Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-17 00:00:00

Представник позивача, повноваження якого підтверджено довіреністю від 11.08.2020 року № 3084-К-Н-О, звернувся до Ватутінського міського суду Черкаської області з цивільним позовом у якому просить стягнути з [PERSON] на користь акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором від 17.05.2012 року № б/н у загальній сумі 16 000,76 грн., а також судові витрати у розмірі 2 102 грн. У подальшому, представником позивача, повноваження якої підтверджено довіреністю від 18.08.2020 року № 3081-К-Н-О, подано заяву про зменшення розміру позовних вимог з 16 000,76 грн. до 13 397,85 грн., що зумовлено виключенням зі складу позовних вимог заборгованості за нарахованою пенею у розмірі 2 602,91 грн. Позовні вимоги мотивовані тим, що між сторонами 17.05.2012 року укладено договір про надання банківських послуг шляхом підписання [PERSON] анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг. За умовами вказаного договору відповідач отримала кредит у розмірі 5 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Своїм підписом у заяві відповідач підтвердила, що підписана нею заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua складає договір про надання банківських послуг. [PERSON] взяті на себе зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконувала, унаслідок чого станом на 24.11.2020 року утворилася заборгованість у розмірі 13 397,85 грн., з яких: 11 081,55 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 2 316,30 грн. - заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит, згідно ст. 625 ЦК України, про стягнення якої й подано позов. Відповідач надала до суду відзив на позовну заяву за змістом якої просить відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, вважаючи їх безпідставними та невмотивованими. Власну позицію мотивувала тим, що дійсно з 17.05.2012 року є клієнтом позивача, та у разі потреби використовувала його кредитні кошти у межах встановленого кредитного ліміту, який початково складав 300 грн., а максимальний його розмір був 5 000 грн. Зазначила, що 17.05.2012 року вона підписала лише заяву про приєднання до надання банківських послуг, яка не містила відомостей про її відповідальність за порушення строків повернення кредитних коштів, а жодних інших документів (умов, правил, угод та витягів з них) щодо використання банківської картки не отримувала та не підписувала. Також підтвердила факт використання кредитних коштів у розмірі 5 000 грн., зазначивши, що у подальшому здійснювала погашення суми боргу, однак позивач протиправно зараховував всі її платежі в погашення відсотків, а не тіла кредиту, хоча не повідомляв її щодо розміру відсоткової ставки та встановлений графік погашення платежів. Додатково вказала, що розмір її заборгованості за тілом кредиту не може становити 11 081,55 грн., оскільки максимальний розмір її кредитного ліміту становив лише 5 000 грн., при цьому позивачем не вказано момент початку виникнення заборгованості. Крім того, вказала, що долучені до позовної заяви роздруківки з сайту позивача не можуть мати доказове значення, оскільки не містять її підпису. Також у відзиві на позовну заяву [PERSON] просила стягнути з позивача на її користь витрати на правничу допомогу у розмірі 2 000 грн., відповідно до наданого розрахунку та відомостей про оплату. Представником позивача, повноваження якої підтверджено довіреністю від 30.07.2020 року № 2982-К-Н-О, надано до суду відповідь на відзив за змістом якого наявні достатні підстави для задоволення позовних вимог банку, оскільки вважає, що підпис відповідача на заяві-анкеті від 17.05.2012 року свідчить про те, що вона отримала повну інформацію про умови кредитування в ПриватБанку, а також ознайомилась з Умовами та правилами надання банківських послуг і згодна з ними. Також зазначено, що факт погашення відповідачем заборгованості за використання кредитних коштів свідчить, що нею прийнято всі запропоновані умови договору. Крім того, просила відмовити у стягненні на користь відповідача витрат на правничої допомоги, оскільки не надано документального підтвердження таких витрат. Представники позивача в судове засідання не з`явились, одночасно з позовною заявою, у якості додатку до неї, долучено клопотання про розгляд судом справи за відсутності сторони позивача. Відповідач надала до суду заяву про те, що не погоджується із заявленими позовними вимогами, у тому числі з урахуванням заяви про їх зменшення, з підстав, викладених у відзиві, а тому просить відмовити у їх задоволенні, а розгляд справи провести за її відсутності. У відповідності до ч. 14 ст. 7, ч. 2 ст. 247 ЦПК України у зв`язку з неявкою сторін у засідання, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 264 ЦПК України, крім іншого, обов`язком суду є вирішення питання про характер спірних правовідносин і про те, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. З`ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд вважає, що відсутні достатні підстави для задоволення позовних вимог. Судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно банківської ліцензії від 05.10.2011 року № 22, яка видана Національним банком України, публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» має право надання банківських послуг. Відповідно до змісту п. 1.7 Статуту рішенням Єдиного акціонера Банку від 21.05.2018 року № 119 змінено тип банку з публічного на приватне акціонерне товариство та змінено його найменування на акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк»). Згідно копії анкети-заяви [PERSON] 17.05.2012 року, у ній, крім анкетних даних особи, також вказано інформацію про її освіту, сімейний стан, розмір доходів та посилання на те, що дана заява разом із Умовам та Правилами надання банківських послуг разом складають договір про надання банківських послуг та Тарифами банку, які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між нею та банком договір про надання банківських послуг у ПАТ КБ «ПриватБанк» (далі - Договір). Підписана 17.05.2012 року [PERSON] анкета-заява не містить будь-якої відмітки про її бажання оформити на своє ім`я платіжну картку «Універсальна» певного виду, з подальшим встановленням на ній кредитного ліміту у певному розмірі. Також у даній заяві відсутня відмітка про те, що відповідач ознайомилась та отримала пам`ятку клієнта у якій, крім іншого, містяться тарифи і основні умови обслуговування та кредитування. Водночас [PERSON] не заперечувала факт отримання на підставі даної заяви банківської картки з встановленим на ній кредитним лімітом у розмірі 300 грн., який у подальшому у одноособовому порядку неодноразово збільшувався позивачем, до досягнення максимального розміру - 5 000 грн. Представником позивача у якості додатків до вказаного позову також долучено копії Витягу з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витягу з Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, а також подано клопотання про огляд веб-сайту позивача (https://privatbank.ua/terms/), у порядку ч. 7 ст. 85 ЦПК України, з метою фіксування змісту розділу п. 2.1 Умов та правил надання банківських послуг, які були актуальні станом на 01.05.2012 року, а також розрахунок заборгованості за договором від 17.05.2012 року № б/н (а.с. 5-10), довідку про видані [PERSON] кредитні картки (а.с. 11), довідку про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картка [PERSON] (а.с. 12), виписку по рахункам [PERSON] (а.с. 48-52). Оглядом веб-сайту позивача - https://privatbank.ua/terms/, зокрема вкладки «Архів договорів», встановлено наявність тексту договору з відміткою про його актуальність станом на 01.05.2012 року. Відповідно до змісту клопотання представника позивача судом проведено огляд тексту, розміщено на сторінках з 30 по 46, включно. Відповідно до змісту розділу 2.1 «Умови використання кредитних карт» даного Договору, а саме п. 2.1.1 - вказані умови використання кредитних карт ПАТ КБ Приватбанку, Пам`ятка клієнта/Довідка про умови кредитування, Тарифи на випуск і обслуговування кредитних карт (Тарифи), а також Заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, встановлюють правила випуску, обслуговування і використання кредитних карт Банку. Умови регулюють відносини між банком і клієнтом по випуску і обслуговуванню карт. Банк випускає клієнту картку на основі заяви, належним чином заповненої і підписаної клієнтом. Випуск картки і відкриття рахунку картки здійснюється у випадку прийняття банком позитивного рішення щодо можливості випуску клієнту картки. Клієнт зобов`язується виконувати правила випуску, обслуговування і використання карт банку і за наявності додаткових карт забезпечити виконання правил утримувачами додаткових карт. Відповідно до п.п. 2.1.2.3, 2.1.2.4 Договору передбачено, що після отримання Банком від Клієнта необхідних документів, а також Заяви, Банк проводить перевірку наданих документів і приймає рішення про можливість встановлення кредитного ліміту на кредитну карту. Клієнт дає свою згоду на те, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням Банку, і Клієнт дає право Банку в будь-який момент змінити (зменшити, збільшити або анулювати) кредитний ліміт. Підписання цього Договору є прямим і безумовним згодою Клієнта щодо прийняття будь-якого розміру Кредитного ліміту, встановленого Банком. Згідно п. 2.1.5.5. Договору клієнт, крім іншого, має обов`язок погашати заборгованість по кредиту, відсотків за його використання, на перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим Договором. За змістом п.п. 2.1.12.4, 2.1.12.6, 2.1.12.8, 2.1.12.8.1, 2.1.12.9, 2.1.12.10, 2.1.12.13 Договору передбачено, що терміни та порядок погашення кредиту (кредитного ліміту), Овердрафту, розмір комісії за обслуговування кредиту, розмір відсотків за користування кредитом та штрафних санкцій (пені, неустойки) за невиконання або неналежне виконання зобов`язань клієнтом, а також черговість та розмір погашення клієнтом боргових зобов`язань здійснюється в порядку, регламентовано у Пам`ятці Клієнта/Довідці про умови кредитування, які є невід`ємною частиною Договору. Згідно наданого представником позивача уточненого розрахунку у зв`язку з порушеннями відповідачем умов зазначеного Договору станом на 28.11.2019 року виникла заборгованість у сумі 13 397,85 грн., з яких: 11 081,55 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту, 2 316,30 грн. - заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит, згідно ст. 625 ЦК України. Положеннями ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Положеннями ч. 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ч. 2 ст. 1054 ЦК України передбачено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Положеннями ст. 1055 ЦК України передбачено, що кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. Відповідно до ч. 1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. З огляду на вказане, оскільки умови договору приєднання розробляються банком, тому повинні вони бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст ст.ст. 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. При цьому, долучені до позовної заяви витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» (а.с. 14), витяг з Умов та правил надання банківських послуг (а.с. 15-37), суд оцінює критично, оскільки вказані письмові докази, на відміну від інших (а.с. 13, 41-46), не містять відомостей про особу, яка їх підписала, а також їх подано у копіях, які всупереч вимог ч.ч. 4, 5 ст. 95 ЦПК України, незавірені належним чином, що свідчить про їх недопустимість, у розумінні ч. 2 ст. 78 ЦПК України. Порядок засвідчення копій документів визначений п. 5.27 Національного стандарту України, затвердженого наказом Державним комітетом з питань технічного регулювання та споживчої політики від 07.04.2003 року № 55 «ДСТУ 4163-2003», відповідно до якого відмітку про засвідчення копії документа складаються зі слів «Згідно з оригіналом», назви посади, особистого підпису особи, яка засвідчує копію, її ініціалів та прізвища, дати засвідчення копії, про що також неодноразово у своїх постановах вказував Верховний Суд. Крім того, долучений до позовної заяви витяг з Тарифів обслуговування кредитних карток «Універсальна», у неналежним чином завіреній копії, не можна вважати складовою кредитного договору, а також будь-яких інших встановлених ним нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, оскільки він не підписаний [PERSON] , а у анкеті-заяві відсутня відмітка про отримання та ознайомлення з їх змістом. Таким чином, суд вважає недоведеним, що сторони дійшли згоди щодо умов використання [PERSON] кредитних коштів позивача, у межах встановленого їй кредитного ліміту, які відповідно до п.п. 2.1.12.4, 2.1.12.6, 2.1.12.8, 2.1.12.8.1, 2.1.12.9, 2.1.12.10, 2.1.12.13 Договору визначено у Пам`ятці Клієнта/Довідці про умови кредитування, як невід`ємній частині Договору, оскільки стороною позивача не надано жодних доказів про те, що саме їх розумів та на них погоджувався відповідач, під час підписання 17.05.2012 року анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг позивачем. Вказаний висновок узгоджується з висновками Великої Палати Верховного Суду щодо застосування норм права до спірних правовідносин, який викладено у постанові від 03.07.2019 року (справа № 342/180/17-ц). Також за змістом правової позиції Верховного Суду України, викладеного у постанові від 11.03.2015 року (справа № 6-16 цс15), про те, що за ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Тож умови надання споживчого кредиту фізичним особам не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору, якщо такі умови не містять підпису позичальника; не встановлено наявність належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що саме ці умови розумів позичальник, підписуючи заяву про надання кредиту. Необхідність доказування ознайомлення відповідача з конкретними Тарифами обслуговування кредитних карт «Універсальна» і Умовами та Правилами надання банківських послуг в Приватбанку підтверджується також правовим висновком Верховного Суду України, зробленим у постанові від 22.03.2017 року (справа № 6-2320 цс16). З огляду на вказане, суд вважає, що у даному випадку також неможливо застосувати до вказаних спірних правовідносин положення ч. 1 ст. 634 ЦК України, оскільки Тарифи обслуговування кредитних карт «Універсальна», неодноразово змінювалися самим ПАТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин (17.05.2012 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (19.09.2020 року), тобто фактично представник позивача має можливість додати до позовної заяви витяг з таких Тарифів у яких редакції, що найбільш сприятливі для задоволення позову. Про визнання позивачем того, що між сторонами не узгоджено розмір відсотками, які підлягають сплаті відповідачем, за користування кредитними коштами, свідчить також і те, що відповідно до змісту позовних вимог його представник просить стягнути з [PERSON] , крім заборгованості за простроченим кредитом, і заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України, які підлягають нарахуванню виключно у тому випадку, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Водночас [PERSON] не заперечувався факт використання кредитних коштів АТ КБ «ПриватБанк» у межах встановленого кредитного ліміту максимальний розмір якого становив 5 000 грн. та достовірність руху коштів, відображених у виписці з її рахунків, що наданий стороною позивача. Положеннями ст. 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. При цьому, долучені до позовної заяви розрахунки заборгованості (а.с. 5-10, 115-126), виписку по рахункам клієнта [PERSON] за договором № б/н (а.с. 48-52), довідку про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки оформленої на [PERSON] (а.с. 12), довідку про номери кредитних карток, виданих [PERSON] (а.с. 11), довідку (а.с. 14), слід оцінити критично, оскільки вказані документи, не містять жодних відомостей про особу, яка їх підписала, що свідчить про їх недопустимість, у розумінні ч. 2 ст. 78 ЦПК України. Крім того, розрахунки заборгованості за договором від 17.05.2012 року № б/н, укладеного між АТ КБ «ПриватБанк» та клієнтом [PERSON] , станом на 28.11.2019 року, які представниками позивача долучено до позовної заяви та заяви про зменшення позовних вимог, суд оцінює критично, також з тих підстав, що вони є документами, які власноручно створені стороною позивача з метою створення підстав для задоволення позовних вимог та повністю залежать від його волі. Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Крім того, відповідно до змісту п.п. 57-59, 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 04.07.2018 року № 75, саме виписки з особових рахунків клієнтів є різновидом регістрів обліку банку на підтвердженням виконаних за операцій та сум оборотів за його дебетом і кредитом, які, крім іншого, повинні містити прізвища і підписи або інші дані, що дають змогу ідентифікувати осіб, які брали участь у їх складанні. Розрахунки заборгованості, надані представниками позивача, не є первинними обліковими бухгалтерськими документами, а їх зміст не відповідає Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», як наслідок, не може підтверджувати існування тих чи інших операцій. Крім того, вони не містять: даних про вид договору, реквізитів розрахункових рахунків чи виду та номеру платіжної картки, на якому (якій) виникла заборгованість; не містить підпису відповідальних осіб АТ КБ «ПриватБанк» та не скріплені печаткою банку, а тому не можуть бути належним та допустимим доказом у справі. Верховний Суд зробив аналогічний висновок про неналежність доказу - розрахунку заборгованості, зробленого АТ КБ «ПриватБанк» у справах вказаної категорії, про що вказано у постанові від 30.01.2018 року у справі № 161/16891/15-ц, який відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України має враховуватися судами під час ухвалення рішення, та, як наслідок, не може ігноруватися судом апеляційної інстанції. Згідно ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. З огляду на вказане, оскільки відповідачем визнано факт використання кредитних коштів позивача в межах встановленого кредитного ліміту у розмірі 5 000 грн. та достовірність виписки з її рахунків, долученої до позовної заяви, суд враховує їх під час вирішення спірних взаємовідносин сторін. Суд, дослідивши виписку з карткових рахунків відповідача, які відкрито у АТ «ПриватБанк», номери яких підтверджуються також довідкою про кредитні картки, надані [PERSON] , встановив, що за період часу з 17.05.2012 року по 01.03.2020 року особисто [PERSON] , а також в її інтересах третіми особами, внесено на рахунок грошові кошти на загальну суму 75 000,10 грн., а використано грошові кошти, у тому числі на щомісячну оплату послуг «Оплата частинами» та «Миттєва розстрочка», на загальну суму 68 909,84 грн. (з урахуванням комісій банку за проведення платежів). При цьому, відповідно до даної виписки вбачається, що позивачем за період часу з 17.05.2012 року по 01.03.2020 року відповідачу також нараховано: відсотки за використання кредитних коштів на загальну суму 15 601,18 грн., пеню за прострочку за кредитом на загальну суму 2 502,91 грн., пеню за прострочену заборгованість понад 100 грн. на загальну суму 800 грн. Крім вказаного, позивачем нараховано відповідачу комісію за обслуговування (членський внесок) за період часу з липня 2017 року по жовтень 2019 року, щомісячно по 20 грн., на загальну суму 560 грн., а також проценти відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України за період часу з січня по березень 2020 року на загальну суму 2 316,30 грн. З огляду на вказане, відповідно до даного розрахунку вбачається, що станом на 01.03.2020 року розмір, внесених [PERSON] на грошових коштів на її карткові рахунки, відкриті у АТ «ПриватБанк», перевищують фактично використані нею кошти з них, на 6 090,26 грн. Водночас зарахування позивачем до складу заборгованості [PERSON] відсотків за використання кредитних коштів на загальну суму 15 601,18 грн., пені за прострочку за кредитом на загальну суму 2 502,91 грн., пені за прострочену заборгованість понад 100 грн. на загальну суму 800 грн., а також комісії за обслуговування (членський внесок) на загальну суму 560 грн., загальний розмір яких становить 19 464,09 грн., є безпідставним, оскільки відповідно до вищевикладених висновків суду, сторонами не було узгоджено терміни та порядок погашення кредиту (кредитного ліміту), Овердрафту, розміру комісії за обслуговування кредиту, розміру відсотків за користування кредитом та штрафних санкцій (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов`язань клієнтом, а також черговість погашення таких боргових зобов`язань. З огляду на вказане вбачається, що кошти, які вносились відповідачем на карткові рахунки, протиправно списувались позивачем на погашення відсотків, пені та комісії, розмір та наявність яких з [PERSON] не узгоджено. Таким чином, суд вважає, що тіло кредиту є повністю погашеним відповідачем, а тому відсутні достатні підстави для задоволення позовних вимог банку. Вказане узгоджується з висновками, викладеними в постановах Верховного Суду від 02.10.2019 року у справі 545/2248/17 та від 09.01.2020 року у справі № 643/5521/19, які враховано Черкаським апеляційним судом у аналогічних спірних правовідносинах (постанови від 27.02.2020 року у справі № 691/1161/19, від 13.02.2020 року у справі № 703/3175/19, від 16.01.2020 року у справі № 707/2316/19, від 02.06.2020 року у справі № 703/2011/18, від 25.06.2020 року у справі № 691/1362/19, від 04.12.2020 року у справі № 707/1388/20). Таким чином, за відсутності простроченого зобов`язання відповідача, відсутні підстави й для стягнення з неї на користь позивача процентів, розрахованих відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, у розмірі 2 316,30 грн. Відмовляючи у задоволенні позовних вимог з вищевказаних підстав, суд враховує, що згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принципи, пов`язані з належним здійсненням правосуддя, положеннями п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод суди зобов`язано давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент сторони. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у держава-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень (Рішення у справі «Проніна проти України» від 18.07.2006 року, Рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010 року) Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України відсутні підстави для стягнення з відповідача на користь позивача, сплаченого судового збору за подання даної позовної заяви, оскільки у задоволені позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» судом відмовлено. Положеннями ч. 2 ст. 141 ЦПК України передбачено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Відповідно до змісту ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 133, ч. 2 ст. 137 ЦПК України передбачено, що до складу судових витрат, крім судового збору, належать витрати, пов`язаних з розглядом справи, до складу яких, крім іншого, відносяться витрати на професійну правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Відповідно до змісту відзиву на позовну заяву та додатків до неї, [PERSON] понесла судові витрати на оплату правничої допомоги адвоката Токар О.М. у розмірі 2 000 (дві тисячі) грн. При цьому, представник позивача у відповіді на відзив вказав на їх необґрунтованість та відсутність документального підтвердження таких витрат відповідача. На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу у даній справі відповідачем до відзиву на позовну заяву долучено договір від 12.11.2020 року, предметом якого є надання правничої допомоги у цивільному провадженні за позовом АТ КБ «ПриватБанк» (справа № 690/410/20), шляхом виготовлення відзиву (а.с. 77), розрахунок вартості послуг (а.с. 78), докази оплати послуг адвоката за договором від 12.11.2020 року в розмірі 2 000 грн. (а.с. 82). Враховуючи вимоги ч. 4 ст. 137 ЦПК України, суд вважає, що заявлений розмір витрат на оплату послуг адвоката є співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, значенням справи для сторони, підстави для його зменшення відсутні, оскільки представником позивача відповідне клопотання не заявлялось. На підставі викладеного, суд стягує з АТ КБ «ПриватБанк» на користь [PERSON] понесені нею витрати на професійну правничу допомогу в даній справі в розмірі 2 000 (дві тисячі) грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved