Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-23 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду із позовом до відповідачки про стягнення суми боргу за кредитним договором, посилаючись на те, що КБ «Приватбанк» уклав із відповідачкою кредитний договір 20 жовтня 2010 року, за яким відповідачка отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту, який згодом збільшився, на картковий рахунок зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірах, визначених умовами кредитування. Відповідачка підтвердила свою згоду на прийняття Умов надання банківських послуг, Правил користування платіжною карткою та Тарифів банку, відповідно до яких кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку, який може у будь-який момент змінити його, на що погоджується клієнт банку. Порядок нарахування та умови погашення кредиту, відсотків та відповідальність за порушення кредитного договору передбачена положеннями такого договору, за якими банк може змінити відсоткову ставку шляхом повідомлення позичальника. Однак відповідачка не виконала своїх зобов`язань, на підставі чого станом на 04 лютого 2021 року утворилась заборгованість в розмірі 27210,98 грн., яка складається з: 7801,60 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 17075,12 грн.- заборгованість за простроченими відсотками; 2334,26 грн. - нарахованої пені. Враховуючи, що добровільно сплатити суму боргу відповідачка не бажає, представник позивача просив суд стягнути з відповідачки заборгованість в розмірі 25476,72 грн., яка складається з: 7801,60 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 17075,12 грн.- заборгованість за простроченими відсотками; 600 грн. - нарахованої пені, а також судові витрати в розмірі 2270 грн.. Представник позивача, який діє на підставі довіреності, Гребенюк О. С., у судове засідання не з`явився, надавши суду заяву з проханням вирішити спір за його відсутності, наполягаючи при цьому на задоволені позову та не заперечуючи проти ухвалення заочного рішення по справі. Відповідачці судові повістки про виклик до суду надсилались рекомендованими листами із повідомленням за останньою відомою адресою її реєстрації, однак конверти були повернуті суду без отримання адресатом. Також відповідачка повідомлялась про розгляд справи шляхом розміщення оголошення на сайті «Судова влада». За наведених обставин суд, зі згоди позивача, ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, відповідно до ст. 280, 281 ЦПК України, та дійшов висновку про задоволення позову частково, виходячи з наведеного. Згідно ст.ст. 526, 530, 610, ч. 1 ст. 612 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний стороною (сторонами). За правилами ч. 1 ст. 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно із ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Судом встановлено, що 20 жовтня 2010 року між Публічним акціонерним товариством Комерційний банк «Приватбанк», з одного боку, та [PERSON] , з іншого, була досягнута домовленість про надання останній кредиту у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 2,5% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення кредиту, що відповідає строку дії картки. Також у подальшому процента ставка може бути збільшена. Позичальник [PERSON] своїм особистим підписом, що міститься у заяві, засвідчила свою згоду із тим, що дана заява з Пам`яткою клієнта, Умовами і Правилами надання банківських послуг, а також з Тарифами складають між нею і банком Договір про надання банківських послуг. При цьому позичальник також засвідчив своє ознайомлення із переліченими документами, що складають собою договір, а також те, що вони були надані йому у письмовому вигляді, та був проінформований про розміщення Умов і Правил надання банківських послуг на офіційних Web-ресурсах банку, які зобов`язалась виконувати, регулярно ознайомлюючись з їх змінами. Отже, суд вважає встановленим факт укладення між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] договору кредиту № б/н від 20 жовтня 2010 року. Частиною другою статті 1050 ЦК України закріплено право Банку вимагати достроково виконання зобов`язання в цілому у разі невиконання позичальником зобов`язання. Як вбачається з наданого представником позивача розрахунку заборгованості позичальник [PERSON] свої зобов`язання за договором не виконує, внаслідок чого станом на 04 лютого 2021 року становить 27210,98 гривень та складається з наступного: 7801,60 гривень - заборгованість за кредитом, 17075,12 грн. - заборгованість за простроченими відсоткам, 2334,26 грн. - нарахована пеня. Відповідач, не прибувши у судове засідання, не побажав реалізувати своє процесуальне право на спростування наведених обставин і доказування належного виконання ним умов договору кредиту, а отже їх не оспорює. Оскільки законодавством не передбаченого вимагати від боржника повернення повної суми заборгованості, то представник позивача просить суд стягнути з відповідачки заборгованість за кредитними договором в розмірі 25476,72 грн., яка складається з: 7801,60 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 17075,12 грн.- заборгованість за простроченими відсотками; 600 грн - нарахованої пені Таким чином, суд приходить до висновку про задоволення пред`явленого позову в частині стягнення з відповідача на користь АТ КБ «Приватбанк» основної суми заборгованості за тілом кредиту - 7801,60 грн., заборгованості за простроченими відсотками в сумі 17075,12 грн.. Із заявленими вимогами про стягнення з відповідача заборгованості за пенею суд не може погодитись, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 14 жовтня 2014 року, Розпорядження Кабінету Міністрів України № 1053-р від 20 жовтня 2014 року, Розпорядження Кабінету Міністрів України № 1275-р від 02 грудня 2015 року «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, та визнання такими, що втратили чинність, деяких розпоряджень Кабінету Міністрів України», наказу керівника Антитерористичного центру при СБУ від 07 жовтня 2014 року № 33/6/а «Про визначення районів проведення антитерористичної операції та термінів її проведення», заборонено нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов`язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають у населених пунктах, де проводилася антитерористична операція, в тому числі й місто Маріуполь. Згідно даних Відділу аналітичного забезпечення Департаменту адміністративних послуг Маріупольської міської ради відповідачка була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , проте 29.09.2020 року знята з реєстрації без зазначення нового місця реєстрації, а тому що суд при застосуванні Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» приймає до уваги її останнє відоме місце реєстрації, оскільки банк звертається до суду за місцем реєстрації відповідачки, та не надав відомостей того, що вона зареєстрована в іншій місцевості. Виходячи з вищевикладеного мотивування суд відмовляє і у стягненні з відповідачки пені. Таким чином, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача 24876,72 гривень. Крім того, у відповідності до ст.ст. 133, 141 ЦПК України суд також стягує з відповідача на користь позивача понесені ним та документально підтверджені витрати з оплати судового збору пропорційно до суми задоволеного позову у розмірі 2216,54 гривень. На підставі наведеного,

Outcome: partial