Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-20 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання права власності на спадкове майно, обґрунтовуючи позовні вимоги тим, що [INFO] померла [PERSON] - бабка позивача, після смерті якої відкрилась спадщина у вигляді права власності на Ѕ частину квартири [ADDRESS] , та грошові внески у банківській установі. За час життя [PERSON] заповідального розпорядження не залишила, тому спадкоємство здійснювалось за законом. Єдиними спадкоємцями спадкового майна [PERSON] були її чоловік [PERSON] та син [PERSON] . [PERSON] до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини не звертався, помер [INFO] . У відповідний шестимісячний строк [PERSON] подав до державної нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини, та 18 січня 2008 року отримав свідоцтво про право на спадщину за законом щодо грошових внесків. Свідоцтва про право на спадщину, щодо Ѕ частини квартири [ADDRESS] він не отримував. Враховуючи викладені обставини, право власності на Ѕ частини квартири після смерті [PERSON] в порядку спадкування перейшло до [PERSON] [INFO] помер дід позивача [PERSON] , після смерті якого відкрилась спадщина у вигляді права власності на квартиру [ADDRESS] . За час життя [PERSON] залишив заповідальне розпорядження, заповіт від 20 грудня 2004 року, зареєстрований в реєстрі за № 2685, відповідно до якого заповідав квартиру [ADDRESS] - відповідачу. Відповідач по справі до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини не зверталась, на спадщину яка відкрилась після смерті [PERSON] не претендує. Таким чином, у позивача виникло право на прийняття спадщини, як спадкоємиці п`ятої черги за законом. Інші спадкоємці попередніх черг спадкування за законом відсутні. Позивач до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини не зверталась, але вона проживала разом з померлим на час відкриття спадщини, від неї не відмовлялась. Через деякий час, відповідно до вимог чинного законодавства, позивач звернулась до державної нотаріальної контори щодо отримання свідоцтва про право на спадщину, однак, відповідно до постанови від 30 червня 2016 року, державний нотаріус Ренійської районної державної нотаріальної контори Одеської області відмовила їй у видачі свідоцтва про право на спадщину, у зв`язку з відсутністю оригіналів правовстановлюючих документів на нерухоме майно. Позивач у судове засідання не з`явилась, від представника позивача адвоката - Златі Д.С. надійшла заява про розгляд справи за його відсутності та відсутності позивача, позов підтримує в повному обсязі. Відповідач у судове засідання не з`явилась, до суду надійшла заява про визнання позову, в якій вона також просила розглядати справу за її відсутності. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, розглянувши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Дійсно, як встановлено у судовому засіданні, [INFO] померла [PERSON] - бабка сторін, після смерті якої відкрилась спадщина у вигляді права власності на Ѕ частину квартири [ADDRESS] , та грошові внески у банківській установі. Оскільки спадщина після смерті [PERSON] відкрилась до [INFO] , зазначені правовідносини регулюються вимогами чинного на той час ЦК Української РСР. За час життя [PERSON] заповідального розпорядження не залишила, тому спадкоємство здійснювалось за законом. Єдиними спадкоємцями спадкового майна [PERSON] були її чоловік [PERSON] та син [PERSON] . [PERSON] до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини не звертався, помер [INFO] . [PERSON] у відповідний шестимісячний строк подав до державної нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини, та 18 січня 2008 року отримав свідоцтво про право на спадщину за законом щодо грошових внесків. Свідоцтва про право на спадщину, щодо Ѕ частини квартири [ADDRESS] він не отримував. Згідно ст. 524 ЦК Української РСР, спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця, а також діти померлого, зачаті при його житті і народженні після його смерті, що передбачено ст. 527 ЦК Української РСР. Згідно ст. 548 ЦК Української РСР, для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Отже [PERSON] прийняв спадщину яка відкрилась після смерті [PERSON] відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 549 ЦК Української РСР, подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини протягом шести місяців з дня відкриття спадщини, однак належним чином не оформив своїх спадкових прав відносно права власності на Ѕ частину квартири [ADDRESS] . [INFO] помер [PERSON] - дід сторін, після смерті якого відкрилась спадщина у вигляді права власності на квартиру [ADDRESS] . Спадкові правовідносини регулюються чинними на час відкриття спадщини нормами ЦК України від 16 січня 2003 року. За час життя [PERSON] залишив заповідальне розпорядження, заповіт від 20 грудня 2004 року, зареєстрований в реєстрі за № 2685, відповідно до якого заповідав квартиру [ADDRESS] - відповідачу. Відповідач по справі до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини не зверталась, на спадщину яка відкрилась після смерті [PERSON] не претендує. Таким чином, у позивача виникло право на прийняття спадщини, як спадкоємиці п`ятої черги за законом. Позивач до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини не зверталась, але вона проживала разом з [PERSON] , доглядала за ним, тобто прийняла спадщину після смерті [PERSON] відповідно до вимог ч. 3 ст. 1268 ЦК України, від спадщини не відмовлялась. Через деякий час, відповідно до вимог чинного законодавства, позивач звернулась до державної нотаріальної контори щодо отримання свідоцтва про право на спадщину, однак, відповідно до постанови від 30 червня 2016 року, державний нотаріус Ренійської районної державної нотаріальної контори Одеської області відмовила їй у видачі свідоцтва про право на спадщину, у зв`язку з відсутністю оригіналів правовстановлюючих документів на нерухоме майно. Частиною 1 ст. 4 ЦПК України передбачено, що, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно зі ст. 1222 ЦК України, спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Частина 5 ст. 1268 ЦК України передбачає, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно із ч. 3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Частина 3 ст. 1296 ЦК України, відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Частиною 4 ст. 206 ЦПК України передбачено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. У даному випадку визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Отже, всі вказані обставини знайшли своє підтвердження у судовому засіданні та не викликають у суду жодних сумнівів. Таким чином, суд вважає, що вимоги позивача є обґрунтованими, відповідають чинному законодавству, а тому мають бути задоволені. Позивачем у позові та під час розгляду справи не заявлялись вимоги про відшкодування судових витрат, у зв`язку з чим у суду відсутні підстави для покладення цих витрат на відповідача. На підставі викладеного та

Outcome: approved