Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-09 00:00:00

Прокурор Октябрського району м. Полтави в інтересах держави в особі Вищого державного навчального закладу України «Українська медична стоматологічна академія» звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про відшкодування вартості навчання. На обґрунтування своїх вимог прокурор в позовній заяві зазначив, що 02.08.2002 року відповідача [PERSON] було зараховано на навчання до Вищого державного навчального закладу України «Українська медична стоматологічна академія». 01.09.2002 року між Вищим державним навчальним закладом України «Українська медична стоматологічна академія» та [PERSON] було укладено типову угоду № 038 про підготовку фахівців з вищою освітою. Відповідно до умов вказаної угоди навчальний заклад взяв на себе зобов'язання здійснити якісну теоретичну і практичну підготовку фахівця з вищою освітою згідно з навчальними планами та програмами і вимогами кваліфікаційних характеристик та забезпечити фахівця після закінчення навчання та одержання відповідної кваліфікації місцем працевлаштування в державному секторі народного господарства, де він зобов'язаний відпрацювати не менше трьох років. В свою чергу, студент за умовами вказаної угоди зобов'язався оволодіти всіма видами професійної діяльності, передбаченими відповідною кваліфікаційною характеристикою фахівця за напрямом підготовки «Стоматологія», прибути після закінчення вищого навчального закладу на місце направлення і відпрацювати не менше трьох років та у разі відмови їхати за призначенням відшкодувати до державного бюджету вартість навчання в установленому порядку. Після закінчення навчання у Вищому державному навчальному закладі України «Українська медична стоматологічна академія» та отримання 26.06.2007 року диплому спеціаліста за спеціальністю «Стоматологія» відповідач [PERSON] отримав направлення № 36 від 27.06.2007 року на роботу за місцем державного розподілу в Кривоозерський район Миколаївської області на посаду лікаря-стоматолога Тридубської СЛА. Проте в подальшому було виявлено, що відповідач не прибув для роботи за місцем направлення. На навчання та утримання відповідача державним бюджетом було затрачено 25855,31 грн., з яких 4752,91 грн. стипендія. У зв'язку з цим прокурор просив стягнути з відповідача на користь навчального закладу вартість навчання. Від позивача Вищого державного навчального закладу України «Українська медична стоматологічна академія» надійшла заява про підтримання позову та розгляд справи за відсутності їх представника. Відповідач та його представник в судовому засіданні позов не визнали, підтвердивши викладені в позовній заяві факти щодо навчання за кошти державного бюджету та отримання направлення на роботу, при цьому, відповідач вказав, що дійсно після закінчення інтернатури він не приступив до роботи, оскільки за місцем направлення в Кривоозерському районі Миколаївської області були відсутні умови для роботи та відсутнє житло. Після цього відповідач в Управлінні охорони здоров'я Миколаївської облдержадміністрації отримав направлення на роботу до Христофорівської ЛА Баштанського району, проте там хоч і був стоматологічний кабінет, проте він не відповідав жодним вимогам. В подальшому відповідач, отримавши усні відповіді в Управлінні охорони здоров'я Миколаївської облдержадміністрації вирішив працевлаштовуватись самостійно та працює в приватній стоматологічній клініці. Вважає, що він не приступив до роботи за направленням з поважних причин, оскільки мав дитину віком до трьох років та в подальшому в нього народилось ще двоє дітей, за місцем направлення не були створені умови для роботи, відсутній механізм відшкодування витрат на його навчання та мав гарантовані права на безоплатну освіту та гарантії щодо недопущення примусового працевлаштування. Вислухавши пояснення відповідача та його представника, дослідивши наявні у справі матеріали (витяг з наказу №448у від 02.08.2002 року; витяг з наказу №280-у від 26.06.2007 року; типову угоду від 01.09.2002 року №038; картку працевлаштування випускника від 26.09.2006 року; кошторис вартості освітньої послуги спеціаліста випускника 2007 року; диплом [PERSON]; журнал обліку направлень на роботу випускників вищих навчальних закладів за 2007 рік; відомості про прибуття випускників за місцем направлення; витяг з відомості персонального розподілу випускників щодо [PERSON]; довідку витрат коштів державного бюджету на навчання [PERSON]; протокол засідання комісії по розподілу молодих спеціалістів від 09.02.2007 року; лист Департаменту кадрової політики, освіти і науки Міністерства охорони здоров'я України від 07.08.2009 року №11-01-10/50; повідомлення ЦПМСД Баштанського району від 09.01.2014 року; свідоцтво про народження [PERSON]; свідоцтво про народження [PERSON]; свідоцтво про народження [PERSON]; посвідчення багатодітної сім'ї; трудову книжку [PERSON]), суд, розглянувши спір між сторонами в межах заявлених позовних вимог, приходить до висновку про доведеність вимог позову та необхідність його задоволення. В судовому засіданні встановлено, що 02.08.2002 року відповідача [PERSON] було зараховано на навчання до Вищого державного навчального закладу України «Українська медична стоматологічна академія». 01.09.2002 року між Вищим державним навчальним закладом України «Українська медична стоматологічна академія» та [PERSON] було укладено угоду № 038 про підготовку фахівців з вищою освітою. Відповідно до умов вказаної угоди навчальний заклад взяв на себе зобов'язання здійснити якісну теоретичну і практичну підготовку фахівця з вищою освітою згідно з навчальними планами та програмами і вимогами кваліфікаційних характеристик та забезпечити фахівця після закінчення навчання та одержання відповідної кваліфікації місцем працевлаштування в державному секторі народного господарства, де він зобов'язаний відпрацювати не менше трьох років. В свою чергу, студент за умовами вказаної угоди зобов'язався оволодіти всіма видами професійної діяльності, передбаченими відповідною кваліфікаційною характеристикою фахівця за напрямом підготовки «Стоматологія», прибути після закінчення вищого навчального закладу на місце направлення і відпрацювати не менше трьох років та у разі відмови їхати за призначенням відшкодувати до державного бюджету вартість навчання в установленому порядку. Згідно з рішенням комісії по розподілу молодих спеціалістів від 09.02.2007 року відповідач мав відпрацювати лікарем-стоматологом в Тридубській ЛА Кривоозерського району Миколаївської області. Після закінчення навчання у Вищому державному навчальному закладі України «Українська медична стоматологічна академія» та отримання 26.06.2007 року диплому спеціаліста за спеціальністю «Стоматологія» відповідач [PERSON] отримав направлення № 36 від 27.06.2007 року на роботу за місцем державного розподілу в Кривоозерський район Миколаївської області на посаду лікаря-стоматолога Тридубської СЛА. Проте згідно з інформацією Управління охорони здоров'я Миколаївської облдержадміністрації від 01.03.2011 року відповідач не прибув для роботи за місцем направлення. На навчання та утримання відповідача державним бюджетом було затрачено 25855,31 грн., з яких 21102,40 грн. - фактичні видатки згідно з кошторисом та 4752,91 грн. - стипендія. Зазначені правовідносини врегульовані ст.ст. 11, 509, 526 ЦК України, із змісту яких слідує, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема є договори та інші правочини. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 52 Закону України «Про освіту» випускники вищих навчальних закладів, які здобули освіту за кошти державного або місцевого бюджетів, направляються на роботу і зобов'язані відпрацювати за направленням і в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Згідно з п. 14, 16 Порядку працевлаштування випускників вищих навчальних закладів, підготовка яких здійснювалась за державним замовленням, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 22.08.1996 року №992, у разі неприбуття молодого фахівця за направленням або відмови без поважної причини приступити до роботи за призначенням, звільнення його з ініціативи адміністрації за порушення трудової дисципліни, звільнення за власним бажанням, через службову невідповідність, за порушення дисципліни протягом трьох років випускник зобов'язаний відшкодувати у встановленому порядку до державного бюджету вартість навчання та компенсувати замовникові всі витрати. Спори, що виникають у разі порушень угоди, розглядаються в судовому порядку. Більш детально питання працевлаштування випускників медичних вищих навчальних закладів регламентовано Порядком працевлаштування випускників державних вищих медичних (фармацевтичних) закладів освіти, підготовка яких здійснювалась за державним замовленням, затвердженим Наказом Міністерства охорони здоров'я України №367 від 25.12.1997 року. Відповідно до п. 21 вказаного Порядку випускник повинен прибути до місця призначення у термін, визначений у направленні на роботу. Незгода випускника з рішенням комісії з працевлаштування випускників не звільняє його від обов'язку прибути на роботу за призначенням. У разі, якщо він не прибув за направленням або відмовився приступити до роботи за призначенням з причин, не зазначених у п. 9 та 18 цього Порядку, чи його звільнено з ініціативи власника або уповноваженого ним органу за порушення трудової дисципліни або звільнено за власним бажанням протягом навчання в інтернатурі та трьох років після закінчення останньої, він зобов'язаний відшкодувати у встановленому порядку відповідно до державного або місцевого бюджетів вартість навчання та компенсувати замовникові всі витрати. Відповідач та його представник в обґрунтування своїх заперечень вказують, що існували поважні причини, через які відповідач не приступив до роботи за призначенням: наявність дитини віком до трьох років, відсутність належних умов для роботи стоматолога за місцем призначення та відсутність правового механізму відшкодування випускником вартості навчання. Така позиція сторони відповідача визнається судом необґрунтованою та такою, що не може бути підставою для відмови в задоволенні позову, виходячи з наступного. Як вказано вище, законодавством передбачений обов'язок випускника, підготовка якого здійснювалась за державним замовленням, прибути за місцем призначення, приступити до роботи та відпрацювати не менше трьох років. Невиконання вказаних обов'язків зумовлює виникнення наступного обов'язку - відшкодувати державі вартість навчання. Більш того, таке зобов'язання відповідач взяв на себе також і при укладенні угоди від 01.09.2002 року №038. Таким чином описані вище обов'язки були покладенні на відповідача не лише нормативно-правовими актами, а і умовами укладеного ним правочину (при цьому, відповідач був вільний у праві укладення такого правочину), і вказані нормативні акти та цивільні правочини є гарантією забезпечення інтересів держави та громадянина при реалізації права громадянина на безоплатну освіту, тому відсутні будь-які підстави вести мову про порушення прав відповідача на безоплатну освіту та покладення на нього обов'язків щодо примусового працевлаштування, оскільки відповідач був вільним у виборі закладу освіти та у виборі форми навчання і джерела його фінансування та, уклавши відповідну угоду, фактично погодився на такі умови. П. 21 Порядку працевлаштування випускників державних вищих медичних (фармацевтичних) закладів освіти, підготовка яких здійснювалась за державним замовленням, затвердженого Наказом Міністерства охорони здоров'я України №367 від 25.12.1997 року, дійсно передбачає ряд причин, які є поважними при невиконанні обов'язків випускником, серед них і випадок, коли випускник є батьком, який має дитину у віці до трьох років (п. 9 Порядку). При цьому, перелік таких поважних причин є вичерпним і тому, посилання відповідача на інші обставини, окрім наявності в нього малолітніх дітей (в тому числі і відсутність умов для роботи стоматолога в місці призначення), не дають підстав для посилання на положення п. 9, 21 Порядку, а, отже, не є свідченням поважності невиконання взятих на себе зобов'язань. Що стосується наявності на утриманні відповідача малолітніх дітей, що на думку відповідача, вказує на поважність невиконання своїх обов'язків щодо відпрацювання за призначенням, то суд звертає увагу на наступне. Комплексний аналіз положень п. 2-3, 8.4, 9, 21 Порядку працевлаштування випускників державних вищих медичних (фармацевтичних) закладів освіти, підготовка яких здійснювалась за державним замовленням, затвердженого Наказом Міністерства охорони здоров'я України №367 від 25.12.1997 року, дає підстави зробити висновок, що вказаний Порядок регламентує правовідносини між навчальним закладом, замовником та випускником з часу початку процедури розгляду комісією з персонального працевлаштування випускників питання про направлення випускника на роботу по час його прибуття за направленням та початку роботи за направленням, оскільки направлення є підставою для укладення трудового договору (п.20 Порядку). Інші факти та події, що виходять за межі вказаного періоду є обставинами, що виникли в трудових правовідносинах та стосуються питання зміни місця роботи та таке інше. Крім того, аналіз положень п. 9, 21 Порядку вказує, що недостатня лише наявність обставини, яка є поважною для невиконання умов угоди та обов'язку випускника щодо відпрацювання за направленням. Наявність такої обставини лише дає змогу випускнику розірвати укладену з навчальним закладом угоду, проте відповідачем в супереч вимогам ст. 60 ЦПК України не надано суду доказів того, що він вжив відповідних заходів щодо розірвання такої угоди і повідомив сторону угоди та замовника про розірвання угоди. Більше того, таке розірвання угоди можливе лише в період, на який безпосередньо діє Порядок, тобто, як вказано вище - з початку процедури розгляду комісією з персонального працевлаштування випускників питання про направлення випускника на роботу по час його прибуття за направленням та початку роботи за направленням. До того ж відповідно до п. 9 Порядку наслідком такого розірвання угоди (вразі його ініціювання випускником) є видача за рішенням комісії з працевлаштування випускників довідки про надання можливості самостійного працевлаштування. Така довідка і є єдиним підтвердженням звільнення випускника від взятих на себе зобов'язань щодо відпрацювання за призначенням та підтвердженням фактичної відмови держави від вимог щодо відшкодування витрат на навчання. Проте, відповідач заперечив, що виконав передбачену процедуру розірвання угоди та отримав відповідну довідку на самостійне працевлаштування. Крім того, суд звертає увагу і на те, що на час, коли вирішувалось питання відповідною комісією про працевлаштування відповідача (09.02.2007 року) та на час закінчення ним навчання (26.06.2007 року) і отримання відповідного направлення (27.06.2007 року) обставин, які б відповідно до п. 9 Порядку дали б можливість відповідачу розірвати угоду, не існувало, оскільки перша дитина народилась у відповідача 21.04.2008 року. Таким чином, судом не встановлено поважних причин, за яких відповідач після закінчення ним влітку 2007 року навчального закладу та отримання направлення на працевлаштування - не приступив до роботи за місцем призначення. При цьому, з трудової книжки відповідач слідує, що той замість прибуття за виданим навчальним закладом направленням з 01.08.2007 року працевлаштувався до іншого лікувального закладу. При цьому, відповідачем в супереч вимогам ст. 60 ЦПК України не доведено, що замовник відповідно до п. 22 Порядку відмовляв у його працевлаштуванні або що відповідач у визначеному законом порядку отримував нове направлення в інший заклад та приступив до роботи в такому закладі. Не є підтвердженням цього і наданий відповідачем лист Департаменту кадрової політики, освіти і науки Міністерства охорони здоров'я України від 07.08.2009 року №11-01-10/50 (а.с. 45) яким вказаний департамент дозволив зміну [PERSON] місця призначення на роботу з посади лікаря-стоматолога Тридубської СЛА Кривоозерського району на посаду лікаря-стоматолога Христофорівської ЛА Баштанського району, оскільки, по-перше, до жодної з вказаних установ на роботу відповідач так і не приступив, трудових договорів не уклав і не надав суду відомостей про відмову замовника в його працевлаштуванні, не розривав при цьому угоди, як вказано вище, та не отримував дозвіл на самостійне працевлаштування. По-друге, вказаний лист не відповідає формі нового направлення на працевлаштування (додаток 3 до п. 11 Порядку працевлаштування випускників державних вищих медичних (фармацевтичних) закладів освіти, підготовка яких здійснювалась за державним замовленням, затвердженого Наказом Міністерства охорони здоров'я України №367 від 25.12.1997 року) та не є беззаперечним доказом дозволу на зміну місця призначення відповідача (який до того ж вже на той час працевлаштувався в іншій установі), оскільки відповідно до інформації Управління охорони здоров'я Миколаївської облдержадміністрації від 01.03.2011 року (а.с. 12-14, 16) взагалі не було даних про наявність дозволу на зміну місця призначення роботи відносно відповідача з посиланням на реквізити такого дозволу, а з вказаного вище листа від 07.08.2009 року слідує, що відповідачу лише погоджено можливість такої заміни, проте відповідного оформленого належним чином дозволу чи нового направлення на працевлаштування відповідачем на розгляд суду не надано. Суд визнає необґрунтованими також і заперечення відповідача щодо того, що позов не може бути задоволений через відсутність законодавчо визначеного механізму відшкодування таких витрат на навчання. По-перше, відсутність механізму в жодному разі не може звільняти від обов'язків та матеріальної відповідальності. По-друге, п. 27 Порядку працевлаштування випускників державних вищих медичних (фармацевтичних) закладів освіти, підготовка яких здійснювалась за державним замовленням, затвердженого Наказом Міністерства охорони здоров'я України №367 від 25.12.1997 року, вказує, що спірні питання, що виникають у разі порушення угоди, розглядаються в судовому порядку, це, по-перше, забезпечує судовий контроль та захист сторін в даних правовідносинах та, по-друге, визначає правовий механізм повернення до державного бюджету коштів шляхом стягнення в судовому порядку витрат на навчання відповідача та забезпечення подальшого примусового виконання судового рішення. Таким чином, діями відповідача були порушені встановлені законодавством правила виконання цивільно-правових угод та порушено покладені на нього чинними нормативними актами зобов'язання, що є підставою для задоволення позову - стягнення з відповідача на користь держави в особі навчального закладу понесених на навчання відповідача витрат в сумі 25855,31 грн., з яких 21102,40 грн. - фактичні видатки згідно з кошторисом та 4752,91 грн. - стипендія. Вищенаведене є підставою для задоволення позовних вимог. З відповідача на користь держави підлягають стягненню витрати, пов'язані з оплатою судового збору, оскільки відповідач є стороною, котра порушила свої зобов'язання. На підставі викладеного та ст. 52 Закону України «Про освіту», ст.ст. 11, 509, 526 ЦК України п. 21 Порядку працевлаштування випускників державних вищих медичних (фармацевтичних) закладів освіти, підготовка яких здійснювалась за державним замовленням, затвердженого Наказом Міністерства охорони здоров'я України №367 від 25.12.1997 року, та

Outcome: approved