Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-26 00:00:00

Представник Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група» звернувся до Деснянського районного суду міста Києва з позовом до [PERSON] про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Позовні вимоги обґрунтовано наступним. 03.06.2016 року о 18 год. 35 хв. в м. Києві, на пр. Перемоги відбулося ДТП за участю транспортного засобу «Renault Logan», державний номерний знак [NUMBER] під керуванням [PERSON] та транспортного засобу «Chevrolet Lacetti», державний номерний знак [NUMBER] під керуванням відповідача - [PERSON], внаслідок чого обидва транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Факт скоєння ДТП підтверджується Довідкою про дорожньо-транспортну пригоду №93402801. В результаті ДТП було пошкоджено транспортний засіб «Renault Logan», державний номерний знак [NUMBER], який на момент ДТП був застрахований у позивача, відповідно до Генерального договору добровільного страхування №28-0199-2700/15-AVIS від 29.10.2013 року та Додаткової угоди №63 від 25.06.2015 року. 09.06.2016 року страхувальник звернувся до позивача із заявою про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування й надав всі необхідні документи. Позивач, як страховик потерпілої в ДТП особи, на вимогу виконання умов Договору страхування, на підставі Акту виконаних робі №БН-0000550 від 17.06.2016 року, страхового акту №ДККА-51068 від 07.07.2016 року та розрахунку до нього, на рахунок страхувальника було перераховано суму страхового відшкодування у розмірі 3350 грн., що підтверджується платіжним дорученням №12386 від 07.07.2016 року. Постановою Шевченківського районного суду м. Києві від 008.07.2016 року у справі №761/22167/16-п, встановлено, що дорожньо-транспортна пригода сталась внаслідок порушення правил дорожнього руху України [PERSON], яку притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. До позивача, виплативши потерпілій стороні на основі договору добровільного страхування страхове відшкодування перейшло, в порядку ст. 993 ЦК України, право вимоги до винної особи - відповідача [PERSON] На підставі вищезазначеного, ПрАТ «СК «УСГ» просить суд стягнути з [PERSON] суму страхового відшкодування у розмірі 3350 грн. та понесені судові витрати у розмірі 1600 грн. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 20 грудня 2017 року відкрито провадження в справі та призначено справу до підготовчого судового засідання. Визначено строк для подання відповідачем відзиву на позов до 02 лютого 2018 року. Відповідач [PERSON] в підготовчому засіданні вимоги позову не визнала, клопотань заявлено не було. Відзив на позовну заяву, в порядку ст. 178 ЦПК України відповідачем подано не було. Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України - у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 19 квітня 2018 року закрито підготовче провадження у справі за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група» до [PERSON] про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Призначено справу до судового розгляду по суті. Представником позивача Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група» подано до суду заяву про розгляд справи за відсутності їх представника. Вимоги позову підтримує в повному обсязі, просить його задовольнити посилаючись на обставини справи викладені в позовній заяві, не заперечує проти винесення заочного рішення. Відповідач [PERSON] до судового засідання неодноразово не з'являлась. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлено своєчасно та належним чином про що свідчать матеріали справи. Відповідачу надіслана судова повістка відповідно до ст.128-130 ЦПК України за місцем реєстрації, рекомендованим поштовим відправленням. Поштова кореспонденція, надіслана відповідачу в порядку ст. 130 ЦПК України не вручена з відміткою - «за закінченням встановленого строку зберігання». Відповідно до вимог ст. 280 ЦПК України, у разі неявки у судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності з повідомленням причин неявки, ненадання відповідачем відзиву на позовну заяву, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З огляду на викладене фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Відповідно до ч.3 ст.211 ЦПК України, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Дослідивши у судовому засіданні матеріали справи в порядку загального позовного провадження та подані докази, з'ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню та вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі ст. ст. 280 284 ЦПК України, з наступних підстав. Згідно з ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до вимог ст.5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Вимогами ст.10 ЦПК України передбачено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов'язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Відповідно до вимог ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У відповідності до вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Суд в межах заявлених позовних (стаття 13 ЦПК України) вимог та наданих сторонами доказів по справі встановив наступні обставини та правовідносини. Згідно Довідки про дорожньо-транспортну пригоду №93402801, 03.06.2016 року сталося дорожньо-транспортна пригода (вид ДТП) - зіткнення, Учасниками дорожньо-транспортної пригоди є транспортні засоби: -«Chevrolet Lacetti», державний номерний знак [NUMBER], що належить [PERSON], під керування водія [PERSON]; -«Renault Logan», державний номерний знак [NUMBER], що належить Підприємству з іноземними інвестиціями «ВІП-РЕНТ» під керуванням водія [PERSON] . Дорожньо-транспортна пригода сталася внаслідок порушення [PERSON] ПДР. За фактом правопорушень, які призвели до скоєння ДТП складено адміністративний протокол АП2 472148 за ст. 124 КУпАП. (а.с.6). Постановою Шевченківського районного суду м. Києва від 08.07.2016 року [PERSON], [INFO], визнано винною у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, притягнуто її до адміністративної відповідальності за вчинення зазначеного адміністративного правопорушення на накладено на неї стягнення у вигляді штрафу на користь держава в розмірі 340 грн. (а.с.18). У результаті цієї пригоди був пошкоджений автомобіль «Renault Logan», державний номерний знак [NUMBER], який на момент пригоди було застраховано у ПрАТ «Страхова компанія «Українська страхова група» згідно Генерального договору добровільного страхування №28-0199-2700/15-AVIS від 29.10.2013 року та Додаткової угоди №63 від 25.06.2015 року (а.с.7-13, 14). Постанова суду від 08.07.2016 року не оскаржувалась та набрала законної сили. Відповідно до частини четвертої ст. 82 Цивільного процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. З огляду на викладене та відповідно до положення частини четвертої ст. 82 Цивільного процесуального кодексу України, суд не піддає сумніву та доказуванню обставини, встановлені постановою Шевченківського районного суду м. Києва від 08.07.2016 року, згідно засад інституту доказування у цивільному судочинстві, яка не оскаржувалась та набрала законної сили, відповідно до якої відповідача [PERSON] визнано винною у вчиненні ДТП. Отже, з огляду на викладене вина відповідача [PERSON] у скоєній дорожньо транспортній пригоді є доведеною. 09.06.2016 року страхувальник - Підприємство з іноземними інвестиціями «ВІП-РЕНТ» звернувся до ПрАТ «Страхова компанія «Українська страхова група» із заявою про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування, надавши всі необхідні для цього документи. Згідно АКТу №БН-0000550 з надання послуг по ремонту автомобіля від 17.06.2016 року, - надано послуги по технічному обслуговуванню та ремонту автомобілю «Renault Logan», державний номерний знак [NUMBER], загальна вартість послуг по ремонту автомобіля з ПДВ 3350 грн. (а.с.15). Згідно розрахунку суми страхового відшкодування від 07.07.2016 року сума страхового відшкодування 3 350 грн. (а.с.16). Відповідно до страхового акту №ДККА-51068 від 07.07.2016 року, страхових: ПрАТ «Страхова компанія «Українська страхова група» перерахувало страхове відшкодування в розмірі 3 350 грн. на рахунок страхувальника - Підприємства з іноземними інвестиціями «ВІП-РЕНТ» (а.с.16). У відповідності до Платіжного доручення №12386 від 07.07.2016 року ПАТ «Страхова компанія «Українська страхова група» сплачено Підприємству з іноземними інвестиціями «ВІП-РЕНТ» суму страхового відшкодування в розмірі 3 350 грн. (а.с.17). Отже, судом достовірно встановлено, що на підставі поданої страхувальником Підприємство з іноземними інвестиціями «ВІП-РЕНТ» заяви та документів, позивач як страхових потерпілої в ДТП особи, на вимогу виконання умов Договору страхування, на підставі Акту виконаних робіт №БН-0000550 від 17.06.2016 року, страхового акту №ДККА-51068 від 07.07.2016 року та розрахунку до нього, на рахунок страхувальника перерахував суму страхового відшкодування у розмірі 3 350 грн., що підтверджується платіжним дорученням №12386 від 07.07.2016 року. Надаючи правову кваліфікацію викладеним вище обставинам, суд виходить з наступного. Згідно ст. 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток. Статтею 990 ЦК України передбачено, що страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката). Відповідно до ст. 993 ЦК України, до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Відповідно до правової позиції Постанови Верховного Суду України у справі № 6-2808цс15 «право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем є абсолютним і суд не вправі відмовити в такому позові з тих підстав, що цивільно-правова відповідальність заподіювача шкоди застрахована. У разі задоволення такого позову заподіювач шкоди не позбавлений можливості пред'явити майнові вимоги до страхової компанії, з якою ним укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності» Згідно ст.1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам особи, а також шкода завдана майну особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Згідно до ст. 1194 ЦК України та позиції Верховного Суду України зазначеній у постанові № 6-2878цс15 від 10.02.2016 року, до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, переходить право вимоги до особи, відповідальної за завдані збитки у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди в межах різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відповідно до п. 14 Постанови № 4 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, при визначенні розміру та способу відшкодування шкоди, завданої майну потерпілого, судам слід враховувати положення ст. 1192 ЦК України. Відповідно до вимог ст. 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. У відповідності до ст. 29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. У даному випадку рішення позивача про сплату страхового відшкодування потерпілій особі у сумі 3 350 грн., ні страхувальником, ні відповідачем в судовому порядку не оскаржувалось і предметом даного спору не було. За таких обставин суд вважає, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню. Згідно з платіжним дорученням № 28345 від 11 жовтня 2017 року при пред'явленні позову до суду позивачем були понесені витрати по сплаті судового збору у розмірі 1600 грн. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, тому з [PERSON] підлягає стягненню сума судового збору у розмірі 1600 грн. Згідно ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. У відповідності до вимог ст. ст. 76, 77, ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Як вбачається з положень ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. У відповідності до вимог ст. 263 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. На основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які посилались сторони, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд прийшов до висновку про необхідність задоволення позову у повному обсязі. На підставі викладеного та

Outcome: approved