Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-24 00:00:00

Прокурор в інтересах відділу охорони здоров'я Перечинської РДА звернувся до суду з вищезазначеним позовом, який мотивує тим, що вироком Перечинського районного суду Закарпатської області від 28 листопада 2014 року [PERSON] засуджено за вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на п'ять років. На підставі ст. 75 КК України [PERSON] звільнено від відбування покарання з іспитовим строком на три роки. Вказаним вироком встановлено, що 20 вересня 2014 року [PERSON], перебуваючи в приміщенні літньої кухні будинку [ADDRESS], вчинив сварку зі своєю дружиною [PERSON], в ході якої схопив у руки ніж, яким умисно, з метою спричинення тілесних ушкоджень, наніс потерпілій один удар в область правої нирки, чим спричинив їй тілесні ушкодження у вигляді «ножового поранення поза черевного простору справа. Пошкодження поперекових артерій та вени, паранефральної та парауретральної клітковини. Позачеревинну гематому. Анемію важкого ступеню», які згідно висновку експерта № 885 від 21 жовтня 2014 року відносяться до тяжких тілесних ушкоджень. Внаслідок вказаних дій відповідача, [PERSON] знаходилась на стаціонарному лікуванні в хірургічному відділенні Перечинської ЦРЛ 14 ліжко-днів. Згідно листа головного лікаря Перечинської ЦРЛ № 550/06-03 від 14 жовтня 2014 року, № 29/08-13 від 19 січня 2015 року та калькуляції вартості лікування [PERSON], сума видатків Перечинської ЦРЛ на її лікування становить 3 108,53 грн. Оскільки, вказані кошти в ході досудового розслідування та на даний час не відшкодовано, цивільний позов під час судового провадження не заявлявся, тому просить позов задовольнити. У судовому засіданні прокурор позов підтримала та просила його задовольнити з наведених в ньому підстав. Представник відділу охорони здоров'я Перечинської РДА у судовому засіданні також просила позов задовольнити. У судове засідання відповідач не з'явився, подав заяву про розгляд справи за його відсутності та визнав позовні вимоги. Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. У судовому засіданні встановлено, що вироком Перечинського районного суду Закарпатської області від 28 листопада 2014 року [PERSON] засуджено за ч. 1 ст. 121 КК України до 5 (п'яти) років позбавлення волі та на підставі ст. ст. 75, 76 КК України звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням, якщо він протягом 1 (одного) року іспитового строку не вчинить нового злочину та виконає покладені на нього обов'язки. Згідно вказаного вироку, 20 вересня 2014 року [PERSON], перебуваючи в приміщенні літньої кухні будинку [ADDRESS], вчинив сварку зі своєю дружиною [PERSON], в ході якої схопив в руки ніж, яким умисно, з метою спричинення тілесних ушкоджень, наніс потерпілій один удар в область правої нирки, чим спричинив їй тілесні ушкодження у вигляді «ножового поранення поза черевного простору справа. Пошкодження поперекових артерій та вени, паранефральної та парауретральної клітковини. Позачеревинну гематому. Анемію важкого ступеню», які згідно висновку експерта № 885 від 21 жовтня 2014 року відносяться до тяжких тілесних ушкоджень (а. с. 6-8). Відповідно до ч. 4 ст. 61 ЦПК України вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Також встановлено, що згідно повідомлення в. о. головного лікаря Перечинської ЦРЛ № 550/06-3 від 14 жовтня 2014 року [PERSON], 1977 року народження, знаходилася на стаціонарному лікуванні в хірургічному відділенні з 20 вересня по 03 жовтня 2014 року, де вартість її лікування згідно калькуляції вартості склала 3 108,53 грн. (а. с. 9-12). Згідно ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 1206 ЦК України особа, яка вчинила злочин, зобов'язана відшкодувати витрати закладові охорони здоров'я на лікування потерпілого від цього злочину, крім випадку завдання шкоди при перевищенні меж необхідної оборони або у стані сильного душевного хвилювання, що виникло раптово внаслідок насильства або тяжкої образи з боку потерпілого. Якщо лікування проводилося закладом охорони здоров'я, що є у державній власності, у власності Автономної Республіки Крим або територіальної громади, кошти на відшкодування витрат на лікування зараховуються до відповідного бюджету. Як роз'яснено у п. п. 3, 5 постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 «Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину, та судових витрат» від 07 липня 1995 року, витрачені на стаціонарне лікування кошти підлягають відшкодуванню у повному обсязі і зараховуються до відповідного державного бюджету залежно від джерел фінансування закладу охорони здоров'я або на рахунок юридичної особи, якій належить останній. Відшкодуванню підлягають тільки кошти, витрачені на стаціонарне лікування потерпілого в лікарні, госпіталі, диспансері чи в іншому стаціонарному лікувальному закладі. Згідно повідомлення Перечинської районної державної адміністрації Закарпатської області № 01-20/21 від 21 січня 2015 року Перечинська ЦРЛ фінансується з районного бюджету, головним розпорядником коштів є відділ охорони здоров'я Перечинської РДА (а. с.13). Отже враховуючи те, що [PERSON] у добровільному порядку витрати на лікування потерпілої не відшкодував, суд, з врахування позиції відповідача про визнання позову приходить до висновку, що такий підлягає задоволенню. З відповідача також підлягає стягненню судовий збір, що відповідає положенням з ст.88 ЦПК України. На підставі наведеного та

Outcome: approved