Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-17 00:00:00

Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Українська страхова група» звернулось до Ужгородського міськрайонного суду з позовною заявою до [PERSON] про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Позовна заява мотивована тим, що 12 жовтня 2015 року о 15 год. 22 хв. по вул.Заньковецької (Грушевського) у м.Ужгород відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу «Фольксваген Поло», державний номерний знак [NUMBER], що належить [PERSON], під керуванням водія [PERSON], та транспортного засобу «Шкода Фабія», державний номерний знак [NUMBER], що належить ТОВ «Універсальне агентство «ПРО-фарма», під керуванням водія [PERSON], в результаті чого автомобілі отримали механічні пошкодження. На момент ДТП транспортний засіб «Шкода Фабія», державний номерний знак [NUMBER], був застрахований в [PERSON] «СК «Українська страхова група» відповідно до Договору добровільного страхування №28-5000-00395 від 01.12.2014 року. 13 жовтня 2015 року Страхувальник звернувся до Страховика із заявою про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування. На виконання умов договору страхування [PERSON] «СК «УСГ», на підставі рахунку №Сч-0001980 від 19.10.2015 року, страхового акту №КА-6873 від 27.10.2015 року та розрахунку до нього було перераховано на рахунок ТОВ «Автоцентр Ужгород» суму страхового відшкодування в розмірі 6761,25 грн., що підтверджується платіжним дорученням №19596 від 28.10.2015 року. Постановою Ужгородського міськрайонного суду від 13.11.2017 року по справі №308/12624/15-п [PERSON] визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, що призвело до ДТП 12 жовтня 2015 року. Цивільна відповідальність винної у ДТП особи [PERSON] була застрахована в [PERSON] «СК «Провідна» згідно полісу №АЕ/4722798, укладеним, але не діючим на момент ДТП 12.10.2015 року. Враховуючи зазначене, у відповідності до ст.ст.993, 1192 ЦК України позивач просить стягнути з [PERSON] на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група» суму страхового відшкодування в розмірі 6761,25 грн., а також сплачений позивачем судовий збір в розмірі 1600,00 грн. В судове засідання представник\~\~позивача [PERSON] «СК «Українська страхова група» не зявився, але подав до суду письмову заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. Проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] у судове засідання повторно не з'явилась, про час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином в порядку ст.76 ЦПК України, про причини неявки суд не повідомила, клопотань про відкладення справи до суду не надходило. Відповідно до ч.1\~ст.224 ЦПК України\~у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи, що представник позивача не заперечував проти прийняття заочного рішення, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних та доказів.\~\~ Дослідивши матеріали справи, матеріали справи №308/12624/15, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов до наступного висновку. За приписом ч.1\~ст.11 ЦПК України\~суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Статтею 10 ЦПК України встановлено принцип змагальності сторін в цивільному процесі, який полягає в тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, прямо встановлених Законом. Аналогічна норма міститься і в ст. 60 ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За таких умов суд може приймати та покладати в основу рішення по справі лише ті обставини, які були доведені сторонами. Таким чином, засада змагальності у цивільному процесі є засадою особистої автономії сторін у цивільному процесі. Від волевиявлення сторін повинні залежати дії суду в доказовій діяльності. Активне втручання суду в доказову діяльність сторін без волі на те суперечить суті і природі цивільних прав, які особа здійснює вільно, на власний розсуд.\~\~ 01 грудня 2014 року між Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Українська страхова група» та ТОВ «Універсальне агентство «ПРО-фарма» був укладений Договір добровільного страхування наземних транспортних засобів, цивільно-правової відповідальності водія та нещасного випадку з водієм та пасажирами транспорту №28-5000-00395, за умовами якого майнові інтереси ТОВ «Універсальне агентство «ПРО-фарма», повязані з експлуатацією наземного транспортного засобу - легкового автомобіля марки «Шкода Фабія», державний номерний знак [NUMBER], були застраховані в [PERSON] «СК «Українська страхова група». Строк дії договору з 00.00 год. 08.12.2014 року по 24.00 год. 07.12.2015 року. 28.04.2015 року між сторонами укладено Додатковий договір №1 до Договору №28-5000-00395, яким досягли домовленість щодо збільшення розміру страхової суми. Частиною 2 статті 8 Закону України «Про страхування» передбачено, що страховий випадок - подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов'язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі. Положеннями статті 979 ЦК України визначено, що за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. З досліджених судом матеріалів справи вбачається, що 12 жовтня 2015 року в місті Ужгороді мала місце дорожньо-транспортна пригода за участю застрахованого автомобіля марки «Шкода Фабія», державний номерний знак [NUMBER]. Постановою Ужгородського міськрайонного суду від 13 листопада 2015 року по справі №308/12624/15-п, якою [PERSON] визнати винною у вчиненні правопорушень, передбачених ст.ст.124, 122-4 КУпАП та у відповідності до ст.36 КУпАП накладено на неї адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 340 грн., встановлено, що 12 жовтня 2015 року о 15 год. 22 хв. водій [PERSON], керуючи автомобілем марки «Фольксваген Поло», д/н [NUMBER], рухаючись по вул.Заньковецької в м.Ужгороді, виконуючи маневр повороту ліворуч на вул.Грушевського, в порушення вимог п.13.1 ПДР України, не дотрималась безпечної дистанції, внаслідок чого допустив зіткнення з автомобілем марки «Шкода Фабія», д/н [NUMBER], який зупинився перед пішохідним переходом, що спричинило пошкодження транспортних засобів. Після чого в порушення вимог п.2.10 «а» ПДР України [PERSON] залишила місце дорожньо-транспортної пригоди. Частинами 3 та 4 статті 61 ЦПК України передбачено, що обставини встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці факти. Постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обовязкова для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду, з питань чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Відповідно до п.22.1 ст.22 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоровю, майну третьої особи. Статтею 29 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Відповідно до страхового акту №КА-6873 від 27 жовтня 2015 року, складеного аварійним комісаром [PERSON] «Страхова компанія «Українська страхова група», зазначена вище дорожньо-транспортна пригода визнана страховим випадком та визначено розмір страхового відшкодування 6761,25 грн., виплата якого на виконання умов договору добровільного страхування наземних транспортних засобів, цивільно-правової відповідальності водія та від нещасного випадку з водієм та пасажирами на транспорті №28-5000-00395 від 01.12.2014 року, [PERSON] «СК «УСГ» на підставі рахунку №Сч-0001980 від 19.10.2015 року та розрахунку до нього було перераховано 28 жовтня 2015 року на рахунок ТОВ «Автоцентр Ужгород», яким проводився ремонт застрахованого транспортного засобу, що підтверджується платіжним дорученням №19596 від 28.10.2015 року. Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Частинами першою та другою статті 1187 ЦК України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно статті 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток. Зазначена правова норма також кореспондується зі статтею 993 Цивільного кодексу України. В пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27.03.1992 №6 визначено, що джерелом підвищеної небезпеки належить визнавати будь-яку діяльність, здійснення якої створює підвищену імовірність заподіяння шкоди через неможливість контролю за нею людини, а також діяльність по використанню, транспортуванню, зберіганню предметів, речовин і інших об'єктів виробничого, господарського чи іншого призначення, які мають такі ж властивості. Майнова відповідальність за шкоду, заподіяну діями таких джерел, має наставати як при цілеспрямованому їх використанні, так і при мимовільному прояві їх шкідливих властивостей (наприклад, у випадку заподіяння шкоди внаслідок мимовільного руху автомобіля). Під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав (договору оренди, довіреності тощо). Як вбачається з досліджених судом матеріалів адміністративної справи №308/12624/15 про притягнення до адміністративної відповідальності [PERSON] за ст.ст.124, 122-4 КУпАП, цивільно-правова відповідальність водія автомобіля «Фольксваген Поло», д/н [NUMBER], [PERSON] була застрахована в [PERSON] «Страхова компанія «Провідна», згідно полісу №АЕ/4722798. Однак, як слідує з витягу МТСБУ поліс серії АЕ №4722798 з [PERSON] «СК «Провідна» був укладений, але не діяв на 12.10.2015 року (момент ДТП). За таких обставин суд вважає, що вимога позивача про стягнення страхового відшкодування саме з водія [PERSON] є обґрунтованими. Частиною 3 ст.\~10, ст.\~57 - 60 ЦПК України\~передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.\~Засобами доказування у цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтвердженні певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. \~За приписами ч.1\~ст. 179 ЦПК України предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. \~У пункті 26 рішення ЄСПЛ у справі «Надточій проти України» та п.23 рішення ЄСПЛ у справі «Гурепка проти України №2» наголошується на принципі рівності сторін\~одному із складників ширшої компетенції справедливого судового розгляду, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище порівняно з опонентом. Відповідач у даному цивільно-правовому спорі не використав можливість і право реалізувати свої процесуальні права, заперечувати проти позову, надати докази у підтвердження своїх заперечень, на виклик суду не з'явився. Небажання відповідача надати заперечення та докази в обґрунтування своїх заперечень проти позову, зявлятися на виклик суду, дало суду право при заочному розгляді справи обмежитись доказами, наданими позивачем, що відповідає положенням ч.1\~ст.224 ЦПК України. Таким чином, зважаючи на встановлені факти та вимоги вищезазначених правових норм, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача [PERSON] на користь [PERSON] «СК «Українська страхова група» суму страхового відшкодування у розмірі 6761,25 грн. підлягають до задоволення. Згідно ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з сторони понесенні нею і документально підтверджені судові витрати. Отже, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути витрати по сплаті судового збору у розмірі 1600,0 грн. Відповідно до ст.169 ч.4 ЦПК України, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів і постановляє заочне рішення. Враховуючи вищевикладене та

Outcome: approved