Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-01 00:00:00

Представник позивачки [PERSON] - адвокат Карпов І.О. надав уточнені позовні вимоги, згідно яких просив: визнати дії [PERSON] з монтажу (побудови) інженерних мереж водопостачання та відведення на земельній ділянці, належній [PERSON] , неправомірними; зобов`язати [PERSON] демонтувати інженерні мережі водопостачання та водовідведення між земельними ділянками [ADDRESS] та [ADDRESS] ; стягнути судові витрати у справі. Щодо вимог зустрічного позову [PERSON] - у їхньому задоволенні просить відмовити, оскільки вони протирічать основному позову [PERSON] , сама мережа водопостачання була прокладена із порушенням технічних умов та є такою, що підлягає демонтуванню, оскільки в даний час є нова мережа водопостачання, вона визнана законною та підлягає експлуатації її абонентами, існування паралельної мережі водопостачання поруч із новою є неможливим. З цих причин і про встановлення земельного сервітуту неможливо говорити, оскільки існує інший доступний спосіб для підведення водопостачання до власників спірних житлових домоволодінь. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] вважає, що у задоволенні позову [PERSON] слід відмовити з підстав пропущення строку позовної давності, оскільки [PERSON] була обізнана про наявність водопроводу на земельній ділянці, яка їй передавалась у користування станом на 08.09.1994р., протягом 3 років не зверталась за захистом її порушених прав, отже пропустила загальний строк позовної давності. Щодо вимог зустрічного позову - [PERSON] просить суд захистити своє немайнове право на користування земельною ділянкою, по якій проходить трубопровід з водопостачання та каналізаційний водопровід шляхом встановлення сервітуту, а також зобов`язати [PERSON] не чинити перешкоди у користуванні водопроводом та каналізаційним трубопроводом. В ході розгляду справи судом були дослідженні наступні докази: копія рішення Ренійської міської ради від 11.08.1994р. № 19 «Про надання [PERSON] земельної ділянки в м. Рені для будівництва та обслуговування житлового будинку»; фотознімки домоволодіння,що належить [PERSON] ; копія листа директора КП «Водоканал» від 25.09.2013р.; копія технічного паспорту на житловий будинок із надвірними спорудами, розташований по [ADDRESS] , оформленого на ім`я [PERSON] ; копія рішення виконкому Ренійської міськради від 29.09.2010р. №279 «Про погодження прийняття об`єкта будівництва в експлуатацію»; копія рішення виконкому Ренійської міської ради від 29.12.2011р. № 423 «Про видачу свідоцтва про право власності на житловий будинок»; копія свідоцтва від 23.03.2012р. про право власності на нерухоме майно - житловий будинок [ADDRESS] ; копія довідки про погодження прийняття об`єкта будівництва в експлуатацію; копія листа інженера Ренійського морського торговельного порту; копія акту вибору та обстеження в натурі земельної ділянки під проектування житлової забудови від 08.02.1988р.; копія рішення виконкому Ренійської міської ради від 29.10.1999р. № 318 «Про введення в експлуатацію житлового будинку [ADDRESS] »; копія акту державної технічної комісії про готовність закінченого будівництвом об`єкту від 01.10.1999р.; копія акту державної технічної комісії про готовність закінченого будівництвом об`єкту від 05.06.1997р.; копія акту від 09.10.1996р. комісії з прийомки в експлуатацію котеджу [ADDRESS] ; копія протоколу № 7 від 01.06.1994р. про хід будівництва котеджів в порту; копія витягу з протоколу засідання профспілки від 14.10.1992 № 36 про завершення будівництва котеджів; копії актів прийомки виконаних робіт за 1994р.; копія архітектурно-планового завдання від 15.02.1988р.; копії кошторисів на будівництво інженерних мереж до мікрорайону котеджів; копії технічних умов житлових будинків станом на 1988р.; копія договору № 522 від 21.09.1990р. на будівництво котеджів; копія зобов`язання; копія договору купівлі-продажу від 29.12.1999р.; копія державного акту серії ЯИ №948198 від 01.03.2010р. на право власності на земельну ділянку - земельну ділянку площею 0,0997га, розташовану по [ADDRESS] , виділену для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), оформленого на ім`я [PERSON] ; копія договору про надання послуг з централізованого водопостачання та водовідведення № [NUMBER] (щодо абоненту [PERSON] ); копія акту про опломбування водоміру від 17.04.2001р.; копія акту від 01.10.2013р. працівників КП «Водоканал» про необхідність заміни труби водопостачання; копія технічного паспорту на домоволодіння [ADDRESS] , оформленого на ім`я [PERSON] ; копія плану проведення водопроводу; копії державних актів на право власності на земельну ділянку від 11.07.2012р. - земельні ділянки - присадибну (0,1000 га) і для ведення садівництва (0,0169 га), оформлених на ім`я [PERSON] ; копія відповіді начальника Ренійського РВ ГУМВС України в Одеській області від 09.10.2013р.; фотографії (оригінали); копія висновку начальника Ренійського РВ ГУМВС України в Одеській області від 07.10.2013р. про результати проведеної перевірки за заявою [PERSON] ; висновок судової будівельно-технічної експертизи від 15.05.2020р.; копія акту виконаних робіт з надання правової допомоги від 29.11.2020р. із квитанціями; копія технічних умов № 342 від 10.05.2016р.; копія схеми монтажного водомірного вузла; схема підключення до водопостачання. Судом в ході судового розгляду справи встановлено, що позивачка [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності серії [NUMBER] від 23.03.2012р. являється власником житлового будинку із надвірними та господарськими спорудами, розташованого по [ADDRESS] . Належний позивачці будинок розташований на земельній ділянці (яка включає в себе у т.ч. : присадибну земельну ділянку і земельну ділянку, виділену для ведення садівництва, відповідні державні акти на право власності на земельні ділянки від 11.07.2012р. є в наявності). Житловий будинок [ADDRESS] являється сусіднім по відношенню до будинку позивачки, він належить [PERSON] - відповідачу за первинним позовом. Як зазначає позивачка, її первинний представник - адвокат Златі Н.С., 20.09.2013р. її сусід - [PERSON] самовільно, без її згоди, зайшов на територію її подвір`я (земельної ділянки) і у її відсутності відключив водопостачання у будинок, прокопав траншею, залишивши відстань від житлового будинку приблизно 80 см. - 1 м., встановив трубу для водопостачання свого будинку, мотивуючи тим, що проводить всі роботи згідно проекту. Траншею протягом 2 тижнів не було закопано, в цей період, під дією погодних умов (дощі, волога, опади) атмосферні опади зібралися в траншеї і проникли під фундамент її житлового будинку, погіршивши його технічний стан. З приводу неправомірного проникнення [PERSON] на територію домоволодіння позивачки викликалися співробітники міліції, вони проводили перевірку, склавши відповідний висновок. Оскільки своєї згоди на встановлення відповідачем водопостачання на відстані менш 1 метру від фундаменту житлового будинку [PERSON] не давала, вона просить суд поновити порушене її особисте немайнове право, а саме : визнати дії [PERSON] з монтажу (побудови) інженерних мереж водопостачання та водовідведення на земельній ділянці [PERSON] неправомірними та зобов`язати [PERSON] демонтувати інженерні мережі водопостачання та водовідведення між земельними ділянками [ADDRESS] та [ADDRESS] . Після вступу у справі на стороні позивачки [PERSON] іншого її представника - адвоката Карпова І.О. ним було заявлено клопотання про проведення судової будівельно-технічної експертизи, на вирішення якої були поставлені відповідні питання для вирішення їх спеціалістом в цій галузі - експертом. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] первинні позовні вимоги [PERSON] не визнав, вважає їх такими, що не підлягають задоволенню, зазначив, що [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 29.12.1999р. є власником житлового будинку із надвірними спорудами, розташованого по [ADDRESS] . Земельна ділянка площею 0,0997 га, на якій розташоване вищевказане домоволодіння, також належить [PERSON] на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку. Будівництво будинку [PERSON] було розпочато у 1990 р., закінчено було у 1994р., забудовником було державне підприємство Ренійський морський торгівельний порт згідно договору №522 від 21.09.1980р., яке взяло на себе зобов`язання побудувати котеджі, у т.ч. і житловий будинок [ADDRESS] . З акту прийняття проведених робіт за червень 1994р. вбачається, що житловий будинок [ADDRESS] та інші котеджі були підключені до існуючої мережі водопостачання. Протягом 20 років будинок [ADDRESS] був підключений до мережі водопостачання, а [PERSON] є добросовісним користувачем послуг з водопостачання (за його рахунок було проведено опломбування водяного лічильника, він сплачував за послуги з водопостачання, як абонент, є в наявності договір про надання послуг з централізованого водопостачання та водовідведення). Представник [PERSON] запевняє, що протягом 20 років [PERSON] користувався трубопроводом без будь-яких перешкод і претензій. У вересні 2013 р. відбулася технічна поломка водопровідної труби, яка з`єднує центральну мережу водопостачання та будинок [ADDRESS] , даний трубопровід проходить по земельній ділянці, якою користується [PERSON] . Власниця житлового будинку [ADDRESS] у ньому не мешкає, про технічну поломку [PERSON] намагався повідомити її через знайомих, однак, зв`язатися не вдалося. 01.10.2013р. працівниками КП «Водоканал» було складено акт на підтвердження аварійної ситуації , [PERSON] було повідомлено, що ремонтні роботи повинні проводитися за його рахунок. Таким чином, [PERSON] відключив водопостачання від свого будинку та будинку [PERSON] та виконував ремонтні роботи, у тому числі і на території земельної ділянки [PERSON] (з дозволу її знайомої). Виконавши роботу з заміни труби , [PERSON] не підключив будинок [PERSON] та не одразу зарив траншею, маючи наміри домовитися про порядок користування трубою із [PERSON] . З урахуванням вищенаведеного, [PERSON] просить встановити йому постійний земельний сервітут на користування земельною ділянкою, по якій проходить трубопровід з водопостачання та каналізаційний трубопровід та зобов`язати [PERSON] не чинити перешкоди [PERSON] у користуванні водопроводом та каналізаційним трубопроводом. Після проведення судової будівельно-технічної експертизи представник [PERSON] - [PERSON] заявив клопотання про застосування строків позовної давності до вимог первинного позову [PERSON] , стверджуючи, що [PERSON] була обізнана про наявність вказаного водопроводу з дня отримання земельної ділянки у користування у 1994р., отже є такою, що пропустила строки позовної давності, визначені ст. 257 ЦК України. Отже, на підставі вищенаведеного, представник [PERSON] просить у задоволенні первинного позову відмовити, вимоги зустрічної позовної заяви задовольнити в повному обсязі. Заслухавши пояснення представників сторін, пояснення третьої особи, вивчивши матеріали справи та надані документи, проаналізувавши висновок судової будівельно-технічної експертизи, суд приходить до висновку, що первинні позовні вимоги позивачки слід задовольнити частково, у задоволенні зустрічного позову - слід відмовити. Згідно із ч. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до змісту ст. ст. 11, 15 ЦК України, цивільні права й обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, і кожна особа має право на судовий захист. Захист цивільних прав - це передбаченні законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів надається у ст. 16 ЦК України. Статтею 386 Цивільного кодексу України передбачено, що держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. Відповідно до ст.14 Конституції України, право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. Статтею 152 Земельного кодексу України визначений перелік способів захисту земельних прав, який не є вичерпним. Держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється у т.ч. шляхом: б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав (у випадках самовільного зайняття земельних ділянок, використання земельних ділянок не за цільовим призначенням, засмічення промисловими або іншими відходами, та в інших випадках. коли виникає необхідність відновлення стану таких земель до того, який існував до порушення прав землевласників та землекористувачів). Відповідно до ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи та оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Як було встановлено під час розгляду справи судом, сторони у справі є власниками земельних ділянок, на яких розташовані належні їм домоволодіння по [ADDRESS] : [PERSON] - житловий будинок [ADDRESS] ; [PERSON] - житловий будинок [ADDRESS]. Будинок [ADDRESS] було побудовано за договором забудови ДП «Ренійський морський торгівельний порт», укладеним у 1980р., в 1994р. цей будинок, в числі інших, був підключений до існуючої мережі водопостачання. З урахуванням досліджених судом доказів, що містяться в матеріалах справи (а.с. 49-58 - акт від 09.10.1996р. комісії з прийомки в експлуатацію котеджу [ADDRESS] ; протокол № 7 від 01.06.1994р. про хід будівництва котеджів в порту; витяг з протоколу засідання профспілки від 14.10.1992 № 36 про завершення будівництва котеджів; акт прийомки виконаних робіт за 1994р.; архітектурно-планове завдання від 15.02.1988р.; кошториси на будівництво інженерних мереж до мікрорайону котеджів), та пояснень представника третьої особи - Комунального підприємства «Водоканал» Ренійської міської ради Одеської області Тількіжи Г.І., можна зробити висновок, що всі водопроводні мережі на цій вулиці в період приблизно з 1984 р. і до 1994р. проводилися силами ДП «Ренійський морський торговельний порт», який виступав в ролі забудовника, на момент здачі цих будинків в експлуатацію вони були цим підприємством підключені до мережі водопостачання, а у подальшому ДП «Ренійський морський торговельний порт» ніяким чином не передало КП «Водоканал» ці мережі в експлуатацію, за відповідними документами та в установленому порядку, і будь-які документи, креслення, схеми та ін. - водопостачальній організації не передавались і не збереглися. Однак, очевидно, що досить тривалий час і позивачка, і відповідач користувалися цією мережею водопостачання, визнавали її в такому розташуванні на місцевості, в якому вона була прокладена. Ця мережа також визнавалася і самим КП «Водоканал», не демонтувалася, експлуатувалася, була діючою. Доказами того, що сторони, КП «Водоканал» користувалися усталеною мережею водопостачання були і проведення опломбування водного лічильника у [PERSON] і приймання оплати КП «Водоканал» за надані абоненту послуги, договір про надання послуг з централізованого водопостачання та водовідведення від 21.11.2011р. Таким чином, суд вважає, що [PERSON] є добросовісним користувачем послуг з водопостачання, вини його в неправильній прокладці мережі водопостачання немає, оскільки вона існувала ще до нього, він її прийняв, як користувач - абонент та користувався нею. Суд зауважує також, що вини [PERSON] у вчиненні неправомірних дій немає, оскільки він є тільки власником будинку, земельної ділянки, а не спеціалістом щодо відповідності водопровідних мереж державним нормам та стандартам, цим питанням повинні займатися відповідні органи та служби, а не власники домоволодінь. Аналізуючи доводи позивачки щодо неправомірності дій [PERSON] в частині щодо проникнення на територію її земельної ділянки для перекриття води та проведення монтажу (заміни) труби, суд зазначає наступне. Дійсно, домоволодіння [ADDRESS] належить на праві власності [PERSON] , однак вона в ньому тривалий час, в том числі і станом на 2013р. не мешкала, за будинком доглядала громадянка [PERSON] - знайома [PERSON] . Коли у вересні 2013р. відбулася технічна поломка водопровідної труби, для того, щоб усунути аварію та відновити водопостачання у свій будинок [PERSON] неодноразово намагався зв`язатися та домовитися із [PERSON] , але це зробити не вдалося. 01.10.2013р. представниками КП «Водоканал» було складено акт про технічну несправність водопровідної труби і необхідність її заміни за рахунок домовласника. [PERSON] пройшов на земельну ділянку [PERSON] , прокопав траншею, виконав роботи по заміні труби для відновлення водопостачання у його будинок. Суд зазначає, що право на проникнення в об`єкти чужої власності виникає виключно у разі загрозі майну - наприклад можливе руйнування (і при цьому усунути проблему іншим способом неможливо). Але однозначних критеріїв - немає. Тут тому, хто проникне, потрібно буде доводити, що він діяв у стані крайної необхідності запобігти загрозі життю чи знищенню майна. В даному випадку, мовити про те, що технічна несправність водопровідної труби створила ситуацію крайньої необхідності недоречно, оскільки відсутність [PERSON] , як власниці суміжного володіння та відсутність у [PERSON] можливості за обопільною домовленістю вирішити ситуацію щодо забезпечення нормального водопостачання, спричинили вчинення з боку [PERSON] таких дій, що на погляд [PERSON] , розцінюються, як неправомірні. Насправді, суд вважає, що невирішення питання [PERSON] саме таким засобом, порушило б його право на безперешкодне володіння та користування належною йому власністю, окрім того, суд також звертає увагу на те, що представники експлуатуючої мережі водопроводу були повідомлені про це, надали відповідні роз`яснення щодо монтажу, підтвердили технічну несправність трубопроводу, про що склали відповідний акт. Крім того, [PERSON] не міг вчинити ніяк по-іншому в даній ситуації, оскільки водопровідна мережа, яка «їм дісталася», не передбачає відключення водопостачання кожного конкретного власника від центрального водопроводу, а залежить від сусіда, оскільки прокладена послідовно, від сусіда до сусіда. Такий принцип проведення системи водопровідних мереж є непоодиноким в м. Рені Одеської області, водопровідна траса проводилася або самостійно власниками домоволодінь, які бажали стати користувачами водопровідної мережі, або організаціями - забудовниками, причому жодних технічних умов, схем - не складалося (або не збереглося), офіційно на баланс водопостачальної організації дані мережі у встановленому порядку не передавались, люди встановлювали лічильники та платили за водокористування, становилися фактичними абонентами КП «Водоканал» (особливо, така ситуація стосувалася домоволодінь, які знаходяться на околицях міста Рені, віддалені від центру, [ADDRESS], якраз і є такою). Таким чином, суд вважає, що в діях [PERSON] немає неправомірності, адже саму водопровідну мережу він не прокладав, така була надана йому для користування, щодо монтажу (побудови) інженерних мереж водопостачання та водовідведення на земельній ділянці [PERSON] - неправомірності також немає, оскільки експлуатуюча організація була обізнана про необхідність проведення монтажу, [PERSON] пройшов на територію домоволодіння [PERSON] у зв`язку із невідкладною потребою відновлення водопостачання свого будинку та неприпущення підтоплення будинку та земельної ділянки позивачки, крім того [PERSON] сприйняв спроби зв`язатися та домовитися із власницею житлового будинку, але оскільки вони були безрезультатними - вдався до дії для забезпечення своєї життєдіяльності. Крім того, щодо доводів позивачки з приводу того, що [PERSON] на належній їй земельній ділянці викопав траншею, згодом її не засипав, внаслідок чого стали збиратися стічні води, які призвели до виникнення вологи, яка негативно вплинула на фундамент житлового будинку, суд зазначає, що яких-небудь доказів негативного впливу втручання відповідача у користування нерухомістю позивачкою - суду не надано та будь-яких позовних вимог у зв`язку із цим - позивачкою не заявлялося. Що стосується вимог позивачки [PERSON] щодо зобов`язання [PERSON] демонтувати інженерні мережі водопостачання та водовідведення між земельними ділянками [ADDRESS] та [ADDRESS] - суд вважає їх такими, що підлягають задоволенню, оскільки хоча сторони протягом досить тривалого часу і користувалися наданою їм системою водопостачання, але вона з огляду на норми та правила державних стандартів не відповідає пред`явленим вимогам. Так, у даній справі було призначено судову будівельно-технічну експертизу, на вирішення якою були поставлені відповідні питання. Згідно висновку експертизи від 15.05.2020р. : 1) згідно проведеного дослідження на місці можливо зробити висновок щодо наявності технічної можливості прокладення (побудови) інженерних мереж водопостачання та водовідведення до земельної ділянки, власником якої є [PERSON] , крім встановлення сервітуту на право користування земельною ділянкою, власником якої є [PERSON] Мережу водопостачання та водовідведення доцільно прокласти по земельній ділянці, власником якої є [PERSON] ; 2) згідно проведеного дослідження встановлено, що роботи з побудови інженерних мереж водопостачання та водовідведення до земельної ділянки , власником якої є [PERSON] , виконані з порушенням вимог п. 4.1, 4.2 СНиП 2.04.02-84 * Водопостачання. Зовнішні мережі та споруди на дату проведення первинних робіт та на дату проведення ремонту; 3) в результаті проведеного дослідження встановлено,що роботи з побудови інженерних мереж водопостачання та водовідведення до земельної ділянки, власником якої є [PERSON] , на земельній ділянці [PERSON] виконані з порушенням вимог п. 2, 4 ст. 26 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» та ДБН А.2.2- 3 :2012 «Склад та зміст проектної документації на будівництво» по відсутності дозвільної та проектної документації. Згідно ст. 110 ЦПК України висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні. Враховуючи висновки експерта, суд повністю погоджується із ними, і вважає, що на підставі даних, встановлених експертним дослідженням, вимоги позивачки [PERSON] щодо зобов`язання [PERSON] демонтувати інженерні мережі водопостачання та водовідведення між земельними ділянками [ADDRESS] та [ADDRESS] - підлягають задоволенню, оскільки інженерні мережі водопостачання та водовідведення не відповідають нормам СНиПу та були зведені без відповідної дозвільної та проектної документації. Це також підтверджується і доводами дослідження експерта: «Згідно з відомостями, що знаходяться у публічному доступі на сайті ДАБК України…., відсутні відомості щодо проведення будівельних робіт з прокладання мережі водопостачання.». Таким чином, «стара» система водопостачання не може у подальшому експлуатуватися та повинна бути демонтована. Щодо зустрічних позовних вимог [PERSON] щодо застосування строків позовної давності та встановлення земельного сервітуту, суд зазначає, що дійсно,відповідно до вимог ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. За ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Як зазначили сторони, конфліктна ситуація між ними сталася у 2013р. (коли виникла аварійна ситуація з водопроводом), до цього обидві сторони користувалися ним без будь-яких перешкод та претензій. Позовні вимоги до суду були подані позивачкою у листопаді 2013р. і в даний час, з урахуванням неодноразових уточнень позовних вимог, вони стосуються саме визнання дії [PERSON] неправомірними в частині монтажу (побудови) інженерних мереж водопостачання та водовідведення між земельними ділянками [ADDRESS] та [ADDRESS] , тобто саме дій, вчинених [PERSON] , та демонтажу інженерних мереж в цілому. З урахуванням цього, суд вважає, що загальний строк позовної давності позивачкою не порушений. Що стосується вимог щодо встановлення земельного сервітуту, суд зазначає наступне. Земельний кодекс України, поміж іншого, регулює відносини, що виникають між власниками та користувачами сусідніх земельних ділянок та встановлює обов`язок дотримання добросусідських відносин. Зміст добросусідства полягає в тому, що сусіди повинні обирати такі способи використання земельних ділянок, при яких власники суміжних ділянок зазнають найменше незручностей. За ст. 401 ЦК України право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом. Сервітут може належати власникові (володільцеві) сусідньої земельної ділянки, а також іншій, конкретно визначеній особі (особистий сервітут). Потреба встановлення сервітуту виникає у тих випадках, коли власник майна не може задовольнити свої потреби будь-яким способом. Згідно ст. 100 ЗК України власник або землекористувач земельної ділянки має право вимагати встановлення земельного сервітуту для обслуговування своєї земельної ділянки. В силу ст. 98 ЗК України право земельного сервітуту - це право власника або землекористувача земельної ділянки на обмежене платне або безоплатне користування чужою земельною ділянкою (ділянками). Відповідно до ст. 99 ЗК України власники або землекористувачі земельних ділянок можуть вимагати встановлення такого земельного сервітуту як право прокладати на свою земельну ділянку водопровід із чужої природної водойми, або через чужу земельну ділянку та право відводу води зі своєї земельної ділянки на сусідню або через сусідню земельну ділянку. З аналізу вищевказаних норм законодавства можливо зробити висновок,що сервітут може бути встановлений лише за однієї умови - коли інший спосіб задоволення потреб власника (співвласника), суміжного власника земельної ділянки неможливо встановити. В даному випадку, спираючись на висновок судової будівельно - технічної експертизи, «1) згідно проведеного дослідження на місці можливо зробити висновок щодо наявності технічної можливості прокладення (побудови) інженерних мереж водопостачання та водовідведення до земельної ділянки, власником якої є [PERSON] , крім встановлення сервітуту на право користування земельною ділянкою, власником якої є [PERSON] Мережу водопостачання та водовідведення доцільно прокласти по земельній ділянці, власником якої є [PERSON] ». Отже така технічна можливість у [PERSON] є, таким чином мовити про встановлення земельного сервітуту недоречно. Крім того,суд зазначає, що як було встановлено в судовому засіданні, в даний час по цій вулиці проходить законна, підтверджена дозвільною та проектною документацією водопровідна центральна траса і всі абоненти перепідключаються на неї. Отже, оскільки існує інший варіант та можливість підключення [PERSON] до центрального водопроводу,його зустрічні вимоги не підлягають задоволенню. Окремо суд звертає увагу на допущені різночитання прізвища відповідача в матеріалах справи : «[PERSON]», « [PERSON] », « [PERSON] », і зазначає, що за правовстановлюючими документами правильним трактуванням прізвища відповідача є «[PERSON]», а допущені помилки є такими,що були зроблені ненавмисно, у зв`язку із недостатністю письмових доказів. Вирішуючи питання про стягнення судових витрат, суд вказує, що відповідно до ст.. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог; інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Позивачка [PERSON] понесла наступні судові витрати: судовий збір - 243,60 грн.; оплата за проведення експертизи - 6177,60 грн.; комісія за послуги банку - 49,42 грн.; витрати на правову допомогу - 9800 грн.,- а всього 16270 грн., які суд стягує з [PERSON] .

Outcome: partial