неустойки. Відповідно до ст. 549 ЦК України штраф, пеня - це є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання, тобто ця сума є неустойкою. Статтею 550 ЦК України встановлено, що проценти на неустойку не нараховуються. Згідно ст. 551 ЦК України, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. При цьому закон дозволяє сторонами домовитись про зміну розміру неустойки у бік її зменшення або збільшення, крім випадків, передбачених законом. Частина 3 статті 551 ЦК України надає суду право у випадку виникнення спору з приводу розміру штрафних санкцій (неустойки), оцінивши розмір заборгованості та розмір штрафних санкцій (неустойки), зменшити її розмір в тому випадку, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення, тобто зменшити розмір штрафних санкцій (неустойки) через не співмірність з розміром основного зобов'язання. Істотними обставинами в розумінні частини третьої статті 551 ЦК України можна вважати, зокрема, ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу (наприклад, відсутність негативних наслідків для позивача через прострочення виконання зобов'язання). З наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що позивач розрахунок штрафних санкцій на суму 19267,16 грн. здійснював шляхом додавання до суми щомісячного платежу суми штрафних санкцій нарахованих в попередньому місяці, і вже на загальну суму проводив нарахування штрафних санкцій за поточний місяць, що суперечить приписам ст. 550 ЦК України. Пунктом 14.2 Правил отримання обладнання, інших товарів та послуг в системі LeaseIT встановлено, що у разі несвоєчасної слати клієнтом нарахованого платежу клієнт сплачує на користь оператора LeaseIT плату за прострочення платежу в розмірі п'яти відсотків від погашеної суми простроченого платежу, якщо погашення простроченого платежу здійснюється у розрахунковому періоді, на який припадає дата оплати за договором; в розмірі десяти відсотків від суми простроченого платежу, якщо погашення здійснюється після закінчення розрахункового періоду на який припадає дата оплати за договором (а.с.10-зворот). З встановлених обставин справи та досліджених доказів вбачається, що заборгованість відповідача зі сплати вартості товару становить - 3087,92 грн., а плата за прострочення щомісячних платежів складає 19267,16 грн., тобто, значно перевищує розмір заборгованості відповідача зі сплати вартості обладнання, крім того, суд бере до уваги письмові заперечення відповідача, а тому вважає, що в даному випадку існують підстави для застосування ч.3 ст. 551 ЦК України. Таким чином, суд вважає за необхідне зменшити розмір плати за прострочення щомісячних платежів з 19267,16 грн до 3087,92 грн, оскільки, вказана сума значно перевищує розмір збитків завданих позивачу. На підставі ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати в сумі 243,60 грн.

Outcome: partial