Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-12 00:00:00

Прокурор Білогірського району в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру в Хмельницькій області звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON], Білогірського районного управління юстиції Хмельницької області про визнання недійсним свідоцтва про право власності САК № 955695, індексний № 19865788 від 02.04. 2014 року, видане державним реєстратором реєстраційної служби Білогірського районного управління юстиції Хмельницької області [PERSON] № 12096813, скасування рішення державного реєстратора реєстраційної служби Білогірського районного управління юстиції Хмельницької області [PERSON] від 02 квітня 2014 року № 12096813 про державну реєстрацію права власності за [PERSON] на земельну ділянку площею 2 га (кадастровий номер 6820387500:04:005:0384) та повернення [PERSON] у державну власність земельної ділянки площею 2,0000 га. кадастровий № 6820387500:04:005:0384, що розташована в межах території Сивківської сільської ради Білогірського району Хмельницької області. В обгрунтування позовних вимог прокурор посилається на те, що право власності на вказану земельну ділянку було набуто [PERSON] всупереч вимогам Земельного кодексу України. Вказує, що останній не звертався до Білогірської районної державної адміністрації з клопотанням про затвердження проекту землеустрою щодо відведення даної земельної ділянки та передачу її у власність, проект землеустрою не погоджувався відділом Держземагенства в Білогірському районі, а до реєстраційної служби Білогірського районного управління юстиції з метою видачі [PERSON] свідоцтва про право власності на нерухоме майно (земельну ділянку) було подано розпорядження першого заступника голови Білогірської районної державної адміністрації «Про затвердження проектів із землеустрою щодо відведення земельних ділянок та передачу земельних ділянок у приватну власність» від 12 грудня 2012 року № 470/2012-р, якого по офіційній документації вказаної установи не існує, а є в наявності та має юридичну силу під вказаним номером та датою розпорядження «Про затвердження технічних документацій із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують про власності на земельні ділянки та передачу у власність земельних ділянок» із списком інших осіб, яким передані земельні ділянки і серед яких відповідач [PERSON] не значиться. Прокурор прокуратури Білогірського району, [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила позовні вимоги задовольнити, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві. Крім того, пояснила, що до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесено повідомлення по факту видачі невідомими особами підробленого розпорядження першого заступника голови Білогірської районної державної адміністрації від 12 грудня 2012 року № 470/2012-р «Про затвердження проектів із землеустрою щодо відведення земельних ділянок та передачу земельних ділянок у приватну власність» з додатком (список 19 громадян, серед яких не значиться [PERSON], яким надано дозвіл на виготовлення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність), на даний час проводяться необхідні слідчі дії. Представник Головного управління Держгеокадастру в Хмельницькій області належним чином та своєчасно повідомлений про дату та місце розгляду справи в судове засідання не зявився, подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позов прокурора підтримав. Відповідач [PERSON], належним чином та своєчасно повідомлений про дату розгляду справи, в судове засідання не зявився, про причини неявки суд не повідомив. Подав заяву про розгляд справи за його відсутності, вимоги прокурора визнав. Представник відповідача, Білогірського районного управління юстиції Хмельницької області [PERSON] в судове засідання не зявився, подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Свого відношення до вимог позивача не висловив. Заслухавши учасників процесу, зясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд вважає, що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Ч. 3 ст. 10 та ч.1 ст. 60 ЦПК Укоаїни обовязок доказування і подання доказів покладено на сторони та передбачено, що кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Частиною 1 ст. 61 Кодексу обставиною, яка звільнена від доказування законодавець визначає обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Згідно ч.3 цієї ж статті обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Рішенням Білогірського районного суду у справі № 669/520/15-ц встановлено, що Білогірською РДА 12 грудня 2012 року за № 470/2012-р прийнято розпорядження за підписом першого заступника голови адміністрації [PERSON] «Про затвердження технічних документацій із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельні ділянки та передачу у власність земельних ділянок», яким передано у власність земельні ділянки, які знаходяться у користуванні громадян для ведення особистого селянського господарства згідно додатком, у якому значаться прізвища чотирьох громадян, яким передані земельні ділянки, які з знаходяться на території Хорошівської, Ставищанської, Гулівецької сільських та Білогірської селищної рад. Невідомими особами (цих осіб встановлює слідство) було виготовлено підроблені копії розпорядження Білогірської РДА за № 470/2012-р від 12.12.2012 року (назва та текст не відповідає оригіналу) «Про затвердження проектів із землеустрою щодо відведення земельних ділянок та передачу земельних ділянок у приватну власність» з додатком,- списком громадян в кількості 19 чоловік, яким передано у власність земельні ділянки в кількості кожному по 2 га. для ведення особистого селянського господарства за межами населених пунктів Сивківської сільської ради. Вказане рішення не оскаржувалося та набрало законної сили. На підставі вказаної копії розпорядження реєстраційною службою Білогірського районного управління юстиції Хмельницької області 19 громадянам, вказаних у додатку, видано Свідоцтва про право власності на нерухоме майно та проведено державну реєстрацію права власності на земельні ділянки на території Сивківської сільської ради. У додатку до підробленої копії розпорядження Білогірської РДА за № 470/2012-р від 12.12.2012 року у списку громадян серед 19 чоловік, яким передано земельні ділянки у приватну власність на території Сивківської сільської ради під номером 9 значиться особа, [PERSON].. В оригіналі розпорядження прізвище [PERSON] не значиться (а.с.26-27). 02 квітня 2014 року державним реєстратором реєстраційної служби Білогірського РУЮ Хмельницької області [PERSON], на підставі заяви, вчиненої від імені [PERSON] іншими особами та документів, поданих для проведення державної реєстрації, в тому числі і копії розпорядження Білогірської РДА № 470/2012-р від 12.12.2012 року, відповідність оригіналу якого було посвідчене неналежним чином, було прийнято рішення № 12096813 про державну реєстрацію права власності на земельну ділянку за кадастровим № 6820387500:04:005:0384, що розташована на території Сивківської сільської ради Білогірського району Хмельницької області (а.с. 11), видано свідоцтво про право власності серії САК № 955695, індексний № 19865788 від 02.04.2014 року та зареєстровано право власності на вказану земельну ділянку, запис № 5194203 (а.с. 9-12). Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Згідно із ст. 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 116 Земельного кодексу України громадяни набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Відповідно до ч. 6, ч. 9 ст. 118 Земельного кодексу України, громадяни, зацікавленні в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень визначених ст. 122 Земельного кодексу України. Після цього, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених ст. 122 Земельного кодексу України, у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а в разі необхідності здійснення обовязкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом після отримання позитивного висновку такої експертизи) приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність. Відповідно до п. 2. ч. 1 ст. 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація прав проводиться на підставі свідоцтв про право власності на нерухоме майно, виданих відповідно до вимог цього Закону. В п. 3 ч 1. ст. 24 вищевказаного Закону вказано, що у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо із заявою про державну реєстрацію прав та їх обтяжень звернулася неналежна особа. З показань позивача, а також досліджених в судовому засіданні письмових документів встановлено, що відповідач протягом 2012-2014 років із заявою (клопотанням) про надання йому дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки на території Сивківської сільської ради площею 2 га та надання йому земельної ділянки у власність до Білогірської районної державної адміністрації не звертався, і в нотаріальному порядку не уповноважував інших осіб на вирішення питання про передачу у приватну власність земельної ділянки на території Сивківської сільської ради площею 2 га. Відповідно до ст. 50 Закону України «Про землеустрій» проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок, крім інших необхідних документів, включають рішення відповідного органу виконавчої влади про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки. Разом з тим, судом встановлено, що проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки із земель державної власності у власність [PERSON] до Білогірської районної державної адміністрації на затвердження не надходив, розпорядження про затвердження проекту землеустрою для [PERSON] не приймалося, що підтверджується і листом-повідомленням Білогірської районної державної адміністрації № 89/04-02-15 від 27.07.2015 року (а.с. 20). Зміст наявного в матеріалах справи розпорядження першого заступника голови Білогірської районної державної адміністрації від 12 грудня 2012 року № 470/2012-р «Про затвердження проектів із землеустрою щодо відведення земельних ділянок та передачу земельних ділянок у приватну власність» з додатком (список 19 громадян, серед яких значиться [PERSON] яким земельні ділянки для ведення особистого селянського господарства передані у власність) не відповідає дійсності, а відтак не має юридичної сили для його правозастосування, оскільки під даним номером та датою, але з іншою назвою пройшло паспортизацію та зареєстроване по внутрішній документації установи інше розпорядження першого заступника голови Білогірської районної державної адміністрації від 12 грудня 2012 року № 470/2012-р «Про затвердження технічних документацій із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельні ділянки та передачу у власність земельних ділянок» з додатком (список 4 громадян, серед яких не значиться [PERSON], яким передано у власність земельні ділянки, які знаходяться в користуванні) (а.с. а.с. 26-27). Відповідно до ст. ст. 125, 126 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку виникає з моменту державної реєстрації цього права. Згідно ч. 7 ст. 16 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація прав проводиться на підставі заяви власника, іншого правонабувача, сторони правочину, за яким виникло право, уповноваженої ними особи або державного кадастрового реєстратора у випадках, передбачених цим Законом. У відповідності до п. 8-1 ч. 1 ст. 18 вказаного вище Закону, свідоцтво про право власності на нерухоме майно, що підтверджує виникнення права власності при здійсненні державної реєстрації прав на нерухоме майно, видається фізичним та юридичним особам у разі безоплатної передачі їм земельної ділянки із земель державної чи комунальної власності за рішеннями органів державної влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування. Таким чином, дослідивши надані докази, оцінивши їх належність, допустимість та достовірність, суд вважає, що оскільки відсутнє відповідне рішення органу державної влади про передачу [PERSON] у власність спірної земельної ділянки, державна реєстрація права власності на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, яке видане з порушенням вимог законодавства, не може бути проведеною на підставі ст. 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Визнавши позов [PERSON] тим самим визнав, що набув права власності на земельну ділянку з порушенням вимог земельного законодавства України. Згідно 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. За встановлених обставин справи підстав для відмови у прийнятті визнання позову відповідачем суд не вбачає, а відтак позовні вимоги прокурора в інтересах держави підлягають задоволенню.

Outcome: approved