Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-20 00:00:00

Представник позивачки [PERSON] - адвокат Хижак М.А. звернулась з позовною заявою до Дубаневицької сільської ради Городоцького району Львівської області про визнання за позивачкою права власності на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 1.1925 га, що розташована на території Дубаневицької сільської ради Городоцького району Львівської області. Позовні вимоги мотивує тим, що після смерті [INFO] [PERSON] позивачка звернулась до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини за законом після смерті останньої. Однак, нотаріус відмовила їй у видачі свідоцтва про право на спадщину, у зв`язку із пропуском строку, передбаченого законодавством для подання такої заяви та через неможливість встановити родинні відносини із спадкодавцем. Просить визнати за нею право власності на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Дубаневицької сільської ради Городоцького району Львівської області, площею 1.1925 га, в порядку спадкування за законом після смерті бабці [PERSON] , що померла [INFO] . З покликанням на відсутність спору щодо вказаного майна, інших спадкоємців, те, що вона позбавлена можливості реалізувати та оформити свої спадкові права в позасудовому порядку, просить позов задовольнити. Позивачка в судове засідання не з`явилась, її представник - адвокат Хижак М.А. в суді з покликанням на відсутність інших спадкоємців, позов підтримала. Представник Дубаневицької сільської ради Городоцького району Львівської області в судове засідання не з`явився. Сільський голова подала до суду лист, в якому проти задоволення позову не заперечила та просила справу розглядати без участі представника сільської ради (а.с. 40). Заслухавши представника позивачки, вивчивши матеріали справи, заяву представника відповідача, оглянувши наявні у справі докази, суд приходить до переконання про задоволення позову. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 р. №7 визначено, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. У п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008р. «Про судову практику у справах про спадкування розяснено, що відносини спадкування регулюються за правилами ЦК в ред. 2004р., якщо спадщина відкрилася не раніше 01.01.2004р. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК 1963р., у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. Із копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] вбачається, що [PERSON] померла [INFO] , отже до спірних правовідносин застосовуються положення Цивільного кодексу у редакції 1963 року. Так, ст. 524 ЦК УРСР у редакції 1963 р. передбачено, що спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Відповідно до ч. 2 ст. 548 ЦК УРСР 1963 р., прийняття спадщини визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини, яким з урахуванням вимог ст. 525 зазначеного Кодексу, визнається день смерті спадкодавця. У відповідності до ч. 1 ст. 529 при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Відповідно до ст. 549 ЦК УРСР, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він протягом 6 місяців з дня її відкриття фактично вступив в управління або володіння спадковим майном, або подав до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. За положеннями ч. 1 ст. 551 ЦК УРСР якщо спадкоємець, закликаний до спадкоємства за законом або за заповітом, помер після відкриття спадщини, не встигнувши її прийняти в установлений строк (стаття 549 цього Кодексу), право на прийняття належної йому частки спадщини переходить до його спадкоємців (спадкова трансмісія). Як вбачається із копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , [INFO] померла [PERSON] (а.с. 10). Після її смерті відкрилась спадщина, яка складається із земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 1.1925 га, яка знаходиться на території Дубаневицької сільської ради та належала їй згідно Державного акту на право приватної власності на землю серії ІІІ-ЛВ № 015871, виданого 19.10.2001 р. на підставі розпорядження голови Городоцької райдержадміністрації № 659 від 01.10.2001 р. (а.с. 7). На випадок своєї смерті [PERSON] спадковим майном не розпорядилась. [INFO] помер батько позивачки - [PERSON] , що стверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] (а.с. 11). Із пояснень представника позивачки в суді, листів приватного нотаріуса Городоцького районного нотаріального округу Львівської області Муха М.Т. від 29.08.2019 р. та від 05.06.2020 р. видно, що [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, оскільки нею пропущено строк для прийняття такої, та, крім того, неможливо встановити родинні відносини між заявницею та спадкодавцем, зокрема, у Свідоцтві про народження в графі «Батько» зазначено « [PERSON] », а в актових записах про державну реєстрацію його народження - « [PERSON] » (а.с. 12, 28). Судом встановлено, що позивачка [PERSON] , [INFO] , є онукою спадкодавиці, у відповідності до вимог статей 551 ЦК УРСР є спадкоємицею першої черги спадкування за законом в порядку спадкової трансмісії після смерті свого батька - [PERSON] , який помер раніше [PERSON] , а саме [INFO], - спадщини, що відкрилась внаслідок його смерті, що підтверджено належними доказами - копіями свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , рішення Городоцького районного суду Львівської області від 09.01.2020 р. (а.с. 11, 29-30). Із відповіді державного нотаріуса Городоцької державної нотаріальної контори № 756/01-16 від 24.09.2020 р., вбачається, що після смерті батька позивачки - [PERSON] , спадкова справа не заведена. Відповідно до ч. 5 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. Із матеріалів справи вбачається, що 19.10.2002 р. головою Городоцької райдержадміністрації Ради народних депутатів [PERSON] видано Державний акт серії ІІІ-ЛВ № 015871 на право приватної власності на землю, площею 1.1925 га для ведення товарного сількогосподарського виробництва на території Дубаневицьої сільської ради Городоцького району Львівської області (а.с. 7). Державний акт серії ІІІ-ЛВ № 015871 зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 172 (а.с. 7 зворот). В силу ч. 2 ст. 158 ЗК України виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, а також спори щодо розмежування територій сіл, селищ, міст, районів та областей. Відповідно до ч.1 ст.1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. В статті 55 Конституції України закріплено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Статтею 1 Протоколу 11 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено: кожна фізична або юридична особа має право володіти мирно своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. В той же час, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, а також якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що обставин, які б вказували, що [PERSON] при житті набула, або володіла земельною ділянкою неправомірно, в суді не встановлено, після її смерті позивачка фактично прийняла спадщину, інших спадкоємців, які б претендували на спадкове майно, немає, позивачка як єдина спадкоємиця першої черги, в тому числі, за правом спадкової трансмісії, має право на спадкування за законом після смерті бабусі, однак позбавлена можливості оформити свої спадкові права в позасудовому порядку, суд приходить до висновку, що позовну вимогу [PERSON] про визнання за нею права власності на земельну ділянку, в порядку спадкування після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , є підставною та підлягає до задоволення. Згідно ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved