Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-11 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення матеріальної шкоди, завданої установі, внаслідок зайвих виплат доплати мотивуючи вимоги тим, що відповідач - [PERSON] працює директором територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг) Долинського району (далі - Територіальний центр), який є бюджетною установою, заснованою Долинською районною державною адміністрацією. В ході перевірки спеціалістами управління соціального захисту районної державної адміністрації питань дотримання законодавства з оплати праці Територіального центру було виявлено ряд порушень, а саме: - наказом директора Територіального центру від 09 вересня 2011 року № 25/ОС на бухгалтера [PERSON] покладено виконання обов'язків вакантної посади економіста з доплатою 50% від посадового окладу економіста; - наказом директора Територіального центру від 07 вересня 2010 року № 40/ОС на інспектора відділу кадрів [PERSON] покладено виконання обов'язків оператора комп'ютерного набору з доплатою 50% від посадового окладу оператора. Відповідно до пункту 3.1.1. наказу Міністерства праці та соціальної політики України та Міністерства охорони здоров'я України від 05 жовтня 2005 року № 308/519 «Про впорядкування умов оплати праці працівників закладів охорони здоров'я та установ соціального захисту населення» (далі - Наказ) професіоналам, фахівцям, технічним службовцям та робітникам, які виконують у тому ж самому закладі, установі поряд зі своєю основною роботою додаткову роботу за іншою професією (посадою) або обов'язки тимчасово відсутнього працівника без звільнення від своєї основної роботи, провадиться доплата за суміщення професії (посади) або виконання обов'язків тимчасово відсутнього працівника в розмірі до 50 відсотків посадового окладу за основною посадою. Таким чином, в першому випадку працівнику безпідставно виплачувались кошти різниці в посадових окладах, а в другому випадку працівнику безпідставно недоплачували кошти за виконання обов'язків. - на підставі розпоряджень голови районної державної адміністрації від 15 січня 2013 року № 3-к та від 11 січня 2014 року № 3-к директору Територіального центру [PERSON] виплачувалась доплата за розширення зони обслуговування та збільшення обсягу виконуваних робіт у розмірі 50% від посадового окладу відповідно до пункту 3.1.2. Наказу. В обґрунтування необхідності даної доплати директор Територіального центру посилалася на типові штатні нормативи чисельності працівників територіального центру затверджені наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 10 червня 2010 року № 134, що при обслуговуванні одиноких непрацездатних громадян в кількості більше 501 особи повинна бути посада заступника директора. Станом на 01 січня 2014 року Територіальний центр обслуговував 2718 осіб. Але пункт 3.1.4. вказаного Наказу визначає, що зазначені в пунктах 3.1.1 та 3.1.2 доплати не встановлюються керівникам закладів, їх заступникам, керівникам структурних підрозділів та їх заступникам (за винятком завідувачів відділень соціальної допомоги та їх заступників, завідувачів ФАПів та аптечних кіосків). Директор Територіального центру приховала дану інформацію, як недобросовісний набувач. В результаті неправомірних дій відповідача, Територіальному центру завдано матеріальної шкоди на суму 24 606,13 грн. (двадцять чотири тисячі шістсот шість гривень, 13 коп.). За результатами виявлених порушень розпорядженням голови райдержадміністрації від 17 вересня 2014 року № 114-к визнано таким, що втратило чинність розпорядження голови районної державної адміністрації від 11 січня 2014 року № 3-к «Про встановлення доплати» та доручено директору Територіального центру [PERSON] вирішити питання відшкодування зайво нарахованих сум доплати за 2013 рік та вісім місяців 2014 року. Спочатку [PERSON] обіцяла відшкодувати вказані суми, але 17 жовтня 2014 року відмовилась виконувати зазначене розпорядження голови райдержадміністрації, що підтверджується її письмовим поясненням. Відповідно до положень частин третьої та четвертої статті 136 КЗпП України, покриття шкоди провадиться шляхом подання власником або уповноваженим ним органом позову до районного (міського) суду. Стягнення з керівників підприємств, установ, організацій та їх заступників матеріальної шкоди в судовому порядку провадиться за позовом вищестоящого в порядку підлеглості органу або за заявою прокурора. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити. Відповідач та її представник в судовому засіданні проти заявлених вимог позивача заперечували, вказали на відсутність вини відповідача та як такової шкоди. Заслухавши сторонни, дослідивши докази, суд встановив наступні обставини та дійшов таких висновків. Із копії листа № 1145/01-10/1-07 від 05.09.2014р. вбачаються результати обстеження дотримання законодавства про працю (а.с.5-6). З копії листів від 10.01.2013р. № 01-09/9 та 08.01.2014р. № 01-09/1 слідує, що [PERSON] зверталась до голови Долинської РДА з проханням про встановлення доплати у розмірі до 50% від посадового окладу з січня 2013 року по грудень 2013 року та з січня 2014 року по грудень 2014 року за розширення зони обслуговування та збільшення обсягу виконуваних робіт, в межах видатків затверджених на 2013 рік та в межах видатків затверджених на 2014 рік (а.с. 8, 10). Копією розпорядження голови районної державної адміністрації від 15 січня 2013 року № 3-к та від 11 січня 2014 року № 3-к директору Територіального центру [PERSON] виплачувалась доплата за розширення зони обслуговування та збільшення обсягу виконуваних робіт у розмірі 50% від посадового окладу відповідно до пункту 3.1.2. Наказу. Відповідно до пункту 3.1.1. наказу Міністерства праці та соціальної політики України та Міністерства охорони здоров'я України від 05 жовтня 2005 року № 308/519 «Про впорядкування умов оплати праці працівників закладів охорони здоров'я та установ соціального захисту населення» (далі - Наказ) професіоналам, фахівцям, технічним службовцям та робітникам, які виконують у тому ж самому закладі, установі поряд зі своєю основною роботою додаткову роботу за іншою професією (посадою) або обов'язки тимчасово відсутнього працівника без звільнення від своєї основної роботи, провадиться доплата за суміщення професії (посади) або виконання обов'язків тимчасово відсутнього працівника в розмірі до 50 відсотків посадового окладу за основною посадою. Проте пункт 3.1.4. вказаного Наказу визначає, що зазначені в пунктах 3.1.1 та 3.1.2 доплати не встановлюються керівникам закладів, їх заступникам, керівникам структурних підрозділів та їх заступникам (за винятком завідувачів відділень соціальної допомоги та їх заступників, завідувачів ФАПів та аптечних кіосків). Відповідно до ст. 1215 Цивільного Кодексу України не підлягає поверненню безпідставно набуті заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю, аліменти й інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача. Згідно зі ст. 130 КЗпП України, працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов'язків. При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника. Ця відповідальність, як правило, обмежується певною частиною заробітку працівника і не повинна перевищувати повного розміру заподіяної шкоди, за винятком випадків, передбачених законодавством. За наявності зазначених підстав і умов матеріальна відповідальність може бути покладена незалежно від притягнення працівника до дисциплінарної, адміністративної чи кримінальної відповідальності. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] отримувала доплати згідно розпоряджень голови РДА від 15 січня 2013 року № 3-к та від 11 січня 2014 року № 3-к, які розпорядженням від 17 вересня 2014 року № 114-к визнанні такими, що втратили чинність та в подальшому дана доплата не проводиться. Сам факт звернення відповідача до вищестоящої установи з приводу доплат не підтверджує його вину чи недобросовісність, оскільки є законним правом громадянина на звернення, а рішення приймалося вищестоящою установою та відповідач участі у рішенні з приводу нарахування таких доплат не приймала і будь якого впливу на вирішення цього питання не мала. З огляду на вказане, в суді встановлено відсутність недобросовісності з боку набувача, доплати проводились за рішенням вищестоящого органу добровільно, за відсутності рахункової помилки, у зв'язку з вказаним, згідно ст. 1215 Цивільного Кодексу України, не підлягає поверненню безпідставно набуті заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї. Положення ст. 130 КЗпП України, також не можуть бути застосовані як правова підстава пред'явлених вимог, оскільки регулює матеріальну відповідальність працівника за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов'язків. Таким чином, позивачем не доведено наявність правових підстав для стягнення безпідставно набутих доплат, оскільки не доведено недобросовісність набувача чи наявність розрахункової помилки.

Outcome: dismissed