Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-02 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду із позовом, у якому просить стягнути з відповідача заборгованість по кредитному договору № б/н від 11 листопада 2010 року в розмірі 25423,26 грн., а саме: заборгованість по тілу кредиту - 11430,60 грн., заборгованість за нарахованими відсотками -3332,19 грн., заборгованість за пенею - 8973,59,00 грн., а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.76 Умов та Правил надання банківських послуг: 500,00 грн. - штраф (фіксована частина) та 1186,82 грн. штраф (процентна складова). Свої вимоги мотивує тим, що відповідно до укладеного між сторонами кредитного договору відповідач отримав кредит в розмірі 3000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою процентів за користування кредитом в розмірі 2,5% в місяць на суму залишку заборгованості, а за тратами здійсненими з 01 вересня 2014 року - 2,9% в місяць та за тратами здійсненими з 01 квітня 2015 року - 3,6% в місяць. Крім того, умовами договору була передбачена відповідальність за порушення строків платежів по грошових зобов'язаннях, передбачених кредитним договором у вигляді сплати пені та штрафу в розмірі 500 грн. + 5% від суми заборгованості по кредитному ліміту з урахуванням нарахованих і прострочених процентів та комісій. Відповідач взятих на себе зобов'язань перед банком не виконує. В зв'язку з наведеним, просить стягнути з відповідача вищевказану суму заборгованості. Суд ухвалив розглядати справу без участі представника позивача, який у судове засідання не з'явився, проте у прохальній частині позову зазначив, що в разі неявки в судове засідання відповідача не заперечує проти розгляду справи за його відсутності та винесення заочного рішення. Суд ухвалив проводити заочний розгляд справи без участі відповідача, який відзиву суду не подав, будучи належним чином повідомлений про час і місце судових засідань повістками, котрі направлялися рекомендованими листами, які були повернуті поштовим відділенням у зав'язку із закінченням терміну зберігання, що свідчить про те, що відповідач не бажає їх отримувати, проте наявних у справі доказів достатньо для ухвалення рішення. Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплачувати проценти. Згідно з ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до ч. 2 ст. 634 ЦК України договір приєднання може бути змінений або розірваний на вимогу сторони, яка приєдналася, якщо вона позбавляється прав, які звичайно мала, а також якщо договір виключає чи обмежує відповідальність другої сторони за порушення зобов'язання або містить інші умови, явно обтяжливі для сторони, яка приєдналася. Сторона, яка приєдналася, має довести, що вона, виходячи зі своїх інтересів, не прийняла б цих умов за наявності у неї можливості брати участь у визначенні умов договору. Судом встановлено, що 11 листопада 2010 року між позивачем ПАТ КБ «Приватбанк» та відповідачем [PERSON] укладено кредитний договір, шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку, в якій зазначено, що вона разом з Пам'яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складають між сторонами договір про надання банківських послуг /а.с.10-26/. Відповідно до умов договору позивач отримав кредит в розмірі 3000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою процентів за користування кредитом в розмірі 2,5% в місяць на суму залишку заборгованості, а за тратами здійсненими з 01 вересня 2014 року - 2,9% в місяць та за тратами здійсненими з 01 квітня 2015 року - 3,6% в місяць. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України (в редакції чинні на момент ухвалення рішення) кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч. 4 ст. 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справами. Вищезазначені Умови та Правила надання банківських послуг, а також Тарифи не містять підписи відповідача, проте останній не надав суду належних та допустимих доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови, Правила та Тарифи не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору. Як убачається з розрахунку суми боргу /а.с.5-9/ відповідач взятих на себе зобов'язань перед позивачем належним чином не виконує, відсотки за користуванням кредиту не сплачує, в зв'язку із чим станом на 31 травня 2015 року заборгованість відповідача перед позивачем складає 25423,26 грн., а саме: заборгованість по тілу кредиту - 11430,60 грн., заборгованість за нарахованими відсотками -3332,19 грн., заборгованість за пенею - 8973,59,00 грн., а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.76 Умов та Правил надання банківських послуг: 500,00 грн. - штраф (фіксована частина) та 1186,82 грн. штраф (процентна складова). Відповідач не надав суду належних та допустимих доказів, які б спростовували вищевказаний розрахунок суми боргу, а відтак, суд, перевіривши зазначений розрахунок, знаходить його підставним. Враховуючи наведене, суд вважає, що сума заборгованості за тілом кредиту в розмірі 11430,60 грн., за нарахованими відсотками в розмірі 3332,19 грн. та за пенею в розмірі 8973,59,00 грн. підлягає стягненню з відповідача у повному об'ємі. Щодо стягнення заборгованості за штрафами, з яких: 500,00 грн. - фіксована частина та 1186,82 грн. - процентна складова, то суд прийшов до наступних висновків. Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов'язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов'язку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обов'язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України ). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України ). За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Умовами кредитного договору, а саме пунктом 2.1.1.12.6.1. /а.с./, передбачено у разі виникнення прострочених зобов'язань на суму від 100 грн., клієнт сплачує банку пеню, відповідно до встановлених тарифів пеня нараховується в день нарахування процентів по кредиту. У той самий час, згідно з пунктом 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг /а.с./ передбачена сплата штрафів як виду цивільно-правової відповідальності за невиконання або неналежне виконання грошових зобов'язань по кредитному договору, процентів за користування кредитом, комісії за обслуговування. Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України у постановах від 21 жовтня 2015 року № 6-2003цс15 та від 11 жовтня 2017 року № 347/1910/15-ц. За таких обставин, суд вважає, що немає достатніх правових підстав для стягнення з відповідача заборгованості за штрафами (500,00 грн. - фіксована частина та 1186,82 грн. - процентна складова), оскільки суд вже стягнув суму заборгованості за пенею. Враховуючи наведене суд, дослідивши докази по справі в їх сукупності, прийшов до висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором у розмірі 23736,44 грн. (11430,60 грн. + 3332,19 грн. + 8973,59,00 грн. = 23736,44 грн.). Крім того, на користь позивача слід стягнути з відповідача сплачений судовий збір за подачу позову до суду.

Outcome: partial