Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-10 00:00:00

Представник позивачів [PERSON] у жовтні 2016 р. звернувся до суду з вищезазначеним позовом про визнання відмови органу приватизації утвореного Святошинською районною у м. Києві державної адміністрації у проведенні приватизації квартири [ADDRESS] членами родини [PERSON] незаконною; зобов'язати відповідачів вжити всіх належних та достатніх заходів щодо передачі у власність вказаної вище квартири на умовах найму; здійснити приватизацію вказаної квартири за відсутності ордеру про надання житлової площі та оформити документи про передачу вказаної квартири у спільну сумісну власність позивачів згідно із ЗУ «Про приватизацію державного житлового фонду» та Положення про порядок передачі квартир (будинків) жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, яке затверджено Міністерством з питань житлово-комунального господарства України від 16.12.2009 р. № 396. В обґрунтування позовних вимог представник позивачів посилається на те, що позивачу [PERSON] було відмовлено у приватизації квартири на підставі відсутності копії ордеру про надання житлової площі, що на думку представника позивачів є незаконним та безпідставним, а тому просив позов задовольнити. Представник позивачів та позивач [PERSON] в судовому засіданні підтримали позовні вимоги та просили їх задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача ДВ «Преса України» в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та не заперечувала проти задоволення позову. Представник Святошинської РДА в м. Києві в судове засідання не з'явився, направив до суду листа в якому заперечував проти задоволення позову та просив розглянути справу за його відсутності (а.с. 29-30, 56-57). Представник Органу приватизації Святошинської РДА в судове засідання не з'явився, про час та місце слухання справи повідомлявся судом належним чином (а.с. 26, 37, 55, 75). Суд вважає можливим розглянути справу за відсутності представників Святошинської РДА в м. Києві та Органу приватизації Святошинської РДА на підставі наявних в матеріалах справи доказів. Суд, заслухавши пояснення представників сторін, позивача [PERSON], свідка [PERSON] та дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку що у задоволення позову слід відмовити з таких підстав. Згідно ч. 2 ст. 10 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Згідно ч. 2 ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. В судовому засіданні встановлено, що між державним видавництвом «Преса України» в особі голови профспілкового комітету ДП «Преса України» та [PERSON] і його сім'єю [PERSON], [PERSON], [PERSON] був укладений договір найму житлового приміщення № 54/1 від 14.10.2010 року, відповідно до якого, ДП «Преса України» надає наймачам в постійне користування (найм) квартири [ADDRESS] (а.с. 10). Судом встановлено, що в квартирі [ADDRESS] зареєстровано п'ять осіб, а саме: позивачі - [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [INFO] та [PERSON], який є власником особового рахунку (а.с. 14). Встановлено, що Листом від 18.03.2016 року № 107-1498/23 Святошинською районною в місті Києві державною адміністрацією було відмовлено у затвердженні спільного рішення з державним видавництвом «Преса України» про надання вказаної вище житлової площі [PERSON] (а.с. 11). Судом встановлено, що позивач [PERSON] 15.06.2016 року звернувся до Святошинської РДА в місті Києві із заявою про приватизацію квартири [ADDRESS]. Порядок передачі квартир у власність громадян визначено Положенням про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, затвердженого наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 16.12.2009 №396. Перелік документів, які подаються до органу приватизації для приватизації квартир визначено Пунктом 18 зазначеного Положення. Встановлено, що Листом від 23.06.2016 року № 58/32 Святошинська районна в місті Києві державна адміністрація відмовила [PERSON] у приватизації квартири у зв'язку із тим, що позивачем до заяви на приватизацію квартири не було надано копії ордеру про надання житлової площі, а також з огляду на те, що у заяві не визначено уповноваженого власника вказаного житла (а.с. 12). Також, судом встановлено, що позивач [PERSON] на квартирному обліку не перебуває, у зв'язку з чим на його ім'я квартирна справа не формувалась. Згідно ст. 58 ЖК України, на підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів видає громадянинові ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення. Ордер може бути видано лише на вільне жиле приміщення. Таким чином, враховуючи чітко встановлений законодавцем порядок та підстави за яких особам надається право для вселення та проживання, суд вважає безпідставним посилання позивача [PERSON] та представника [PERSON], що наявність ордеру на вселення не є обов'язковою умовою для подання документів на приватизацію житла. Статтею 9 Житлового кодексу Української РСР встановлено, що до житлових прав громадян відноситься право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду, житлових приміщень у гуртожитках, які перебувають у власності територіальних громад, або придбання їх у житлових кооперативах, на біржових торгах, шляхом індивідуального житлового будівництва чи одержання у власність на інших підставах, передбачених законом. Правові основи приватизації державного житлового фонду, його подальшого використання і утримання визначаються Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду». Відповідно до ст. 1 вказаного Закону приватизація державного житлового фонду - це відчуження квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках, призначених для проживання сімей та одиноких осіб, кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв і т. ін.) державного житлового фонду на користь громадян України. Частиною 1 статті 2 Закону визначено, що до об'єктів приватизації належать квартири багатоквартирних будинків, одноквартирні будинки, житлові приміщення у гуртожитках (житлові кімнати, житлові блоки (секції), кімнати у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів (далі - квартири (будинки), які використовуються громадянами на умовах найму. Згідно ст. 8 Закону приватизація державного житлового фонду здійснюється уповноваженими на це органами, створеними місцевою державною адміністрацією, та органами місцевого самоврядування, державними підприємствами, організаціями, установами, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких знаходиться державний житловий фонд. Передача квартир (будинків) у власність громадян здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації, що приймаються не пізніше місяця з дня одержання заяви громадянина. Державний житловий фонд, який знаходиться у повному господарському віданні або оперативному управлінні державних підприємств, організацій та установ, за їх бажанням може передаватись у комунальну власність за місцем розташування будинків з наступним здійсненням їх приватизації органами місцевої державної адміністрації та місцевого самоврядування згідно з вимогами цього Закону. Позивачі в обґрунтування своїх позовних вимог просили суд допитати в якості свідка [PERSON], яка в судовому засіданні показала, що є власником квартири [ADDRESS], відповідно до Свідоцтва про право власності від 29.04.2016 р. та відповідно є сусідкою позивачів, проживаючи в одному під'їзді. Зазначила, що без труднощів приватизувала свою квартиру, а тому не розуміє, чому позивачу [PERSON] на аналогічних умовах не вдається приватизувати квартиру в якій він та його сім'я постійно проживають. Проте, як вбачається з копії приватизаційної справи свідка [PERSON], остання з 23.01.1989 р. перебуває на квартирному обліку на загальних підставах (а.с. 61). При цьому, встановлено, що свідок [PERSON] звертаючись 30.03.2016 р. із заявою до органу приватизації Святошинського р-ну м. Києва про передачу у її приватну власність квартири [ADDRESS], остання надала, в тому числі, копію ордеру № [NUMBER] серії Б від 07.08.2015 р. на право зайняття вказаної вище квартири (а.с. 60). Встановлено, що Розпорядженням органу приватизації № 189 від 29.04.2016 р. наймачу [PERSON] передано у приватну спільну часткову власність квартиру [ADDRESS] (а.с. 46, 71). Частиною 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Вирішення питання щодо приватизації житла державного житлового фонду належить до компетенції відповідним місцевим державним адміністраціям і органам місцевого самоврядування у встановленому законом порядку. При цьому, чинним законодавством до компетенції суду не віднесено вирішення питань щодо зобов'язання органу державної влади прийняти рішення про приватизацію житла державного житлового фонду. Крім того, судом встановлено, що відповідно до Свідоцтва про право власності на квартиру від 27.05.2002 р. власником квартири [ADDRESS] є відповідач Державне видавництво «Преса України» Державного управління справами (а.с. 13). Судом встановлено, що вказане вище Свідоцтво про право власності на спірну квартиру в судовому порядку не оспорювалось та на день постановлення даного судового рішення є чинним. Суд приходить до висновку, що викладені вище та встановлені судом обставини свідчать про відсутність підстав набуття позивачем [PERSON] та його сім'єю права власності на квартиру [ADDRESS], що є підставою для відмови у задоволенні вимог даного позову. Таким чином, враховуючи встановлені в судовому засіданні обставини та дослідженні матеріали справи в їх сукупності, суд приходить до висновку, що вимоги позивачів не мають правового обґрунтування з посиланням на докази відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України, а тому не підлягають задоволенню.

Outcome: dismissed