Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-06 00:00:00

Приватне акціонерне товариство «Українська пожежно-страхова компанія» звернулось до суду з позовною заявою до [PERSON] відшкодування збитків в порядку регресу. Позовні вимоги мотивує тим, що 30 липня 2013 року між Приватним акціонерним товариством «Українська пожежно-страхова компанія»\~та [PERSON] було укладено поліс обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АС/1723832. У відповідності до умов вказаного полісу страхування позивач взяв на себе зобов'язання у разі настання страхового випадку за участю забезпеченого транспортного засобу марки «ВАЗ», державний реєстраційний номер «АМ 6714 АВ», сплатити страхове відшкодування за шкоду заподіяну третім особам. 25 травня 2014 року приблизно 02 год. 00 хв., по вул. Ємільчінській в с. Середи Ємільчинського району Житомирської області в напрямку смт. Ємільчине, [PERSON], керуючи автомобілем «ВАЗ», державний реєстраційний номер «АМ 6714 АВ», здійснив наїзд на пішохода [PERSON]. Внаслідок вищевказаної дорожньо-транспортної пригоди пішоходу [PERSON] було завдано тілесні ушкодження, внаслідок чого остання померла на місці пригоди. Відповідно до вироку Ємільчинського районного суду Житомирської області дана дорожньо-транспортна пригода сталася внаслідок порушення відповідачем вимог Правил дорожнього руху. Потерпіла особа звернулася до страховика - ПрАТ «УПСК» з заявою про виплату страхового відшкодування за полісом № АС/1723832. Так, на підставі страхового акту № ОЦ/011/000/15/0027 від 20.07.2015 року, позивачем було виплачено [PERSON] страхове відшкодування в розмірі: 43\~848 грн. Крім того, на; підставі страхового-акту № ОЦ/011/000/17/0026 від 19.07.2017 року позивачем було здійснено доплату страхового відшкодування в розмірі: 7\~926 грн. Таким чином,\~загальний розмір\~виплаченого ПрАТ\~«УПСК» страхового\~відшкодування за\~полісом №\~АС/1723832\~складає:\~51\~774 грн. 00 коп. З огляду на вищезазначене у відповідача виникло зобов'язання відшкодувати позивачу завдані збитки в порядку регресу з розмірі сплаченого останнім страхового відшкодування за полісом № АС/1723832. Ухвалою Ємільчинського районного суду Житомирської області від 20.03.2019 року відкрито провадження та призначено розгляд даної справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами та надано відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву. Згідно поштового повідомлення, яке повернулось на адресу суду, відповідач 27.03.2019 року отримав копію ухвали про відкриття провадження та копію позовної заяви разом з копіями доданих документів. Таким чином, відповідач [PERSON] вважається належним чином повідомленим про розгляд його справи судом, відзиву на позовну заяву не надіслав. З огляду на вищезазначене суд, на підставі ч. 5 ст. 279 ЦПК України, розглянув справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, судом встановлено наступне. Згідно полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АС/1723832 від 30.07.2013 року позивач взяв на себе зобов'язання у разі настання страхового, випадку за участю забезпеченого транспортного засобу марки «ВАЗ», державний реєстраційний номер «АМ 6714 АВ», сплатити страхове відшкодування за шкоду заподіяну третім особам ( а.с. 10). Відповідно до ч. 2\~ст. 15 Цивільного кодексу України\~кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. За змістом ч. 6\~ст. 82 ЦПК України\~вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов'язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Вироком Ємільчинського районного суду Житомирської області від 11.09.2014 року у кримінальній справі № 277/785/14-к відповідача [PERSON] визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ст. ст. 135 ч. 1, 286 ч. 2 КК України, а саме в тому, що він 24.05.2014 року приблизно о 02 годині, в порушення вимог п.2.9.а) Правил дорожнього руху, перебуваючи у стані алкогольного сп'яніння, керував технічно справним автомобілем [NUMBER], та рухався по вул. Ємільчинській в с. Середи Ємільчинського району Житомирської області в напрямку смт. Ємільчине Житомирської області. Керуючи у вказаний день, час та місці зазначеним транспортним засобом, та проїжджаючи поблизу електроопори № 22/10, водій [PERSON] в силу стану алкогольного сп'яніння та в порушення вимог п.2.3.6) вказаних Правил, проявив неуважність до дорожньої обстановки та її змін, в порушення вимог п.п. 12.3, 19.3. цих же Правил, в результаті чого скоїв наїзд на пішохода [PERSON], яка рухалася попереду в попутному напрямку по краю проїзної частини ведучи в руках велосипед. Внаслідок даної дорожньо-транспортної події пішохід [PERSON], отримала тілесні ушкодження, які згідно висновку судово-медичної експертизи мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень, небезпечних для життя в момент спричинення і є в прямому причинному зв'язку з настанням смерті останньої на місці події. Крім того, після здійснення наїзду на [PERSON], водій [PERSON], будучи причетним до скоєння даної ДТП, в порушення вимог п.2.10. цих же Правил, не вжив всіх можливих заходів для надання першої медичної допомоги потерпілій [PERSON], не викликав карету швидкої медичної допомоги, не відправив потерпілу до лікувального закладу, не повідомив про ДТП орган міліції, не вжив всіх можливих заходів для збереження слідів пригоди, і з метою уникнення відповідальності за скоєне на причетному до ДТП автомобілі зник з місця пригоди, чим завідомо залишив без допомоги потерпілу [PERSON], яка, перебуваючи в небезпечному для життя стані, була позбавлена можливості вжити заходів до самозбереження, внаслідок безпорадного стану, коли він сам поставив потерпілу у небезпечний для життя стан та був зобов'язаний і мав змогу надати потерпілій допомогу (а.с. 11-13). 20.07.2015 року [PERSON] звернулась до позивача з заявою про страхове відшкодування в якій просила оцінити та відшкодувати шкоду завдану внаслідок ДТП (а.с. 17). Згідно зі\~ст. 979 ЦК України\~за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. За змістом ч. 3 п. 1\~ст. 988 ЦК України\~страховик зобов'язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором. Відповідно до страхового акту № ОЦ/011/000/15/0027 та платіжного доручення № 798 від 20.07.2015 року [PERSON] виплачено страхове відшкодування, а саме виплата утриманцям в розмірі 43848 грн. 00 коп. (а.с. 29). Згідно страхового акту № ОЦ/011/000/17/0026 та платіжного доручення № 127 від 19.07.2017 року [PERSON] виплачено страхове відшкодування, а саме витрати на поховання в розмірі 7926 грн. 00 коп. (а.с. 37). Таким чином загальна сума виплаченого страхового відшкодування за договором страхування № АС 1723832 від 30.07.2013 року становить 51774 грн. \~ \~ \~ \~02.04.2019 року представник позивача надав до суду клопотання про уточнення позовних вимог в якій вказав, що після подання позовної заяви до суду відповідачем 04.02.2019 року було відшкодовано позивачу частину завданих збитків у розмірі 1500 грн. та станом на 26.03.2019 року залишок заборгованості відповідача, що підлягає стягненню складає 50274 грн., яку представник позивача просив стягнути з відповідача, а також судовий збір в с умі 1762 грн. (а.с. 52). Згідно зі\~ст. 993 ЦК України\~та\~ст. 27 Закону України «Про страхування»\~до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. За змістом підпункту «в» пункту 38.1.1 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду якщо він після дорожньо-транспортної пригоди за його участю самовільно залишив місце пригоди чи відмовився від проходження відповідно до встановленого порядку огляду щодо стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, або вжив алкоголь, наркотики чи лікарські препарати, виготовлені на їх основі (крім тих, що входять до офіційно затвердженого складу аптечки або призначені медичним працівником). Отже, за аналізом наведених правових норм, позивач після виплати страхового відшкодування отримав право зворотної вимоги до особи, відповідальної за завдану шкоду, оскільки останній під час вчинення дорожньо-транспортної пригоди перебував у стані алкогольного сп'яніння. Відповідно до ч. 1\~ст. 1191 ЦК України, особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Відповідно до вимог\~ст. 1192 ЦК України, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. З огляду на те, що вина відповідача за заподіяну шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, доведена вироком суду від 11 вересня 2014 року, суд дійшов висновку, що з відповідача підлягає стягненню сума страхового відшкодування, яка зазначена у клопотанні про уточнення позовних вимог від 02.04.2019 року, а саме в розмірі 50274,00грн. Відповідно до ч. 1\~ст. 13 ЦПК України\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. ч. 1, 6\~ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідачем суду не надано жодних належних та допустимих доказів в заперечення позовних вимог, не надано відзиву на позов. Таким чином, виходячи з заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги позивача є обгрунтованими та підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 1\~ст. 141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позовні вимоги задоволені повністю, тому з відповідача також слід стягнути на користь позивача понесені ним судові витрати у вигляді судового збору. На підставі вищенаведеного, відповідно до\~ст. 27 Закону України «Про страхування», ст.ст.\~15,\~979,\~988,\~993,\~1191,\~1192,\~1194 ЦК України,

Outcome: approved