Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-29 00:00:00

Прокурор звернувся до суду з позовом в інтересах держави та територіальної громади м.Чернівці до [PERSON] про витребування майна. Посилався на те, що рішенням Виконавчого комітету Чернівецької міської ради №248/6 від 18.07.2006 року територіальній громаді м. Чернівці було видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно по [ADDRESS], а саме: адміністративну будівлю літ.А, загальною площею 832,4 кв.м., будівлю гаражу літ. «Б», площею 111,6 кв.м., огорожу №1,№2, погріб. Проте рішенням Виконавчого комітету Чернівецької міської ради №555/20 від 13.10.2015 року нежитлові приміщення будівлі літ.Б по вул.Українській,22 м.Чернівці, загальною площею 99,22 кв.м. було передано Департаменту економіки міської ради для відновлення під житло та зобов'язано замовити проектно-кошторисну документацію, погодити її та завершити роботи щодо реконструкції впродовж двох років. Також вказував на те, що рішенням виконавчого комітету ЧМР №72/3 від 09.02.2016 року приміщення в будинку [ADDRESS], які були відновлені під житло, було поновлено на балансі житлового фонду комунальної власності територіальної громади м. Чернівці та присвоєно квартирі №5; дозволено внести зміни у реєстраційні зміни у зв'язку з зміною статусу частини нежитлових приміщень; зараховано квартиру на баланс. 22.03.2016 року на підставі рішення №144/5 від 15.03.2016 року відповідачам [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] було видано ордер на двохкімнатну квартиру [ADDRESS] Розпорядженням Департаменту житлово-комунального господарства ЧМР №50038 від 05.04.2016 року передано [PERSON] у спільну сумісну власність квартиру [ADDRESS], на підставі якого видано [PERSON] та [PERSON] свідоцтво про право спільної сумісної власності серії [NUMBER] від 05.04.2016 року на зазначену квартиру. 22.03.2016 року на підставі рішення №144/5 від 15.03.2016 року відповідачам [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] було видано ордер на двохкімнатну квартиру [ADDRESS] Розпорядженням Департаменту житлово-комунального господарства ЧМР №50038 від 05.04.2016 року передано [PERSON] у спільну сумісну власність квартиру [ADDRESS], на підставі якого видано [PERSON] та [PERSON] свідоцтво про право спільної сумісної власності серії [NUMBER] від 05.04.2016 року на зазначену квартиру. В подальшому, рішенням Виконавчого комітету №261/7 від 25.04.2016 року відбулась зміна поштової адреси на вказані нежитлові приміщення з [ADDRESS] Крім того, прокурор посилався на те, що рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівці від 12.04.2017 року у справі №725/5369/16 було визнано незаконними та скасовано зазначені вище рішення та розпорядження. Визнано недійсним та скасовано свідоцтво про право спільної сумісної власності, видане Департаментом житло-комунального господарства Чернівецької міської ради серії [NUMBER] від 05.04.2016 року на квартиру [ADDRESS] на ім'я [PERSON] та [PERSON]. Проте, незважаючи на скасування зазначених вище правовстановлюючих документів, зазначене нерухоме майно продовжує перебувати у власності [PERSON], що унеможливлює повернення вказаних приміщень територіальній громаді м.Чернівці. Зокрема, 26.11.2016 року приватним нотаріусом Войцехівським А.В. було посвідчено договір дарування №5380, яким [PERSON] відчужила на користь [PERSON] ? частку зазначеної квартири. На підставі п.3 ч.1 ст. 388 ЦК України просив витребувати із володіння [PERSON] нежитлові приміщення, які переведені під житло (квартиру [ADDRESS] та передати їх у власність територіальної громади м.Чернівці в особі Чернівецької міської ради. Представником відповідача було подано заперечення на позов, в яких остання позов не визнала. Посилалась на те, що [PERSON] набув право власності на ? частину зазначеного жилого приміщення до пред'явлення прокурором позову у грудні 2016 року та до скасування рішенням суду від 12.04.2017 року правовстановлюючих документів на нерухомість. Окрім того, відповідачу відповідно до договору дарування було відчужено лише ? частку зазначеного приміщення, а тому у нього не може бути витребувано майно, яке йому не належить. Ухвалою суду від 30.01.2018 року у задоволенні клопотання прокурора про залучення до участі у справі співвідповідача було відмовлено. Прокурор у судовому засіданні позов підтримала та підтвердила, викладені в ньому обставини. Просила позов задовольнити. Представник Чернівецької міської ради у судовому засіданні позов підтримала. Представник відповідача у судовому засіданні позов не визнала з підстав, викладених у поданих до суду письмових запереченнях. Просила відмовити у задоволенні позову. Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до наступних висновків. Так, судом було встановлено наступні фактичні обставини та спірні правовідносини. Територіальній громаді м. Чернівці на праві комунальної власності належала адміністративна будівля літ.А, загальною площею 832,4 кв.м., будівля гаражу літ.Б, площею 111,6 кв.м., огорожа №1,2, погріб. Зазначена обставина підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 18.01.2008 року. Рішенням Виконавчого комітету Чернівецької міської ради №555/20 від 13.10.2015 року нежитлові приміщення будівлі літ. Б, загальною площею 99,20 кв.м., приміщення підвалу І, площею 27,70 кв.м., першого поверху, площею 15 кв.м., мансардного приміщення, площею 56,50 кв.м. по [ADDRESS] були передані Департаменту економіки міської ради для відновлення під житло. Одночасно Департамент економіки було зобов'язано замовити проектно-кошторисну документацію на вказані нежитлові приміщення, погодити її в установленому порядку, завершити роботи щодо їх реконструкції та переобладнання впродовж двох років. У подальшому, рішенням виконавчого комітету ЧМР №72/3 від 09.02.2016 року приміщення, загальною площею 71,50 кв.м. в будинку [ADDRESS], які були відновлені під житло, було поновлено на балансі житлового фонду комунальної власності територіальної громади м. Чернівці та присвоєно квартирі №5; дозволено внести зміни у реєстраційні зміни у зв'язку з зміною статусу частини нежитлових приміщень; зараховано квартиру на баланс (а.с.26). 15.03.2016 року рішенням Виконавчого комітету ЧМР №144/5 від 15.03.2016 року було затверджено протокол №1/2016 спільного засідання адміністрації і профспілкового комітету Департаменту економіки ЧМР від 29.02.2016 року та вирішено видати ордер [PERSON], яка перебуває на квартирному обліку за місцем проживання з 28.09.2005 року в загальній черзі та з 17.12.2008 року в списку першочерговиків, в контрольному списку за місцем роботи за №1, склад сім'ї шість осіб, на двокімнатну квартиру №5, житловою площею 31,50 кв.м. на [ADDRESS] Двокімнатна квартира [ADDRESS] належить їм на праві власності. З квартирного обліку знімається. Вказану квартиру було відновлено під житло [PERSON] за власні кошти. 22.03.2016 року Виконавчим комітетом Чернівецької міської ради було видано ордер на житлове приміщення №9 на ім'я [PERSON] на склад сім'ї з шести осіб на право зайняття жилого приміщення, житловою площею 31,50 кв.м., яке складається з двох кімнат в квартирі [ADDRESS]. На підставі зазначених документів органом приватизації: Департаментом ЖКГ ЧМР було видано розпорядження №50038 від 05.04.2016 року, яким прохання наймача [PERSON] було задоволено та вирішено передати у спільну сумісну власність квартиру [ADDRESS] м.Чернівці. Того ж дня Департаментом ЖКГ ЧМР було видано свідоцтво про право власності серії [NUMBER] від 05.04.2016 року, яким посвідчено, що квартира [ADDRESS] належить на праві спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] Однак, рішенням Першотравневого районного суду м.Чернівці від 12.04.2017 року було визнано незаконним та скасовано п.1 та п.2 рішення Виконавчого комітету Чернівецької міської ради №555/20 від 13.10.2015 року «Про передачу нежитлових приміщень для відновлення під житло»; рішення Виконавчого комітету Чернівецької міської ради №72/3 від 09.02.2016 року «Про поновлення приміщень на балансі житлового фонду»; п.3 рішення Виконавчого комітету Чернівецької міської ради №144/5 від 15.03.2016 року «Про видачу ордерів на житлову площу» в частині затвердження протоколу №1/2016 спільного засідання адміністрації і профспілкового комітету Департаменту економіки ЧМР від 29.02.2016 року та видачі ордеру [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] на двохкімнатну квартиру [ADDRESS]. Визнано недійсним ордер на житлове приміщення №9 серії МВК від 22.03.2016 року на квартиру [ADDRESS], виданого [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] Визнано незаконним та скасовано розпорядження Департаменту житло-комунального господарства Чернівецької міської ради №50038 від 05.04.2016 року, яким передано [PERSON] у спільну сумісну власність квартиру [ADDRESS]. Визнано недійсним та скасовано свідоцтво про право спільної сумісної власності, видане Департаментом житло-комунального господарства Чернівецької міської ради серії [NUMBER] від 05.04.2016 року на квартиру [ADDRESS] на ім'я [PERSON] та [PERSON] (а.с.8-14). Судом також встановлено, що 26.11.2016 року у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно було зареєстровано за [PERSON] право власності на ? частку квартири [ADDRESS] У якості підстави виникнення права власності в реєстрі зазначено договір дарування, який було посвідчено 26.11.2016 року приватним нотаріусом [PERSON] (а.с. 15). Таким чином, між сторонами виникли цивільні правовідносини, які регулюються нормами Цивільного кодексу України. Відповідно до вимог ст. ст. 317, 319 ЦК України власнику належить право розпоряджатися своїм майном за власною волею. За змістом ст. 387 ЦК України власник має необмежене право витребувати майно із чужого незаконного володіння. Витребування майна шляхом віндикації застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема якщо між власником і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору. Згідно ст. 388 ЦК України випадки витребування майна власником від добросовісного набувача обмежені й можуть мати місце за умови, що майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, поза їх волею. Наявність в діях власника волі на передачу майна іншій особі виключає можливість його витребування від добросовісного набувача. Оскільки добросовісне набуття у розумінні статті 388 ЦК України можливе лише тоді, коли майно придбано не безпосередньо у власника, а в особи, яка не мала права відчужувати це майно, наслідком угоди, укладеної з таким порушенням, є повернення майна з чужого володіння. Таким чином, під час розгляду спору про витребування майна, суд має встановити всі юридичні факти, які визначені ст.ст. 387 та 388 ЦК України, зокрема: чи набуто майно з відповідних правових підстав, чи є підстави набуття майна законними, чи є набувач майна добросовісним набувачем тощо. У даному випадку прокурор звернувся до суду з позовними вимогами про витребування майна на підставі норми п.3 ч.1 ст. 388 ЦК України, відповідно до якої якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: вибуло з володіння власника не з його волі. Проте, як було встановлено судом, [PERSON] набув у власність ? частку квартири [ADDRESS] на підставі договору дарування від 26.11.2016 року, який за своєю суттю є безоплатним договором. На момент укладення спірного правочину, провадження у справі №725/5369/16ц судом відкрито не було та правовстановлюючі документи, на підставі яких відбулось відчуження даної нерухомості були чинним. Провадження у справі за позовом Чернівецької місцевої прокуратури про визнання незаконним та скасування рішення виконавчого комітету Чернівецької міської ради, розпорядження органу приватизації та свідоцтва про право власності було відкрито ухвалою суду від 05.12.2016 року. Даючи оцінку зазначеним обставинами, суд враховує роз'яснення, викладені у п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», відповідно до яких реституція як спосіб захисту цивільного права (частина перша статті 216 ЦК) застосовується лише в разі наявності між сторонами укладеного договору, який є нікчемним чи який визнано недійсним. У зв'язку з цим вимога про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, за правилами реституції може бути пред'явлена тільки стороні недійсного правочину. Норма частини першої статті 216 ЦК не може застосовуватись як підстава позову про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, яке було відчужене третій особі. Не підлягають задоволенню позови власників майна про визнання недійсними наступних правочинів щодо відчуження цього майна, які були вчинені після недійсного правочину. У цьому разі майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача - з підстав, передбачених частиною першою статті 388 ЦК. Окрім того, суд зауважує, що відповідач є власником лише ? частки квартири [ADDRESS], власником іншої ? частки є [PERSON] ([PERSON].), вимоги до якої не пред'являлись. Тому у [PERSON] не може бути витребуване майно, яким він не володіє. Також суд враховує положення ч. 1 ст. 81 ЦПК України, відповідно до яких кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (стаття 77 Кодексу). Так, рішенням суду від 12.04.2017 року було скасовано правовстановлюючі документи, які стосувались квартири [ADDRESS]. Проте, у заявлених позовних вимогах прокурор просить витребувати із володіння [PERSON] нежитлові приміщення, які переведені під житло (квартиру [ADDRESS], при цьому посилаючись у позовній заяві на рішення Виконавчого комітету Чернівецької міської ради №261/7 від 25.04.2016 року, яким було змінено поштову адресу приміщень. Згідно ч.5-ч.7 ст.81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не можу ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмету спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов'язків щодо доказів. За таких обставин суд, на підставі встановлених обставин справи, приходить до висновку про недоведеність позивачем заявних позовних вимог, у зв'язку з чим відсутні правові підстави для їх задоволення. На підставі вищевикладеного та

Outcome: dismissed