Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-22 00:00:00

Представник Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «Приватбанк» звернувся до Деснянського районного суду м. Києва з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості. Позовні вимоги обґрунтовано наступним. Відповідно до укладеного договору б/н від 05.11.2013 року [PERSON] отримав кредит у розмірі 300,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну карту зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30.00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Щодо зміни кредитного ліміту Банк керується п. 2.1.1.2.3, п. 2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг, де зазначено, що Клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням Банку, і Клієнт дає право Банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт. Підписання даного Договору є прямою і безумовною згодою Позичальника щодо прийняття будь-кого розміру Кредитного ліміту, встановленого Банком, відповідно до п. 2.1.1.2.4 Умов та Правил надання Банківських послуг. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання Банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою», затверджених наказом № СП-2010-256 від 06.03.2010 року та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті http://privatbank.ua/terms/pages/70/, складає між ним та Банком Договір, що підтверджується підписом у заяві. При укладанні договору сторони керувались ч.1 ст.634 ЦК України, згідно якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах. Який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. ПАТ КБ «Приватбанк» свої зобов'язання за Договором та угодою виконав в повному обсязі, а саме надав Відповідачу кредит у розмірі встановленому Договором. Відповідно до п. 2.1.1.5.5. «Умов та правил надання банківських послуг» - позичальник зобов'язується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах передбачених цим Договором. Згідно з п. 2.1.1.5.6. «Умов та правил надання банківських послуг» - у разі невиконання зобов'язань за Договорами, на вимогу Банку виконати зобов'язання з повернення Кредиту (у тому числі простроченого кредиту та Овердрафту), оплати винагороди Банку. Власник карткового рахунку зобов'язаний слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання виникнення овердрафту, згідно п.2.1.1.5.7 договору. Відповідно до п.2.1.1.7.6 «Умов та правил надання банківських послуг», - при порушенні позичальником строків платежів по кожному з грошових зобов'язань, передбачених цим Договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобов'язаний сплатити Банку штраф в розмірі 500, 00 гривень + 5% від суми заборгованості по кредитному ліміту з врахуванням нарахованих і прострочених процентів комісії. Власник картрахунку зобов'язаний слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання виникнення Овердрафту, згідно. п.2.1.5.7 Договору. Відповідно до п.1.1.7.12 Умов та правил надання банківських послуг передбачено, що договір діє на протязі 12 місяців з моменту його підписання. Якщо на протязі цього строку жодна з сторін не проінформує другу сторону про розірвання даного договору він автоматично лонгується на той самий строк. Однак відповідач належним чином своїх зобов'язань за договором не виконував, і станом на 05.12.2016 року заборгованість відповідача перед банком складає 12668,90 грн., що складається із заборгованості за кредитом 234,97 грн.; заборгованості по процентам за користування кредитом 8354,46 грн.; заборгованості за пенею та комісією 3000,00 грн., а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг 500 грн. (фіксована частина) та 579,47 грн. (процентна складова). В зв'язку з наведеним позивач просить стягнути заборгованість по кредиту з відповідача у примусовому порядку, а також судові витрати. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 15 лютого 2017 року відкрито провадження в справі, призначено судове засідання (а.с.44). 03 травня 2017 року представник відповідача [PERSON] - [PERSON] подала письмові заперечення, в яких зазначила наступне. Щодо Анкети-заяви сторона відповідача зазначає, що саме по собі складення та підписання відповідачем анкети-заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку не є договором кредиту та не свідчить його укладення в подальшому. Дана анкета-заява не містить відомостей про істотні умови договору, а саме про розмір грошових коштів, які банк зобов'язується передати відповідачу, строки їх повернення, а також розмір відсотків, які відповідач зобов'язується сплатити за користування кредитом. Зазначено, що подані Позивачем документи порушують встановлені законодавством України вимоги письмових процесуальних документів і доказів.. Також звернули увагу суду на те, що Банком в односторонньому порядку було неправомірно піднято [PERSON] відсотки за користування кредитом: з 01.09.2014 року з 30% річних, з 01.04.2015 року на 43,2% річних, що є незаконним. Разом з тим зазначено, про недопустимість подвійної юридичної відповідальності за одне й те саме правопорушення у вигляді штрафів (фіксовані, процентні) пені і комісій, так до відповідача [PERSON] Банком застосовано подвійну відповідальність за одне й те саме правопорушення у вигляді нарахованих 3000 грн. пені і комісій, 500 грн. штрафу (фіксована частина), 529,97 штрафу (процентна складова), оскільки штраф та пеня є різновидом неустойки та суперечить ст. 61 Конституції України та Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань». Зазначено, що кредитний договір б/н від 05.11.2013 року між ПАТ КБ «Приватбанк» і [PERSON] є неукладеним, оскільки не підписані відповідачем [PERSON] всі його обов'язкові складові елементи. Крім анкети-заяви, а саме: 1) пам'ятка клієнта; 2) Умови та правила надання банківських послуг; 3) тарифи. А наявність копії Умов та Правил надання банківських послу за підписом голови правління банку не може бути належним і допустимим доказом, оскільки вона не є складовою частиною укладеного між сторонами договору. Тому даний споживчий кредитний договір підлягає до визнання його нікчемним з часу його укладення - 05.11.2013 року із застосування наслідків його недійсності. Крім того, 03 травня 2017 року представник відповідача [PERSON] - [PERSON], подала зустрічний позов [PERSON] до Приватного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» про визнання права не виконувати неіснуючі зобов'язання за неукладеним кредитним договором. Вимоги зустрічної позовної заяви, з урахуванням уточнень позовних вимог від 12.12.2017 року, обґрунтовано наступним (а.с.91-97). 05.11.2013 року між сторонами було укладено кредитний договір б/н, відповідно до умов якого Позивач надав, а Відповідач отримав кредит у розмірі 300 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Разом з тим, Анкета містить вказівку на Умови та Правила надання банківських послуг є: відповідного посилання на їх редакцію та нормативний документ, вказівку на орган чи садову особу, яким вказані Умови та Правила затверджені. При цьому, твердження Позивача, визначені у позовній заяві як одна з підстав для задоволення позову, про те, що з вказаними Умовами та Правилами, а також Тарифами [PERSON] у справі мав можливість ознайомитись на сторінці в мережі «Інтернет» за адресою: www.privatbank.ua/terms/pages/70, просимо визнати необґрунтованими, оскільки Анкета містить посилання на іншу адресу в мережі «Інтернет» (www.privatbank.ua), відвідавши яку користувач не має можливості відразу ж ознайомитись з відповідними документами. Окрім того, в Анкеті не зазначено жодних ідентифікуючих ознак документа під назвою «Умови та Правила надання банківських послуг» (як-то: назва та реквізити внутрішнього нормативного документа, прийнятого відповідним уповноваженим органом Банку, яким вказані Умови та Правила були затверджені; редакція Умов та Правил). Також, в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази, які вказують на те, які саме Умови та Правила мали на увазі сторони за договором, зазначаючи їх в Анкеті з однієї сторони, та підписуючи Анкету, приєднуючись до вказаних умов з іншої. Позивачем за первинним позовом не доведено факту вчинення Відповідачем підпису на Умовах та Правилах надання банківських послуг, а також Тарифах банку, звертаємо увагу Суду, що ні Умови та Правила, ні Тарифи банку, не можуть бути частиною укладеного між Сторонами договору. Наявний в матеріалах справи та доданий до позовної заяви ПАТ «Приватбанк» документ, який має назву «Извлечение из Условий и правил предоставления банковских услуг Утвержденные приказом от 06.03.2010 г. №СП-2010-256», як і сама «Анкета-заявление о присоединении к Условиям и Правилам предоставления банковских услуг в Приватбанке» від 30.01.2014 року не можуть слугувати доказом досягнення сторонами у даній справі домовленості щодо умов, зазначених у вказаних документах, з огляду на наступне. Обов'язковою умовою укладення правочину є вчинення підпису сторонами за таким правочином на документі, який відображає його зміст та умови. Разом з цим, вказаний документ не містить підписів жодної зі сторін Договору. Крім того, відповідно до норми ст. 7 ЦПК України мова цивільного судочинства визначається статтею 14 Закону України «Про засади державної мовної політики», зокрема, здійснюється державною мовою. Разом з цим, як вбачається зі змісту Анкети, частиною договору укладеного, між сторонами, є Умови та Правила надання банківських послуг. Проте, всупереч наведеним положенням норм матеріального права, Позивачем за зустрічним позовом у справі до позову, в обґрунтування вимог, зазначених у ньому, було додано копії документів, які мають назву «Анкета-заявление о присоединении к Условиям и Правилам предоставления банковских услуг в ПриватБанке» та «Извлечение из Условий и правил предоставления банковских услуг Утвержденные приказом от 06.03.2010 г. №СП-2010-256» викладені іноземною (російською) мовою. Таким чином, документи, які містяться у справі, не можуть слугувати належними та допустимими доказами, які свідчить про укладення договору між Сторонами у справі на умовах, частина яких викладена у ньому. Окрім того, в матеріалах справи відсутні докази того, що Відповідач володіє російською мовою чи просив викласти умови договору іншою мовою, аніж державна. Разом з тим, сторона позивача за зустрічним позовом наголошує, що як вбачається з матеріалів, наявних у справі та підтверджено Відповідачем за первісним позовом, [PERSON] були отримані кредитні кошти у розмірі 300,00 грн. в межах договірних відносин, які виникли внаслідок зняття вказаних коштів. Факт отримання [PERSON] коштів підтверджується, також і випискою по кредитному ліміту. Що стосується позовних вимог про стягнення з [PERSON] заборгованості по відсоткам за користування кредитом, пені, комісії та штрафних санкцій, то просять су звернути увагу на наступне. Так згідно наданого суду розрахунку заборгованості станом на 05.12.2016 року заборгованість [PERSON] перед Банком за кредитом становить 234,97 грн.; 8354,46 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; 3000 грн. заборгованість за пенею та комісією, а також штрафи: фіксована частина 500 грн., процентна складова - 579,74 грн. Однак, наданий Банком є необґрунтованим та просить суд відмовити з тих підстав, що Умови та Правила, які були надані суду не містять підпису Відповідача, викладені російською мовою (як і сама Анкета), а тому не є належними та допустимими доказами того, що вони є частиною Договору. Окрім того в матеріалах справи відсутні докази того, що сама ці Умови є складовою частиною укладеного між Сторонами Договору і що саме їх мав на увазі Відповідач, підписуючи заяву, та відповідно брав на себе зобов'язання зі сплати неустойки. У Анкеті також не визначено умов на яких Договір був укладений. Сторонами не встановлено розміру процентної ставки за Договором,а тому такий розмір підлягає нарахуванню за правилами ч.1 ст. 1048 ЦК України, тобто розмір відсотків, що підлягають до сплати з [PERSON] у період з 05.11.2013 року по 05.12.2016 року становить 159,55 грн. Таким чином, сторона позивача за зустрічним позовом, вважає, що сума, яка підлягає до стягнення з [PERSON], становить 309,55 грн. заборгованості за кредитом (сума заборгованості за кредитом 300,00грн. + проценти 159,55грн. - 150,00 грн. сплачені кошти). На підставі викладеного, сторона позивача за зустрічним позовом просить суд: 1) позов Публічного акціонерного товариства «Комерційний Банк «Приватбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості задовольнити частково; 2) зустрічну позовну заяву [PERSON] до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» задовольнити в повному обсязі 15 грудня 2017 року набули чинності зміни, внесені до Цивільного процесуального кодексу України Законом України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 03.10.2017, № 2147-VIII, яким ЦПК України викладено в новій редакції. Відповідно до Перехідних положень Цивільного процесуального Кодексу України в редакції Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» №2147-VIII від 03.10.2017, справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Заяви і скарги, подані до набрання чинності цією редакцією Кодексу, провадження за якими не відкрито на момент набрання ним чинності, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 25 квітня 2018 року закрито підготовче провадження у справі за позовом Приватного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості та за зустрічним позовом [PERSON] до Приватного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» про визнання права не виконувати неіснуючі зобов'язання за неукладеним кредитним договором. Призначено справу до судового розгляду по суті (а.с.117-118). Представник позивача ПАТ КБ «Приватбанк», за первісним позовом в судове засідання не з'явився, направив заяву про розгляд справи у його відсутність, первісні позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити. Відзив на зустрічну позовну заяву, в порядку ст. 178 ЦПК України відповідачем за зустрічним позовом подано не було. Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України - у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. В судовому засіданні відповідач за первісним позовом [PERSON] визнав частково первісні позовні вимоги, а саме в частині стягнення боргу у сумі 309,55 грн. Зазначив, що дійсно отримав кредитні кошти у розмірі 300 грн., в межах договірних відносин, які виникли внаслідок зняття вказаних коштів, проте щодо розміру складових заборгованості в частині стягнення процентів, пені та штрафних санкцій заперечував, наголосив, що наданий позивачем за первісним позовом розрахунок заборгованості є необґрунтованим і в цій частині вимог просив суд відмовити. Зустрічну позовну заяву до Приватного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» про визнання права не виконувати неіснуючі зобов'язання за неукладеним кредитним договором підтримав та просив задовольнити. Представник відповідача за первісним позовом [PERSON] - адвокат [PERSON] просила суд задовольнити частково первісний позов, та зустрічну позовну заяву [PERSON] до Приватного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» про визнання права не виконувати неіснуючі зобов'язання за неукладеним кредитним договором задовольнити в повному обсязі, з підстав викладених в зустрічній позовній заяві, з урахуванням уточнень до неї. Відповідно до ч.3 ст.211 ЦПК України, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Суд, заслухавши пояснення відповідача, представника відповідача - за первісним позовом (сторона позивача за зустрічним позовом), дослідивши матеріали справи, оцінивши всі зібрані по справі докази у їх сукупності, приходить до висновку, що позовні вимоги позивача ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» знайшли своє підтвердження та підлягають до часткового задоволення з огляду на наступне. Згідно з ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до вимог ст.5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Вимогами ст.10 ЦПК України передбачено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов'язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Відповідно до вимог ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У відповідності до вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Суд в межах заявлених позовних вимог (стаття 13 ЦПК України) та наданих сторонами доказів по справі встановив наступні обставини та правовідносини. Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] звернувся до ПАТ КБ «Приватбанк», з метою отримання банківських послуг, у зв'язку з чим підписав Заяву №б/н від 05.11.2013 року, відповідно до якої отримав кредит у розмірі 300,00 грн., у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Даний договір укладений між сторонами шляхом акцептування клієнтом публічної пропозиції банку на комплексне обслуговування фізичних осіб. Відповідно до умов укладеного договору та ч. 1 статті 634 ЦК України договір складається із заяви позичальника, Умов та правил надання банківських послуг, Пам'ятки клієнта та Тарифів Банку, що підтверджується підписом відповідача у Анкеті-заяві (а.с.7). Вказані складові є невід'ємною частиною договору. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Пам'яткою клієнта», «Тарифами Банку» та «Умовами та правилами надання банківських послуг», які викладені на банківському сайті http://privatbank.ua/terms/pages/70/, складає між ним та Банком Договір про надання банківських послуг (далі - Договір), що підтверджується підписом у заяві та свідчить про дотримання форми кредитного договору, визначеної законом. Матеріали справи містять наданий позивачем витяг з Умов та Правил надання банківських послуг, затверджених наказом від 06 березня 2010 року № СП-2010-256, та Витяг з «Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна». Доводи представника відповідача про відсутність у матеріалах справи доказів про те, що позичальник ознайомлювався саме з цими Умовами, є безпідставними, оскільки позивач не надав різних за змістом Умов, які б діяли у ПАТ КБ «Приватбанк» на час підписання ним заяви позичальника від 05.11.2013 року. Сама по собі відсутність підпису на вказаних Умовах не є підставою для висновку про те, що [PERSON] не був з ними ознайомлений, враховуючи умови Анкети-заяви позивача про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг від 05.11.2013 року. На підставі вказаної Анкети-заяви відповідачу було відкрито картковий рахунок та видано кредитну картку «Універсальна». Тобто даний договір є результатом домовленості сторін і відповідає загальним засадам цивільного законодавства, встановленим ст. 3 ЦК України. Позичальник був ознайомлений з умовами кредитування, сторони мали необхідний обсяг цивільної дієздатності і волевиявлення учасників договору було вільним. Згідно п. 2.1.1.5.5 Умов та правил надання банківських послуг, позичальник зобов'язується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених кредитним договором. Відповідно до п. 2.1.1.5.6 Умов та правил надання банківських послуг, у разі невиконання зобов'язань за договором, позичальник зобов'язується на вимогу Банку виконати зобов'язання з повернення кредиту (а тому числі простроченого кредиту і овердрафту), оплати винагороди Банку. Щодо зміни кредитного ліміту позивач керується п. 2.1.1.2.3, п.2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг, де зазначено, що клієнт дає свою згоду , що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку, і клієнт дає право банку в будь - який момент змінити (зменшити, збільшити) кредитний ліміт. Підписання даного договору є прямою і безумовною згодою позичальника щодо прийняття будь - якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком, відповідно до п.2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг. Власник картрахунку зобов'язаний слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання виникнення Овердрафту, згідно п.2.1.5.7 Договору. При укладанні договору сторони керувались ч.1 ст.634 ЦК України, згідно якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах. Який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом із «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку» складає між ним та позивачем договір, що підтверджується підписом у заяві. У відповідності із ч.2 ст.639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Одночасно п. 1.1.3.2.4 Умов та правил надання банківських послуг передбачена можливість односторонньої зміни тарифів та інших невід'ємних частин договору. Таким чином, розмір відсоткової ставки за кредитом може змінюватись банком за умови інформування позичальника шляхом надання виписки по картковому рахунку на умовах, зазначених в п.1.1.3.1.9 Умов та правил надання банківських послуг, а у позичальника: отримання виписки про стан та про здійснення операції по карткових рахунках (п.1.1.2.1.5 Договору). Відповідно до п.1.1.6.1, 1.1.6.2 Договору зміни в «Умови та правила надання банківських послуг» вносяться банком щомісячно в односторонньому порядку, а у випадках, коли в односторонньому порядку внесення змін неможливо, банк повідомляє клієнтів про внесені зміни шляхом використання різних каналів зв'язку. Відповідно до п. 1.1.5.4 «Умов та правил надання банківських послуг» за незгодою зі зміною Правил та/або « Тарифів Банку», які викладені на банківському сайті, позичальник зобов'язується надати банку письмову заяву про розірвання цього договору та погасити виниклу перед банком заборгованість. Згідно з п.2.1.1.7.6 Умов надання банківських послуг передбачено, що при порушенні позичальником строків платежів по кожному з грошових зобов'язань, передбачених цим договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф, розмір якого встановлено тарифами банку. Штраф нараховується на окремий рахунок і підлягає оплаті в зазначені терміни. Відповідач зобов'язався: на підставі п.2.1.1.5.5 Договору погашати заборгованість за кредитом, процентами за його використання, по перевитраті платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених Договором; слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання виникнення Овердрафту, згідно п.2.1.1.5.7 Договору, а у разі невиконання зобов'язань за Договором, у відповідності до п.2.1.1.5.6, на вимогу Банку виконати зобов'язання з повернення кредиту, оплати винагороди банку. Відповідно до п.2.1.1.3.3 Договору відповідач доручив банку списувати з карткового рахунку суми грошових коштів у розмірі здійснених ним операцій, а також вартість послуг, визначеному Тарифами банку при настанні термінів платежу, а при виникненні боргових зобов'язань згідно п.2.1.1.12.9 Договору. У разі виникнення прострочених зобов'язань за кредитом згідно п.2.1.1.12.2.1 Договору клієнт сплачує проценти в подвійному розмірі від зазначених тарифів, що діють на дату нарахування. Відповідно до п.1.1.7.11 Умов та правил надання банківських послуг передбачено, що договір діє на протязі 12 місяців з моменту його підписання. Якщо на протязі цього строку жодна з сторін не проінформує другу сторону про розірвання даного договору він автоматично лонгується на той самий строк. В порушення умов договору відповідач взяті на себе зобов'язання виконував не у повному обсязі, передбачені умовами договору платежі вносив несвоєчасно, тому станом на 05.12.2016 року утворилась заборгованість за договором в розмірі 12668,90 грн., яка складається із: заборгованості за кредитом 234,97 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом 8354,46 грн., заборгованості за пенею та комісією 3000,00 грн., штрафу (фіксована частина) 500 грн., штрафу (процентна складова) 579,47 грн., що підтверджено розрахунком позивача (а.с.4-5). Розглядаючи вимоги позивача про стягнення указаної суми боргу суд зазначає наступне. Відповідно до вимог п.1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставою для виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 14 ЦК України цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. За змістом ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Статті 526, 527, 530 ЦК України передбачають, що зобов'язання має виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог законодавства. Згідно зі ст. 1046, 1049 ЦК України, за договором позики позичальник зобов'язаний повернути позикодавцю таку ж суму грошей у термін і в порядку, передбаченими договором. В порушення зазначених норм закону та умов договору відповідач свої зобов'язання за договором не виконав, отриманий кредит не повернув, у зв'язку з чим у кредитора виникло право на захист своїх порушених прав. Тому з відповідача на користь позивача належить стягнути заборгованість за кредитом у сумі 234,97 грн. Розглядаючи вимоги позивача в частині заборгованості по процентам за користування кредитом то суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. В порушення зазначених норм закону та умов договору відповідач свої зобов'язання за договором не виконав. За змістом ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошових зобов'язань. Згідно зі ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. З моменту підписання договору та встановлення кредитного ліміту відповідач користувалася кредитними коштами з процентною ставкою 30%. Проте з 01.09.2014 Банком в односторонньому порядку була змінена відсоткова ставка до 34,8%, з 01.04.2015 - до 43,2%. Представник відповідача зазначає, що вказані зміни відбувалися в односторонньому порядку, без будь-якого попередження та повідомлення відповідача Банком про здійснення таких. Порядок внесення змін до умов договору: пунктом 1.1.3.2.3 Договору передбачена можливість зміни Тарифів та інших невід'ємних частин Договору. При цьому у сторін Договору виникають обов'язки: -у Кредитора: інформування позичальника щодо внесених змін не менше ніж за сім днів до введення змін шляхом надання виписки по картковому рахунку на умовах, зазначених в п. 1.1.3.1.9 Договору; -у Позичальника: отримання виписки про стан та про здійснені операції по карткових рахунках. На підставі п. 1.1.5.2 Договору, неотримання або несвоєчасне отримання Клієнтом виписок про стан рахунків не звільняє Клієнта від виконання його зобов'язань за даним Договором. Згідно п.п. 1.1.6.1, 1.1.6.2 Договору зміни в «Умови та правила надання банківських послуг» вносяться банком щомісячно в односторонньому порядку, а у випадках, коли в односторонньому порядку внесення змін неможливо, банк повідомляє клієнтів про внесені зміни шляхом використання різних каналів зв'язку, серед яких: офіційний сайт Банку www.privatbank.ua, розміщення інформації у відділеннях Банку, підпис необхідних документів безпосередньо у відділенні Банку. У разі незгоди зі змінами «Умов та правил надання банківських послуг» або «Тарифів Банку» клієнт має право надати Банку заяву про розірвання Договору виконавши умови п. 2.1.1.5.4 Договору. Згідно зі статтею 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Із розрахунку заборгованості слідує, що свій кредитний ліміт відповідач не збільшував. Разом з тим, відповідно до положень статті 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною. У разі застосування змінюваної процентної ставки кредитор самостійно, з визначеною у кредитному договорі періодичністю, має право збільшувати та зобов'язаний зменшувати процентну ставку відповідно до умов і в порядку, встановлених кредитним договором. Кредитодавець зобов'язаний письмово повідомити позичальника про зміну процентної ставки не пізніш як за 15 календарних днів до дати, з якої застосовуватиметься нова ставка. У кредитному договорі встановлюється порядок розрахунку змінюваної процентної ставки із застосуванням погодженого сторонами індексу. Порядок розрахунку змінюваної процентної ставки повинен дозволяти точно визначити розмір процентної ставки за кредитом на будь-який момент часу протягом строку дії кредитного договору. Кредитор не має права змінювати встановлений кредитним договором порядок розрахунку змінюваної процентної ставки без згоди позичальника. Однак, суду не надано доказів того, що позивачем узгоджувалася з відповідачем зміна процентної ставки - її збільшення до 43,20 % річних з 01.04.2015 року, а тому суд бере до уваги первинну процентну ставку - 30,00 % річних. Тому суд не може прийняти як належні докази, надані Банком розрахунки заборгованості за користування кредитом у в частині розрахунку боргу по процентам. В свою чергу, стороною відповідача за первісним позовом було надана розрахунок заборгованості за процентам, з якого вбачається, що розмір відсотків, що підлягають до сплати з [PERSON] у період з 05.11.2013 року по 05.12.2016 року становить 159,55 грн. Дослідивши та перевіривши наданий відповідачем за первісним позовом розрахунок відсотків, суд вважає його правильним, оскільки зроблений він відповідно до умов договору, тарифів банку, умов та правил надання банківських послуг, тому саме цей розрахунок підлягає застосуванню при розрахунку загальної суми заборгованості. За таких обставин стягненню з відповідача за первісним позовом на користь позивача підлягають відсотки за користування кредитом у сумі 159,55 грн. Розглядаючи вимоги позивача в частині стягнення пені та штрафів суд зазначає наступне. Згідно п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг, при порушенні позичальником строків платежів по кожному з грошових зобов'язань, передбачених цим договором, більш ніж на 30 днів, позичальник зобов'язаний сплатити Банку штраф в розмірі 500 грн. + 5 % від суми заборгованості за кредитним лімітом, з врахуванням нарахованих і прострочених відсотків і комісій. У разі виникнення прострочених зобов'язань відповідно до п.2.1.1.12.6.1 Договору, клієнт сплачує пеню Банку, яка розраховується згідно Тарифів Банку на час порушення зобов'язання та може змінюватися у відповідності до п.1.1.3.2.3. Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов'язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов'язку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обов'язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України). За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Про викладене вище зазначив Верховний Суд України в правових позиціях у постанові від 21 жовтня 2015 року у справі № 6-2003цс15 та постанові від 11 жовтня 2017 року у справі 6-1374цс17. З огляду на викладене, суд доходить висновку про відсутність правових підстав для одночасного стягнення пені та штрафів за порушення грошового зобов'язання, тобто подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення, тому в задоволенні позову в частині стягнення з відповідача пені в сумі 3000 грн., штрафу в сумі 579,47 грн., слід відмовити. При цьому суд звертає увагу на те, що позивачем у розрахунку заборгованості зазначено, що сума 3000 грн. - це пеня та комісія, яка, як убачається з самого розрахунку, нарахована одним платежем. Однак суд зазначає, що поняття пені та комісії є різними за своєю правовою природою, а тому вони не можуть нараховуватись одним платежем. Підсумовуючи вище викладене суд зазначає, що стягненню з відповідача підлягає заборгованість за кредитним договором в наступному розмірі: 234,97 грн. - заборгованість по кредиту, 159,55 - заборгованість по процентам за користування кредитом, 500 грн. штрафу (фіксована частина). Всього сума до стягнення складає 894,52 грн. Таким чином позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. В задоволенні решти позовних вимог слід відмовити. Зустрічний позов [PERSON] до Приватного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» про визнання права не виконувати неіснуючі зобов'язання за неукладеним кредитним договором не може бути задоволений виходячи з такого. За змістом ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Частиною 1 статті 215 ЦК України визначено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 218 ЦК України недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом. Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», в редакції, що діяла на момент укладання договору, продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів», в редакції, що діяла на момент укладання договору, нечесна підприємницька практика забороняється. Підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору. Згідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належні формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Статтею 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. За змістом наведених норм цивільного законодавства: договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх пунктів договору. У відповідно до п. 14. Постанови пленуму Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорі, що виникають із кредитних правовідносин» № 5 від 30.03.2012 р. суди повинні розмежовувати кредитний договір, який є недійсним у силу закону (нікчемний), або може бути визнаний таким у судовому порядку (оспорюваний) з підстав, встановлених частиною першою статті 215 ЦК, та кредитний договір, який є неукладеним (не відбувся). що не може бути визнаний недійсним, зокрема, у випадку, коли сторони в належній формі не досягли згоди щодо хоча б з однієї його істотної умови або зміст яких неможливо встановити, виходячи з норм чинного законодавства (статті 536, 638, 1056-1 ЦК). Судом установлено, що під час укладання договору [PERSON] в письмовій формі був ознайомлений з Умовами та правилами надання банківських послуг, Тарифами банку, а також умовами кредитування з використанням платіжної картки «Універсальна». На підтвердження цього [PERSON] поставив свій підпис в Анкеті-заяві про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг ПАТ КБ «Приватбанк». Своїм підписом у заяві він засвідчив, що ознайомився та згоден з Умовами, а також Тарифами банку, що складають між сторонами договір про надання банківських послуг. Крім того, відповідач підписав довідку про умови кредитування з викладенням всіх істотних умов надання кредиту та тарифів. Відповідач користувався кредитною карткою та частково погашав заборгованість за кредитом. Враховуючи, що спірний кредитний договір було укладено у письмовій формі, сторони досягли згоди з приводу усіх істотних умов договору, про що свідчить підпис [PERSON] та уповноваженої особи банку, а також те, що відповідач до моменту звернення до суду виконував взяті на себе зобов'язання за кредитом, підстав для визнання договору неукладеним суд не вбачає. Спірний договір не суперечать нормам ЦК України та Закону України «Про захист прав споживачів». Доводи позивача за зустрічним позовом щодо невідповідності змісту договору нормам, є необґрунтованими. Ознайомившись з Умовами та правилами надання банківських послуг, довідкою про умови кредитування, відповідач отримав необхідну, доступну, достовірну та своєчасну інформацію про кредит, вартість всіх супутніх послуг, що забезпечило можливість його свідомого і правильного вибору. Протягом дії кредитного договору [PERSON] не зверталася до банку за роз'ясненням положень, які були йому не зрозумілі, або за додатковою інформацією щодо умов кредитування, щодо несправедливості його умов, неправомірності положень договору чи порушення прав позичальника як споживача, тим самим погоджуючись зі всіма умовами такого договору. Нікчемність умови договору про можливість банку в односторонньому порядку змінювати розмір процентів не тягне за собою недійсності договору в цілому та не є підставою вважати його неукладеним. Отже, у задоволенні зустрічного позову слід відмовити за безпідставністю.

Outcome: partial