Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-17 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду із вказаним позовом, в якому зазначив, що 28 жовтня 2014 року між ПАТ КБ «Приватбанк», правонаступником якого з усіма правами та обов'язками є АТ КБ «Приватбанк», та [PERSON] був укладений кредитний договір № б/н. Відповідно до умов кредитного договору позивач зобов'язався надати [PERSON] кредит в розмірі 128740 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою таких відсотків за користування кредитом: у розмірі 0,01% річних за користування кредитом у пільговий період, у розмірі 37,20% річних за користування кредитним лімітом на суму залишку заборгованості за кредитом після закінчення пільгового періоду з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки, а [PERSON] зобов'язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та порядку, встановленому кредитним договором. Згідно договору у випадку порушення зобов'язань за кредитним договором, відповідач сплачує Банку відсотки за користування кредитом у подвійному розмірі на місяць, нараховані від суми непогашеної в строк заборгованості за кредитом. АТ КБ «ПриватБанк» свої зобов'язання за договором та угодою виконав у повному обсязі, а саме видав відповідачу кредит. Відповідач свої зобов'язання не виконав. Станом на 02 травня 2018 року відповідач має заборгованість за кредитним договором в розмірі 115693,26 грн., яка складається з наступного: 101020,90 грн. - заборгованість за кредитом, 14672,36 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом за період з 28.10.2014 року по 14.12.2017 року. Відповідач свої зобов'язання за кредитним договором не виконав, тому позивач просить суд стягнути з нього заборгованість за кредитним договором у вказаній сумі, а також стягнути з відповідача судові витрати у розмірі 1762 грн. Представник позивача АТ КБ «Приватбанк» Смирнова Н.В., що діє на підставі довіреності, в судове засідання не з'явилась, надавши суду заяву про розгляд справи без її присутності, позовні вимоги підтримала, просила позов задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився з невідомих суду причин, про день розгляду справи був повідомлений належним чином. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, надав суду заяву, в якій просив розглянути справу без його участі, в якій зазначив, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача відсотків за користування кредитом за період з 28.10.2014 року по 16.05.2015 року не визнає та просить відмовити у їх задоволенні, застосувавши позовну давність. Фіксування судового процесу технічними засобами не проводилось у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у зв'язку з розглядом справи за відсутності осіб, які беруть участь у справі. Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши докази, дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Згідно ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно зі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частина 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод проголошує право кожного на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. При цьому, відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Судом встановлено, що відповідно до укладеного договору № б/н від 28 жовтня 2014 року [PERSON] отримав кредит в розмірі 120000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою таких відсотків за користування кредитом: у розмірі 0,01% річних за користування кредитом у пільговий період, у розмірі 37,20% річних за користування кредитним лімітом на суму залишку заборгованості за кредитом після закінчення пільгового періоду з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. При укладанні Договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України. Згiдно цiєї статтi ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановленi однiєю iз сторiн у формулярах або iнших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цiлому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Банк нараховує відсотки за користування кредитом в розмірі, встановленому «Тарифами Банку», з розрахунку 365/366 календарних днів на рік, що підтверджується п. 2.1.1.12.6. «Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку». Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором кредитодавець зобов'язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки. Позивач свої зобов'язання за Договором та угодою виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому Договором. Відповідно до п.п. 2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 Умов та правил надання банківських послуг обслуговування після отримання позивачем від відповідача необхідних документів та Заяви, позивач проводить перевірку наданих документів та приймає рішення про можливість встановлення кредитного ліміту на кредитну картку. Відповідач дає свою згоду на те, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку, і банк дає право відповідачу в будь-який час змінити (зменшити, збільшити або анулювати) кредитний ліміт. Підписання кредитного Договору є прямою та безумовною згодою відповідача стосовно прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого позивачем (а.с. 25). За змістом довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної карти [PERSON] відповідачу 14.11.2014 року був встановлений кредитний ліміт в розмірі 120000,00 грн., а 11.12.2017 року - зменшено до 00,00 грн. (а.с. 12). З наданої позивачем виписки по картковому рахунку [NUMBER] встановлено, що відповідач користувався кредитними коштами у період з 14.11.2014 року по 29.12.2017 року (розраховувався кредитною картою, знімав гроші у банкоматі, поповнював картку готівкою). Згідно із п. 2.1.1.5.5 Умов та Правил, клієнт зобов'язаний погашати заборгованість за кредитом, процентами за його користування, по перевищенню платіжного ліміту, а також сплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором (а.с. 27 з.б.). Відповідно до п. 2.1.1.12.2 - 2.1.1.12.2.1 Умов, за користування Кредитом протягом Пільгового періоду Клієнт сплачує Банку відсотки в розмірі 0,01% від суми операцій за рахунок Кредиту. В разі непогашення Клієнтом боргових зобов'язань за Кредитом до 25 числа місяця, що слідує за місяцем, в якому були здійснені трати, за користування Кредитом Клієнт сплачує Банку відсотки в розмірі, зазначеному в Тарифах, що діють на дату нарахування. Сплату відсотків за користування Кредитом Клієнт здійснює шляхом надання доручення Банку про списання грошей з йото поточного рахунку в розмірі нарахованих відсотків (договірне списання). Згідно ст. 212 ЦК України, в разі, якщо будь-яка прострочена заборгованість за Кредитом є більшою ніж 90 днів - починаючи з 91-го дня вся (загальна) заборгованість за Кредитом є простроченою. У разі виникнення прострочених зобов'язань за Кредитом, Клієнт сплачує Банку відсотки в подвійному розмірі від зазначених в Тарифах, що діють на дату нарахування. (а.с. 30). Відповідно до доданих до справи Тарифів станом на 28.10.2014 року були передбачені наступні умови кредитування: пільговий період користування кредитним лімітом - 30 днів; плата за користування кредитним лімітом в пільговий період - 0,01% річних; плата за користування кредитним лімітом після закінчення пільгового періоду - 37,2% річних; пеня за несвоєчасне погашення кредитного ліміту в пільговий період - 3,1% від суми заборгованості в день переходу в звичайний період кредитування; пеня за несвоєчасне погашення кредитного ліміту - 74,4% річних. (а.с. 33). Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно із наданим позивачем розрахунком заборгованості та виписками по картковим рахункам відповідача, останній раз [PERSON] погашав кредит 29.12.2017 року шляхом поповнення карти готівкою у відділенні банку. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що відповідач зобов'язання щодо щомісячного погашення кредиту не виконує. Відповідно до ст. 610 ЦК України невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), є порушенням зобов'язання. Згідно із п. 2.1.1.5.6 Умов в разі невиконання зобов'язання за Договором на вимогу позивача, відповідач зобов'язаний виконати зобов'язання по поверненню Кредиту (в тому числі простроченого кредиту та овердрафта), оплаті винагороди Банку (а.с. 27 з.б.). Згідно із розрахунком заборгованості, наданого позивачем, заборгованість відповідача за кредитним договором б/н від 28.10.2014 року, станом на 02 травня 2018 року складається із заборгованості за кредитом в розмірі 101020,90 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом за період з 28.10.2014 року по 14.12.2017 року в розмірі 14672,36 грн. Враховуючи, що з 29 грудня 2017 року відповідач не вносить щомісячних платежів, в тому числі не сплачує проценти за користування кредитом, позивач обґрунтовано відповідно до п. 2.1.1.5.6 Умов звернувся до суду з позовом про стягненням заборгованості в примусовому порядку. Представник відповідача подав до суду заяву про застосування строку позовної давності до вимог позивача про стягнення відсотків за користування кредитом за період з 28.10.2014 року по 16.05.2015 року. Дослідивши матеріали справи та письмові пояснення сторін, суд дійшов висновку, що підстав для застосування строку позовної давності в даному випадку немає з огляду на наступне. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права (частина перша статті 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Згідно із статтею 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги. Як зазначено в правових позиціях Верховного Суду України, які викладені в постановах від 19 березня 2014 року в справі № 6-14цс14, від 18 червня 2014 року в справі №6-61цс14, від 01 жовтня 2014 року в справі №6-134 цс14, за договором про надання банківських послуг (позичальник отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку), яким встановлено щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг трирічного строку позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі - після закінчення кінцевого строку повного погашення кредиту, тобто зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України). Позивач звернувся до суду 21 червня 2018 року. Як видно із розрахунку та виписки по картковим рахункам [PERSON], представлених позивачем, останнє погашення заборгованості по кредитному договору відбулося 29 грудня 2017 року. Позивач, звертаючись до суду із позовом, просив стягнути заборгованість за кредитним договором станом на 02 травня 2018 року, при цьому заборгованість по відсоткам за користування кредитом розрахована за період з 28.10.2014 року по 14.12.2017 року. Таким чином, позивач пред'явив вимоги щодо стягнення заборгованості за кредитним договором в межах строку позовної давності. Згідно наданого розрахунку, відповідачу були нараховані відсотки за тарифними ставками, що зазначені в кредитному договорі. Отже, дослідивши наведені обставини справи, суд дійшов висновку, що з відповідача підлягають стягненню вказані суми заборгованості. Згідно із частиною 1 статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Згідно з ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ст. 4 Закону України «Про судовий збір», ставка судового збору за звернення до суду з позовом майнового характеру, який поданий юридичною особою, складає 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру мінімальної заробітної плати і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. З матеріалів справи встановлено, що при зверненні до суду позивачем був сплачений судовий збір у сумі 1762 грн., а тому з відповідача на користь позивача слід стягнути судові витрати за сплату судового збору у вказаному розмірі. На підставі викладеного та

Outcome: approved