Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-17 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду з позовом до відповідача про відшкодування шкоди, завданої смертю фізичної особи. Позовні вимоги мотивовані тим, що 13.10.2020 року, близько о 19-30 хвилин в м. Запоріжжя на проспекті Соборному відбулась дорожньо-транспортна пригода, де водій [PERSON] , керуючи автомобілем марки «Volkswagen LT», д.р.н. [NUMBER] допустив наїзд на пішохода [PERSON] , [INFO] . Внаслідок ДТП, [PERSON] від отриманих тілесних ушкоджень помер. За цим фактом було відкрито кримінальне провадження за №12020080050002789 від 13.10.2020 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України. Постановою слідчого відділення розслідування злочинів у сфері транспорту СВ Дніпровського ВП ГУ НП у Запорізькій області Гаран Р.П. від 30 листопада 2020 року закрито зазначене кримінальне провадження, у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України. При цьому, в результаті дорожньо-транспортної пригоди матері загиблого - [PERSON] , [INFO] , завдано моральну шкоду, оскільки вона втратила рідну та близьку людину. Зважаючи на глибину перенесених позивачем моральних страждань, що будуть супроводжувати її протягом життя та вплинули на стан психологічного здоров`я, позивач оцінюють розмір моральної шкоди у 290 000,00 (двісті дев`яносто тисяч) гривень, які просить стягнути з відповідача. Ухвалою Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 14 квітня 2021 року відкрито загальне позовне провадження у даній справі та розпочато підготовче провадження у справі. 01.06.2021року відповідачем до суду надано відзив на позовну заяву в якому зазначено , що ТОВ « Альянс-Авто» не є належним відповідачем у справі, оскільки позивач повинна звертатися з позовними вимога про стягнення моральної шкоди до страхової компанії,цивільна відповідальність відповідача на момент скоєння ДТП була застрахована в ТДВ «СК «Кредо», згідно поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів серії АР //0441568. Позивачем не надано доказів які-б беззаперечно свідчили про те що позивач була на утриманні померлого [PERSON] або мала на день його смерті право на одержання від нього утримання. Відсутній причинний зв`язок між діями відповідача та спричиненням шкоди тому відсутні підстави для відшкодування моральної шкоди. Просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог. 26.07.2021 року Хортицьким районним судом м. Запоріжжя витребувано у приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Запорізької області Вовк І.І. копію спадкової справи до майна померлого [PERSON] . Ухвалою Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 22 вересня 2021 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Представник позивача в судовому засіданні позовну заяву підтримав, надав пояснення аналогічні до викладених у них. Просив їх задовольнити. Представники відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнали з підстав викладених у відзиві на позовну заяву. Просили в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з`явився, був повідомлений судом про розгляд справи належним чином. Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що 13.10.2020 року, близько о 19-45 хвилин водій [PERSON] керуючи маршрутним таксі № 80 - автобусом «Volkswagen LT», д.р.н. [NUMBER] , здійснював рух по проїзній частині пр. Соборного, зі сторони вул.12 Квітня у напрямку бульвару Шевченка в м. Запоріжжя. В цей час, попереду, в районі буд.171 по пр. Соборному в м. Запоріжжя, пішохід [PERSON] , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, перетинаючи проїзну частину пр. Соборного у невстановленому для пішохідного переходу місці, зупинився на розділювальному газоні, що поділяє потоки протилежних напрямків руху . Після цього, пішохід [PERSON] , діючи в порушення вимог правил безпеки дорожнього руху,не впевнившись в безпеці для себе та інших учасників дорожнього руху, тим самим поставивши себе в небезпечне для життя та здоров`я положення, раптово, вийшов на проїзну частину пр. Соборного зліва-направо відносно руху автобуса «Volkswagen LT», та почав перетин проїзної частини пр. Соборного, в недозволеному для перетину місці. Реагуючи на появу пішохода, водій [PERSON] застосував міри екстреного гальмування та відворіт керма вліво, однак запобігти дорожньо-транспортній пригоді не зміг та передньою правою частиною скоїв наїзд на пішохода [PERSON] .В результаті ДТП пішохід [PERSON] отримав тілесні ушкодження, з якими був доставлений до лікарні, де йому було встановлено діагноз: «ЗЧМТ, кома, перелом ребер справа, перелом правої гомілки» [INFO] [PERSON] помер , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 29.10.2020 року та лікарським свідоцтвом про смерть №4668 від 29 жовтня 2020 року . Постановою слідчого відділення розслідування злочинів у сфері транспорту СВ Дніпровського ВП ГУ НП у Запорізькій області Гаран Р.П. від 30 листопада 2020 року закрито зазначене кримінальне провадження, у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України. Згідно висновку експерта № 4668 від 23.10.2020р. у доставленого до відділення екстреної медичної допомоги КНП МЛЕ та ШМД [PERSON] виявлено етанол в крові. Згідно копії свідоцтва про нарадження [NUMBER] від 20.10.1963 року матір`ю [PERSON] , зазначено [PERSON] ,яка була зареєстрована та проживала з [PERSON] за адресою : [ADDRESS] . Судом також встановлено, що водій водій маршрутного таксі № 80 - автобуса «Volkswagen LT», д.р.н. [NUMBER] , [PERSON] перебував у трудових відносинах з відповідачем та під час виконання трудових обов`язків здійснив наїзд на пішохода. Відповідно до статті 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Відповідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Відповідно до ч.2 ст.1167 ЦК України, моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки Згідно з ч. 1 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Відповідно до ч.2 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. У п. 4 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» судам роз`яснено, що з огляду на презумпцію вини завдавача шкоди (ч. 2 ст. 1166 ЦК України) відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (ч. 5 ст.1187 ЦК України, п. 1 ч. 2 ст. 1167 ЦК України). Відповідно до роз`яснень п.7 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» при завданні шкоди джерелом підвищеної небезпеки на особу, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, не може бути покладено обов`язок з її відшкодування, якщо вона виникла внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (ч.5 ст. 1187 ЦК України). Під непереборною силою слід розуміти, зокрема, надзвичайні або невідворотні за даних умов події. (п.1 ч. ст. 263 ЦК), тобто ті, які мають зовнішній характер. Під умислом потерпілого слід розуміти, зокрема, таку його протиправну поведінку, коли потерпілий не лише передбачає, але і бажає або свідомо допускає настання шкідливого результату (наприклад, суїцид). Головною особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є те, що володілець небезпечного об`єкта зобов`язаний відшкодувати шкоду незалежно від вини цієї особи. Перед потерпілим несуть однаковий обов`язок відшкодувати завдану шкоду як винні, так і невинні володільці об`єктів, діяльність з якими є джерелом підвищеної небезпеки. Разом із цим відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, має свої межі, за якими відповідальність виключається, до них належать непереборна сила та умисел потерпілого. Під умислом потерпілого слід розуміти усвідомлене бажання особи заподіяти шкоду. При цьому особа повинна розуміти значення своїх дій та мати змогу керувати ними. Обов`язок доведення умислу потерпілого або наявності непереборної сили законом покладається також на володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки діє цивільно-правова презумпція заподіювача шкоди. Оскільки особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого, а ТОВ «Альянс-Авто» , як володільцем джерела підвищеної небезпеки, на якого законом покладено обов`язок доведення умислу потерпілого або наявності непереборної сили, не доведено належними та допустимими доказами, що потерпілий [PERSON] передбачав, бажав чи свідомо допускав настання ДТП зі смертельним наслідком, суд вважає підставним та обґрунтованим стягнення з відповідача коштів на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок ДТП, незважаючи на відсутність його вини. Закриття щодо водія [PERSON] кримінального провадження у зв`язку з відсутністю складу злочину, не є підставою для звільнення відповідача від відповідальності за шкоду, завдану внаслідок ДТП, оскільки аналізуючи зміст постанови слідчого про закриття кримінального провадження від 30 листопада 2020 року суд не встановив умислу у діях потерпілого [PERSON] , який би виключав відповідальність ТОВ «Альянс-Авто» за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, як і не встановив обставин непереборної сили. І оскільки відповідач не довів належними та допустимими доказами, що шкоду завдано внаслідок умислу потерпілого чи внаслідок непереборної сили, саме він повинен нести відповідальність за шкоду, завдану смертю [PERSON] .. Вказаний правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2019 року у справі №461/8496/15-ц, який в силу положень ч.4 ст.263 ЦПК України повинен враховуватися судом при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин. Обов`язок доведення умислу потерпілого або наявності непереборної сили законом покладається також на володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки діє цивільно-правова презумпція заподіювача шкоди. Такі правові висновки зроблені Верховним Судом у постановах від 5 червня 2019 року у справі № 466/4412/15-ц (провадження № 61-37654св18), від 15 серпня 2019 року у справі № 756/16649/13-ц (провадження № 61-26702св18), від 2 жовтня 2019 року у справі № 447/2438/16-ц (провадження № 61-26195св18), від 11 грудня 2019 року у справі № 601/1304/15-ц (провадження № 61-33216св18) та інших. Відповідно до статті 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням майна, у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Частиною другою статті 1168 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю . Під моральною шкодою, згідно з п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.95р., слід розуміти: втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Окрім того, на підставі ч. 1 п. 9 вищезазначеної Постанови Пленуму ВСУ розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Відповідно до роз`яснень абз. 2, 3 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 4 якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого, якщо інше не встановлено законом, розмір відшкодування з особи, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, має бути зменшено (але не може бути повністю відмовлено у відшкодуванні шкоди). Положення ст. 1193 ЦК про зменшення розміру відшкодування з урахуванням ступеня вини потерпілого застосовуються і в інших випадках завдання шкоди майну, а також фізичній особі, однак у кожному разі підставою для цього може бути груба необережність потерпілого (перебування у нетверезому стані, нехтування правилами безпеки руху тощо), а не проста необачність. Саме по собі перебування у нетверезому стані не є прикладом грубої необережності. Враховуючи вищенаведене, глибину моральних переживань та душевних страждань матері , яких вона зазнала, пережила та переживає, втративши ріднішу людину - сина, який трагічно загинув внаслідок ДТП, відсутність умислу потерпілого чи непереборної сили, враховуючи вимоги розумності та справедливості, зважаючи на обставини загибелі [PERSON] , грубу його необережність, яка сприяла настанню ДТП, перебування його на момент ДТП в стані алкогольного сп`яніння, а також виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд вважає, що на відшкодування моральної шкоди, завданої матері смертю потерпілого [PERSON] - [PERSON] слід стягнути по 120000,00 грн. Аналогічна правова позиція викладена в Постанові ВС КЦС №373/2298/17 від 18.03.2021 року. Доводи представника відповідача , його представника про те, що ТОВ « Альянс-Авто» не є належним відповідачем у справі, оскільки позивач повинна звертатися з позовними вимога про стягнення моральної шкоди до страхової компанії,цивільна відповідальність відповідача на момент скоєння ДТП була застрахована в ТДВ «СК «Кредо», не можуть братися до уваги, оскільки потерпілому як кредитору належить право вимоги в обох видах зобов`язань - деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди, або шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільно-правову відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування, або шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених статтею 1194 Цивільного кодексу України підстав що узгоджується з правовою позицією викладеною в Постанові ВС ГКС № 910/4720/20 від 04.03.2021 року. Відповідно до ч.1, 6 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Відповідно до п/п 1 п.1 ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір» ставка судового збору за подання до суду фізичною особою позовної заяви майнового характеру встановлюється в розмірі 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Позовні вимоги [PERSON] про відшкодування моральної шкоди є майновими вимогами, оскільки позивач визначила її у грошовому вимірі. При зверненні до суду із позовом підлягав сплаті судовий збір у розмірі 2900 грн (290 000 грн х 1%). Позивач судовий збір при зверненні до суду не сплачувала, оскільки звільнена від його сплати на підставі п.2 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір». Враховуючи викладене, а також те, що позовні вимоги задоволено частково , з відповідача на користь держави належить стягнути 1200,00 грн судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: partial