Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-24 00:00:00

Представник позивача звернулася до суду з вищезазначеним позовом про надання [PERSON] дозволу на виїзд доньки [PERSON] , [INFO] за кордон без дозволу (згоди) та супроводу батька дитини [PERSON] , [INFO] до повноліття дитини, саме до [INFO] ; надати дозвіл на тимчасове або постійне проживання з донькою [PERSON] , [INFO] за кордоном без дозволу (згоди) батька дитини; дозволити позивачу без дозволу (згоди) батька дитини оформлювати документи для тимчасового або постійного виїзду за кордон держави України [PERSON] , [INFO] до досягнення нею повноліття. В обгрунтування позовних посилалася на те, що 17.07.2010р. у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану Ялтинського міського УЮ Крим був зареєстрований шлюб між сторонами. [INFO] від шлюбу народилася донька [PERSON] . Рішенням Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 15.03.2012р. шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. 07.06.2013р. Іллічивським ВДРАЦС реєстраційної служби Маріупольського міського УЮ у Донецькій області був зареєстрований шлюб між позивачем і [PERSON] . На даний час [PERSON] прийняла рішення з донькою та своїм чоловіком виїхати на постійне місце проживання в державу Іспанія. Для дозволу на виїзд за територію України до Іспанії і для оформлення посвідки проживання, дипломатичні установи Іспанії в Україні вимагають згоду батька на вивезення дитини або рішення суду про дозвіл на виїзд дитини на ПМЖ без згоди другого з батьків. Такий дозвіл відповідач не дає оскільки його не цікавить доля дитини, крім того він постійно мешкає на тимчасово окупованій території АР Крим. Оформлення проїзного документа на дитину без згоди батька дитини-не виявляється можливим. Права її і права дитини порушені відповідачем, який безпідставно не дає дозвіл на виїзд за кордон, вона змушена звернутися до суду. Позивач та представник позивача в судове засідання не з`явилися про місце, дату та час розгляду справи повідомлені належним чином, просять розглядати справу без їх участі. Відповідач у судове засідання не з`явився, про місце і час розгляду справи повідомлений належним чином, відзив не надав. Ухвалою Київського апеляційного суду від 19.11.2019р. визначено підсудність вказаної справи Святошинському районному суду м. Києва для забезпечення розгляду цивільної справи. Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 24.12.2019року провадження у справі відкрито. Відповідно до розпорядження №25 від 20.03.2020р., цивільну справу №759/21759/20 в порядку автоматизованого розподілу справ між суддями передано судді Петренко Н.О. у зв`язку з закінченням строку відрядження судді Марко Я.Р. Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 03.04.2020р. прийнято до провадження судді Петренко Н.О. вказану цивільну справу. Суд, дослідивши матеріали справи вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що між [PERSON] та [PERSON] був зареєстрований шлюб. Від шлюбу у сторін народилася донька [PERSON] , [INFO] /а.с.6/. Рішенням Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 15.03.2012р. шлюб [PERSON] до [PERSON] розірвано/а.с.5/. 07.06.2013р. [PERSON] уклала шлюб з [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу Серії [NUMBER] а.с.7/. Частиною 1,2 ст. 313 ЦК України визначено, що Фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, має право на вільне самостійне пересування по території України і на вибір місця перебування. Фізична особа, яка не досягла чотирнадцяти років, має право пересуватися по території України лише за згодою батьків (усиновлювачів), опікунів та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Статтею 33 Конституцією України передбачено, що кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Частиною 1 статті 3 Конвенцією ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року (далі - Конвенція), яка була 27 лютого 1991 року ратифікована Верховною Радою України, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування (ч. 1 ст. 18 Конвенції). Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. За змістом ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до вимог ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Таким чином, сімейне законодавство виходить із принципу повної рівноправності обох батьків, батька і матері у всіх правах і обов`язках відносно своїх дітей. Порядок виїзду за кордон дітей громадян України визначено Законом України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадяни України», постановою КМУ від 27 січня 1995 р. № 57 «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України», Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМУ від 31 березня 1995 р. № 231 (із змінами). Правила перетинання державного кордону громадянами України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 р. № 57 із змінами і доповненнями, передбачають, що виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється: 1) за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску; 2) без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків: якщо другий з батьків є іноземцем або особою без громадянства, що підтверджується записом про батька у свідоцтві про народження дитини, та який (яка) відсутній у пункті пропуску; якщо у паспорті громадянина України для виїзду за кордон, з яким перетинає державний кордон громадянин, який не досяг 16-річного віку, є запис про вибуття на постійне місце проживання за межі України чи відмітка (штамп) про взяття на постійний консульський облік у закордонній дипломатичній установі України або перебування такого громадянина на постійному консульському обліку підтверджується довідкою про перебування на консульському обліку, яка формується з використанням засобів відомчої інформаційної системи МЗС; у разі пред`явлення документів або їх нотаріально засвідчених копій: свідоцтва про смерть другого з батьків; рішення суду про позбавлення батьківських прав другого з батьків; рішення суду про визнання другого з батьків безвісно відсутнім; рішення суду про визнання другого з батьків недієздатним; рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків; довідки про народження дитини, виданої відділом реєстрації актів цивільного стану, із зазначенням підстав внесення відомостей про батька відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України ( 2947-14 ) (під час виїзду дитини за кордон у супроводі одинокої матері); довідки про наявність заборгованості із сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за чотири місяці, виданої органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем; свідоцтва про народження дитини, виданого компетентним органом іноземної держави, що не містить відомостей про батька дитини, легалізованого або засвідченого апостилем, а також без будь-якого додаткового засвідчення у випадках, передбачених міжнародним договором України. 3) без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків у разі тимчасового виїзду з України на строк до одного місяця під час пред`явлення рішення суду або органу опіки та піклування (районної, районної у мм. Києві та Севастополі держадміністрацій, виконавчого органу міської, районної у місті (у разі його утворення), сільської, селищної ради об`єднаної територіальної громади) або їх копій, засвідчених нотаріально чи органом, який їх видав, у якому визначено (підтверджено) місце проживання дитини з одним із батьків, який має намір виїзду з дитиною або який уповноважив на це нотаріально посвідченою згодою інших осіб; 4) без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків у разі тимчасового виїзду з України на строк до одного місяця та більше дитини з інвалідністю, дитини, яка хворіє на захворювання, передбачені частиною п`ятою статті 157 Сімейного кодексу України, під час пред`явлення таких документів або їх копій, засвідчених нотаріально чи органом, який їх видав: довідки, виданої органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем, про наявність заборгованості із сплати аліментів (у разі коли сукупний розмір заборгованості перевищує суму відповідних платежів за три місяці); документа, виданого лікарсько-консультативною комісією лікувально-профілактичного закладу, в порядку та за формою, встановленими МОЗ (у разі коли сума заборгованості по аліментах становить понад три місяці, але не більше чотирьох місяців). Таким чином, діючим законодавством не встановлено обмеження щодо виїзду неповнолітньої дитини за кордон, а лише встановлено певний порядок її виїзду за кордон за згодою батьків або дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків. Тимчасовий виїзд малолітньої дитини за межі України повинен відбуватись лише за погодженням з іншим з батьків, оскільки такий переїзд спричиняє зміну режиму спілкування дитини з іншим з батьків, порядок участі у вихованні дитини, зміну звичайного соціального, культурного, мовного середовища дитини, що впливає на її подальше життя, розвиток і виховання. Виходячи з положень зазначених норм матеріального права, дозвіл на виїзд малолітньої дитини за межі України в супроводі одного з батьків за відсутності згоди другого з батьків на підставі рішення суду може бути наданий на конкретний одноразовий виїзд з визначенням його початку й закінчення. Надання такого дозволу на постійне проживання малолітньої дитини без згоди та супроводу батька суперечить чинному законодавству, що визначає рівність прав та обов`язків батьків відносно виховання дитини, що може призвести до фактичного позбавлення батька дитини передбаченої законодавством можливості брати участь у її вихованні та можливості спілкування з нею. Як роз`яснюється у постанові Верховного Суду України від 12.04.2017, дозвіл на виїзд малолітньої дитини за межі України в супроводі одного з батьків за відсутності згоди другого з батьків (на підставі рішення суду) може бути наданий на конкретний одноразовий виїзд з визначенням його початку й закінчення. В той же час, як вбачається із змісту позовної заяви позивач має намір виїхати з донькою на постійне місце проживання в державу Іспанію. Відповідно до п. 20 Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, знищення паспорта громадянина України для виїзду за кордон, його тимчасового затримання та вилучення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07.05.2014 року № 152 оформлення, видача та обмін паспорта для виїзду за кордон здійснюється особі, яка не досягла шістнадцятирічного віку, - на підставі заяви-анкети одного з батьків (якщо батьки не перебувають у шлюбі - на підставі заяви-анкети того з батьків, з ким проживає особа), усиновлювачів, опікунів, піклувальників або інших представників. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що надання дозволу виїзду за кордон без дозволу (згоди) батька малолітньої [PERSON] суперечить нормам чинного законодавства, оскільки надання дозволу на виїзд дитини за кордон без зазначення конкретної адреси місця перебування дитини за межами України та не надання доказів на підтвердження повернення дитини на територію України створить ситуацію правової невизначеності та непрогнозованості. Тимчасовий виїзд малолітньої дитини за межі України повинен відбуватись лише за погодженням з іншим з батьків, оскільки такий переїзд спричиняє зміну режиму спілкування дитини з іншим з батьків, порядок участі у вихованні дитини, зміну звичайного соціального, культурного, мовного середовища дитини, що впливає на її подальше життя, розвиток і виховання. Крім того, доказів того, що відповідач розвитком, станом здоров`я дитини та матеріальним становищем не цікавиться, з дочкою не спілкується, суду не надано.

Outcome: dismissed