Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-16 00:00:00

Предстанвик позивача звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення боргу з врахуванням індексу інфляції та 3 % річних, в котрій вказано, що 20 серпня 2010 року позивач, на підставі договору позики, укладеного між ним та [PERSON], засвідченого нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON], надав відповідачу гроші у позику у розмірі 20 000 доларів США, що становить 158 000 гривень на момент укладення договору, а [PERSON] зобов'язався повернути позику до 20.12.2010 року у повному обсязі. На день позання позовної заяви, вказані кошти [PERSON] не повернув. Враховуючи викладене, позивач просив стягнути з відповідача заборгованості за договором позики, що становить 177 619,15 гривень з урахуванням 3 % річних та індексу інфляції, з яких 13 856, 38 гривень становить 3% річних за період з 06.07.2013 року по 11.11.2013 року, 5879, 77 гривень з врахуванням індексу інфляції за період з 0.01.2011 року по 30.09.2013 року, та 158000 гривень боргу і судові витрати, пов'язані із отриманням правової допомоги адвоката в сумі 4 000,00 гривень та судовий збір у розмірі 1 800,92 гривень. В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги. Відповідач в судове засідання не з'явився, про день та час розгляду справи, належним чином повідомлений. Перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача, дослідивши докази, враховуючи, що в справі є достатньо доказів для її заочного розгляду, суд вважає, що позов підлягає до задоволення. Так, в судовому засіданні з копії договору-позики (а.с. 6) встановлено, що 20 серпня 2010 року [PERSON] надав [PERSON] гроші у позику у розмірі 20 000 доларів США, що становить 158 000 гривень на момент укладення договору. Зазначену суму позичальник зобов'язувався повернути готівкою в строк до 20 грудня 2010 року. При цьому, 3% річних за період з 06.07.2013 року по 11.11.2013 року становить 13 856, 38 гривень, та 5879, 77 гривень становить з врахуванням індексу інфляції за період з 0.01.2011 року по 30.09.2013 року. Відповідно до ст. 1046 ЦК України позикодавець передає другій стороні (позичальнику) у власність грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно ст. 1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Так, згідно ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ст.533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Відповідно до ст.509 К України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його зобов'язання. Згідно ст. 1052 ЦК України у разі невиконання позичальником обов'язків, встановлених договором позики, щодо забезпечення повернення позики, а також у разі втрати забезпечення виконання зобов'язання або погіршення умов за обставин, за які позикодавець не несе відповідальності, позикодавець має право вимагати від позичальника дострокового повернення позики та сплати процентів, належних йому відповідно до ст.1048 цього кодексу, якщо інше не встановлено договором. Згідно ст. 1051 ЦК України позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Це положення не застосовується до випадків, коли договір був укладений під впливом обману, насильства, зловмисної домовленості представника позичальника з позикодавцем або під впливом тяжкої обставини. Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 84 ЦПК України витратами на правову допомогу є витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права. Згідно ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Враховуючи вищевикладене, суд знаходить вимоги позову обгрунтованими та такими, що підлягають до задоволення.

Outcome: approved