Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-15 00:00:00

Представник позивачів за дорученнями [PERSON] звернулася до суду з вищевказаним позовом. В обґрунтування позову зазначила, що як спадкове майно позивачів, так і належні позивачам земельні частки (паї) та земельні ділянки на які частина позивачів на даний час має правовстановлюючі документи, входять в земельний масив площею 165.24 га., який передано в оренду відповідачу СФГ «Барвінок», в звязку з чим 01.09.2010 року між Хорольською райдержадміністрацією та Селянським(фермерським) господарством «С.Барвінок» було укладено договір оренди землі, та того числа було зареєстровано в Хорольському районному відділі Полтавського РФ Центру ДЗК за № 041056300706. Предметом вказаного договору оренди землі є земельна ділянка площею 165,24 га., що складається із земельних ділянок (паїв) громадян, які проживали на території Андріївської сільської ради Хорольського району Полтавської області та померли, а їх спадкоємці не прийняли у встановлений законом строк спадщину в порядку, передбаченому чинним законодавством. Вказує, що п. 31 вказаного договору оренди землі передбачено обовязок орендаря не заперечувати виходу в натурі власникам земельних часток (паїв), які оформили спадщину у встановленому законом порядку. В порушення вказаного пункту договору відповідач, незважаючи на те, що позивачі мають правовстановлюючі документи перешкоджає у виділенні цих земельних ділянок в натурі, продовжує обробіток цих земельних ділянок позивачів, незважаючи на їх вимогу повернути належні позивачам земельні ділянки, чим порушує їх права на володіння своїм майном. Крім того, позивачі позбавлені можливості провести державну реєстрацію своїх земельних ділянок та посвідчити своє право власності на них, оскільки відповідачем на земельний масив площею 165,24 га. виготовлено технічну документацію, та цій земельній ділянці присвоєно кадастровий номер, тому земельним ділянка позивачів не може бути присвоєно кадастровий номер, так як буде відбуватися накладка земельних ділянок. Тому, представник позивачів просила позов задовольнити. Позивачі в судове засідання не зявилися, їх інтереси представлялися їх представником, яка в судовому засіданні позов підтримала в повному обсязі та просила його задовольнити. Додатково пояснивши, що частина позивачів є власниками земельних часток (паїв), їх право посвідчується відповідними свідоцтва про право на земельну частку (пай), частина позивачів є власником земельних ділянок, їх право власності на ці земельні ділянки посвідчується державними актами, а частина позивачів в судовому та нотаріальному порядках оформили своє спадкове право на земельні ділянки. Вказує, що всі крім позивачів [PERSON] та [PERSON] не мають державних актів на право власності на землю, і позбавлені можливості зареєструвати у визначеному законом порядку своє право власності, так як процедурі оформлення права власності передує виготовлення технічної документації на земельні ділянки та їх затвердження. Обовязковою умовою чого є присвоєння кожній земельній ділянці відповідного кадастрового номеру. Виходячи з того, що земельному масивові площею 165,24 га. вже присвоєно єдиний кадастровий номер, в звязку з передачею цієї земельної ділянки в оренду відповідачу, земельним ділянкам позивачів кадастрові номери присвоєні бути не можуть, так як відбувається накладка існуючого кадастрового номеру, на кадастрові номери земельних ділянок на які претендують позивачі, в звязку з тим, що земельні ділянки позивачів входять до масиву орендованої відповідачем земельної ділянки площею 165,24 га. Вказана обставина порушує права позивачів, які є особами похилого віку на належне оформлення правовстановлюючих документів на землю, та подальшу передачу цих земельних ділянок на правах оренди. Виходячи з того, що єдиною можливістю забезпечення права позивачів на володіння, користування і розпорядження фактично належними їм земельними ділянками є скасування договору оренди, просила позов задовольнити, розірвати спірний договір оренди та зобовязати відповідача не чинити перешкоди позивачам у виходу в натурі земельних ділянок та земельних часток (паїв). Представник відповідача 1 - Селянського фермерського господарства «С.Барвінок» [PERSON], в судовому засіданні позов не визнала. Вказала, що відповідач не чинить перешкод позивачам у виході в натурі їх земельних ділянок. Зазначила, що позивачі не є сторонами договору оренди землі, а тому не мають права вимагати його розірвання, на підставі чого просила в задоволення позову відмовити. Визнала, що запропонована відповідачем форма і спосіб урегулювання конфлікту, шляхом складання нотаріально посвідченої обіцянки не заперечувати виходу в натурі земельних ділянок позивачів, не дає відповідним державним органам можливості провести реєстрацію права власності позивачів на належні їм земельні ділянки. Хорольська районна державна адміністрація Полтавської області явку свого представника в судове засідання не забезпечила, подала суду заяву про розгляд справи у відсутність свого представника, в якій позов визнала та просила його задовольнити. Представник третьої особи відділу Держгеокадастру в Хорольському районі Полтавської області [PERSON], вважала позов обґрунтованим, і таким, що підлягає задоволенню, так як відмова відповідача СФГ «С.Барвінок» розірвати договір оренди землі площею 165,24 га., в яку входять земельні ділянки позивачів, унеможливлює реєстрацію права власності позивачів на ці земельні ділянки з присвоєнням цим земельним ділянкам відповідних кадастрових номерів. Вивчивши матеріали справи дослідивши письмові докази, суд приходить до твердого переконання про необхідність задоволення позову, виходячи з наступного. Відповідно до ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Частиною 3 ст. 10 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 60 ЦПК Україникожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи (причини пропуску строку позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч.1ст.179 ЦПК України). Правовідносини, що виникли між сторонами, врегульовані як загальними положенням про договір в ЦК України, так і Законом України від 6 жовтня 1998 року «Про оренду землі» (далі - Закон). Згідно з статтями 1, 13-14, 18 Закону оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності. Договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Договір оренди землі укладається у письмовій формі і за бажанням однієї із сторін може бути посвідчений нотаріально. Договір оренди землі набирає чинності після його державної реєстрації. Згідно із статтею 32 Закону на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов'язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об'єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених Земельним кодексом Українита іншими законами України. Таким чином, договір оренди землі може бути розірвано не лише з підстав зазначених у ст. 651 ЦК України, а й з інших підстав, передбачених Законодавством, в тому числі і рішень Європейського Суду з прав людини. Частина перша статті 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого права в разі його порушення, невизнання або оспорювання. Положення цієї статті ґрунтуються на нормах Конституції України, які закріплюють обов'язок держави забезпечувати захист прав усіх суб'єктів права власності і господарювання (стаття 13), захист прав і свобод людини і громадянина судом (частина перша статті 55). Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Особа, права якої порушено, може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника. Згідно зі статтею 152 ЗК України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в абзаці другому пункту 2 постанови від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», виходячи з положень статей 8, 124 Конституції України, статей\~\~26,\~\~30,\~87-90,\~97,\~100,\~102,\~118,\~123,\~128,\~143-146,\~149,\~151,\~153-158,\~161,\~210,\~212 ЗК України, глав 27, 33, 34\~ЦК України,\~статті 15 ЦПК України,\~статті 12 Господарського процесуального кодексу України\~судам підсудні справи за заявами, зокрема, з приводу володіння, користування, розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності чи користуванні громадян чи юридичних осіб. Розірвання договору оренди землі є одним із способів захисту порушеного права, а тому в контексті вищевказаних положень закону, власник майна, який не є стороною договору має право на звернення до суду з позовом про розірвання договору оренди, якщо цим договором обмежується, або порушується його право на вільне володіння, користування чи розпорядження майном. В контексті вказаних положень закону твердження представника відповідача, про те, що позивачі не мають права на ініціювання позову про розірвання договору оренди землі, з тих підстав, що вони не є сторонами цього договору є безпідставним. Спір між сторонами виник з приводу порушення прав позивачів на вільне володіння, розпорядження і користування належними їм земельними ділянками. Судом з наявної в матеріалах справи копії договору оренди землі встановлено, що 01.09.2010 року в с. Андріївка Хорольського району Хорольська районна державна адміністрація в особі її голови [PERSON] та селянське (фермерське) господарство «С.Барвінок» в особі його голови [PERSON] уклали договір оренди землі сільськогосподарського призначення площею 165,24 га, яка розташована на території Андріївської сільської ради Хорольського району строком на 10 років. Строком на 10 років, тобто до 31.08.2020 року. Вказаний договір підписаний сторонами та зареєстрований в Хорольському районному відділі Полтавської РФ центру ДЗК 01 вересня 2010 року за № 041056300706. Додані до договору оренди землі документи свідчать, що на вказану земельну ділянку виготовлено та затверджено технічну документацію із землеустрою та вказані земельній ділянці присвоєно кадастровий № 5324880300000380001 межі земельної ділянки визначено в натурі. Як встановлено судом за позивачем [PERSON] на підставі рішення Хорольського районного суду від 18.11.2014 року, визнано в порядку спадкування право на земельну частку (пай) площею 4,04 умовних кадастрових гектари, що належала його батькові, [PERSON] згідно сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ПЛ №0177277, виданого Хорольською районною державною адміністрацією 24 грудня 1996 року . Позивачка [PERSON] відповідно до сертифіката на право на земельну частку (пай) серії ПЛ №0258651 має право на земельну частку (пай) , яка знаходиться на території Андріївської сільської ради . Позивач [PERSON] відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 07 липня 2014 року серії НАА №331276 успадкував 1/3 частину від земельної частки (паю) , розміром 4,04 умовних кадастрових гектари , що належала його батькові , [PERSON] згідно сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ПЛ №0258596 , виданого Хорольською районною адміністрацією 24 грудня 1996 року . Позивачка [PERSON] відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 07 липня 2014 року серії НАА №331277 успадкувала 1/3 частину від земельної частки (паю) , розміром 4,04 умовних кадастрових гектари , що належала її батькові , [PERSON] згідно сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ПЛ №0258596 , виданого Хорольською районною адміністрацією 24 грудня 1996 року . Позивач [PERSON] відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом №120 від 02 лютого 2004 року успадкував право на земельну частку (паю) , розміром 4,04 умовних кадастрових гектари , що належала його батькові , [PERSON] згідно сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ПЛ №0258622 , виданого Хорольською районною державною адміністрацією 24 грудня 1996 року . Позивач [PERSON] відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку , серії ЯП № 522712 на підставі розпорядження Хорольської районної державної адміністрації від 24 грудня 2009 року № 437 має право власності на земельну ділянку розміром 3,9 гектари , виданого Хорольською районною адміністрацією 29 липня 2010 року. Позивачка [PERSON] відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку, серії ЯП № 472318 на підставі розпорядження Хорольської районної державної адміністрації від 03.02.2010 року № 23 має право власності на земельну ділянку розміром 3,9 гектари , виданого Хорольською районною адміністрацією 11 серпня 2010 року. Позивачка [PERSON] відповідно до сертифіката на право на земельну частку (пай) , серії ПЛ № 0258635 на підставі рішення Хорольської районної державної адміністрації від 12 грудня 1996 року № 474 належить право на земельну частку (пай) розміром 4,16 умовних кадастрових гектари, виданого Хорольською районною адміністрацією 24 грудня 1996 року. Позивач [PERSON] відповідно до сертифіката на право на земельну частку (пай), серії ПЛ № 0258688 на підставі рішення Хорольської районної державної адміністрації від 12 грудня 1996 року № 474 належить право на земельну частку (пай) розміром 4,16 умовних кадастрових гектари, виданого Хорольською районною адміністрацією 24 грудня 1996 року. Позивачкою [PERSON] відповідно до Свідоцтва про право на спадщину за законом від 05 грудня 2012 року серії ВІВ №348036 має право в порядку спадкування за законом на земельну частку (пай) в розмірі 4,04 умовних кадастрових гектари , що належала її батькові, [PERSON], яка належала йому на підставі Сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ПЛ №0177702 , виданого Хорольською районною адміністрацією 24 грудня 1996 року . Позивачка [PERSON] відповідно до Свідоцтва про право на спадщину за законом від 04 листопада 2013 роки має право в порядку спадкування за законом на земельну частку (пай) в розмірі 4,04 умовних кадастрових гектари , що належала її матері , [PERSON] , яка належала їй на підставі Сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ПЛ №0258719, виданого Хорольською районною адміністрацією 24 грудня 1996 року . За позивачкою [PERSON] відповідно до рішення Хорольського районного суду від 24 грудня 2013 року визнано право в порядку спадкування за законом на ? частину земельної частки (паю) в розмірі 4,04 умовних кадастрових гектари, що належала її матері, [PERSON] згідно сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ПЛ №0177889 , виданого Хорольською районною адміністрацією 24 грудня 1996 року . Також за цією позивачкою відповідно до рішення Хорольського районного суду від 24 грудня 2013 року визнано в порядку спадкування за законом після смерті свого батька [PERSON] право на ? частку земельної частки (паю) розміром 4,04 умовних кадастрових гектари , яку прийняв її батько [PERSON] , після смерті своєї дружини , [PERSON] що належали їй на підставі сертифікату на земельну частку (пай) серія ПЛ №0177889 , виданого Хорольською районною адміністрацією 24 грудня 1996 року , та право на земельну частку пай в розмірі 4,04 умовних кадастрових гектари, що належала її батькові, [PERSON] згідно Сертифіката на право на земельну частку (пай) серії ПЛ № 0177888 , виданого Хорольською районною державною адміністрацією 24 грудня 1996 року . Таким чином [PERSON] успадкувала право на дві земельні частки (пай) після своїх батьків. Позивач [PERSON] відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 30 жовтня 2012 року серії ВТА №414646 успадкував 1/2 частину від земельної частки (паю) , розміром 4,04 умовних кадастрових гектари, що належала його матері, [PERSON] згідно сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ПЛ №0177877, виданого Хорольською районною державною адміністрацією 24 грудня 1996 року. Крім того цим позивачем відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 01 вересня 2015 року серії НАО №656496 успадкувано ? частку від 1/3 частки від земельної частки (паю) , розміром 4,04 умовних кадастрових гектари , що належали його матері , [PERSON] на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ПЛ №0177876 , виданого Хорольською районною державною адміністрацією 24 грудня 1996 року . Позивачці МОРИНЕЦЬ (дошлюбне РАДЧЕНКО) [PERSON] відповідно до сертифіката на право на земельну частку (пай) , серії ПЛ № 0177673 на підставі рішення Хорольської районної державної адміністрації від 12 грудня 1996 року № 474 належить право на земельну частку ( пай) розміром 4,16 умовних кадастрових гектари , виданого Хорольською районною адміністрацією 24 грудня 1996 року . Позивачка [PERSON] відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 07 липня 2014 року серії НАА №331278 успадкувала 1/3 частину від земельної частки (паю) , розміром 4,04 умовних кадастрових гектари , що належала її чоловікові, [PERSON] згідно сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ПЛ №0258596, виданого Хорольською районною адміністрацією 24 грудня 1996 року . Крім цього, [PERSON] відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом серії ВТМ №370451 успадкувала земельну частку (пай) розміром 4,04 умовних кадастрових гектари , що належали її матері [PERSON] на підставі сертифікату на земельну частку (пай) серія ПЛ №0258597 , виданого Хорольською районною адміністрацією 24 грудня 1996 року . Позивачка [PERSON] відповідно до сертифіката на право на земельну частку (пай) серії ПЛ №0177562 , виданого головою Хорольської райдержадміністрації 24.12.1996 року має право на земельну частку (пай) площею 4,16 ум. кадастрових гектари. З наявних в матеріалах справи довідок Андріївської сільської ради Хорольського району Полтавської області вбачається, що всі ці земельні ділянки знаходяться в межах земельного масиву площею 165,24 га. право оренди якої знаходиться у відповідача. Вказана обставина також не заперечується і сторонами по справі. Згідно вимог Земельного Кодексу України формування земельних ділянок здійснюється за проектами землеустрою щодо відведення земельних ділянок чи за технічною документацією із землеустрою щодо поділу та обєднання земельних ділянок, обовязковою умовою чого є присвоєння кожній земельній ділянці відповідного кадастрового номеру.. В контексті звернення позивачів [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], до суду з позовом про розірвання договору оренди землі, суд зазначає наступне. Відповідно до змісту ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», при розгляді справ українські суди повинні застосовувати Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Також, у п.12\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі» зазначено, що «в мотивувальній частині кожного рішення у разі необхідності мають бути посилання на Конвенцію та рішення Європейського суду, які згідно з Законом №3477 «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»\~є джерелом права і підлягають застосуванню в такій справі». Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та Протоколи до неї є складовою національного законодавства України. Рішення Європейського суду є офіційною формою роз'яснення основних (невідчужуваних) прав кожної людини, закріплених і гарантованих Конвенцією, яка є частиною національного законодавства, та у зв'язку з цим - джерелом законодавчого правового регулювання і правозастосування в Україні. Згідно статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свої власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. З огляду на вищевикладене вбачається, що положення ч.1 ст.1268 ЦК України стосовно захисту права власності повністю відповідає захисту права власності, яке гарантується ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, що у відповідності до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства. Крім цього, зміст цього конвенційного положення про захист права власності розкритий у ряді Рішень Європейського Суду з прав людини. Так, у Рішенні Європейського суду від 29.11.1991 року у справі «[PERSON] Девелопментс ЛТД» проти Ірландії» зазначається, що власники мають право претендувати щонайменше на законне сподівання на можливість користуватися своєю власністю. Спірний договір оренди землі обмежує право користування позивачів належними їм земельними ділянками, чого не заперечували сторони в судовому засіданні. Також, Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення пункту 1 статті 6 та статті13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право подати до суду будь-який позов, що стосується його прав і обов'язків цивільного характеру (п.36 рішення ЄСПЛ від 21.02.1975 року у справі «Голден проти Сполученого королівства») та кожен має право на ефективний засіб юридичного захисту (ст.13 Конвенції). Таким чином, проаналізувавши в своїй сукупності відповідне законодавство, що регулює сферу суспільних відносин в частині виниклих спірних правовідносин, з урахуванням наявних доказів по справі та доведеності перебування в користуванні відповідача земельних ділянок належних позивачам без відповідного оформлення з цими позивачами договорів оренди, без надання можливості позивачам у встановленому законом порядку оформити право власності на належні їм земельні ділянки, що обмежує право цих позивачів на вільне володіння, розпорядження і користування належними їм земельними ділянками, з урахуванням того, що єдиним способом захисту права власності позивачів за обставин, що склалися, буде розірвання спірного договору, суд приходить до твердого переконання про наявність передбачених законом підстав для розірвання договору оренди землі. Суд констатує, що п. 31 спірного договору передбачено обов'язок орендаря, тобто відповідача не заперечувати виходу в натурі власникам земельних часток (паїв), які оформили спадщину у встановленому законом порядку. З матеріалів справи вбачається, що позивачами які нотаріально, чи через суд оформили свої спадкові права є [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON]. З матеріалів також вбачається, що вказані позивачі зверталися до відповідача з листом про намір вийти зі своїми земельними ділянками в натурі, про те відповідач не вчинив дій спрямованих на забезпечення права цих позивачів, відповідно до договору, продовжив використання належних позивачу земельних ділянок, провів посівні роботи. Судом встановлено, що відповідачем, крім висловлення незаперечення виходу вищевказаних позивачів зі своїми земельними ділянками в натурі не вчинено ніяких активних дій на виконання свого обов'язку, передбаченого договором, що на переконання суду, відповідно до ст. 651 ЦК України є додатковою підставою для його розірвання. Що стосується позовних вимог позивачів в частині зобовязання відповідача не чинити перешкоди у виходу в натурі позивачів з належними їм земельними ділянками відповідних розмірів, то суд вважає, що ці позовні вимоги, з урахуванням правовідносин, що склалися між позивачами та відповідачем не підлягають задоволенню, виходячи з того, що вони є завчасними. Як встановлено судом, і це не заперечується сторонами по справі, однією обставиною, яка унеможливлювала виділення в натурі позивачам земельних ділянок була наявність присвоєного кадастрового номеру спірній земельній ділянці. Судом прийнято рішення про розірвання спірного договору, що є підставою для скасування кадастрового номеру на спірну земельну ділянку та скасування реєстрації права оренди земельної ділянки за відповідачем. Суд констатує, що позивачі не повязані із відповідачем ніякими договірними обовязками, в останніх після набрання цим рішенням суду законної сили не буде перешкод в реєстрації права власності на належне їм майно, в процесі чого на відповідні земельні ділянки належні позивачам, при виготовлення технічної документації на землю та її затвердженні, будуть присвоєні відповідні кадастрові номери і ці земельні ділянки будуть виділена в натурі. Суд не може на перед констатувати порушення права і передбачати можливість його порушення, тому в суду не має підстав вважати, що СФГ «С.Барвінок», буде, чи матиме можливість перешкоджати позивачам в реалізації їх права на виділення земельних ділянок та укладення відповідних договорів оренди, в тому числі із іншими орендарями. Тому в цій частині позов не підлягає задоволенню. Виходячи з того, що позовні вимоги задоволено частково, з відповідача на користь позивачів підлягає стягненню судовий збір відповідно до розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: partial