Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-23 00:00:00

Прокурор Чернігівського району Чернігівської області, діючи відповідно до положень ст.361 Закону України «Про прокуратуру» в інтересах [PERSON], яка є інвалідом ІІ групи загального захворювання, звернувся до суду з позовом у якому, з урахуванням доповнених позовних вимог, просить скасувати свідоцтво про право особистої власності на житловий будинок по [ADDRESS], видане 14.06.1990 р. виконкомом Чернігівської районної Ради народних депутатів на ім'я [PERSON], згідно рішення №141 від 08.06.1990 р., зареєстроване Чернігівським обласним виробничим об'єднанням технічної інвентаризації 14.06.1990 р. в реєстрову книгу №1 за реєстровим №65, та визнати за [PERSON] право власності на ? частину даного домоволодіння, як за колишнім членом колгоспного двору і на ? частину, як за спадкоємцем першої черги за законом після смерті батька - [PERSON], який помер [INFO]. Позов обґрунтовується наступним. Після смерті [INFO] бабусі по лінії батька [PERSON] відкрилась спадщина на все належне їй на день смерті майно, у точності і на будинок по [ADDRESS]. Позивачка є спадкоємицею першої черги до майна [PERSON] в силу приписів ст.529 ЦК УРСР (який діяв на час відкриття спадщини), оскільки її батько [PERSON] помер до відкриття спадщини матері. Перепоною у видачі свідоцтва про право на спадщину в нотаріальному порядку став той факт, що у свідоцтві про право особистої власності на житловий будинок, яке є правовстановлюючим документом, зазначено було лише голову колгоспного двору [PERSON], як власника будинку, проте співвласниками даного будинку є і позивачка, яка станом на 01.07.1990 року була зареєстрована та проживала у вищезазначеному будинку. Свідоцтво на житловий будинок, яке видане з порушенням законодавства, не дає можливості позивачу реалізувати свої права на домоволодіння. /а.с.1-4, 37/ До судового засідання від прокурора прокуратури Чернігівського району надійшла заява з проханням справу розглянути за її відсутності та задовольнити висунуті позовні вимоги. /а.с.43/ Представник відповідача - Киселівської сільської ради Чернігівського району Чернігівської області у судове засідання не з'явився, від сільського голови надійшла заява з проханням справу розглядати без участі їх представника, проти задоволення позовних вимог сільська рада не заперечує. /а.с.34, 42/ Представник третьої особи на стороні відповідача у судове засідання не з'явився, від завідуючої Чернігівською районною державною нотаріальною конторою надійшла заява з проханням справу розглянути без участі їх представника. Згідно положень ч.2 ст.158 ЦПК України, особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Суд повно, всебічно та об'єктивно дослідивши і оцінивши наявні у справі матеріали та докази, вважає позовні вимоги обґрунтованими та відповідно такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі. З дослідженого у судовому засіданні свідоцтва про народження серії [NUMBER], свідоцтва про народження «[NUMBER] достовірно встановлено, що [PERSON] є матір'ю [PERSON], а останній у свою чергу є батьком позивачки - [PERSON]. /а.с.16, 17/ Як вбачається з повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть №00014715279 від 13.11.2014 року, [PERSON] помер [INFO] у с. Березанка Чернігівського району Чернігівської області у віці 51 року. /а.с.18/ Згідно повторного свідоцтва про смерть [PERSON] померла [INFO] у с. Березанка Чернігівського району Чернігівської області у віці 91 року. /а.с.15/ Отже, враховуючи положення ст.529 ЦК УРСР, які діяли на момент смерті [PERSON], єдиним спадкоємцем за законом до майна померлої є її онука [PERSON] З довідок виконавчого комітету Киселівської сільської ради Чернігівського району Чернігівської області №808 від 07.11.2014 року, №886 і №887 від 12.11.2014 року вбачається, що згідно записів в по господарській книзі за 1986-1990 роки за адресою: [ADDRESS] числиться земельна ділянка площею 0,30 га та житловий будинок, який має статус «колгоспного двору». Станом на 01.07.1990 року у колгоспному дворі були зареєстровані та проживали: [PERSON] - бабуся та [PERSON] - онука. /а.с.25-27/ Статтею 120 ЦК УРСР було передбачено, що колгоспний двір може мати у власності підсобне господарство на присадибній ділянці землі, що знаходиться в його користуванні, жилий будинок, продуктивну худобу, птицю та дрібний сільськогосподарський реманент відповідно до статуту колгоспу. Крім того, колгоспному дворові належать передані в його власність членами двору їх трудові доходи від участі в громадському господарстві колгоспу або інше передане ними у власність двору майно, а також предмети домашнього вжитку і особистого користування, придбані на спільні кошти. За положеннями ч.2 ст.123 ЦК УРСР розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п.6 Постанови «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» від 22 грудня 1995 року N20, до правовідносин, що виникли до прийняття 15 квітня 1991 року Закону України «Про власність» застосовується чинне на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулюють власність цього двору, а саме: право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, які до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Таким чином, враховуючі установлені судом обставини, станом на 01.07.1990 року, голова колгоспного двору і його член [PERSON] мали право кожний на ? частину спірного домоволодіння, на праві спільної сумісної власності. Однак, як свідчить рішення виконавчого комітету Чернігівської районної Ради народних депутатів №141 від 08.06.1990 р., свідоцтво про право власності на домоволодіння видане на підставі рішення виконкому Чернігівської районної Ради народних депутатів №141 від 08.06.1990 р., зареєстроване у реєстровій книзі №1 за реєстровим №65 від 14.06.1990 року та технічний паспорт на житловий будинок, [PERSON] є єдиним власником домоволодіння у [ADDRESS] як голова колгоспного двору. /а.с.10-14, 19-21/ За положеннями частини 1 статті 393 ЦК України правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується. Згідно приписів ч.2 ст.529 ЦК УРСР онуки і правнуки спадкодавця є спадкоємцями за законом, якщо на час відкриття спадщини немає в живих того з їх батьків, хто був би спадкоємцем; вони успадковують порівну в тій частці, яка належала б при спадкоємстві за законом їх померлому родителю. Згідно вимог ст.ст.548, 549 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Як вбачається з Інформаційної довідки №38879294 від 12.11.2014 року зі Спадкового реєстру, 13.08.2013 року у Чернігівській районній державній нотаріальній конторі заведено спадкову справу №392/2013 до майна [PERSON]. /а.с.22/ Згідно постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії №2775/02-31 від 25.10.2013 року [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право власності на спадщину за законом на житловий будинок з надвірними будівлями [ADDRESS], в зв'язку з тим, що в правовстановлюючому документів вказані не всі члени колгоспного двору, які у свою чергу були його власниками. /а.с.23/ Підсумовуючи вище викладене, суд, враховуючи досліджені докази, прийшов до об'єктивного висновку, що позовні вимоги позивача ґрунтуються на нормах права, є обґрунтованими та доведеними у судовому засідання належними та допустимими доказами, а тому вони підлягають задоволенню у повному обсязі. Згідно Конституції України органи та посадові особи мають діяти в межах своєї компетенції та відповідно до Законів, чинних на час їх застосування. Як передбачено ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до положень ст.392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно п.4.15 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої Наказом МЮУ № 296/5 від 22 лютого 2012 року видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, провадиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів про належність цього майна. Отже, виходячи з наведеного, позивачка позбавлена можливості відновити свої права у позасудовому порядку, а тому її права підлягають судовому захисту, шляхом визнання незаконним та скасування свідоцтва про право власності і визнання права власності за [PERSON] на ? частину даного домоволодіння, як за колишнім членом колгоспного двору та на ? частину у порядку спадкування за законом після смерті бабусі [PERSON] Суд враховує положення ст.124 Конституції України, згідно якої юрисдикція суду поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. При цьому можливий судовий захист, як тих цивільних прав, що прямо названі в ЦК, так і тих, що випливають із норм Конституції чи іншого Закону. Таким чином наявні у справі докази та їх правова оцінка підтверджують обґрунтованість позову та є достатніми для його задоволення. На підставі викладеного,

Outcome: approved