Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-17 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду із зазначеною заявою, якою просив стягнути заборгованість за кредитним договором, оскільки відповідачі у добровільному порядку не виконують взяті на себе зобовязання. Відповідач [PERSON] не має зареєстрованого місця проживання (а.с.53,137), а відповідач [PERSON] має зареєстроване місце проживання у м. Житомирі з 17 листопада 2004 року (а.с.51). Справа була відкрита провадження за правилами ЦПК України в редакції 2004 року Коростенським міськрайонним судом Житомирської області 13 лютого 2017 року та безпідставно направлена за підсудністю до Житомирського районного суду Житомирської області 28 грудня 2017 року. На виконання вимог процесуального закону 19 лютого 2018 року Житомирським районним судом Житомирської області дана справа була направлена за підсудністю до Корольовського районного суду м. Житомира, як до суду де один з відповідачів має зареєстроване місце проживання. Останнє відоме місце реєстрації іншого співвідповідача встановити не представилось можливим. Однак, суд вважає, також безпідставно Корольовським районним судом м. Житомира 3 квітня 2018 року на виконання вимог ухвали Коростенського міськрайонного суду від 28 грудня 2017 року повернув справу для розгляду до Житомирського районного суду Житомирської області. Уникаючи спору про підсудність Житомирським районним судом Житомирської області справа була прийнята до розгляду. Провадження у справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін і підстав для переходу до іншого виду провадження судом не встановлено. Дослідив матеріали справи судом встановлені наступні фактичні обставини справи і відповідно ним правовідносини. 28 грудня 2005 року між акціонерним комерційним промислово-інвестиційним банком та [PERSON] було укладено кредитний договір відповідно до якого відповідач отримав кредит в розмірі 18 430 доларів США зі сплатою 12 % за користування кредитом на рік на суму залишку заборгованості з кінцевим строком 27 грудня 2010 року і зобовязувався повернути кредит та сплатити проценти за користування ним. Того ж дня між банком та [PERSON] було укладено договір поруки. Відповідач припинив виконувати взяті на себе зобовязання по поверненню отриманого кредиту, в звязку з чим виникла заборгованість. Відповідачі є громадянами України та отримували РНКОПП. 17 грудня 2012 року було укладено договір відступлення права вимоги за яким новим боржником відповідачів виступив позивач у даній справі. За розрахунком наданим банком заборгованість складається з: 103 512, 23\~ гривень по тілу кредиту та 80 055,08 гривень по процентам. Зазначені правовідносини врегульовані та відповідають наступним нормам матеріального права. Зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ст. 526 ЦК України). Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (ст. 625 ЦК України). Кредитний договір за яким банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти (ст. 1054 ЦК України). Отже, враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про повне задоволення позову з огляду на наступне. Позивач з метою захисту своїх порушених прав, що знайшли своє відображення у невиконанні відповідачем умов кредитного договору та взятих на себе зобовязань, звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості, як одним із способів та видів такого захисту. На даний час кредитний договір є діючим, оскільки позичальником не дотримано зобовязань по поверненню грошових коштів. Також, суд встановив, що тривале порушення боргових зобовязань у причинно-наслідковому зв'язку потягнуло за собою появу вищевказаної заборгованості. Клопотання відповідачів про необхідність застосування наслідків пропуску строку позовної давності до задоволення не підлягають як не обґрунтовані, адже суд вважає, що такий строк пропущений не був з огляду на його переривання проведенням часткового погашення кредиту. Не заслуговують на увагу та не можуть бути задоволені судом доводи відповідача про відсутність підстав для стягнення заборгованості з поручителя, адже договір з ним, суд також вважає, є діючим. Крім зазначеного, оскільки позовні вимоги підлягають до задоволення, на підставі приписів ст. 141 ЦПК України, з відповідачів на користь позивача слід стягнути понесені останнім і документально підтверджені судові витрати за розгляд даної цивільної справи, які складаються із судового збору (за позовну вимогу майнового характеру про стягнення заборгованості) у сумі 2 753,51 гривень. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved