Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-17 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду із вищевказаним позовом, посилаючись на те, що позивачу на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 14.03.2017 року належить 1/2 від спадщини частина будинку за адресою: [ADDRESS] інша 1/2 від спадщини частка належить [PERSON]. Вказане спадкове майно належало спадкодавцю (матері) на підставі Рішення Комсомольського районного суду м. Херсона виданого 10.08.1970 р. та зареєстрованого в Херсонському БТІ в книзі за №1193. У вказаному будинку проживає відповідач з родиною - [PERSON], та неповнолітні [PERSON], [INFO], [PERSON],[INFO], яка вселилася в цьому будинку з дозволу двоюрідного брата позивача [PERSON], який помер в 2015 році. На вимогу виселитися з її будинку відповідач добровільно відмовляється, та весь час продовжує проживати в будинку позивача. У зв'язку з наведеним просить усунути перешкоди у здійснені [PERSON] право володіння,користування та розпорядження домоволодінням, за адресою: [ADDRESS] шляхом виселення відповідача з вказаого будинку. В судовому засіданні представник позивача та позивач позов підтримали, просили задовольнити в повному обсязі з підстав викладених в позовній заяві. Відповідач в судовому засіданні позов не визнала, просила відмовити в задоволенні позову, посилаючись на ті обставини, що вона вселилася до спірного будинку з дозволу двоюрідного брата позива [PERSON] з яким проживала та який в 2015 році помер. На даний час вона має двох неповнолітніх дітей, та не має іншого житла для проживання. Третя особа [PERSON], в судовому засіданні позовні вимоги підтримала. Вивчивши матеріали справи, заслухавши сторони, судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 14.03.2017р. посвідченого державним нотаріусом Третьої Херсонської Державної нотаріальної контори Карповою Н.М., та зареєстрованого в реєстрі за №2-371, яка складається з 1/3 частини житлового будинку [ADDRESS], [PERSON] є власником 1/2 частки у спадщині житлового будинку, що знаходиться за адресою [ADDRESS]. Інша 1/2 частка належить [PERSON], [INFO] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 10.01.2018р. посвідченого державним нотаріусом Третьої Херсонської Державної нотаріальної контори Карповою Н.М., та зареєстрованого в реєстрі за №2-2. Вказаний факт також підтверджується довідками з державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності. Конституцією України (ст.41) та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась 17.07.1997р. відповідно до Закону України від 17.07.1997р. № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб, що також закріплено в статтях 316, 317, 319, 321 ЦК України. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з правом володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст.16, 386, 391 ЦК України. Об'єктом права власності може бути, зокрема, житло - житловий будинок, садиба, квартира, як то передбачено ст.ст. 379, 383 ЦК України. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст.383 ЦК України та ст.150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Частиною 2 ст.386 ЦК України передбачено, що власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про вчинення певних дій для запобігання порушення його прав. Згідно ст. 391 власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч.3 ст.116 ЖК України - осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяють без надання їм іншого жилого приміщення. Відповідно до ч.2, ч.4 ст.3 СК України, сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Сім'я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Положення закону стосовно наявності взаємних прав і обов`язків членів сім`ї містять вказівку на наслідки визнання спільних осіб сім`єю: якщо конкретні особи визнаються членами однієї сім`ї, то між ними існують сімейні відносини і у них виникають взаємні права і обов`язки. Крім того, Конституційним Судом України у рішенні від 03 червня 1999 року за № 5-рп/99 дано офіційне тлумачення терміну «член сім'ї». Визначено обов'язкову ознаку члена сім'ї, як ведення спільного господарства. Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що позивач є власником частини домоволодіння. Відповідач, зазначаючи про те, що вона в спірну адресу вселилася з дозволу [PERSON], та проживала певний час з ним однією сім'єю без реєстрації шлюбу, вели спільне господарство, мають спільну дитину, [PERSON] в 2015 році помер, а вона залишилася проживати у спірному будинку, не надала жодного доказу, що він мав право проживати там та вселяти її з дітьми. Відповідач до сьогоднішнього часу проживає та в добровільному порядку виселитися відмовляється, оскільки не має іншого житла, та має на утриманні неповнолітніх дітей . Однак відповідачем не було надано належних та допустимих доказів на підтвердження факту, що вона є членом сім'ї позивача, оскільки не доведено обставини, що сторони пов'язані спільним побутом, ведуть спільне господарство. Суд вважає, що досліджені судом докази, у відповідності до вимог ч. 1 ст.78 ЦПК України, не містять інформацію про те, що відповідач є членом сім'ї позивача. Враховуючи вищевказане, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, оскільки позивач є власником спірної частини будинку, а тому має право на володіння, користування та розпорядження належним їй майном на власний розсуд, наявні перешкоди, які відповідач чинить позивачу у користуванні нею належним майном, що виразилось у відмові виселитись.

Outcome: approved