Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-19 00:00:00

Прокурор у листопаді 2013 року звернувся до суду з позовом в інтересах держави, де зазначив, що прокурорською перевіркою встановлено, що п. 7.4 рішення сімдесят восьмої сесії Бердянської міської ради V скликання № 12 від 28.01.2010 року «Про передачу у власність та в оренду земельних ділянок громадянам» затверджено проект відведення земельної ділянки та передано у власність [PERSON] земельну ділянку, площею 0,09га, з присвоєнням поштової адреси: [ADDRESS] для індивідуального дачного будівництва. На підставі зазначеного рішення [PERSON] 30.04.2010 року видано державний акт на право власності на земельну ділянку по [ADDRESS], який зареєстрований за №011026500460, серія ЯК №829174, кадастровий номер 2310400000 : 08 : 007 : 0120. Пункт 7.4 рішення Бердянської міської ради № 12 від 28.01.2010р. підлягає скасуванню, державний акт на право приватної власності на земельну ділянку повинен бути визнаний недійсним, а його державна реєстрація підлягає скасуванню, а земельну ділянку повернуто за належністю територіальній громаді з наступних підстав. В ході прокурорської перевірки було встановлено, що проект відведення земельної ділянки для індивідуального дачного будівництва [PERSON] погоджено та затверджено з порушенням водного, земельного та містобудівного законодавства. Земельна ділянка, згідно з положеннями ст.51 ЗК України відноситься до земель рекреаційного призначення. В порушення ст.118 ЗК України проектна документація з землеустрою щодо відведення зазначеної земельної ділянки затверджена оскаржуваним рішенням Бердянської міської ради без проведення обов'язкової державної експертизи землевпорядної документації. У зв'язку з виявленими численним порушеннями вимог земельного та містобудівного законодавства позитивні висновки про погодження проекту землеустрою щодо відведення у власність [PERSON] вищезазначеної земельної ділянки 01.06.2010 року та 22.03.2011 року були відкликані управлінням Держкомзему у м.Бердянськ та управлінням архітектури та містобудування Бердянської міської ради відповідно. Крім цього, в порушення ст.118 ЗК України оскаржуваним рішенням Бердянської міської ради затверджено проект землеустрою, погоджений Мелітопольським сектором регулювання природокористування Державного управління охорони навколишнього природного середовища в Запорізькій області, тоді як такий висновок повинна була видавати Державна екологічна інспекція Азовського моря. Відповідно до схеми розташування виділеної [PERSON] земельної ділянки, кадастрового плану землеустрою, остання знаходиться в межах м.Бердянська, на території Бердянської коси, в межах, визначеної ст.88 Водного кодексу України двокілометрової зони прибережної захисної смуги Азовського моря, а тому не могла бути передана у власність. Крім цього, п.2.9 Порядку погодження природоохоронними органами матеріалів щодо вилучення (викупу), надання земельних ділянок, затвердженого Наказом Мінприроди від 05.11.2004 року №434, встановлено, що у разі відсутності належної землевпорядної документації та встановлення в натурі (на місцевості) меж щодо водоохоронних зон та прибережних захисних смуг водних об'єктів природоохоронний орган забезпечує її збереження шляхом урахування при розгляді матеріалів щодо вилучення (викупу) надання цих ділянок нормативних розмірів прибережних захисних смуг, встановлених ст..88 Водного кодексу України, та орієнтовних розмірів і меж водоохоронних зон, що визначаються відповідно до постанови КМУ від 08.05.1996 року №486 «Про затвердження Порядку визначення розмірів і меж водоохоронних зон та режиму ведення господарської діяльності в них», з урахуванням конкретної ситуації. У затвердженому оскаржуваним рішенням Бердянської міської ради №12 від 28.01.2010 року проекті землеустрою розмірі і межі захисної смуги Азовського моря не враховано, що унеможливлює відведення такої земельної ділянки. Крім цього, Генеральним планом м.Бердянська, затвердженим рішенням Бердянської міської ради №8 від 25.06.2009 року, за адресою виділеної земельної ділянки [PERSON] передбачено розміщення лише сезонних громадських центрів та пляжів, тому відповідно до приписів ст.1212 ЦК України, особа, яка набула майно без достатньої правової підстави, зобов'язана його повернути. В судовому засіданні представник прокуратури Ємельяненко С.А. підтримала позовні вимоги в повному обсязі, просила їх задовольнити. Представник відповідача Бердянської міської ради в судове засідання не з'явився, в своїх заявах просив справу розглянути за його відсутності. Інші відповідачі, Управління Держземагенства у Бердянському районі та [PERSON], будучи належним чином повідомленими про розгляд справи, в судове засідання не з'явилися, заперечень проти позову не направили, тому суд відповідно до положень ст.ст.169, 224-226 ЦПК України за згодою прокурора вважає можливим розглянути справу на підставі наявних у ній даних в заочному порядку. Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення прокурора, суд вважає позов обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав: Пунктом 7.4 рішення сімдесят восьмої сесії Бердянської міської ради V скликання № 12 від 28.01.2010 року «Про передачу у власність та в оренду земельних ділянок громадянам» затверджено проект відведення земельної ділянки та передано у власність [PERSON] земельну ділянку, площею 0,09га, з присвоєнням поштової адреси: [ADDRESS] для індивідуального дачного будівництва, що підтверджується копією цього рішення. На підставі цього рішення відповідач [PERSON] отримала державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯК № 829174 площею 0,09га для ведення індивідуального дачного будівництва в [ADDRESS], і за відповідачем 20.04.2010р. проведена державна реєстрація за реєстраційним номером 011026500460, що підтверджується копією державного акту на право власності на земельну ділянку. Відповідно до положень ст. 13, 14 Конституції України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об'єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією. Статтями 2, 19 Закону України «Про охорону земель» визначено, що об'єктом особливої охорони держави є всі землі в межах території України. Відповідно до ст. 19 Конституції України, посадові особи органів державної влади зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до положень ст. 58 ЗК України до земель водного фонду належать землі, зайняті в тому числі, прибережними захисними смугами вздовж морів, річок та навколо водойм, крім земель, зайнятих лісами. Відповідно до вимог ст. 60 ЗК України вздовж річок, морів і навколо озер, водосховищ та інших водойм з метою охорони поверхневих водних об'єктів від забруднення і засмічення та збереження їх водності у межах водоохоронних зон виділяються земельні ділянки під прибережні захисні смуги. Розмір та межі прибережної захисної смуги уздовж морів та навколо морських заток і лиманів встановлюються за проектами землеустрою, а в межах населених пунктів - з урахуванням містобудівної документації. Згідно зі ст. 88 Водного кодексу України (у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) з метою охорони поверхневих водних об'єктів від забруднення і засмічення та збереження їх водності вздовж річок, морів і навколо озер, водосховищ та інших водойм в межах водоохоронних зон виділяються земельні ділянки під прибережні захисні смуги. Уздовж морів та навколо морських заток і лиманів виділяється прибережна захисна смуга шириною не менше двох кілометрів від урізу води . Відповідно ст. 90 Водного кодексу України прибережна захисна смуга уздовж морів, морських заток і лиманів входить у зону санітарної охорони моря і може використовуватися лише для будівництва санаторіїв та інших лікувально-оздоровчих закладів, з обов'язковим централізованим водопостачанням і каналізацією. Згідно ст. 59 Земельного кодексу України громадянам та юридичним особам органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування можуть передавати земельні ділянки прибережних захисних смуг, смуг відведення і берегових смуг водних шляхів, а також озера, водосховища, інші водойми, болота та острови із земель водного, фонду лише на умовах оренди для сінокосіння, рибогосподарських потреб, культурно-оздоровчих, рекреаційних, спортивних і туристичних цілей, проведення науково-дослідних робіт тощо. Вищенаведені законодавчі норми встановлюють розміри прибережних захисних смуг в залежності від виду водойми та прямо забороняють надання у приватну власність земельних ділянок водного фонду, до яких відносяться прибережні захисні смуги. Нормативні акти, які регулюють забудову населених пунктів та застосовуються у всіх випадках будівництва, також передбачають обмеження щодо забудови таких земельних ділянок. Згідно п.п. 10, 11 Порядку визначення розмірів і меж водоохоронних зон та режиму ведення господарської діяльності в них, на землях міст і селищ міського типу розмір водоохоронної зони, як і прибережної захисної смуги, встановлюється відповідно до існуючих на час встановлення водоохоронної зони конкретних умов забудови. Водоохоронна зона морів, морських заток і лиманів, як правило, збігається з прибережною захисною смугою і визначається шириною не менш як 2 кілометри від урізу води. Також відповідно до вимог ст.ст. 17, 18 Закону України «Про основи містобудування» містобудівна документація регулює планування, забудову та інше використання територій, є основою для вирішення питань раціонального використання територій, вирішення питань щодо розташування та проектування нового будівництва, здійснення реконструкції, реставрації, капітального ремонту об'єктів містобудування та упорядкування територій; вирішення питань вибору, вилучення (викупу), надання у власність чи користування земель для містобудівних потреб. Статтею 13 Закону України «Про планування і забудову територій» передбачено, що детальний план території розробляється згідно з генеральним планом населеного пункту та визначає розташування червоних ліній, ліній регулювання забудови; розташування окремих земельних ділянок та об'єктів містобудування, вулиць, проїздів, пішохідних зон, щільність, поверховість, інші параметри забудови, містобудівні умови і обмеження забудови земельних ділянок; розташування інженерно-транспортної інфраструктури; принципи формування архітектурно-просторової композиції забудови; інші вимоги, визначені державними будівельними нормами. Відповідно до ст. 9 Закону України «Про державну експертизу землевпорядної документації» проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок підлягають обов'язковій державній експертизі, зокрема і проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок оздоровчого та рекреаційного призначення. Така ж вимога передбачена в ст. 118, ч. 4 ст. 123 ЗК України: у разі якщо проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки підлягає обов'язковій державній експертизі землевпорядної документації, погоджений проект подається Комісією до відповідного органу земельних ресурсів для здійснення такої експертизи. Всупереч наведеним вимогам земельного законодавства, обов'язкова державна експертиза землевпорядної документації проведена не була, чим грубо порушено вимоги чинного земельного законодавства та не дотримано порядок набуття права власності на землю. Спірна земельна ділянка розташована в межах двокілометрової зони прибере жної захисної смуги Азовського моря та відповідно до актів перевірок дотримання вимог земельного законодавства, проведених державною інспекцією сільського господарства в Запорізькій області, управлінням Держкомзему у м.Бердянськ Запорізької області, згідно плану-схеми, розташована на відстані 22 метрів від урізу води Азовського моря та знаходиться на території пляжу, вид грунту - пісок. Судом з'ясовано та підтверджено відповідними письмовими доказами, що позитивні висновки про погодження проекту землеустрою щодо відведення у власність [PERSON], вищезазначеної земельної ділянки 01.06.2010 року та 22.03.2011 року були відкликані управлінням Держкомзему у м.Бердянськ та управлінням архітектури та містобудування Бердянської міської ради відповідно. У рахуванням викладеного, суд приходить до висновку про грубе порушення Бердянською міською радою положень чинного законодавства в частині підстав та порядку надання земельної ділянки у власність відповідачу, а тому про незаконність 7.4 рішення Бердянської міської ради п'ятого скликання № 12 від 28.01.2010 року про передачу [PERSON] земельної ділянки по [ADDRESS] та необ хідності його скасування. Відповідно, державний акт на право приватної власності на земельну ділянку повинен бути визнаний недійсним, а його державна реєстрація підлягає скасуванню, а земельна ділянка поверненню за належністю територіальній громаді м. Бердянська. На підставі викладеного,

Outcome: approved