Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-09 00:00:00

Представник позивача подав позов до суду в якому посилається на те, що 25.03.2010 року помер [PERSON] з яким [PERSON] перебувала в зареєстрованому шлюбі. Після смерті чоловіка за нею було визнано право власності на ? частину житлового будинку розташований по вул.. І.Франка 6, с. Маршинці, Новоселицького району. Позивач також посилається на те, що оскільки дане господарство станом на 1990 1991 рік відносилось до типу робочого двору воно належало їй та покійному чоловікові на праві спільної сумісної власності як майно нажите під час шлюбу, тобто їй належить ? частина. Після смерті чоловіка у неї погіршилися відносини з її старшим сином [PERSON], якій проживає в господарстві по вул.. І.Франка 6, с. Маршинці, Новоселицького району. Він застосував відносно неї фізичне насильство та вона була змушена покинуте власне житло та проживати окремо. З приводу конфліктів які виникають між нею та сином вона звернулась у лютому 2015 року до Новоселицького РВ УМВС України в Чернівецькій області. Відповідач не зареєстрований в даному житловому будинку, однак в супереч її волі проживає та перешкоджає їй користуватися житловим будинком. Позивач вважає, що оскільки відповідач руйнує житловий будинок, перешкоджає їй користуватися житловим будинком просить суд усунути перешкоди у користуванні житловим будинком шляхом визнання [PERSON] таким що втратив право користування жилим приміщенням розташованим по вул.. І.Франка 6, с. Маршинці, Новоселицького району та виселити [PERSON] з житлового будинку розташованого по вул.. І.Франка 6, с. Маршинці, Новоселицького району. Під час розгляду справи по суті судом за клопотанням представника відповідача були залучені по даній справі в якості третьої особи на стороні відповідача [PERSON] дружина відповідача, та їх малолітня дитина [PERSON] в інтересах якої дії мати [PERSON] та батько [PERSON], які також проживають за адресою [INFO]. В судовому засіданні позивач позов підтримала в повному обсязі з підстав зазначених у позовній заяві та додатково суду пояснила, що вона на протязі тривалого періоду часу співмешкає з [PERSON], однак проти цього заперечують її діти. Відповідач [PERSON] неодноразово застосовував відносно неї психологічне насильство та намагався застосувати фізичне насильство. Перешкоджає їй та її чоловікові проживати в будинок по вул.. І.Франка 6, с. Маршинці, Новоселицького району. Вона вважає, що оскільки їй належить офіційно ? частина будинку а ? є її частка набутою нею під час шлюбу з [PERSON] якій помер 25.03.2010 року, тому вона має право вимагати його виселення. Не заперечує проти того, щоб в будинку проживала дружина відповідача з донькою. Відповідач [PERSON] позов не визнав в повному обсязі суду пояснив, що він не перешкоджає матері в користуванні житловим будинком, не застосовував відносно неї фізичного та психологічного насильства, лише заперечував проти того щоб вона проживала разом з її співмешканцем в батьківському будинку. Вона добровільно перейшла проживати з її співмешканцем окремо за іншою адресою. Третя особа [PERSON] позов не визнала суду пояснила, що між її чоловіком та його матерю виникали непорозуміння але він не застосовував відносно неї психологічного тим більше фізичного насильства. Третя особа [PERSON] в судовому засіданні не зявився але подав до суду письмову заяву в якій зазначив, що позов не визнає, заперечує проти виселення брата. Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] суду показали, що вони проживають по сусідству зі сторонами. Між позивачем та відповідачем неодноразово виникали конфлікти. Свідок [PERSON] суду показав, що він співмешкає з [PERSON]. Вона перебуває у неприязнених відносинах з її сином, якій перешкоджає їй проживати в будинку та користуватися ним. Рішенням Новоселицького районного суду від 05.01.2015 року встановлено, що житловий будинок по вул.. І.Франка 6, с. Маршинці, Новоселицького району є спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON] якій помер 25.03.2010 року. Спадщина після його смерті відкрилась на ? частку, яка була прийнята в рівних частках позивачем [PERSON] та її сином [PERSON]. За [PERSON] визнано право власності на ? частину житлового будинку по вул.. І.Франка 6, с. Маршинці, Новоселицького району в порядку спадкування після смерті 25.03.2010 року [PERSON]. З витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав власності від 31.03.2015 року за №35706974 вбачається, що за [PERSON] зареєстровано право власності на ? частину житлового будинку по вул.. І.Франка 6, с. Маршинці, Новоселицького району. З наданих позивачем копій заяв вбачається, що вона 02.02.2014 року, 17.02.2015 року, 23.02.2015 року, 18.03.2015 року зверталась до Новоселицького РВ УМВС України в Чернівецький області з приводу неправомірних дій зі сторони [PERSON] по відношенню до неї. З відповіді начальника міліції Новоселицького РВ УМВС України в Чернівецький області датованій 23.03.2015 роком адресованій [PERSON] вбачається, що її заява розглянута та встановлено, що між сторонами існує спір щодо спадкування житлового будинку та в діях [PERSON] відсутній склад кримінального правопорушення. З рішення Апеляційного суду Чернівецькій області від 01.07.2015 року вбачається, що [PERSON] відмовлено у наданні додаткового строку на прийняття спадку після смерті 23.05.2010 року батька [PERSON]. Суд оцінюючи викладені сторін та дослідженні докази дійшов висновку, що в задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав. Позивач в обґрунтуванні своїх позовних вимог посилається на порушення відповідачем вимог ст..116 ЖК України та ст..386, 391 ЦК України. За змістом ст. 116 ЖК України, виселення члена сім'ї наймача (власника) будинку та інших осіб, які проживають разом з ним, можливо в тому випадку, коли вони систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематично порушують правила співжиття та роблять неможливим для інших проживання з ними в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними. Згідно з ст..59 ЦПК України, 1. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. 2. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. 3. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Згідно з ч.1 ст.. 60 ЦПК України, Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Суд вважає, що позивачем не надано суду належні та допустимі докази того, що відповідач [PERSON] своїми діями систематично руйнує чи псуює жиле приміщення, або використовує його не за призначенням, або систематично порушує правила співжиття та робить неможливим для інших проживання з ними в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними. Частиною 2 та 3 Статті 386 ЦК України передбачено, що 2. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. 3. Власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди. Статтею 391 ЦК України, Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно з ч 1 ст.182 ЦК України, Право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Згідно з ч.4 ст.156 ЖК України до членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. Як вбачається з пояснень сторін, відповідач є сином позивача і проживає в спірному будинку зі свого народження та у встановленому законом порядку та відповідно набув прав і обов'язків, передбачених ст.156 ЖК України. Частиною 3 статті 9 ЖК України передбачено, що ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Із роз'яснень, які містяться в п.17постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року № 2 «Про деякі питання, що виниклив практиці застосування судами Житлового кодексу України», вбачається, що при вирішенні справ про виселення на підставі ст.116 ЖК осіб, які систематично порушують правила співжиття і роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі або будинку, слід виходити з того, що при триваючій антигромадській поведінці виселення винного може статися і при повторному порушенні, якщо раніше вжиті заходи попередження або громадського впливу не дали позитивних результатів. Маються на увазі, зокрема, заходи попередження, що застосовуються судами, прокурорами, органами внутрішніх справ, адміністративними комісіями виконкомів, а також заходи громадського впливу, вжиті на зборах жильців будинку чи членів ЖБК, трудових колективів, товариськими судами й іншими громадськими організаціями за місцем роботи або проживання відповідача(незалежно від прямих вказівок з приводу можливого виселення). Суд оцінюючи пояснення сторін та зазначені правові норми дійшов висновку, що оскільки позивач є власником лише ? частини житлового будинку, на ? частину має право як на майно набуте під час шлюбу з померлим, третя особа [PERSON] прийняв спадщину в частині ? частини житлового будинку, те що в спірному будинку не визначені частки сторін в натурі, третя сторона [PERSON] як співвласник, заперечує проти виселення відповідача брата, що власник не надала суду належні та допустимі докази того, яка частка житлового будинку в натурі є її власністю та інші особи порушують її права вільно користуватися та розпоряджатись часткою яка визначена їй в натурі, позивач не надала докази того, що відповідач систематично руйнує чи псуює жиле приміщення, або використовує його не за призначенням, або систематично порушує правила співжиття та робить неможливим для інших проживання з ними в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними., суд вважає що в задоволенні позову слід відмовити за безпідставністю.

Outcome: dismissed