Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-08 00:00:00

Представник Приватного Акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс груп» (м. Київ, вул. Глибочицька, 44), звернувся до Деснянського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] ( [ADDRESS] )про відшкодування шкоди. Ціна позову - 18270,78 гривень. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 10.01.2019 року між ПрАТ «УСК «КНЯЖА ВІЄННА ІНШУРАНС ГРУП» та [PERSON] було укладено Договір № 06/02-40К-0120805 добровільного страхування наземного транспорту (КАСКО), забезпечений транспорт MITSUBISHI, державний номерний знак [NUMBER] . 09 січня 2020 року сталося ДТП за участю забезпеченого транспортного засобу MITSUBISHI, державний номерний знак [NUMBER] та транспортного засобу MAZDA 6, державний номерний знак [NUMBER] під керуванням відповідача. Внаслідок даного ДТП було пошкоджено транспортний засіб MITSUBISHI, державний номерний знак [NUMBER] з вини відповідача. Вказано, що згідно постанови Деснянського районного суду м. Києва від 28 лютого 2020 року, винним у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, визнано відповідача [PERSON] , який керував автомобілем MAZDA 6, державний номерний знак [NUMBER] . Відповідно до страхового акту № 200000274187 від 21.01.2020р. позивач визнав дорожньо транспортну пригоду страховим випадком та прийняв рішення про виплату страхового відшкодування у розмірі 18270,78 гривень. Виконуючи свої зобов`язання за Договором страхування, ПрАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс груп» виплатило суму страхового відшкодування у розмірі 18270,78 грн., що підтверджується платіжним дорученням № ЗР007168 від 22.01.2020 року. Під час дослідження страхового випадку стало відомо, що на момент ДТП цивільно-правова відповідальність відповідача, як водія автомобіля MAZDA 6, державний номерний знак [NUMBER] , не була застрахована, що підтверджується витягом з Централізованої бази даних МТСБУ. В позовній заяві позивач просив стягнути з відповідача [PERSON] суму страхового відшкодування в розмірі 126047,80 грн. та понесені судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 2102,00 грн. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 27 квітня 2021 року відкрито провадження в справі за позовом Приватного Акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс груп» до [PERSON] про відшкодування шкоди. Визначено розгляд справи здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Представник позивача в судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлений судом належним чином, надав заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, проти постановлення заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив, про день та час розгляду справи був повідомлений належним чином. Відзив на позовну заяву із зазначенням заперечень щодо наведених позивачем обставин та правових підстав позову відповідачем суду не подано. Інших заяв та клопотань від учасників не надходили. Відповідно до положень ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи наявність в справі достатніх матеріалів про права та обов`язки сторін та те, що представник позивача проти заочного розгляду справи не заперечує, суд, на підставі ч. 1 ст. 280 ЦПК України та відповідно до ч. 1 ст. 281 ЦПК України, вважає за можливе винести зачне рішення по справі. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, розглянувши матеріали справи і оцінивши наявні в справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні (стаття 89 ЦПК України), вирішуючи справу, виходить з такого. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. 10.01.2019 року між ПрАТ «УСК «КНЯЖА ВІЄННА ІНШУРАНС ГРУП» та [PERSON] було укладено Договір № 06/02-40К-0120805 добровільного страхування наземного транспорту (КАСКО), забезпечений транспорт MITSUBISHI, державний номерний знак [NUMBER] . 09 січня 2020 року сталося ДТП за участю забезпеченого транспортного засобу MITSUBISHI, державний номерний знак [NUMBER] та транспортного засобу MAZDA 6, державний номерний знак [NUMBER] під керуванням відповідача. Внаслідок даного ДТП було пошкоджено транспортний засіб MITSUBISHI, державний номерний знак [NUMBER] з вини відповідача. Відповідно до постанови Деснянського районного суду м. Києва від 28 лютого 2020 року, винним у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, визнано відповідача [PERSON] , який керував автомобілем MAZDA 6, державний номерний знак [NUMBER] . Постанова суду не оскаржувалась та набрала законної сили. Відповідно до ч. 4, 5 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. Преюдиційні факти - це факти, встановлені рішенням чи вироком суду, що набрали законної сили. Преюдиційність ґрунтується на правовій властивості законної сили судового рішення і визначається його суб`єктивними і об`єктивними межами, за якими сторони та інші особи, які брали участь у розгляді справи, а також їх правонаступники не можуть знову оспорювати в іншому процесі встановлені судовим рішенням у такій справі правовідносини. Преюдиційні обставини є обов`язковими для суду, який розглядає справу навіть у тому випадку, коли він вважає, що вони встановлені невірно. Таким чином, законодавець намагається забезпечити єдність судової практики та запобігти появі протилежних за змістом судових рішень. Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. З огляду на викладене та відповідно до положення частини четвертої ст. 82 Цивільного процесуального кодексу України, суд не піддає сумніву та доказуванню обставини, встановлені постановою Деснянського районного суду м. Києва від 28 лютого 2020 року, згідно засад інституту доказування у цивільному судочинстві, яка не оскаржувалась та набрала законної сили, відповідно до якої відповідача визнано винним у вчиненні ДТП. Отже, з огляду на викладене вина відповідача [PERSON] у скоєній дорожньо транспортній пригоді є доведеною. Відповідно до страхового акту № 200000274187 від 21.01.2020р. позивач визнав дорожньо транспортну пригоду страховим випадком та прийняв рішення про виплату страхового відшкодування у розмірі 18270,78 гривень. Виконуючи свої зобов`язання за Договором страхування, ПрАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс груп» виплатило суму страхового відшкодування у розмірі 18270,78 грн., що підтверджується платіжним дорученням № ЗР007168 від 22.01.2020 року. Відповідно до ч.1 ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Відповідно до п.1 ч.2 ст.22 ЦК України збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Відповідно до ст.993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Відповідно до ч.1 ст.1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Відповідно до ч.2 ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Статтею 1191 ЦК України передбачено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування. Відповідно до ст. 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов: до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду: в) якщо він після дорожньо-транспортної пригоди за його участю самовільно залишив місце пригоди чи відмовився від проходження відповідно до встановленого порядку огляду щодо стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, або вжив алкоголь, наркотики чи лікарські препарати, виготовлені на їх основі (крім тих, що входять до офіційно затвердженого складу аптечки або призначені медичним працівником). Відповідно до вимог ст. 1191 ЦК України та ст. 38 Закону «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів» передбачено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування. Тому відповідно до вимог ст. 1191 ЦК України та ст. 38 даного Закону після проведення виплати у ПрАТ «УСК «КНЯЖА ВІЄННА ІНШУРАНС ГРУП» виникло право зворотної вимоги до відповідача. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позову, оскільки відповідач в даному випадку несе відповідальність за заподіяну матеріальну шкоду. На підставі наведеного вище, беручи до уваги те, що ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» здійснило виплату страхового відшкодування за водія транспортного засобу, що спричинив дорожньо-транспортну пригоду та самовільно залишив місце пригоди, те, що відповідач в добровільному порядку не повертає сплачені позивачем кошти, суд прийшов до переконання, що позовні вимоги підставні та підлягають задоволенню. Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору в сумі 2270 грн. 00 коп.

Outcome: approved