Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-07 00:00:00

Представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Харківгаз збут» - І. Г. Кіпоть, яка діє на підставі довіреності № Др-60-1220 від 30 грудня 2020 року, звернулася до Нововодолазького районного суду Харківської області з позовною заявою до [PERSON] , в якій просить суд стягнути з останньої на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Харківгаз збут» суму заборгованості за послуги газопостачання, яка складається з наступного: сума основного боргу в розмірі 4200 гривень 42 копійки, 3% річних в розмірі 367 гривень 68 копійок, інфляційних втрат в розмірі 932 гривні 49 копійок та сплачений судовий збір в розмірі 2270 гривень 00 копійок. В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначив, що [PERSON] є споживачем природного газу за місцем свого проживання, який використовувала для побутових потреб, розподіл якого здійснюється Товариством з обмеженою відповідальністю «Харківгаз збут». Відносини, які виникають між постачальниками та споживачами природного газу, з урахуванням їх взаємовідносин з операторами газорозподільної системи регулюються Правилами постачання природного газу, затвердженими постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг № 2496 від 30 вересня 2015 року та зареєстрованими в Міністерстві юстиції України 06 листопада 2015 року за № 1382/27827. Відповідно до розділу ІІІ Правил постачання природного газу, постачання природного газу побутовому споживачу здійснюється на підставі договору, що складається між ним та постачальником на умовах типового договору постачання природного газу побутовим споживачам, затвердженого Регулятором, які є однаковим для всіх побутових споживачів України. Типовий договір постачання природного газу побутовим споживачам було офіційно опубліковано Товариством з обмеженою відповідальністю «Харківгаз збут» в газеті «Слобідський край» № 156 від 31 грудня 2015 року, та розміщено на офіційному сайті товариства. Як вказав позивач, між сторонами на підставі публічного договору склалися договірні відносини щодо послуг з постачання природного газу. Відповідач приєдналась до умов Типового договору шляхом підписання заяви - приєднання до умов договору постачання природного газу побутовим споживачам. Як вбачається з довідки по особистому рахунку споживача [PERSON] на момент виникнення заборгованості, була споживачем природного газу, періодично сплачувала за послуги газопостачання. Проте, внаслідок систематичного нехтування споживачем своїми обов`язками щодо повної та своєчасної оплати послуг з газопостачання, у відповідача утворилася заборгованість за період з вересня 2017 року по травень 2021 року, яка склала 4200 гривень 42 копійки, та станом на момент звернення до суду не погашена. У зв`язку із несвоєчасним здійсненням оплати за природний газ, відповідачу у відповідності до приписів частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України нараховане 3% річних в розмірі 367 гривень 68 копійок та інфляційні втрати в розмірі 932 гривні 49 копійок. Посилаючись на приписи Цивільного кодексу України, Закону України «Про житлово - комунальні послуги» та Правила постачання природного газу, представник позивача просив стягнути вищевказану заборгованість у повному обсязі. Ухвалою Нововодолазького районного суду Харківської області від 08 липня 2021 року відкрито провадження у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Харківгаз збут» до [PERSON] про стягнення заборгованості за послуги з газопостачання, розгляд справи вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження. Ухвалою Нововодолазького районного суду Харківської області від 08 жовтня 2021 року визначено про заочний розгляд справи за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Харківгаз збут» до[PERSON] про стягнення заборгованості за послуги з газопостачання. Інших процесуальних дій (забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження тощо) у цивільній справі № 631/578/21 судом не вживалось. Уповноважений представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Харківгаз збут» у судове засідання не з`явився, хоча про дату, час і місце розгляду справи був сповіщений завчасно відповідно до приписів статті 128 Цивільного процесуального кодексу України. Скориставшись правом, передбаченим частиною 3 статті 211 Цивільного процесуального кодексу України, представник позивача - Бондар М. В., яка діє на підставі довіреності № Др - 60- 1220 від 30 грудня 2021 року, направила на електрону адресу суду заяву, що була зареєстрована за вхідним № ЕП-1526/21 - вх. від 08 жовтня 2021 року, відповідно до якої просила суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, зазначивши, що не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач, [PERSON] , у судові засідання, що були призначені на 06 серпня 2021 року, 30 серпня 2021 року, 22 вересня 2021 року та 08 жовтня 2021 не з`являлась, хоча про день, час та місце розгляду справи повідомлялась відповідно до вимог Цивільного процесуального законодавства України. Судові повістки були повернуті на адресу суду з відміткою відділення УДППЗ «Укрпошта» - «адресат відсутній за вказаною адресою». Крім того, у судове засідання, що було призначено на 08 жовтня 2021 року [PERSON] викликалася шляхом розміщення судового оголошення на офіційному вебсайті судової влади України (https://nv.hr.court.gov.ua/sud2028/pres-centr/11/1182423/). Причини неявки відповідача суду не відомі. Відзив на позовну заяву, відповідно до приписів статті 178 Цивільного процесуального кодексу України, відповідач не подала. З цього приводу слід зазначити, що відповідно до пунктів 2 та 7 частини 2 статті 43 Цивільного процесуального кодексу України учасники справи зобов`язані сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи та виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом. Частиною 3 статті 131 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що у разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин. Положеннями частини 1 статті 223 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. У разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення) (частина 4 статті 223 Цивільного процесуального кодексу України). Крім того, відповідно до частини 1 статті 280 Цивільного процесуального кодексу України у зв`язку із неявкою в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності, зі згоди позивача по справі, суд вирішив за можливе розглянути справу на підставі наявних в ній доказів та ухвалити заочне рішення. За таких обставин, приймаючи до уваги те, що відповідач будучи завчасно належним чином повідомленою про день, час та місце розгляду справи, повторно, без зазначення причин свого неприбуття, не з`явилась у судове засідання, враховуючи те, що підстав для визнання явки учасників справи обов`язковою для надання особистих пояснень не має, суд вважає за можливе розглянути справу за їх відсутності, при цьому відповідно до частини 2 статті 247 Цивільного процесуального кодексу України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина 1 статті 2 Цивільного процесуального кодексу України). Відповідно до положень частини 1 статті 4 Цивільного процесуального кодексу України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. При цьому, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках (частина 1 статті 13 Цивільного процесуального кодексу України). Приписами частини 1 статті 77 вказаного нормативно - правового документа визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Частина 2 статті 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких згідно з пунктом 3 вказаної частини є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Аналогічні приписи передбачені частиною 3 статті 12 та частиною 1 статті 81 Цивільного процесуального кодексу України, відповідно до яких кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього кодексу. Частиною 2 статті 77 та частиною 1 статті 82 Цивільного процесуального кодексу України встановлено, що предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Правові, економічні та організаційні засади функціонування ринку природного газу визначені Законом України від 09 квітня 2015 року № 329-VІІІ «Про ринок природного газу». За визначенням, наведеним у статті 1 вищеназваного Закону, ринок природного газу - сукупність правовідносин, що виникають у процесі купівлі-продажу, постачання природного газу, а також надання послуг з його транспортування, розподілу, зберігання (закачування, відбору), розподіл природного газу - це господарська діяльність, що підлягає ліцензуванню і пов`язана з переміщенням природного газу газорозподільною системою з метою його фізичної доставки споживачам, але що не включає постачання природного газу. Позивач у справі Товариство з обмеженою відповідальністю «Харківгаз збут» з 01 липня 2015 року здійснює господарську діяльність з постачання природного газу на території Харківської області на підставі ліцензії на постачання природного газу, виданої Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг України згідно постанови від 21 травня 2015 року № 1588 «Про видачу ліцензій на постачання природного газу, газу (метану) вугільних родовищ за регульованим тарифом ТОВ «Дніпропетровськгаз збут», ТОВ «Вінницягаз збут», ТОВ «Харківгаз збут» та ТОВ «Київоблгаз збут», та з 11 травня 2017 року згідно постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг України від 11 травня 2017 року № 633 «Про видачу ліцензій з постачання природного газу ДП «Газпостач» ПАТ «Тернопільміськгаз», ПАТ «Шепетівкагаз», ТОВ «Сумигаз збут», ТОВ «Харківгаз збут», ТОВ «Херсонрегіонгаз», ТОВ «Хмельницькгаз збут», ТОВ «Вінницягаз збут», ДП «Молтекс нафта і газ» компанії «Молтекс Бізнес», ФОП [PERSON] , ТОВ «Аверс Плюс ЛТД», ТОВ «Еверест Енергопостач», ТОВ «Облпостач», ТОВ «РЗ Енерджи», ТОВ «Укрфінгаз», ТОВ «Газенергопроект», ТОВ «Сіріус - 1», ТОВ «Інол Енерджі», ТОВ «Українська газопостачальна компанія», ТОВ «Укренергоекспорт», ТОВ «Волиньказ збут», ТОВ «ГК Ресурс-Партнер», ТОВ «Газові ресурси», ТОВ «Веста» та ТОВ «Айрон Голд». Відповідно до Положення про покладення спеціальних обов`язків на суб`єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу (відносини у перехідний період), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01 жовтня 205 року № 758, Положення про покладення спеціальних обов`язків на суб`єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22 березня 2017 року № 187, Положення про покладення спеціальних обов`язків на суб`єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 19 жовтня 2018 року № 867, - на позивача Товариство з обмеженою відповідальністю «Харківгаз збут» покладено спеціальні обов`язки щодо постачання природного газу населенню Харківської області. Відповідно до Виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань Товариство з обмеженою відповідальністю «Харківгаз Збут» є юридичною особою та здійснює наступні види діяльності: 35.23 торгівля газом через місцеві (локальні) трубопроводи (основний); 47.78 роздрібна торгівля іншими невживаними товарами в спеціалізованих магазинах; 35.21 виробництво газу; 35.22 розподілення газоподібного палива через місцеві (локальні) трубопроводи; 35.14 торгівля електроенергією. Відповідач, [PERSON] , є споживачем послуг з постачання природного газу, які надаються Товариством з обмеженою відповідальністю «Харківгаз збут» за адресою: [ADDRESS] на її ім`я відкритий особовий рахунок № [NUMBER] . Так, 22 лютого 2016 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Харківгаз збут» та [PERSON] була підписана заява - приєднання до умов договору постачання природного газу побутовим споживачам. Зі змісту вказаної заяви вбачається, що [PERSON] ознайомившись з умовами Типового договору постачання природного газу побутовим споживачам, затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30 вересня 2015 року № 2500, на офіційному сайті Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг в мережі Інтернет та в друкованому виданні, приєдналася до договору з такими персоніфікованими даними: персональний ЕІС-код як суб`єкта ринку природного газу 56ХМ33В923666706, адреса - [ADDRESS] . Відносини, які виникають між постачальниками та споживачами природного газу, з урахуванням їх взаємовідносин з операторами газорозподільної системи (далі Оператор ГРМ) регулюються Правилами постачання природного газу, затвердженими постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг № 2496 від 30 вересня 2015 року та зареєстрованими в Міністерстві юстиції України 06 листопада 2015 року за № 1382/27827 (далі - Правила постання природного газу). Відповідно до пункту 3 розділу І Правил постачання природного газу споживачу здійснюється на підставі договору постачання природного газу між постачальником та споживачем, який укладається відповідно до вимог цих Правил, та після включення споживача до Реєстру споживачів постачальника в інформаційній платформі Оператора ГТС у відповідному розрахунковому періоді в порядку, визначеному Кодексом газотранспортної системи. Постачальник не має права реєструвати споживача у власному Реєстрі споживачів постачальника у розрахунковому періоді, не погодженому зі споживачем. Відповідно до розділу III Правил постачання природного газу, постачання природного газу побутовому споживачу здійснюється на підставі договору, що укладається між ним та постачальником на умовах типового договору постачання природного газу побутовим споживачам, затвердженого Регулятором, які є однаковими для всіх побутових споживачів України. Договір постачання природного газу побутовим споживачам укладається з урахуванням статей 633, 634, 641 та 642 Цивільного кодексу України шляхом заявочного приєднання побутового споживача до умов договору постачання природного газу побутовим споживачам, що розміщений на офіційне веб-сайті Регулятора та постачальника і не потребує двостороннього підписання письмової форми договору. Типовий договір постачання природного газу побутовим споживачам було офіційно опубліковано Товариством з обмеженою відповідальністю «Харківгаз Збут» в газеті «Слобідський край» № 156 від 31 грудня 2015 року. Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» послуги з постачання та розподілу природного газу віднесено комунальних. Пункт 5 частини 2 статті 7 Закону встановив обов`язок споживачів оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Якщо споживач не повернув постачальнику заяву-приєднання, фактом згоди споживача про приєднання до умов договору (акцептування заяви-приєднання) є сплачений споживачем рахунок (квитанція) постачальника за поставлений природний газ, а щодо постачальника із спеціальними обов`язками - і факт фактичного споживання природного газу після офіційного опублікування договору таким постачальником відповідно до вимог цих Правил, що має підтверджуватися документально. У разі незгоди споживача укладати договір з постачальником із спеціальними обов`язками та за відсутності укладеного в установленому порядку договору постачання природного газу з іншим постачальником споживач не має права споживати природний газ із газорозподільної системи та має подати до Оператора ГРМ письмову заяву про припинення розподілу природного газу на його об`єкт. За договором постачання природного газу постачальник зобов`язаний поставити побутовому споживачу природний газ у необхідних для нього об`ємах (обсягах), а побутовий споживач зобов`язаний своєчасно оплачувати постачальнику вартість природного газу у розмірі, строки та порядку визначені договором. Відповідно до пункту 4 розділу III Правил постачання природного газу для забезпечення приєднання до умов договору постачання природного газу побутовим споживачам усіх діючих побутових споживачів, об`єкти яких знаходяться в межах закріпленої території постачальника із спеціальними обов`язками, останній в установленому порядку надсилає кожному побутовому споживачу заяву-приєднання до умов договору. Якщо споживач не повернув постачальнику заяву-приєднання, фактом згоди споживача про приєднання до умов договору (акцептування заяви-приєднання) є сплачений споживачем рахунок (квитанція) постачальника за поставлений природний газ, а щодо постачальника із спеціальними обов`язками - і факт фактичного споживання природного газу після офіційного опублікування договору таким постачальником. Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживач зобов`язаний оплатити житлово-комунальні послуги, якщо він фактично користувалися ним. Відсутність письмово оформленого договору з позивачем не позбавляє відповідача обов`язку оплачувати надані йому послуги. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15, а також у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі № 14-280цс18. Як вбачається з наданих позивачем документів, відповідач [PERSON] фактично споживала природний газ, наданий позивачем, після офіційного опублікування договору таким постачальником. Факт фактичного споживання природного газу [PERSON] підтверджується частковою сплатою відповідачем рахунків за спожитий природний газ, що відображено у довідці про заборгованість за природний газ перед Товариством з обмеженою відповідальністю «Харківгаз збут» по особовому рахунку [NUMBER] . Таким чином, між сторонами на підставі публічного договору склалися договірні відносини щодо послуг з приводу постачання природного газу. Суд зазначає, що відповідно до пункту 2 частини 1 статті 5 Закону України «Про житлово - комунальні послуги» до житлово-комунальних послуг належать комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами. Пунктом 1 частини 1 статті 7 Закону України «Про житлово - комунальні послуги» передбачено право споживача на отримання вчасно та відповідної якості житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо кореспондує визначений пунктом 5 частини 2 статті 7 наведеного Закону обов`язок споживача оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору (частина 1 статті 9 Закону України «Про житлово - комунальні послуги»). Частиною 1 статті 26 Закону України «Про житлово - комунальні послуги» визначено, що у разі несвоєчасного здійснення платежів за житлово-комунальні послуги споживач зобов`язаний сплатити пеню в розмірі, встановленому в договорі, але не вище 0,01 відсотка суми боргу за кожен день прострочення. Загальний розмір сплаченої пені не може перевищувати 100 відсотків загальної суми боргу. Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність письмово оформленого договору з позивачем не позбавляє відповідача обов`язку оплачувати надані йому послуги. Наведене узгоджується із правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, що викладений у постанові від 20 вересня 2018 року у справі № 14-280цс18. Пунктом 14 Розділу III Правил постачання природного газу закріплено, що розрахунковим періодом для визначення розміру оплати послуг з газопостачання побутовим споживачем є календарний місяць. Якщо побутовий споживач не здійснив оплату з спожитий природний газ протягом десяти днів після строку, визначеного договором постачання природного газу, постачальник має право здійснити заходи з припинення постачання природного газу споживачу шляхом направлення споживачу письмового повідомлення (пункт 17 Розділу III Правил постачання природного газу). Відповідно до абзацу 2 пункту 22 Розділу III Правил постачання природного газу, побутовий споживач зобов`язаний забезпечувати своєчасну та повну оплату вартості природного газу згідно з умовами договору. Товариство з обмеженою відповідальністю «Харківгаз збут» виконало свої зобов`язання та надало споживачу послуги з газопостачання відповідно до договору, однак, споживач систематично порушував зобов`язання, щодо своєчасної та повної сплати за надані послуги з газопостачання, що в результаті призвело до заборгованості за вказані послуги. Відповідно до довідки про заборгованість за природний газ перед Товариством з обмеженою відповідальністю «Харківгаз збут» за період з вересня 2017 року по травень 2021 року, з урахуванням проведених платежів, заборгованість за надані послуги з газопостачання по особовому рахунку [NUMBER] ( [PERSON] , [INFO] , [ADDRESS] ) становить 4200 гривень 42 копійки. Пунктом 17 Розділу ІІІ Правил постачання природного газу встановлено, що якщо побутовий споживач не здійснив оплату за спожитий природний газ протягом десяти днів після строку, визначеного договором постачання природного газу, постачальник має право здійснити заходи з припинення постачання природного газу споживачу шляхом направлення споживачу письмового повідомлення. Частиною 2 статті 13 Закону України «Про ринок природного газу» визначено, що споживач зобов`язаний, зокрема: забезпечувати своєчасну та повну оплату вартості природного газу згідно з умовами договорів; не допускати несанкціонованого відбору природного газу; забезпечувати безперешкодний доступ уповноважених представників оператора газотранспортної системи, оператора газорозподільної системи до вузлів обліку природного газу та з метою встановлення вузлів обліку газу; припиняти (обмежувати) споживання природного газу відповідно до вимог законодавства та умов договорів. У разі порушення або невиконання своїх обов`язків споживач несе відповідальність згідно із законом (частина 3 статті 13 Закону України «Про ринок природного газу»). Згідно з частиною 1 статті 714 Цивільного кодексу України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. Приписами статтей 525, 526 Цивільного кодексу України регламентовано, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 Цивільного кодексу України). Згідно з частиною 1 статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (стаття 625 Цивільного кодексу України). Як убачається із довідки про нарахування та оплати за природний газ, за несвоєчасне здійснення платежів за надані послуги відповідачу у відповідності до частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України Товариством з обмеженою відповідальністю «Харківгаз збут» нараховані 3% річних в розмірі 367 гривень 68 копійок, інфляційні втрати в розмірі 932 гривні 49 копійок. За таких обставин суд доходить висновку, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Харківгаз збут» підлягають задоволенню з урахуванням досліджених у судовому засіданні доказів. Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Харківгаз збут», суд відповідно до пункту 6 частини 1 статті 264 Цивільного процесуального кодексу України вважає за необхідне вирішити питання щодо розподілу між сторонами справи судових витрат. Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом (частини 1 та 2 статті 133 Цивільного процесуального кодексу України). Відповідно до частини 1, підпункту 1 пункту 1 частини 2 статті 4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі. За подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана юридичною особою, ставка судового збору встановлюється у розмірі 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. З матеріалів справи вбачається, що позивачем при подачі позовної заяви до суду було сплачено судовий збір на загальну суму 2270 гривень 00 копійок, що підтверджено платіжним дорученням № 109 від 09 червня 2021 року, виданим Акціонерним товариством «Ощадбанк». Частиною 1 статті 141 Цивільного процесуального кодексу України встановлено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача (пункт 1 частини 2 статті 141 Цивільного процесуального кодексу України). Суд дійшов до висновку про повне задоволення позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Харківгаз збут», у зв`язку з чим необхідно стягнути з [PERSON] судові витрати по сплаті судового збору в сумі 2270 гривень 00 копійок. З урахуванням викладеного,

Outcome: approved