Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-10 00:00:00

Прокурор в інтересах держави в особі Харківської обласної державної адміністрації звернувся до суду з позовом до Харківської районної державної адміністрації Харківської області та [PERSON], в якому просить: - визнати незаконним та скасувати розпорядження голови Харківської РДА від 06.07.2005 за № 379 «Про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки гр.[PERSON]А.»; - визнати незаконним та скасувати розпорядження голови Харківської РДА від 18.07.2006 за № 1232 «Про внесення змін до розпорядження голови районної державної адміністрації від 06 липня 2005 року № 379»; - визнати незаконним та скасувати розпорядження голови Харківської РДА від 04.04.2007 за №580 «Про надання земельної ділянки гр. [PERSON]А.»; - визнати недійсним договір оренди землі від 02.11.2007, укладений між Харківською РДА та [PERSON], за умовами якого передано в оренду земельну ділянку водного фонду загальною площею 8,9152 га, в тому числі: під водою 4,657 га, прибережної захисної смуги 4,2582 га, із них: пасовищ - 3,3009 га, боліт - 0,7843 га, захисних насаджень - 0,1197 га та гідротехнічних споруд - 0,0533 га; - зобов'язати [PERSON] повернути земельну ділянку водного фонду загальною площею 8,9152 га, в тому числі: під водою 4,657 га, прибережної захисної смуги 4,2582 га, із них: пасовищ - 3,3009 га, боліт - 0,7843 га, захисних насаджень - 0,1197 га та гідротехнічних споруд - 0,0533 га; - судові витрати стягнути з відповідачів. В обгрунтування позову вказує на те, що до Харківської РДА звернувся [PERSON] із заявою про надання в оренду земельної ділянки площею 10,1 га для рибогосподарських потреб, що розташована за межами населеного пункту на території Манченківської селищної ради Харківського району Харківської області. За наслідками розгляду вищевказаної заяви розпорядженням Харківської РДА від 06.07.2005 № 379 [PERSON] надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 10,1 га, за рахунок земель запасу водного фонду, розташованої за межами населеного пункту на території Манченківської селищної ради, для рибогосподарських потреб. Крім того, розпорядженням Харківської РДА від 18.07.2006 № 1232 внесено зміни до розпорядження від 06.07.2005 № 379 та надано [PERSON] дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 8,9152 га, за рахунок земель запасу водного фонду, розташованої за межами населеного пункту на території Манченківської селищної ради, для рибогосподарських потреб. В подальшому, розпорядженням голови Харківської РДА від 04.04.2007 № 580 [PERSON] передано в оренду строком 50 років земельну ділянку загальною площею 8,9152 га, в тому числі: під водою 4,657 га, прибережної захисної смуги - 4,2582 га, із них: пасовищ - 3,3009 га, боліт - 0,7843 га, захисних насаджень - 0,1197 га та гідротехнічних споруд - 0,0533 га, за рахунок земель запасу водного фонду, розташовану за межами населеного пункту на території Манченківської селищної ради для рибогосподарських потреб. Одночасно, зобовязано [PERSON] приступити до використання земельної ділянки після укладання договору оренди та його державної реєстрації. На підставі вказаних розпоряджень між Харківською РДА та [PERSON] укладено договір оренди земельної ділянки від 02.11.2007, зареєстрований у Харківському районному відділі ХРФ ДП «Центр ДЗК при Держкомземі України» в Державному реєстрі земель, про що вчинено запис від 23.01.2008 за № 040870300001, за умовами якого в оренду передано земельну ділянку загальною площею 8,9152 га, в тому числі: під водою 4,657 га, прибережної захисної смуги - 4,2582 га, із них: пасовищ - 3,3009 га, боліт - 0,7843 га, захисних насаджень - 0,1197 га та гідротехнічних споруд - 0,0533 га. Зазначені вище розпорядження голови Харківської РДА та договір оренди земельної ділянки від 02.11.2007 прийнято всупереч вимогам законодавства, оскільки згідно з ч. 3 ст. 122 Земельного кодексу України районні державні адміністрації на їх території надають земельні ділянки із земель державної власності у постійне користування юридичним особам у межах сіл, селищ; міст районного значення для всіх потреб та за межами населених пунктів для: а) сільськогосподарського використання; б) ведення лісового і водного господарства, крім випадків, передбачених частиною сьомою цієї статті; в) будівництва об'єктів, пов'язаних з обслуговуванням жителів територіальної громади району (шкіл, закладів культури, лікарень, підприємств торгівлі тощо), крім випадків, визначених частиною сьомою цієї статті. З огляду на викладене, Харківська районна державна адміністрація станом на момент прийняття оспорюваних рішень не мала повноважень розпоряджатися земельною ділянкою із земель державної власності для рибогосподарських потреб. На законодавчому рівні поняття «водне господарство» закріплено у Концепції розвитку водного господарства України, затвердженій Постановою і Верховної Ради України № 1390-ХІУ від 14.01.2000, зокрема, це - галузь, завданням якої є забезпечення потреб населення і народного господарства у водних ресурсах, збереження, охорона та відтворення водного фонду, попередження шкідливої дії вод і ліквідація її наслідків. Потребу у веденні водного господарства не слід ототожнювати з потребами та цілями, для яких надаються у користування на умовах оренди водні об'єкти згідно зі ст. 51 Водного кодексу України, зокрема, для риборозведення, виробництва сільськогосподарської і промислової продукції, а також у лікувальних і оздоровчих цілях. Спірним розпорядженням голови Харківської районної державної адміністрації від 02.02.2005 за № 59 передана в оренду земельна ділянка водного фонду саме для рибогосподарських потреб. У той же час рибне господарство - це зовсім інша галузь економіки, завданнями якої є вивчення, охорона, відтворення, вирощування, використання водних біоресурсів, їх вилучення (добування, вилов, збирання), реалізація та переробка з метою одержання харчової, технічної, кормової, медичної та іншої продукції, а також забезпечення безпеки мореплавства суден флоту рибної промисловості (ст. 1 Закону України «Про рибне господарство, промислове рибальство та охорону водних біоресурсів».) Таким чином, прокурор вважає, що надання земельної ділянки для рибогосподарських потреб відповідно до ч. 4 ст. 122 ЗК України відноситься до повноважень обласної державної адміністрації. У судове засідання прокурор не з'явився, про час та місце розгляду справи повіломлений належним чином, наддав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав, просив суд їх задольнити. Представник відповідача - Харківської районної державної адміністрації в судове засідання не з'явився, був повідомлений належним чином про день та час розгляду справи, причини неявки суду не повідомив, заперечень проти позову до суду не надходило. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, був повідомлений належним чином про день та час розгляду справи, причини неявки суду не повідомив, заперечень проти позову до суду не надходило. Враховуючи, що розгляд справи відбувся у відсутність сторін, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.ст. 224 - 226 ЦПК України. Розглянувши матеріали справи, всебічно та повно з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне. На виконання завдання прокуратури області, Харківською міжрайонною прокуратурою в ході вивчення стану додержання вимог земельного законодавства на території Харківського району встановлено, що до Харківської РДА звернувся [PERSON] із заявою про надання в оренду земельної ділянки площею 10,1 га для рибогосподарських потреб, що розташована за межами населеного пункту на території Манченківської селищної ради Харківського району Харківської області. За наслідками розгляду вищевказаної заяви розпорядженням Харківської РДА від 06.07.2005 р. № 379 [PERSON] надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 10,1 га, за рахунок земель запасу водного фонду, розташованої за межами населеного пункту на території Манченківської селищної ради, для рибогосподарських потреб. Крім того, розпорядженням Харківської РДА від 18.07.2006 р. № 1232 внесено зміни до розпорядження від 06.07.2005 р. № 379 та надано [PERSON] дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 8,9152 га, за рахунок земель запасу водного фонду, розташованої за межами населеного пункту на території Манченківської селищної ради, для рибогосподарських потреб. Судом встановлено, що розпорядженням голови Харківської РДА від 04.04.2007 р. № 580 [PERSON] передано в оренду строком 50 років земельну ділянку загальною площею 8,9152 га, в тому числі: під водою 4,657 га, прибережної захисної смуги - 4,2582 га, із них: пасовищ - 3,3009 га, боліт - 0,7843 га, захисних насаджень - 0,1197 га та гідротехнічних споруд - 0,0533 га, за рахунок земель запасу водного фонду, розташовану за межами населеного пункту на території Манченківської селищної ради для рибогосподарських потреб. Одночасно, зобовязано [PERSON] приступити до використання земельної ділянки після укладання договору оренди та його державної реєстрації. На підставі вказаних розпоряджень між Харківською РДА та [PERSON] укладено договір оренди земельної ділянки від 02.11.2007, зареєстрований у Харківському районному відділі ХРФ ДП «Центр ДЗК при Держкомземі України» в Державному реєстрі земель, про що вчинено запис від 23.01.2008 за № 040870300001, за умовами якого в оренду передано земельну ділянку загальною площею 8,9152 га, в тому числі: під водою 4,657 га, прибережної захисної смуги - 4,2582 га, із них: пасовищ - 3,3009 га, боліт - 0,7843 га, захисних насаджень - 0,1197 га та гідротехнічних споруд - 0,0533 га. Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, суд виходить з наступного. Стаття 129 Конституції України встановлює, що судді при здійсненні правосуддя незалежні і підкоряються лише закону. Змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості - є однією із основних засад судочинства. Відповідно до статті 55 Конституції України, статей 15, 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. З положень статей 13, 14, 140, 142, 143 Конституції України, статей 11, 16, 167, 169, 374 Цивільного кодексу України, статей 80, 84, 123, 124, 127, 128 Земельного кодексу України випливає, що органи виконавчої влади або органи місцевого самоврядування у правовідносинах щодо розпорядження земельними ділянками державної та комунальної власності (наданні земельних ділянок громадянам та юридичним особам у власність або в користування, відчуженні земельних ділянок державної або комунальної власності, укладенні, зміні, розірванні договорів купівлі-продажу, в тому числі прийнятті державними органами та органами місцевого самоврядування відповідних рішень) діють як органи, через які держава або територіальна громада реалізують повноваження власника земельних ділянок. Реалізуючи відповідні повноваження, державні органи або органи місцевого самоврядування вступають з фізичними особами у цивільні правовідносини. Отже, у таких відносинах держава або територіальні громади є рівними учасниками земельних відносин з іншими фізичними особами. Згідно зі ст. 14 Конституції України земля є основним національним багатством, що знаходиться під особливою охороною держави. Право на землю набувається і реалізується громадянами і суб'єктами господарської діяльності (юридичними і фізичними особами) виключно відповідно до закону. Відповідно до ч. 1 ст. 124 Земельного кодексу України (в редакції на момент виникнення спірних відносин), передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування шляхом укладення договору оренди земельної ділянки. Згідно з ч. 3 ст. 122 Земельного кодексу України районні державні адміністрації на їх території надають земельні ділянки із земель державної власності у постійне користування юридичним особам у межах сіл, селищ, міст районного значення для всіх потреб та за межами населених пунктів для: а) сільськогосподарського використання; б) ведення водного господарства, крім випадків, передбачених частиною сьомою цієї статті; в) будівництва об'єктів, пов'язаних з обслуговуванням жителів територіальної громади району (шкіл, закладів культури, лікарень, підприємств торгівлі тощо), крім випадків, визначених частиною сьомою цієї статті. Ця норма Земельного кодексу України не підлягає розширювальному тлумаченню, у зв'язку з чим районні державні адміністрації імперативно обмежені у розпорядженні земельними ділянками визначеними у ній чіткими функціональними та цільовими призначеннями земель. Таким чином, суд вважає, що Харківська районна державна адміністрація станом на час прийняття оспорюваного рішення не мала повноважень розпоряджатися земельною ділянкою із земель державної власності для рибогосподарських потреб. На законодавчому рівні поняття «водне господарство» закріплено у Концепції розвитку водного господарства України, затвердженій Постановою Верховної Ради України № 1390-ХІУ від 14.01.2000, зокрема, це - галузь, завданням якої є забезпечення потреб населення і народного господарства у водних ресурсах, збереження, охорона та відтворення водного фонду, попередження шкідливої дії вод і ліквідація її наслідків. Потребу у веденні водного господарства не слід ототожнювати з потребами та цілями, для яких надаються у користування на умовах оренди водні об'єкти згідно зі ст. 51 Водного кодексу України, зокрема, для риборозведення, виробництва сільськогосподарської і промислової продукції, а також у лікувальних і оздоровчих цілях. Спірним розпорядженням голови Харківської районної державної адміністрації від 25.03.2010 р. передана в оренду земельна ділянка водного фонду саме для рибогосподарських потреб. У той же час рибне господарство - це зовсім інша галузь економіки, завданнями якої є вивчення, охорона, відтворення, вирощування, використання водних біоресурсів, їх вилучення (добування, вилов, збирання), реалізація та переробка з метою одержання харчової, технічної, кормової, медичної та іншої продукції, а також забезпечення безпеки мореплавства суден флоту рибної промисловості (ст. 1 Закону України «Про рибне господарство, промислове рибальство та охорону водних біоресурсів».) Таким чином, надання земельної ділянки для рибогосподарських потреб відповідно до ч. 4 ст. 122 Земельного кодексу України відноситься до повноважень обласної державної адміністрації. Головою Харківської районної державної адміністрації при винесенні спірних розпоряджень перевищені межі компетенції щодо розпорядження землями державної власності та фактично передана в оренду земельна ділянка, розпоряджатися якою станом на момент прийняття рішення мала право виключно Харківська обласна державна адміністрація на підставі ч. 4 ст. 122 Земельного кодексу України. Враховуючи те, що розпорядження голови Харківської РДА від 06.07.2005 р. за № 379, від 18.07.2006 р. за № 1232 та від 04.04.2007 р. за №580 винесені з порушенням вимог ст. ст. 122, 123, 124 Земельного кодексу України, тобто незаконно, воно підлягає скасуванню. Згідно із ч. ч. 1, 2 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог,які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу, а саме, зокрема: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 228 ЦК України правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним. За ст. 216 Цивільного кодексу України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. Уразі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину. У зв'язку з викладеним, позовні вимоги прокурора в частині визнання недійсним договору оренди землі від 02.11.2007 р., укладений між Харківською РДА та [PERSON]А також підлягають задоволеню. За приписами ст. 6 Закону України «Про місцеві державні адміністрації» на виконання Конституції України, законів України, актів Президента України, Кабінету Міністрів України, міністерств та інших центральних органів виконавчої влади, власних і делегованих повноважень, голова місцевої державної адміністрації в межах своїх повноважень видає розпорядження. Згідно ст. 41 Закону України «Про місцеві державні адміністрації», голови місцевих державних адміністрацій видають розпорядження одноособово і несуть за них відповідальність згідно із законодавством. Отже, способом волевиявлення державної адміністрації, яка здійснює розпорядження власністю від імені держави, щодо регулювання земельних відносин є прийняття головою відповідної адміністрації розпорядження. Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Згідно зі статтею 21 Цивільного кодексу України, суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. Відповідно до ст. 43 Закону України «Про місцеві державні адміністрації», розпорядження голови державної адміністрації, що суперечать Конституції України, законам України, рішенням Конституційного Суду України, іншим актам законодавства або є недоцільними, неекономними, неефективними за очікуваними чи фактичними результатами, скасовуються Президентом України, Кабінетом Міністрів України, головою місцевої державної адміністрації вищого рівня або в судовому порядку. Таким чином, вказаними розпорядженнями голова Харківської районної державної адміністрації порушив вимоги Земельного кодексу України, Водного кодексу України та вийшов за межі своїх повноважень, у зв'язку з чим розпорядження підлягають визнанню незаконними та скасуванню. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ Відповідно до ч. 3\~ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Відповідно до ч. 3 ст. 6 Закону України «Про судовий збір» у разі, коли в позовній заяві обєднано дві і більше вимоги немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру. На підставі викладеного та

Outcome: approved