Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-14 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду із позовом до відповідача про стягнення суми боргу за кредитним договором, посилаючись на те, що КБ «Приватбанк» уклав із відповідачем кредитний договір 26 жовтня 2012 року, за яким відповідач отримав кредит у розмірі 15000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач підтвердив свою згоду на прийняття Умов надання банківських послуг, Правил користування платіжною карткою та Тарифів банку, відповідно до яких договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання та автоматично лонгується на той же термін, якщо жодна зі сторін не запропонує припинення договору. Відповідно до вказаних Умов кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку, який може у будь-який момент змінити його, на що погоджується клієнт банку. Порядок нарахування та умови погашення кредиту, відсотків, комісії та відповідальність за порушення кредитного договору передбачена положеннями такого договору, за якими банк може змінити відсоткову ставку шляхом сповіщення позичальника. Так банк змінив відсоткову ставку з 1 вересня 2014 року до 34,8% річних, а з 1 квітня 2015 року до 43,2% річних. При цьому з 1 квітня 2019 року банк за п. 2.1.1.2.12 Умов та Правил надання банківських послуг в разі порушення зобов`язань щодо повернення кредиту, сплати процентів за користування кредитом, неустойки та виконання інших зобов`язань, починаючи з 181-го дня з моменту порушення зобов`язань, нарахував позичальнику проценти від суми неповернутого в строк кредиту за ч. 2 ст. 625 ЦК в розмірі від суми боргу: 86,4% - для картки «Універсальна»; 84,0% - для картки «Універсальна Голд». Натомість відповідач не виконав своїх зобов`язань, на підставі чого заборгував банку суми з повернення кредиту, відсотків, пені та штрафів на загальний розмір 44407,35 грн. Враховуючи, що добровільно сплатити суму боргу відповідач не бажає, представник позивача просив стягнути з відповідача заборгованість у вказаному розмірі разом із судовими витратами на користь банку. Представник позивача, який діє на підставі довіреності, Гребенюк О. С. , у судове засідання не з`явився, надавши суду заяву з проханням вирішити спір за його відсутності, наполягаючи при цьому на задоволені позову та не заперечуючи проти ухвалення заочного рішення по справі. Відповідач у судове засідання не з`явився за невідомих суду причин повторно, будучи повідомленим про час та місце слухання справи належним чином, не надавши суду заяву з проханням вирішити спір у його відсутність. За ч. 4 ст. 223 ЦПК суд ухвалив заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає поданий позов таким, що підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних міркувань. Згідно із ст. 526 Цивільного кодексу України (далі за текстом рішення - ЦК) зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). За змістом ст. 634 ЦК договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. На підставі ст. 1054 ЦК за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. За ст. 1048 ЦК позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Згідно із ст. 1049 ЦК позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику в строк та в порядку, що встановлені договором. На підставі ст. 610 ЦК порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Відповідно до ст. 625 ЦК боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. При цьому боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. На підставі ст. 549 ЦК неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Факт укладення договору кредитування 26 жовтня 2012 року між сторонами по справі підтверджується копією заяви позичальника від 26 жовтня 2012 року про надання [PERSON] у КБ «Приватбанк» кредитного ліміту зі сплатою відсотків за використання грошових коштів в передбаченому Тарифами банку розмірі. При цьому своїм підписом відповідач підтвердив своє ознайомлення та згоду на Умови надання банківських послуг, Правила користування платіжною карткою, Тарифи банку та Пам`ятку клієнта, що є разом із заявою позичальника договором кредитування. При цьому позичальник зобов`язувався регулярно ознайомлюватися із змінами Умов та Правил надання банківських послуг на сайті КБ «Приватбанк» (а. с. 20). За умовами кредитування за договором від 26 жовтня 2012 року, вбачається, що відсоткова ставка на залишок боргу становить 30 % на рік, а також 34,8 % на рік (з 1 вересня 2014 року) та 43,2 % на рік (з 1 квітня 2015 року), та неустойка, яка складається зі штрафів при порушені позичальником строків платежу за кредитним договором у розмірі 500 грн. та 5% від суми боргу, а також з пені в сумі 100 грн. щоразу при простроченні платежу на суму від 100 грн. другій місяць поспіль (а. с. 21). Факт встановлення кредитного ліміту банком відповідачу в розмірі 15000 грн. з 16 червня 2017 року підтверджується наданим представниками ПАТ «КБ «Приватбанк» відомостями (а. с. 58). Судом також було встановлено, що [PERSON] були надані кредитні картки на виконання умов кредитного договору від 26 жовтня 2012 року, остання строком дії до березня 2021 року (а. с. 57). Відповідно до п. 2.1.1.2.6 Умов та правил надання банківських послуг підписання кредитного договору позичальником підтверджує його згоду на визначення банком кредитного ліміту, який може бути в будь-який момент змінений банком (а. с. 22-38). При цьому за п. 1.1.6.1 вказаних Умов договір діє протягом 12 місяців з часу його підписання, та якщо протягом вказаного строку не було договір припинено за заявою сторони такого договору, то він автоматично вважається пролонгованим на такий самий термін (а. с. 22-38). Суд зауважує, що за п. 1.1.5.1, 1.1.5.2 таких Умов банк може проводити зміни Тарифів за договором кредитування шляхом розміщення на сайті КБ «Приватбанк» та сповіщення позичальника іншим шляхом про зміни договору, та при відсутності заперечень клієнта вважаться, що позичальник прийняв змінені умови кредитування (а. с. 22-38). При цьому за п. 2.1.1.2.12 наведених Умов вбачається, що сторони дійшли згоди, що позичальник в разі порушення зобов`язань щодо повернення кредиту, сплати процентів за кредитом, неустойки, починаючи 181-го дня з моменту порушення зобов`язань зобов`язується сплатити банку такий борг з кредиту, а також нараховані відсотки від суми неповернутого кредиту за ст. 625 ч. 2 ЦК в розмірі 84% річних для карти «Універсальна Голд» (а. с. 22-38). При цьому суд зазначає, що за п. 2.1.1.2.6 вказаних Умов клієнт має право змінювати вид кредитної картки, що не потребує додаткового погодження сторін (а. с. 22-38). Зміна назви юридичної особи позивача на Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» підтверджується випискою з державного реєстру юридичних осіб та статутом АТ «КБ «Приватбанк» (а. с. 44, 45-46). За ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином, тому, враховуючи умови договору від 26 жовтня 2012 року, суд дійшов висновку, що угода між сторонами про надання кредиту є чинною, тому повинна виконуватись згідно діючого законодавства та умов укладеного між сторонами договору. За довідкою-розрахунком позивача вбачається, що у відповідача станом на 9 грудня 2019 року мається заборгованості перед КБ «Приватбанк» за кредитним договором від 26 жовтня 2012 року у загальному розмірі 44407,35 грн., з яких заборгованість по кредиту - 19358,10 грн., заборгованість по відсотках - 3118 грн., борг з пені - 19340,42 грн., а також штраф фіксований - 500 грн. та штраф відсотковий - 2090,83 грн., що також підтверджується наявною у справі випискою з банківського рахунку [PERSON] (а. с. 7-19, 59-112). Таким чином факт наявності заборгованості у позичальника у встановленому судом розмірі з відсотків та з кредиту підтверджується умовами договору кредитування від 26 жовтня 2012 року. Суд натомість звертає увагу на те, що до правовідносин, які склались між сторонами, необхідно застосувати положення Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», за ст. 2 якого зазначено, що на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов`язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція. На виконання Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» було видано Розпорядження № 1275-р від 2 грудня 2015 року Кабінету Міністрів України, відповідно до п. 20 ч. 1 якого місто Маріуполь Донецької області було віднесено до «Переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція». Таким чином судом було встановлено, що оскільки [PERSON] зареєстрована в [ADDRESS] , то на неї розповсюджуються норми Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», оскільки відповідного Указу Президента про завершення на території Донецької області антитерористичної операції не було видано. З урахуванням наведеного вмотивування, суд вважає необхідним відмовити позивачу у його вимогах до відповідача щодо стягнення сум неустойки за порушення виконання зобов`язання за кредитним договором в вигляді обох штрафів в сумі 500 грн. та в сумі 2090,83 грн. відповідно, а також у вигляді пені в сумі 19340,42 грн. Підсумовуючи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ПАТ «КБ «Приватбанк», заявлені до відповідача, підлягають частковому задоволенню шляхом стягнення на користь банку з позичальника боргу за кредитним договором від 26 жовтня 2012 року в загальному розмірі 22476,10 грн. (19358,10 + 3118 = 22476,10). На підставі п. 36 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10 від 17 жовтня 2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» вимога пропорційності присудження судових витрат при частковому задоволенні позову застосовується незалежно від того, за якою ставкою сплачено судовий збір (навіть, якщо його було сплачено за мінімальною ставкою, визначеною Законом України «Про судовий збір»). Отже за ст. 141 ЦПК на користь позивача з відповідача підлягають стягненню витрати банку по сплаті судового збору відповідно до частки задоволених позовних вимог, що дорівнює 1063,90 грн. (22476,10 / 44407,35 х 2102 = 1063,90).

Outcome: partial