Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-17 00:00:00

При ухвалені рішення, враховуючи, що його виготовлення у повному обсязі може зайняти тривалий час, суд вважає за необхідне у відповідності до вимог ч.3 ст.209 ЦПК України відкласти складення повного рішення суду на п'ять днів з дня закінчення розгляду справи, проголосивши вступну і резолютивну частину рішення. З повним рішенням суду особи, які беруть участь у справі зможуть ознайомитися 23.07.2014 року в канцелярії Заставнівського районного суду Чернівецької області. В И Р І Ш И В : В задоволенні позову [PERSON] до [PERSON], про позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно малолітнього сина [PERSON] - відмовити. Зустрічний позов [PERSON] до [PERSON], [PERSON] про відібрання малолітньої дитини - задоволити. Відібрати малолітню дитину [PERSON], [INFO] від [PERSON] та [PERSON], які проживають за адресою [ADDRESS] та передати його матері [PERSON] [INFO], яка проживає за адресою [ADDRESS]. Рішення суду в частині позовних вимог про відібрання дитини та повернення її матері підлягає негайному виконанню. Рішення набирає законної сили через 10 днів з часу проголошення, якщо сторони не подадуть апеляційну скаргу на рішення суду. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом. Апеляційна скарга подається до апеляційного суду Чернівецької області через Заставнівський районний суд протягом 10 днів з дня проголошення рішення суду. Особи які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення. Суддя О.Пухарєва Справа №716/54/14-ц РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 18.07.2014 року Заставнівський районний суд Чернівецької області в складі: головуючого судді - Пухарєвої О.В. при секретарі - Климус Г.В., за участю позивача - [PERSON], відповідача - [PERSON] відповідача за зустрічним позовом - [PERSON], третьої особи на стороні позивача без самостійних вимог - [PERSON], представника третьої особи на стороні відповідача без самостійних вимог- Пендюра В.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Заставна цивільну справу за позовом [PERSON] до [PERSON], третя особа без самостійних вимог на стороні позивача [PERSON], третя особа без самостійних вимог на стороні відповідача орган опіки та піклування Заставнівської районної державної адміністрації про позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно малолітнього сина [PERSON] та за зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON], [PERSON] про відібрання малолітньої дитини, - в с т а н о в и в: Позивач звернувся до Заставнівського районного суду із позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав. Свої вимоги мотивував тим, що 21.08.2008 р. між його сином [PERSON] та відповідачем - [PERSON] було укладеного шлюб. 31.01.2011 року рішенням Заставнівського районного суду, яке набрало законної сили 11.02.2011 р. даний шлюб було розірвано. В цьому шлюбі [INFO] року народилася дитина - [PERSON], якому на підставі заочного рішення Заставнівського районного суду від 14.04.2011 р. визначено місце проживання разом з батьком [PERSON] На даний час дитина проживає разом з позивачем - [PERSON] і бабусею - [PERSON] та перебуває на повному утриманні їхньої сім'ї, вони піклуються про його здоров'я, фізичний, духовний та моральний розвиток. Батько дитини [PERSON] відмовився від батьківських прав з виховання і утримання її, що підтверджується нотаріально посвідченою заявою від 11 грудня 2012 року (копія додається). З січня 2011 року відповідачка не проживає із сім'єю і не бере жодної участі у вихованні сина. У зв'язку з цим, в квітні 2013 року він звернувся до Заставнівського районного суду Чернівецької області із позовом до [PERSON] про позбавлення її батьківських прав. Рішенням суду від 17 липня 2013 йому відмовлено у задоволенні позовних вимог, а [PERSON] попереджено про необхідність змінити ставлення до виховання сина [PERSON]. Але з моменту винесення вищезазначеного рішення і до цього часу відповідачка не відвідувала сина і будь-яким іншим чином не проявляла інтересу до його життя. В липні 2013 року він звернувся до суду із позов про стягнення аліментів із Відповідачки. Заочним рішенням Заставнівського районного суду Чернівецької області від 13.09.2013 p.. стягнуто з відповідачки на його користь аліменти на отримання [PERSON] в твердій грошовій сумі в розмірі -500,00 грн. щомісячно. На підставі даного рішення відділом виконавчої служби Заставнівського районного управляння юстиції Чернівецької області було відкрите виконавче провадження про примусове стягнення аліментів з [PERSON] Однак, за період з 23.07.2013 р. по 31.12.2013 р. він не отримував жодних аліментів на утримання внука. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги [PERSON] про позбавлення її батьків прав не визнала, звернулася із зустрічним позовом до позивача та його дружини [PERSON] про відібрання малолітньої дитини від відповідачів. В обґрунтування позову посилається на те, що з 21.07.2008 року по 11.02.2011 року перебувала в шлюбі з [PERSON], сином відповідачів. Ча час шлюбу у них народився син [PERSON], [INFO] Рішенням Заставнівського районного суду від 31.01.2011 року шлюб розірвано. Після розірвання шлюбу син проживав з батьком. У зв'язку з життєвими обставинами вона не мала можливості забезпечити йому місце проживання разом з нею, оскільки змушена була залишити помешкання чоловіка та переїхати в інший населений пункт. По мірі можливості вона навідувала сина надавала йому матеріальну допомогу. Рішенням Заставнівського районного суду від 17.07.2013 року у задоволені позовних вимог [PERSON] про позбавлення її батьківських прав відмовлено з попередженням її про необхідність зміни ставлення до виховання сина. Після набрання законної сили даним рішенням Заставнівського районного суду вона неодноразово намагалася провідувати сина за місцем його проживання та в дитячому садочку., брати участь у його вихованні, однак відповідач [PERSON] їй у цьому перешкоджав. На даний час її життєві умови зазнали змін: вона проживає з іншим чоловіком і у неї є можливість забезпечити дитині нормальні умови проживання, за місцем проживання характеризується позитивно, вона фізично здорова. Вважає, що підстави для позбавлення її батьківських прав відсутні, тому просить відібрати сина у позивачів та повернути їй. В судовому засіданні позивач за первинним позовом [PERSON] та його представник [PERSON] позовні вимоги підтримали, обґрунтувавши їх вищенаведеними обставинами, викладеними у позовній заяві, просили суд задовольнити позов про позбавлення батьківських прав [PERSON] Як відповідачі за зустрічним позовом [PERSON] та [PERSON] позовні вимоги про відібрання у них дитини не визнали. Вважають що малолітній [PERSON] проживає з ними на законних підставах, вони здійснюють за ним належний догляд та виховання. [PERSON], залучений до участі у даній справі як третя особа без самостійних вимог на стороні позивача, в судовому засіданні позовну вимогу підтримав. Просив позбавити відповідача [PERSON] батьківських прав по відношенню до [PERSON], оскільки вона покинула сина і не виконує своїх батьківських обов'язків по відношенню до нього. Підтвердив, що тривалий час з сином не проживає, оскільки живе з іншою жінкою, у 2012 році він написав нотаріально засвідчену заяву про відмову від батьківських прав з виховання і утримання свого малолітнього сина [PERSON] Син проживає з його батьками та виховується ними. Проте в даний час він змінив своє відношення до сина та звернувся до суду з письмовою заявою, в якій зазначив про скасування свого рішення про відмову від батьківських прав. Заперечував проти відібрання сина у його батьків по повернення матері. Представник органу опіки та піклування Заставнівської районної державної адміністрації Чернівецької області Пендюр В.І. в судовому засіданні позовну вимогу про позбавлення батьківських прав [PERSON] не підтримав, підтвердив висновок органу опіки та піклування про недоцільність матері позбавляти батьківських по відношенню до її сина, проте не заперечував з приводу повернення сина матері, що буде відповідатиме інтересам дитини. Прокурор в судовому засіданні первинну позовну вимогу не підтримав, вважає за недоцільне позбавлення матері батьківських прав через відсутність у останньої наміру ухилятись від виконання своїх батьківських обов'язків по відношенню до дитини при цьому погодився про необхідність задоволення зустрічного позову [PERSON] про відібрання дитини у позивачів та повернення матері. Вислухавши пояснення сторін, третьої особи на стороні позивача, представника органу опіки та піклування, свідків, заслухавши думку прокурора та дослідивши матерiали справи, суд вважає, що первинний позов [PERSON] про позбавлення батьківських прав [PERSON] не підлягає задоволенню, а зустрічний позов [PERSON] до [PERSON], [PERSON] про відібрання малолітньої дитини підлягає задоволенню з огляду на наступне. Так, згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] [PERSON] народився [INFO] року і його батьками зазначені [PERSON] та [PERSON] (а.с. 4). Як вбачається із рішення Заставнівського районного суду Чернівецької області від 31.01.2011 року, розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON], який зареєстровано 21.07.2008 року відділом реєстрації актів цивільного стану Заставнівського районного управління юстиції Чернівецької області за актовим записом №45 (а.с.46). Заочним рішенням Заставнівського районного суду від 14.04.2011 року визначено місце проживання неповнолітнього [PERSON], [INFO] , разом із його батьком - [PERSON], [INFO], жителем с.Веренчанка Заставнівського району Чернівецької області (а.с.47). Як вбачається із копії заяви компетентним органам, засвідченої приватним нотаріусом [PERSON] 11.12.2012 року, [PERSON], [INFO], відмовляється від батьківських прав з виховання і утримання свого малолітнього сина - [PERSON] [INFO], а також не заперечує проти передачі дитини на усиновлення (а.с.12). Актом обстеження житлово-побутових умов [PERSON] від 11.12.2013 року підтверджується, що малолітній [PERSON] проживає разом із дідом [PERSON] та бабою [PERSON] у власному будинку (а.с.11). Рішенням Заставнівського районного суду від 17.07.2013 року, яке набрало законної сили, у задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] про позбавлення батьківських прав відмовлено. Попереджено [PERSON] про необхідність змінити ставлення до виховання сина [PERSON] [INFO] (а.с.5-6). Згідно довідки Веренчанського ДНЗ №3 від 16.01.2014 р. [PERSON] дійсно зарахований та відвідує дитячу установу з 20.02.2011 року по даний час. Мати дитини [PERSON] відвідувала свого сина в дитячому садку 15.07.2013 р., з тих пір дитину в дитячому садку не провідувала (а.с.7 ). Свідки [PERSON], [PERSON], в судовому засіданні показали, що проживають по сусідству з позивачем, після народження сина невістка [PERSON] проживала в господарстві [PERSON], проте більше року покинула чоловіка та сина, який залишився проживати із батьком. В даний час тато дини з ним постійно не проживає. Вихованням [PERSON] займаються бабуся та дідусь. Мама за останній час не з'являлася в селі, до сина не приїзджала і не дзвонить, в дитячому садочку також дитину не відвідувала. Свідки [PERSON] та [PERSON], які працюють вихователями у Веренчанському ДНЗ показали суду, що [PERSON] відвідує старшу групу дитячого садочка, проживає з бабою та дідом, які займаються його вихованням та утриманням. Мама [PERSON] відвідувала сина всього три рази за два останніх роки, побачення з дитиною були нетривалими. Мама приносила йому подарунки. Свідок [PERSON] допитаний в судовому засіданні показав, що його сестра [PERSON] в даний проживає в с. Кострижівка, а її син [PERSON] проживає в с. Веренчанка разом з бабою та дідом. Сестра йому повідомляла, що відвідувала сина в садочку, а також один раз передала через нього сину машинку, яку він віддав [PERSON] В судовому засіданні встановлено, що у провадження відділу ДВС Заставнівського РУЮ перебуває виконавчий лист, виданий на підставі рішення Заставнівського районного суду від 13.09.2013 року про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання сина - [PERSON] в розмірі по 500 грн. щомісячно до повноліття дитини (а.с.59). Згідно довідки відділу ДВС Заставнівського РУЮ від 17.01.2014 р. №196 [PERSON] у період з 23.07.2013 р. по 31.12.2013 р. не отримував аліменти з [PERSON] ( а.с.13) Разом з цим судом встановлено, що відповідач [PERSON] зареєстрована та постійно проживає в [ADDRESS] разом із [PERSON], в будинку його батьків, ведуть спільне господарство з батьками, що підтверджується Актом обстеження матеріально-побутових умов проживання від 18.02.2014 р. ( а.с.49), довідкою виконкому Кострижівської селищної ради №595 від 18.02.2014 року (а.с.51), копією паспорта [PERSON] з відміткою про реєстрацію місця проживання (а.с.43). [PERSON] є фізично здоровою, не перебуває на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога, про що свідчить висновок про стан здоров'я від 11.02.2014 р. ( а.с.52) Згідно характеристики, виданої виконавчим комітетом Кострижівської селищної ради Заставнівського району Чернівецької області від 18.02.2014 р. №52 відповідач [PERSON] позитивно характеризуються за місцем проживання. Підтримує хороші стосунки з сусідами та жителями села. Порушень в громадському житті та побуті не відмічалося. Також встановлено, що 30.05.2014 року [PERSON] зареєструвала шлюб з [PERSON], про що складено відповідний актовий запис №32 . Після реєстрації шлюбу відповідач отримала прізвище [PERSON] (а.с.105). З висновку органу опіки і піклування Заставнівської районної державної адміністрації Чернівецької області від 26.03.2014 р. № 01-39/21-698 вбачається, що [PERSON] зареєстрована та проживає в [ADDRESS] в цивільному шлюбі з [PERSON] та намагається повернути собі сина. Подружжя проживає в будинку батьків [PERSON], отримало двохкімнатне помешкання в гуртожитку смт. Кострижівка де проводять ремонтні роботи. З метою захисту прав дитини [PERSON] вважає за недоцільне позбавити батьківських прав [PERSON] по відношенню до сина [PERSON] (а.с.83). В судовому засіданні відповідач [PERSON] повідомила суд про часткове погашення заборгованості в розмірі 1500 грн. по сплаті аліментів на утримання її сина за рішенням Заставнівського районного суду від 13.09.2013 року, які вона 16.07.2014 року перерахувала на депозитний рахунок відділу ДВС Заставнівського районного управління юстиції, що підтвердила відповідною квитанцією ( а.с.127). Аналізуючи всі досліджені в судовому засіданні докази, суд дійшов висновку, що обставини справи на, які посилався позивач в позовній заяві, як підстави задоволення позову, не знайшли в повному обсязі свого підтвердження під час судового розгляду. Відповідно до п.2 ч.1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо ухиляються від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню дитини. Приписами ст.165 СК України передбачено право особи, в сім'ї якої проживає дитина, на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав. З роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, які містяться в п. 15, в абзаці 2 п. 16 постанови № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» встановлено, що розглядаючи справи даної категорії, судам слід мати на увазі, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування вирішується лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи та характеру ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. В судовому засіданні на підставі пояснень сторін, досліджених письмових доказів та показань свідків встановлено, що відповідач [PERSON] протягом певного проміжку часу після ухвалення рішення суду щодо попередження її про необхідність змінити ставлення до виховання сина, не спілкувалася з дитиною в обсязі, необхідному для його нормального самоусвідомлення, не проявляла до нього належної батьківської турботи, а тому в її поведінці є ознаки недостатнього виконання нею своїх обов'язків по вихованню дитини. Разом з цим, враховуючи, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, при винесенні рішення суд, з урахуванням інтересів дитини, бере до уваги характер винної поведінки відповідача, її особу, позитивну характеристику по місцю проживання, наявність певних перешкод у спілкуванні з дитиною, те, що відповідач умисно не ухилялася від виконання батьківських обов'язків, а також висловлений відповідачем [PERSON] намір в подальшому належно виконувати свої обов'язки щодо виховання дитини, який підтверджується наявністю у неї на даний час постійного місця на належних умов для проживання її та дитини, створенням повноцінної сім'ї в шлюбі з [PERSON]. Крім цього встановлено, що на момент прийняття даного рішення набрало законної сили рішення Заставнівського районного суду про визначення місця проживання дитини [PERSON] разом з матір'ю [PERSON], яке ухвалено судом за позовною заявою [PERSON] ( а.с.118-121) Все викладене дає можливість зробити висновок про те, що істотні зміни в житті [PERSON] свідчать про покращення її ставлення до виконання батьківських обов'язків по відношенню до сина, та наявність можливостей для їх реалізації, шляхом піклування, виховання та належного його забезпечення, що виключає та унеможливлює прийняття рішення про позбавлення її батьківських прав. Ухвалюючи рішення за зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON], [PERSON] про відібрання дитини суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог з наступних підстав. Згідно ч.4 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або за місцем знаходження навчального закладу чи закладу охорони здоровя, в якому вона проживає. Ч.1 ст. 151 СК України передбачено, що батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Відповідно до ст. 163 СК України батьки мають переважне право перед іншими особами на те, щоб малолітня дитина проживала з ними. Батьки мають право вимагати відібрання малолітньої дитини від будь-якої особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду. Суд може відмовити у відібранні малолітньої дитини і переданні її батькам або одному з них, якщо буде встановлено, що це суперечить її інтересам. Відповідно до принципу 6 Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року, в якій вказано, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Вона повинна, якщо це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків, малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виключні обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю. Судом встановлено, що рішенням Заставнівського районного суду від 06.05.2014 року, залишеним в силі ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Чернівецької області від 11.06.2014 року, визначено місце проживання [PERSON] [INFO], з його матір'ю [PERSON], [INFO], жителькою смт. Кострижівка, Заставнівського району Чернівецької області ( а.с.118- 122). Звернення [PERSON] до суду з позовом про визначення місця проживання її сина [PERSON] з нею та позитивне вирішення судом цього позову суд розцінює як підтвердження того, що позивач за зустрічним позовом бажає і має намір особисто виховувати дитину за місцем її проживання. Встановлено, що відповідачі за зустрічним позовом [PERSON] та [PERSON] є відповідно дідусем та бабусею дитини [PERSON] Відповідачі не є опікунами дитини. Будь-яких судових рішень про визначення місця проживання дитини з відповідачами суду не надано. Тому суд вважає, що [PERSON] та [PERSON] не мають переважного права перед матір'ю на особисте виховання і проживання з ними внука та утримання його у себе без законних підстав або рішення суду. Проте, як встановлено судом, відповідачі добровільно не віддають малолітнього сина на проживання до матері та продовжують його утримувати за місцем свого проживання. Всупереч ст.60 ч.1 ЦПК України, згідно якої кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, відповідачі не довели належними та допустимими доказами наявність виключних обставин, які б давали підстави суду розлучити сина з мамою. За таких обставин суд вважає, що законні підстави для подальшого проживання дитини з відповідачами відсутні, а отже малолітнього [PERSON] слід відібрати від відповідачів та повернути матері. Приймаючи рішення про відмову у задоволенні первинного позову та задоволення зустрічного позову суд критично оцінює надану в судовому засіданні письмову заяву третьої особи без самостійних вимог на стороні позивача [PERSON] - батька дитини про скасування свого рішення про відмову від батьківських прав, оскільки останній фактично не проживає з дитиною, створив іншу сім'ю, рішенням Заставнівського районного суду визначено місце проживання дитини з матір'ю. Отже, зазначена заява не має юридичних наслідків для [PERSON] та його батьків, не свідчить про його дійсний намір виховувати сина ї не є перешкодою для вирішення питання про відібрання дитини у його батьків та повернення матері. На підставі викладеного, ч.4 ст. 29 ЦК України , ч.1 ст. 151, ст. 163, п.2 ч.1 ст. 164, ст.165 СК України, Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року,

Outcome: approved