Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-11 00:00:00

Представник позивача ПАТ «[PERSON] [PERSON]» звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить стягнути з [PERSON] на користь ПАТ «[PERSON] [PERSON]» заборгованість за кредитним договором № 014/1422/82/89715 від 20.07.2007 року у розмірі 60\~967,87 грн., звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме: двокімнатну квартиру [ADDRESS], яка належить [PERSON], [PERSON], [PERSON] на праві власності на підставі свідоцтва про право власності на житло, шляхом продажу предмету іпотеки на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження за ціною не нижчою за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної субєктом оціночної діяльності або незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій. За рахунок вилучених від реалізації предмета іпотеки коштів задовольнити вимоги ПАТ «[PERSON] [PERSON]» по кредитному договору № 014/1422/82/89715 від 20.07.2007 року у розмірі 60\~967,87 грн. В обґрунтування своїх вимог представник позивача посилався на те, що 20.07.2007 року між ВАТ «[PERSON] [PERSON]», правонаступником якого є ПАТ «[PERSON] [PERSON]» та відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір № 014/1422/82/89715 згідно якого позивач зобовязався надати відповідачу [PERSON] кредит у розмірі 154\~530,00 грн. строком до 20.07.2017 року, а відповідач [PERSON] прийняла на себе зобовязання сплачувати проценти за користування кредитом у розмірі 17 % річних та здійснювати повернення кредиту щомісячними платежами відповідно до графіку згідно з додатком. З 10.11.2014 року процентна ставка за користування кредитом становила 22 % річних. 15.04.2009 року між позивачем та відповідачем [PERSON] укладено додаткову угоду № 014/1422/82/89715/1 до кредитного договору, відповідно до умов якої, сторони дійшли згоди врегулювати заборгованість позичальника за кредитним договором, строк сплати якої настав. Позивач виконав свої зобовязання щодо видачі грошей позичальнику за кредитним договором належним чином. Але відповідач [PERSON] всупереч вимогам кредитного договору та цивільного законодавства, свої договірні зобовязання перед позивачем належним чином не виконує, не здійснює своєчасне повернення сум отриманого кредиту, сплату сум, нарахованих за користування кредитними коштами, відсотками та комісії у встановлені Кредитним договором терміни. Внаслідок чого у позичальника виникла заборгованість, яка станом на 01.12.2015 року, становить 60\~967,87 грн., яка складається з: -6078,07 заборгованість за процентами (в тому числі прострочена заборгованість за процентами 5511,21 грн.) -54\~889,80 грн. поточної заборгованості за кредитом, яка підлягає достроковому стягненню (у тому числі прострочена заборгованість за кредитом 8630,76 грн.). Також представник позивача зазначає, що 20.07.2007 року з метою забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором позивачем було укладено із відповідачами [PERSON], [PERSON], [PERSON] договір іпотеки № 014/1422/82/89715/1. Згідно п. 1.1 договору іпотеки, іпотека забезпечує вимоги, що витікають з кредитного договору № 014/1422/82/89715 від 20.07.2007 року укладеного між позивачем та відповідачами, а також додаткових угод до неї, що можуть бути укладені в подальшому до закінчення строку його дії, за умовами якого позичальник зобовязується перед іпотекодержателем повернути кредитні кошти, сплатити відсотки за його користування, комісійну винагороду, неустойку (пеню, штраф), в розмірі, строки та у випадках передбачених за кредитним договором, відшкодувати збитки, завдані неналежними виконанням зобовязань за кредитним договором, а також виконати інші умови кредитного договору та відшкодувати іпотекодержателю витрати, повязані із зверненням стягнення на предмет іпотеки. Відповідно до п. 1.2 договору іпотеки предметом іпотеки є нерухоме майно, а саме: двокімнатна квартира № 71, яка знаходиться в місті Харкові по вулиці Дванадцятого Квітня, будинок № 36, яка розташована та третьому поверсі пятиповерхового будинку, житловою площею 28,2 кв.м., загальною площею 46,4 кв.м. Вказаний предмет іпотеки належить іпотекодавцям на праві власності на підставі Свідоцтва про право власності на житло, виданого Центром (відділом) приватизації Державного житлового фонду Управління комунального майна та приватизації Харківської міської ради 26.01.1999 року за реєстровим № 7-99-139108 та зареєстрованого у Харківському міському бюро технічної інвентаризації 09.02.1999 року, номер запису № 11-7-14843 за реєстровим № 19630222. Сторони у судове засідання не зявилися, про час, дату та місце розгляду справи повідомлялися своєчасно та належним чином, в установленому законом порядку, про що свідчать поштові повідомлення, які знаходяться в матеріалах справи. Про причини неявки суду не повідомили. Клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило. Представник позивача звернувся до суду із заявою, в якій просить справу розглянути за його відсутності та задовольнить позовні вимоги в повному обсязі. Проти ухвалення рішення в заочному порядку не заперечував. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, відповідно до ст.224 ЦПК України. Зясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 20.07.2007 року між ВАТ «[PERSON] [PERSON]», правонаступником якого є ПАТ «[PERSON] [PERSON]» та відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір № 014/1422/82/89715 згідно якого позивач зобовязався надати відповідачу [PERSON] кредит у розмірі 154\~530,00 грн. строком до 20.07.2017 року, а відповідач [PERSON] прийняла на себе зобовязання сплачувати проценти за користування кредитом у розмірі 17 % річних та здійснювати повернення кредиту щомісячними платежами відповідно до графіку згідно з додатком. З 10.11.2014 року процентна ставка за користування кредитом становила 22 % річних. 15.04.2009 року між позивачем та відповідачем [PERSON] укладено додаткову угоду № 014/1422/82/89715/1 до кредитного договору, відповідно до умов якої, сторони дійшли згоди врегулювати заборгованість позичальника за кредитним договором, строк сплати якої настав. Взяті на себе зобов'язання за зазначеним Договором банк виконав вчасно й повністю, надавши кредитні кошти відповідачу [PERSON] Позичальник [PERSON] всупереч вимогам кредитного договору та цивільного законодавства, свої договірні зобовязання перед позивачем належним чином не виконує, не здійснює своєчасне повернення сум отриманого кредиту, сплату сум, нарахованих за користування кредитними коштами, відсотками та комісії у встановлені Кредитним договором терміни. Внаслідок того, що з боку [PERSON] були порушені вказані умови повернення кредиту та сплати відсотків за користування ним, у позичальника виникла прострочена заборгованість, яка станом на 01.12.2015 року, становить 60\~967,87 грн., яка складається з: -6078,07 заборгованість за процентами (в тому числі прострочена заборгованість за процентами 5511,21 грн.) -54\~889,80 грн. поточної заборгованості за кредитом, яка підлягає достроковому стягненню (у тому числі прострочена заборгованість за кредитом 8630,76 грн.). Позивач звертався до відповідачів із вимогою про повернення кредиту, але на час подання позову, заборгованість за кредитним договором відповідачами не погашена. Відповідно до ч. 1 ст. 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно ст. 509 ЦК України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Згідно ст. ст. 525, 526 ЦК України, зобовязання повинні виконуватися належним чином і в термін передбачений договором, одностороння відмова від виконання зобовязання не допускається. Частиною першою ст. 530 ЦК України встановлено, що якщо в зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобовязаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Ст. 629 ЦК України регламентує, що договір є обов'язковим для виконання сторонами Згідно ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 624 ЦК України, якщо за порушення зобов'язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Ст. 1048 ЦК України передбачено, що Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Ст. 1050 ЦК України регламентує, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов'язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка зараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Частиною другою ст. 1050 ЦК України передбачено, якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику (кредит) частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець (кредитодавець) має право вимагати дострокового повернення частини кредиту, що залишилася, та сплати належних йому процентів. Крім того, 20.07.2007 року з метою забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором позивачем було укладено із відповідачами [PERSON], [PERSON], [PERSON] договір іпотеки № 014/1422/82/89715/1. Згідно п. 1.1 договору іпотеки, іпотека забезпечує вимоги, що витікають з кредитного договору № 014/1422/82/89715 від 20.07.2007 року укладеного між позивачем та відповідачами, а також додаткових угод до неї, що можуть бути укладені в подальшому до закінчення строку його дії, за умовами якого позичальник зобовязується перед іпотекодержателем повернути кредитні кошти, сплатити відсотки за його користування, комісійну винагороду, неустойку (пеню, штраф), в розмірі, строки та у випадках передбачених за кредитним договором, відшкодувати збитки, завдані неналежними виконанням зобовязань за кредитним договором, а також виконати інші умови кредитного договору та відшкодувати іпотекодержателю витрати, повязані із зверненням стягнення на предмет іпотеки. Відповідно до п. 1.2 договору іпотеки предметом іпотеки є нерухоме майно, а саме: двокімнатна квартира № 71, яка знаходиться в місті Харкові по вулиці Дванадцятого Квітня, будинок № 36, яка розташована та третьому поверсі пятиповерхового будинку, житловою площею 28,2 кв.м., загальною площею 46,4 кв.м. Вказаний предмет іпотеки належить іпотекодавцям на праві власності на підставі Свідоцтва про право власності на житло, виданого Центром (відділом) приватизації Державного житлового фонду Управління комунального майна та приватизації Харківської міської ради 26.01.1999 року за реєстровим № 7-99-139108 та зареєстрованого у Харківському міському бюро технічної інвентаризації 09.02.1999 року, номер запису № 11-7-14843 за реєстровим № 19630222. Згідно договору іпотеки позивач набуває право звернути стягнення на предмет іпотеки та задовольнити всю суму зобовязання на момент звернення стягнення, у тому числі суму заборгованості за кредитом та відсотками, штрафними санкціями, комісійною винагородою незалежно від настання строку виконання основного зобовязання, який зазначено у кредитному договорі, якщо в момент настання строку виконання зобовязань за кредитним договором вони не будуть виконані, а саме: при повному або частковому неповерненні у встановлений кредитним договором строк суми кредиту, або при несплаті або частковій несплаті у встановлені кредитним договором строки сум процентів, комісійної винагороди, сум неустойки (пені, штрафних санкцій). Статтею 590 ЦК України встановлено, що звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобовязання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобовязанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки може бути здійснено на підставі рішення суду. Відповідно до ст. 38 Закону України «Про іпотеку» встановлено такий порядок звернення стягнення на предмет іпотеки, як надання іпотекодержателю права на продаж предмету іпотеки від свого імені будь-якій особі покупцеві за ціною, як встановлюється за згодою між іпотекодавцем та іпотекодержателем або на підставі оцінки майна субєктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна. Відповідно до ст. 39 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що в разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначається окрім всього іншого спосіб реалізації предмета іпотеки і одним із способів є застосування процедури продажу, встановленої ст. 38 цього Закону. Таким чином і Закон України «Про іпотеку» і положення Іпотечного договору передбачають такий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки, як надання іпотекодержателю права продажу предмета іпотеки від свого імені будь-якій особі покупця на підставі рішення суду, за ціною, яка встановлюється на підставі оцінки майна субєктом оціночної діяльності, на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей види майна. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 Цього кодексу. Відповідно до ст. 546 ЦК України та п. 23 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» застава (іпотека) та порука є різними видами забезпечення, тому норми, що регулюють поруку, не застосовуються до правовідносин кредитора з майновим поручителем, оскільки він відповідає перед іпотекодавцем за виконання боржником основного зобовязання винятково в межах вартості предмета іпотеки. З огляду на вищевказане, суд вважає що позовні вимоги, щодо звернення стягнення на предмет іпотеки, а саме: двокімнатну квартиру [ADDRESS], яка належить [PERSON], [PERSON], [PERSON] на праві власності на підставі свідоцтва про право власності на житло, шляхом продажу предмету іпотеки на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження за ціною не нижчою за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної субєктом оціночної діяльності або незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій, в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 014/1422/82/89715 від 20.07.2007 року у розмірі 60\~967,87 грн. підлягають задоволенню. Згідно ст. 88 ЦПК України та Закону України «Про судовий збір», стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з іншої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що з відповідачів необхідно стягнути на користь позивача судовий збір в розмірі 1218,00 грн. по 406,00 грн. з кожного.

Outcome: approved