Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-18 00:00:00

Представник позивача просить визнати недійсним договір оренди землі б/н від 12 червня 2014 року, укладений між ПП «Агропрогрес» та [PERSON], зареєстрований державним реєстратором Кегичівського РУЮ Харківської області [PERSON], про що вчинено запис від 03 лютого 2015 року за №8597940. Стягнути з відповідача судові витрати по справі. Згідно з позовом, після смерті батька [PERSON], який помер 14 лютого 2016 року, його дочка [PERSON], на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, посвідченого приватним нотаріусом [PERSON] від 01 лютого 2017 року за реєстровим №36 успадкувала земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 4,5746 га, кадастровий №6323155100:10:000:0158, яка розташована на території Кегичівської селищної ради Кегичівського району Харківської області. У цей же час позивач, розбираючи документи батька, виявила довідку, видану [PERSON] 22 квітня 2015 року директором ПП «Агропрогрес», зміст якої свідчить про те, що договір оренди земельної ділянки площею 4,5746, яка тепер належить їй на праві власності, був переукладений за життя батька та зареєстрований за № 8597940 від 03 лютого 2015 року . На підставі інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 28 квітня 2017 року вищевказана земельна ділянка знаходиться в оренді ПП «Агропрогрес» на підставі договору оренди землі б/н від 12 червня 2014 року, укладеного між ПП «Агропрогрес» та [PERSON], який зареєстрований державним реєстратором Кегичівського РУЮ Харківської області [PERSON], про що вчинено запис від 03 лютого 2015 року за № 8597940. [PERSON] знала, що останні роки життя батько, людина похилого віку, ([INFO]) хворів, не виходив з дому і не мав змоги самостійно укласти новий договір оренди землі. Крім того, доручень розпорядитися своєю власністю нікому не давав. Вищевказаного договору серед документів батька не було виявлено. [PERSON] не підписував договір і з його сторони не було волевиявлення на укладання цього правочину. Представником позивача, за дорученням [PERSON], була подана заява до відповідача щодо набуття позивачем права власності на вищевказану земельну ділянку з клопотанням повернути орендовану земельну ділянку та надати копію договору оренди землі, на підставі якого орендар нею користується. Відповідач листом від 11.04.2017 року відмовив у поверненні земельної ділянки та наданні копії договору. В ч.1 ст.14 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що договір оренди укладається у письмовій формі. Згідно з положеннями ч. 2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний сторонами. За змістом ч.1 ст.210 ЦК України та ч.1 ст.20 Закону, договір оренди землі підлягає державній реєстрації, після чого він відповідно до ст.18 Закону набирає чинності. Відповідно до ч.3 ст.203 ЦК України, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Отже, підпис є обов'язковим реквізитом правочину, вчиненого в письмовій формі. Правочин являє собою поєднання волі та волевиявлення, які повинні бути взаємними та двосторонніми. Наявність підписів підтверджує наміри учасників правочину і є доказом їх волевиявлення. Без волевиявлення сторони неможливе вчинення договору, що узгоджується зі свободою договору, встановленою ст. 627 ЦК України. Своє волевиявлення на укладення договору, учасник правочину виявляє в момент досягнення згоди з усіх істотних умов відповідного договору, складання та скріплення підписом письмового документу. Відповідно до ч. 1 ст. 215 Цивільного Кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч.1,3,5,6 ст. 203 цього Кодексу. Відповідно до п.1,2,3 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу яка його порушила. Про той факт, що договір оренди земельної ділянки підписаний не [PERSON] особисто та не повноважною на те особою, позивач довідалась тільки після смерті свого батька, коли успадкувала земельну ділянку. Отже строк позовної давності, для звернення в суд не сплинув. Відповідно до ч. 1 ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Підписання Договору замість власника, неповноважною особою, не відповідає ст.ст.207, 317 та 19 ЦК України, ст. 4 Закону України «Про оренду землі» та порушує права власника. Зважаючи на викладене можна зробити висновок, що договір оренди земельної ділянки є недійсним. Представником позивача також була подана заява про призначення судової почеркознавчої експертизи, щодо вирішення питання чи підписаний спірний договір оренди та додатки до нього позивачем. Ухвалою суду від 04 липня 2017 року було призначено проведення судової почеркознавчої експертизи та на час її проведення провадження у справі зупинено. Для вирішення клопотання експерта про надання додаткових матеріалів для проведення експертизи провадження у справі ухвалою суду від 23 жовтня 2017 року було поновлено та 27 жовтня 2017 року у звязку з направленням справи для проведення експертизи знову зупинено. Висновок експерта надійшов до суду 05 березня 2018 року, у звязку з чим провадження у справі ухвалою суду від 06 березня 2018 року поновлено. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] позов підтримала, просила його задовольнити з підстав, викладених у позові. З висновком судової почеркознавчої експертизи погодилася. Представник відповідача, до початку розгляду справи по суті, через канцелярію суду, надав заперечення проти позову, яке також підтримав в судовому засіданні, згідно з яким, він вважає позовні вимоги безпідставними та необґрунтованими. Позивач умисно спотворює обставини справи для досягнення бажаного процесуального результату. Так, позивач зазначає, що про вказаний договір їй стало відомо коли вона розбираючи документи батька виявила довідку видану [PERSON] 22 квітня 2015 року директором ПП «Агропрогрес», зміст якої свідчить про те, що договір оренди земельної ділянки площею 4,5746 га, яка тепер належить їй на праві власності, був переукладений за життя батька та зареєстрований за № 8597940 від 03 лютого 2015 року. Таким чином, можна зробити висновок, що покійний батько позивачки, колишній власник спірної земельної ділянки [PERSON], знав про наявність оспорюваного договору, адже чим інакше можна пояснити наявність довідки у документах покійного, яка використовувалась ним для призначення субсидії. При цьому, будь-яких відомостей про те, що батько позивачки не бажав укладення спірного договору (звернення до ПП «Агропрогрес», органів державної влади та місцевого самоврядування, суду) позивач не надає. Більш того, позивач намагається ввести в оману суд. Так, позивач зазначає про конкретні обставини укладення спірного договору їй стало відомо після того, як вона отримала інформаційну довідку з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 28 квітня 2017 року. При цьому позивач замовчує той факт, що у свідоцтві про право на спадщину за законом від 01 лютого 2017 року, посвідченого приватним нотаріусом Кегичівського районного нотаріального округу [PERSON], номер в реєстрі 36, що є правовстановлюючим документом для позивача, чітко зазначено: «Згідно витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку, виданого відділом Держгеокадастру у Кегичівському районі Харківської області від 07 червня 2016 року, № НВ-6302801352016, наявний договір оренди від 03 лютого 2015 року, з ПП «Агропрогрес». Таким чином, позивачу відомо про наявність спірного договору щонайменше з 07 червня 2016 року, коли позивачем було отримано вищезазначений витяг з Державного земельного кадастру. При цьому, станом на вказану дату, а також станом на момент оформлення свідоцтва про спадщину позивача цілком влаштовувала наявність цього договору. На жаль, позивачем не враховані положення ст. 1216 ЦК України: «Спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців)», а також, положення ст. 1218 ЦК України: «До складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті». Отже, враховуючи, що позивачу було відомо про наявність спірного договору оренди землі ще до моменту успадкування земельної ділянки, і вона не відмовившись від спадщини, фактично схвалила наявність вказаного договору, оскільки успадкувала не лише право свого батька на землю, але й обовязок свого батька (спірний договір), Більш того, після оформлення свідоцтва про спадщину, у лютому 2017 року, позивач особисто зявилась до ПП «Агропрогрес» та отримала належну [PERSON] орендну плату на підставі спірного договору за 2016 рік. Крім того, сама поведінка позивача та її представника у період, що передував зверненню до суду вказує на необґрунтованість вказаного позову. Так, 27 березня 2017 року до ПП «Агропрогрес» звернулась представник позивача [PERSON] із заявою, в якій вона просить повернути земельну ділянку її матері [PERSON], яка знаходиться в оренді на підставі, цитата: «на підставі договору, укладеного між [PERSON] і Вами №8597940 від 03 лютого 2015 року». Представник позивача цілком влучно зазначив фразу «Укладено». Частиною першою статті 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом, як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також, усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Отже, сторони договору, дійшовши згоди щодо істотних умов договору оренди землі, скріплюють його своїми підписами, що і є моментом укладення договору (правова позиція ВСУ, викладена у постанові від 19 лютого 2014 року по справі №6-162цс13). Таким чином, позивач, у період до звернення до суду не заперечував факт саме укладення спірного договору оренди, а єдиним приводом звернення до суду стало бажання позивача «розпорядитися майном на власний розсуд». У судовому засіданні зазначені обставини представник відповідача підтвердив, у задоволенні позову просив відмовити, з підстав, викладених у запереченні, висновок експертизи не визнав. Зазначає, що достатніх доказів на підтвердження позову позивач не надала, наявність тільки висновку експерта вважає недостатнім для визнання договору недійсним. У судовому засіданні досліджені: копія свідоцтва про право на спадщину за законом від 01 лютого 2017 року про спадкування [PERSON] земельної ділянки площею 4,5746 га на території Кегичівського району Харківської області, що належала [PERSON] на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії IV-ХР №087306 від 30 грудня 2002 року (а.с.6); копії витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №79381377 від 01 лютого 2017 року та Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна №86141261 від 28 квітня 2017 року, згідно з якими земельна ділянка з кадастровим №6323155100:10:000:0158 площею 4,5746 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Кегичівської селищної ради Харківської області, власником якої є [PERSON] перебуває в оренді ПП «Агропрогрес» на підставі договору оренди землі від 12 червня 2014 року (а.с.7-9); копія довідки про доходи отримані від здачі земельного паю в оренду, видана [PERSON] в тому, що він уклав із ПП «Агропрорес» договори оренди земельного паю за номерами 632315514001247 від 09 жовтня 2012 року площею 4,32 га терміном на 10 років з 09 жовтня 2012 року по 09 жовтня 2022 року та 8597940 від 03 лютого 2015 року площею 4,57 га терміном на 10 років з 03 лютого 2015 року по 03 лютого 2025 року з виплатою щорічної орендної плати у розмірі 9670 грн. За 2014 рік згідно вищезазначеного договору було фактично виплачено 8219,50 грн., в т.ч. ПДВ 1450,50 грн. (а.с.10); копія заяви [PERSON] директору ПП «Агропрорес» [PERSON] про повернення її матері [PERSON] земельної ділянки площею 4,5746 га, яка знаходиться в оренді ПП «Агропрогрес» на підставі договору, укладеного з [PERSON] №8597940 від 03 лютого 2015 року, та надання копії цього договору (а.с.11); лист ПП «Агропрогрес» від 11 квітня 2017 року №162 на імя [PERSON] про продовження використання земельної ділянки до закінчення строку договору до 12 червня 2024 року та відмову в наданні копії договору оренди землі між ПП «Агропрорес» та [PERSON] (а.с.12,13); висновок судово-почеркознавчої експертизи №18725/1224 від 30 січня 2018 року, згідно з яким, підписи від імені [PERSON] на договорі оренди земельної ділянки б/н від 12 червня 2014 року на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 4,5746, кадастровий №6323155100:10:000:0158, яка розташована на території Кегичівської селищної ради Кегичівського району Харківської області, укладеному між [PERSON] та ПП «Агропрогрес», зареєстрованому державним реєстратором Кегичівського РУЮ Харківської області [PERSON], про що вчинено запис від 03 лютого 2015 року за №8597940 (в обох примірниках) та додатках до нього: актах передачі-прийому земельної ділянки згідно з договором оренди землі та акті визначення меж земельної ділянки в натурі, - виконані рукописним способом без попередньої технічної підготовки та використання технічних засобів не [PERSON], а іншою особою (а.с.88-119). Заслухавши пояснення сторін, дослідивши докази, суд доходить висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з таких підстав. Дані правовідносини регулюються ЦК України, ЗК України, Законом «Про оренду землі» (далі-Закон) та відповідними підзаконними актами. В ч.1 ст.14 Закону передбачено, що договір оренди землі укладається у письмовій формі. Згідно з положеннями ч. 2 ст.207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний сторонами. За змістом ч.1 ст.210, ч.2 ст.640 ЦК України та ч.5 ст.6 Закону, ст. 125 ЗК України договір оренди землі підлягає державній реєстрації, і є укладеним з моменту державної реєстрації права оренди земельної ділянки. Відповідно до ч.3 ст.203 ЦК України, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Отже, підпис є обов'язковим реквізитом правочину, вчиненого в письмовій формі. Правочин являє собою поєднання волі та волевиявлення, які повинні бути взаємними та двосторонніми. Наявність підписів підтверджує наміри учасників правочину і є доказом їх волевиявлення. Без волевиявлення сторони неможливе вчинення договору, що узгоджується зі свободою договору, встановленою ст. 627 ЦК України. Своє волевиявлення на укладення договору, учасник правочину виявляє в момент досягнення згоди з усіх істотних умов відповідного договору, складання та скріплення підписом письмового документу. Як вбачається із висновку експерта від 30 січня 2018 року (а.с.88-119) підписи від імені [PERSON] на договорі оренди земельної ділянки б/н від 12 червня 2014 року на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 4,5746, кадастровий №6323155100:10:000:0158, яка розташована на території Кегичівської селищної ради Кегичівського району Харківської області, укладеному між [PERSON] та ПП «Агропрогрес», зареєстрованому державним реєстратором Кегичівського РУЮ Харківської області [PERSON], про що вчинено запис від 03 лютого 2015 року за №8597940 (в обох примірниках) та додатках до нього: актах передачі-прийому земельної ділянки згідно з договором оренди землі та акті визначення меж земельної ділянки в натурі, - виконані рукописним способом без попередньої технічної підготовки та використання технічних засобів не [PERSON], а іншою особою. Оскільки належних та допустимих доказів, які б свідчили про волевиявлення батька позивача на укладення спірного договору представник відповідача суду не надав, а висновок судової почеркознавчої експертизи свідчить про те, що [PERSON], батько позивача, не підписував оскаржуваний договір оренди землі, факт відсутності його волевиявлення на укладання цього договору є доведеним, а зазначений договір підлягає визнанню недійсним. Згідно із ч.1 ст.215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину вимог, які встановлені ч. ч. 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу. Виходячи з цього та враховуючи наведені вище обставини, суд вважає обґрунтованою вимогу щодо визнання недійсним договору, який укладено без волевиявлення [PERSON], підтвердженого його особистим підписом. Судом розглянуто доводи відповідача на заперечення позову. Так, представник відповідача, як на підтвердження факту обізнаності та прийняття позивачем умов оспорюваного договору оренди землі, посилався на отримання позивачем орендної плати за землю за померлого [PERSON] за 2016 рік, та звернення представника позивача до господарства із заявою про повернення земельної ділянки, що перебуває в оренді господарства на підставі договору, укладеного між ПП «Агропрогрес» та [PERSON] №8597940 від 03 лютого 2015 року. Зазначені доводи не можуть бути враховані судом як докази дійсності оспорюваного договору оренди землі, з огляду на наступне. Як вбачається з аналізу положень ст. ст. 287, 288 Податкового кодексу України, ст. 21 Закону «Про оренду землі», за відсутністю у користувача земельної ділянки документів, визначених у ст.126 Земельного кодексу України, які засвідчують право на земельну ділянку у встановленому законом порядку, такий користувач здійснює фактичне користування з зобовязанням сплатити за період користування податку на землю. Згідно з п.7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року N9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», виконання чи невиконання сторонами зобов'язань, які виникли з правочину, не має значення для визнання правочину недійсним. Спірний договір був укладений без волевиявлення позивача, і суд доходить висновку про його недійсність. Та обставина, що позивач отримувала плату за користування землею, відбувалась у подальшому і не може впливати на подію укладення, яка мала місце раніше, та підтвердити наявність волевиявлення на укладення договору у минулому. Судом з'ясовуються підстави недійсності правочину, які існували на час укладення спірного договору, а оплата відноситься до стадії виконання договору. Тому, факт отримання позивачем плати за користування землею її померлого батька не може свідчити про погодження з умовами укладеного раніше договору, не спростовує висновку суду про недійсність договору і не створює для неї правових наслідків. Такий висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України (постанова від 22 квітня 2015 року - справа №6-48цс15), касаційній практиці Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ. Згідно з п.2 ч.5 ст. 265 ЦПК України, при прийнятті рішення, суд вирішує питання щодо розподілу судових витрат. Ці витрати, як передбачено ст.133 ЦПК України, складаються з судового збору та тих, що повязані з розглядом справи, зокрема, проведенням експертизи. Відповідно до ч.1,ч.2 ст. 141 Кодексу, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, повязані з розглядом справи у разі задоволення позову покладаються на відповідача. Тому, витрати по сплаті судового збору у даній справі підлягають присудженню в сумі 640 грн., та витрати по оплаті експертизи 9969,60 грн. Підстав допустити негайне виконання цього рішення суд не вбачає.

Outcome: approved