Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-05 00:00:00

Представник Харківської міської ради звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати в сумі 944488,41 гривень, посилаючись на те, що згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 12.08.2019 р. № 177085472 право власності на нежитлові будівлі літ. «АЕ-1» площею 130,8 кв.м.; літ. «Я-4» площею 173,3 кв.м.; літ. «АЕ-1» площею 20,0 кв.м.; літ. «АЗ-1» площею 15,7 кв.м.; літ. «АД-1» площею 133,7 кв.м.; літ. «Ч-5» площею 374,1 кв.м.; літ. «Щ-3» площею 130,8 кв.м. по [ADDRESS] з 14.05.2009 р. зареєстроване за [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) на підставі договору купівлі- продажу від 22.04.2009 р. № 1027. Інформація щодо укладення договорів оренди на земельну ділянку по [ADDRESS] з кадастровим номером 6310138800:06:058:0034 відсутня, а тому земельна ділянка перебуває у власності територіальної громади м. Харкова в особі Харківської міської ради, що також підтверджується витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 06.08.2019 № НВ-0003546432019. Сам розрахунок розміру безпідставно збережених відповідачем коштів у розмірі орендної плати здійснювався Харківською міською радою на підставі витягу з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки по [ADDRESS] (кадастровий номер 6310138800:06:058:0034) від 14.05.2019 № 844/0/45-19, виданого відділом у м. Харкові ГУ Держгеокадастру у Харківській області. Згідно витягу з Державного земельного кадастру від 05.08.2019 № НВ-0003542782019 про земельну ділянку по [ADDRESS] (кадастровий номер 6310138800:06:058:0034) площа вказаної земельної ділянки складає 0,9147 га. Обстеженням на місцевості встановлено, що на земельній ділянці площею 0.9147 га (кадастровий номер 6310138800:06:058:0034) по [ADDRESS] розташовані нежитлові будівлі: літ. «АЕ-1», літ. «Я-4», літ. АГ-1», літ. «АЗ-1», літ. «АД-1», літ. «4-5», літ. «Щ-3», право власності на які зареєстровано за відповідачем. Останній, набувши право власності на об`єкт нерухомого майна, розташованого на земельній ділянці комунальної форми власності, належним чином у встановленому законодавством порядку не оформив речового права на вказану земельну ділянку. Ухвалою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 03.09.2019 р. провадження у даній справі відкрито та справу призначено до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. 23.09.2019 р. від представника відповідача - [PERSON]. надійшло клопотання про зміну порядку судового розгляду справи та встановлення судового розгляду справи у загальному позовному провадженні. Ухвалою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 30.09.2019 р. клопотання представника відповідача про розгляд справи в порядку загального позовного провадження залишено без задоволення. У відповідності до ст. 178 ЦПК України 23.09.2019 р. представником відповідача подано відзив на позовну заяву, в якому він зазначив, що позовні вимоги є безпідставними, необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Відповідно до чинного законодавства України форма та порядок сплати за землю регулюється Податковим кодексом України. Згідно до п. 14.1.147 ст. 147 Податкового кодексу України плата за землю - обов`язковий платіж у складі податку на майно, що справляється у формі земельного податку або орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності. Об`єктом оподаткування платою за землю є площа земельної ділянки, що перебуває у приватній власності, постійному або строковому користуванні земельних ділянок державної та комунальної власності. Станом на момент судового розгляду справи між позивачем та відповідачем договір оренди вказаної у позовній заяві земельної ділянки не укладено з причин існування доволі складної та тривалої у часі процедури укладення такого договору. Зважаючи на відсутність договору оренди земельної ділянки, зазначеної у позові, з одного боку, та встановлену законом обов`язковість сплати за землекористування з іншого боку, відповідачем у зазначений у позовній заяві строк з 01.08.2016 р. по 31.07.2019 р. були сплачені грошові кошти в рахунок земельного податку у розмірі 672 013,02 гривень, що є єдиним можливим дієвим способом сплатити грошові кошти власнику землі. Вище вказані платежі здійснювалися як самостійно відповідачем, так і на підставі отриманих ним від органів державної фіскальної служби України вимог, шляхом банківського переказу грошових коштів (копії квитанцій додаються) із призначенням платежу за землю. На підставі ст. 179 ЦПК України 16.10.2019 р. представником позивача подано відповідь на відзив, в якому він зазначив, що відповідач, набувши 22.04.2009 р. у власність нежитлові будівлі, яка розташована на спірній земельній ділянці, використовував земельну ділянку для обслуговування цих нежитлових будівель без здійснення плати за землю, без державної реєстрації прав на вищевказану земельну ділянку та без правовстановлюючих документів, чим завдав шкоди інтересам Харківської міської ради як власнику земельної ділянки. Пунктом 14.1.147. статті 14 Податкового кодексу України встановлено, що плата за землю - обов`язковий платіж у складі податку на майно, що справляється у формі земельного податку або орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності. Відповідач не є ані власником, ані постійним землекористувачем земельної ділянки, а тому не є суб`єктом плати за землю у формі земельного податку, при цьому, єдина можлива форма здійснення плати за землю для нього як землекористувача, є орендна плата. Відповідач у відзиві зазначає, що в період з 01.08.2016 р. по 31.07.2019 р. ним були сплачені грошові кошти в рахунок земельного податку у розмірі 672 013,02 гривень Цю обставину він підтверджує квитанціями про сплату земельного податку з фізичних осіб. Але в квитанції не міститься інформація саме за користування якою земельною ділянкою сплачені відповідні кошти. Відсутність договору оренди землі має фактичним наслідком набуття відповідачем володіння і користування чужою земельною ділянкою без відповідної грошової компенсації. В результаті чого відбулося збереження відповідачем належних до сплати за таке володіння і користування коштів у розмірі орендної плати. Розгляд справи проведено у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін у відповідності із ч. 5 ст. 279 ЦПК України. Зважаючи на те, що справа розглядалась за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Встановлено, що згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 12.08.2019 р. № 177085472 право власності на нежитлові будівлі літ. «АЕ-1» площею 130,8 кв.м.; літ. «Я-4» площею 173,3 кв.м.; літ. «АГ-1» площею 20,0 кв.м.; літ. «АЗ-1» площею 15,7 кв.м.; літ. «АД-1» площею 133,7 кв.м.; літ. «Ч-5» площею 374,1 кв.м.; літ. «Щ-3» площею 130,8 кв.м. по [ADDRESS] з 14.05.2009 р. зареєстроване за [PERSON] на підставі договору купівлі- продажу від 22.04.2009 р. № 1027. Відповідно до витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 05.08.2019 р. № НВ-0003542782019 земельна ділянка площею 0,9147 га з кадастровим номером 6310138800:06:058:0034 по [ADDRESS] знаходиться у комунальній власності; категорія земель - землі промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення; вид використання - для обслуговування нежитлових будівель літ. «АЕ-1», літ. «Я-4», літ. «АГ-1», літ. «АЗ-1», літ. «АД-1», літ. «Ч-5», літ. «Щ-3». Датою державної реєстрації вказаної земельної ділянки є 18.09.2015 р. Відповідно до акту обстеження земельної ділянки [ADDRESS] від 12.08.2019 р. на сформованій земельній ділянці площею 0,9147 га за вищезазначеною адресою розташовані нежитлові будівлі літ. «АЕ-1», літ. «Я-4», літ. «АГ-1», літ. «АЗ-1», літ. «АД-1», літ. «Ч-5», літ. «Щ-3», право власності на які зареєстровано за [PERSON] Позивачем надано розрахунок безпідставно збережених відповідачем коштів у розмірі орендної плати за період з 01.08.2016 р. по 31.07.2019 р. на загальну суму 944488,41 гривень, а саме з 01.08.2016 р. по 31.12.2016 р. - 124734,60 гривень, з 01.01.2017 р. по 31.12.2017 р. - 317324,08 гривень, з 01.01.2018 р. по 31.07.2019 р. - 502429,73 гривень. Відповідно до інформації ГУ ДФС у Харківській області від 15.10.2019 р. № 967/С/20-40-58-06-20 [PERSON] (код [NUMBER] ) зареєстрований як платник земельного податку за користування земельною ділянкою за адресою: [ADDRESS] площею 0,9147 га (кадастровий номер 6310138800:06:058:0034). За користування вказаною земельною ділянкою платнику нараховано земельного податку з фізичних осіб за 2016-2019 роки в сумі 662640,15 гривень, в тому числі: за 2016-2017 роки - 418365,18 гривень, за 2018 рік - 125278,45 гривень, за 2019 рік -118996,54 гривень. земельний податок сплачено в повному обсязі. Статтею 7 Конституції України встановлено, що в Україні визнається і гарантується місцеве самоврядування. Відповідно до ст. 2 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» місцеве самоврядування здійснюється територіальними громадами сіл, селищ, міст як безпосередньо, так і через сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи, а також через районні та обласні ради, які представляють спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ, міст. Згідно зі ст. 13 Конституції України земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією. Кожний громадянин має право користуватися природними об`єктами права власності народу відповідно до закону. До таких об`єктів належать, зокрема, земельні ділянки. Згідно до частини 3 статті 41 Конституції України громадяни для задоволення своїх потреб можуть користуватися об`єктами права державної та комунальної власності відповідно до закону. Частинами 1, 2 статті 93 ЗК України передбачено, що право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. Земельні ділянки можуть передаватися в оренду громадянам та юридичним особам України, іноземцям і особам без громадянства, іноземним юридичним особам, міжнародним об`єднанням і організаціям, а також іноземним державам. Згідно зі статтею 125 ЗК України право власності, право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Частина 2 статті 152 ЗК України передбачає, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Статтею 206 ЗК України передбачено, що використання землі в Україні є платним. Об`єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону. Згідно з пунктами 34, 35 частини 1 статті 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» до виключної компетенції міської ради належить вирішення на пленарних засіданнях питань регулювання земельних відносин; зокрема, затвердження відповідно до закону ставок земельного податку. Орендна плата за землю це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди землі. Розмір, умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди, крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податкового кодексу України (частини 1, 2 статті 21 Закону України «Про оренду землі»). Системний аналіз норм законодавства України дає підстави для висновку про те, що орендна плата за земельну ділянку, яка перебуває в державній або в комунальній власності, має подвійну правову природу, оскільки, з одного боку, є передбаченим договором оренди землі платежем, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою (частина перша статті 21 Закону України «Про оренду землі», підпункт 14.1.136 пункту 14.1 статті 14 ПК України), з іншого - є однією з форм плати за землю як загальнодержавного податку нарівні із земельним податком (підпункт 14.1.147 пункту 14.1 статті 14 ПК України). Відповідно до змісту ст. 116 ЗК України правовою підставою набуття права власності та права користування на землю є рішення органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування. З матеріалів справи вбачається, що відповідач зареєстрований як платник земельного податку за користування земельною ділянкою за адресою: [ADDRESS] площею 0,9147 га (кадастровий номер 6310138800:06:058:0034). Позивачем не надано будь-яких доказів щодо обліку правовстановлюючих документів на право власності або користування спірною земельною ділянкою, а також не надано інформації про наявність чи відсутність рішення Харківської міської ради щодо продажу та надання у користування відповідачу [PERSON] земельної ділянки за вищезазначеною адресою. Вищенаведене спростовує посилання позивача на несплату відповідачем плати за користування земельною ділянкою та наявність заборгованості за період з 01.08.2016 по 31.07.2019. Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд, оцінивши в сукупності зібрані у справі докази, прийшов до висновку про те, що позивач не довів обставин, на які посилався в обґрунтування позову, при цьому надані відповідачем докази спростовують доводи позивача про безпідставно збережені кошти у розмірі орендної плати. Позивачем необґрунтовано не взято до уваги того факту, що відповідач згідно норм діючого законодавства не є платником орендної плати, а натомість ним у повному обсязі внесено плату за користування земельною ділянкою за період з 01.08.2016 р. по 31.07.2019 р. за адресою [ADDRESS] у вигляді земельного податку. Враховуючи викладене, суд вважає позов необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. В зв`язку з відмовою у задоволенні позову понесені позивачем судові витрати, які складаються із судового збору, віднести на рахунок позивача. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed