Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-23 00:00:00

Прокурор, діючи в інтересах неповнолітнього [PERSON] звернувся до суду з вказаним позовом, зазначивши, що батьком неповнолітніх [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] являється відповідач, який проживає в [INFO]. Рішенням Віньковецького районного суду від 28 березня 2012 року у відповідача відібрано неповнолітнього [PERSON] та влаштовано до Хмельницького спеціалізованого будинку дитини «Берізки». Рішенням Віньковецького районного суду від 03.07.2014 року позбавлено батьківських прав [PERSON] та [PERSON] відносно дитини [PERSON], [INFO], та [PERSON] відносно дитини [PERSON], [INFO], стягнуто аліменти із [PERSON] у розмірі 150 (сто пятдесят) гривень та з [PERSON] у розмірі 50 (пятдесят) гривень, починаючи з 20 березня 2014 року, на утримання дитини - [PERSON], який перебуває у Хмельницькому спеціалізованому будинку дитини. Однак вказаним рішенням суду питання щодо накладення заборони на відчуження житла дитини не вирішено, при тому, що у власності відповідача [PERSON] знаходиться квартира в [ADDRESS]. У звязку з цим прокурор просив вирішити дане питання в судовому порядку. У судовому засіданні прокурор Брезіцька М.Л. підтримала позовні вимоги з підстав, викладених у позові, просила задовольнити і накласти заборону на відчуження квартири з метою захисту прав неповнолітнього [PERSON] до досягнення ним повноліття. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позов прокурора визнав повністю. Погодився на накладення заборони на відчуження квартири в [ADDRESS], пояснивши, що з матірю дитини, тобто [PERSON], вони домовились ще раніше, що дана квартира буде належати їхньому сину [PERSON]. Крім того, пояснив, що він постійно проживає у с. Рубань, а квартира в с. Осламів пустує. Представник третьої особи, органу опіки та піклування Віньковецької районної державної адміністрації, будучи належним чином повідомленим про день, час та місце судового засідання, в суд не з`явився. Заслухавши прокурора, відповідача, дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Як встановлено матеріалами справи, рішенням Віньковецького районного суду від 28 березня 2012 року у відповідача було відібрано неповнолітнього сина [PERSON] без позбавлення його батьківських прав, а рішенням Віньковецького районного суду від 03 липня 2014 року відповідача позбавлено батьківських прав відносно його неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], який перебуває у Хмельницькому спеціалізованому будинку дитини. Відповідно до ст. 52 Конституції України утримання та виховання дітей - сиріт і дітей, позбавлених батьківського піклування, покладається на державу. У відповідності до ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої Верховною радою України 27.02.1991 року, № 789-XII, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави - учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права та обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Таким чином, діти, які в наслідок смерті батьків, позбавлення батьківських прав, хвороби батьків чи з інших причин залишились без батьківського піклування, мають право на особливий захист і допомогу з боку держави. В силу статті 248 Сімейного кодексу України дитина, позбавлена батьківського піклування, яка проживає у закладі охорони здоров'я, навчальному або іншому дитячому закладі, прийомній сім'ї, має право на збереження права користування житлом, у якому вона раніше проживала. У разі відсутності житла така дитина має право на його отримання відповідно до закону. Відповідно до вимог ст. 167 цього кодексу дитина, яка була передана родичам, мачусі, вітчиму, органові опіки та піклування, зберігає право на проживання у житловому приміщенні, в якому вона проживала, і може у будь-який час повернутися до нього. Аналогічна норма закріплена також в ст. 25 Закону України «Про охорону дитинства» та ст. 32 Закону України «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування». У відповідності з ч. 4 ст.17 Закону України «Про охорону дитинства» суд у разі позбавлення батьків батьківських прав або відібрання дитини без позбавлення батьківських прав одночасно накладає заборону на відчуження майна та житла дітей, про що повідомляє нотаріуса за місцем знаходження майна та житла. Однак при розгляді судом справи про позбавлення батьківських прав питання про заборону на відчуження належного батькам житла не вирішувалося. У судовому засіданні встановлено та підтверджується договором купівлі продажу квартири від 11.10.2001 року, інформацією КП «Бюро технічної інвентаризації» від 24.06.2015 року № 2-1101, що власником квартири в [ADDRESS], є [PERSON]. Таким чином, з метою захисту прав малолітнього [PERSON] суд вважає за необхідне накласти заборону на відчуження квартири, що знаходиться за адресою [ADDRESS], і де раніше він проживав, позбавлений на теперішній час батьківського піклування, до досягнення ним повноліття. В силу приписів ч. 3 ст. 88 ЦПК України суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь держави судовий збір в розмірі 243,60 грн. На підставі викладеного та,

Outcome: approved