Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-24 00:00:00

Прокурор Тячівської місцевої прокуратури звернувся до суду в інтересах держави в особі комунального закладу «Тячівська районна лікарня № 1» до [PERSON] про стягнення коштів. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що ухвалою Тячівського районного суду Закарпатської області від 20.07.2016 року кримінальне провадження по обвинуваченню [PERSON] у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, закрито на підставі ст. 45 КК України, а відповідача звільнено від кримінальної відповідальності у звязку з дійовим каяттям. Однак внаслідок отриманих тілесних ушкоджень потерпіла [PERSON] знаходилася на стаціонарному лікуванні відділенні анестезіології та інтенсивної терапії комунального закладу «Тячівська районна лікарня № 1» 8 ліжкоднів з 20.01.2016 року по 28.01.2016 року та в травматологічному відділенні 20 ліжкоднів з 28.01.2016 року по 17.02.2016 року. Згідно з довідкою видатків на лікування хворої [PERSON], витрати на лікування потерпілої склали 7416,56 грн., які заклад поніс на її лікування. Таким чином просив суд стягнути з [PERSON] на користь комунального закладу «Тячівська районна лікарня № 1» витрати на лікування потерпілої [PERSON] у розмірі 7416,56 грн. Прокурор Тячівської місцевої прокуратури в судове засідання не зявився, подав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві. Представник комунального закладу «Тячівська районна лікарня № 1» в судове засідання не зявився, повідомлений про судовий розгляд належним чином. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні протии позову заперечив та пояснив, що частково оплачував лікування [PERSON] Суд, заслухавши заперечення відповідача, дослідивши та перевіривши зібрані у справі докази, постановляючи рішення відповідно до вимог ст. 215 ЦПК України, суд вважає, що позов слід задовольнити з наступних підстав. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч. 3-4 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд сприяє всебічному і повному зясуванню обставин справи: розяснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обовязки, попереджає про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених ЦПК України. Судом встановлено, ухвалою Тячівського районного суду Закарпатської області від 20.07.2016 року кримінальне провадження по обвинуваченню [PERSON] у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України закрито на підставі ст. 45 КК України, а відповідача звільнено від кримінальної відповідальності у звязку з дійовим каяттям. Як встановлено в ухвалі суду, [PERSON] 20.01.2016 року близько 13 год. 00 хв. в с. Грушево на вул. Леніна біля булинку № 42, керуючи автомобілем [NUMBER], та рухаючись заднім ходом біля магазину «Асортимент», проявив неуважність до дорожньої обстановки, що склалась та не впевнившись у безпеці маневру, не застосував екстрене гальмування, в результаті чого скоїв наїзд на [PERSON], яка стояла на обочині. В результаті наїзду [PERSON] отримала тілесні ушкодження, які відносяться до групи тілесних ушкоджень середньої тяжкості. Згідно з довідкою видатків на лікування хворого [PERSON] від 02.12.2016 року № 473, витрати на лікування потерпілої [PERSON] склали 7416,56 грн. Відповідно до положень ч.ч. 1, 3 ст. 1206 ЦК України особа, яка вчинила злочин, зобовязана відшкодувати витрати закладові охорони здоровя на лікування потерпілого від цього злочину, крім випадку завдання шкоди при перевищенні меж необхідної оборони або у стані сильного душевного хвилювання, що виникло раптово внаслідок насильства або тяжкої образи з боку потерпілого. Якщо лікування проводилося закладом охорони здоровя, що є у державній власності, у власності Автономної Республіки Крим або територіальної громади, кошти на відшкодування витрат на лікування зараховуються до відповідного бюджету. За змістом наведеної норми права відповідальність за відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину, може покладатися на винного при заподіянні шкоди як умисними, так і необережними діями. Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 07.07.1995 року № 11 «Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину, та судових витрат» питання про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого вирішується згідно з Порядком обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоровя на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 545 від 16.07.1993 року. Термін і обґрунтованість перебування потерпілого від злочину на стаціонарному лікуванні визначається на підставі даних лікувального закладу, де він перебуває на лікуванні. До справи має бути приєднана довідка-розрахунок бухгалтерії цього закладу із записом про вартість одного ліжкодня та загальну суму фактичних витрат на лікування потерпілого. Постановою Кабінету Міністрів України № 545 від 16.071993 року «Про порядок обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоровя на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання» сума коштів, яка підлягає відшкодуванню, визначається закладом охорони здоровя, в якому перебував на лікуванні потерпілий, виходячи з кількості ліжко-днів, проведених ним в стаціонарі та вартості витрат на його лікування в день. Кількість ліжко-днів визначається на підставі медичної картки стаціонарного хворого. Визначення суми витрат на лікування потерпілого за один ліжко-день провадиться виходячи з фактичної кількості ліжко-днів і загальної суми витрати за місяць (в якому проводилося лікування) на утримання лікувального закладу, за винятком витрат на капітальні вкладення, капітальний ремонт і придбання інвентаря та обладнання. Розрахунок витрат, наданий суду, відповідає вартості 1 ліжко-дня у комунальному закладі «Тячівська районна лікарня № 1» та вимогам Порядку обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоровя на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання. З врахуванням вищенаведеного, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок у їх сукупності та враховуючи, що відповідачем не було надано суду належних і допустимих доказів, які б свідчили про те, що закладом охорони здоровя не було затрачено коштів на лікування потерпілої від злочину, або ж було затрачено меншу суму, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню у повному обсязі. Відповідно до ч.3 ст.88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Outcome: approved