Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-12 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду з позовом до Новокиївської сільської ради Томаківського району Дніпропетровської області\~ про встановлення факту належності правовстановлюючого документу, визнання права власності\~ за позивачем [PERSON] на житловий будинок з господарськими будівлями та земельну ділянку в порядку спадкування за законом, після смерті її матері [PERSON]. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 27 грудня 2010 року померла мати позивача [PERSON], що підтверджуються свідоцтвом про смерть серії І-КИ № 370839, свідоцтвом про народження позивача серії ГД № 142200, свідоцтвом про шлюб серії І-КИ № 026330, де позивач змінила прізвище з «Дрищ» на «Карандак». Відповідно до вимог чинного законодавства позивач прийняла спадщину подавши у шестимісячний строк від часу відкриття спадщини в нотаріальну контору заяву про прийняття спадщини. Після смерті спадкодавця позивач оформила спадщину, яка складалася з земельної ділянки для сільськогосподарського виробництва, що підтверджується Державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯК № 001403. Позивач також прийняла в користування належне спадкодавцю майно: житловий будинок з будівлями та спорудами, розташований за адресою: вул. Шкільна (колишня Кірова), 3, с.Добра Надія, Томаківського району Дніпропетровської області, належний [PERSON], та земельну ділянку, загальною площею 0,36 га, передану для присадибної ділянки та підсобного господарства, яка розташована за зазначеною адресою на території с. Добра Надія, Новокиївської сільської ради, Томаківського району Дніпропетровської області, проте на зазначені обєкти нерухомого майна в неї відсутні оригінали належних правовстановлюючих документів і їх місцезнаходження їй невідоме. З вищевказаних причин державний нотаріус Марганецької державної нотаріальної контори, відмовив їй у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на зазначене нерухоме майно. Відповідно до розяснень, викладених у пункті 3.1 листа Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року за вихідним № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», при вирішенні спорів про визнання права власності на спадкове майно судам слід керуватися законодавством, яке регулювало виникнення права власності у самих спадкодавців на момент закінчення будівництва будинків, зокрема положеннями ЦК УРСР 1963 року, Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих, затвердженою наказом Міністра юстиції УРСР від 19 січня 1976 року № 1/5, та іншими нормативними актами. Тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. Володіння спадкодавцем, а потім і позивачем зазначеним житловим будинком та присадибною земельною ділянкою не суперечило та не суперечить суспільним інтересам та не порушує прав інших осіб. Крім позивача інших спадкоємців, які прийняли спадщину, немає тому по справі є відповідачем орган місцевого самоврядування - Новокиївська сільська рада Томаківського району Дніпропетровської області Представник позивача подав до суду письмову заяву про розгляд справи за його відсутності та за відсутності позивача, при цьому зазначив, що підтримують позовні вимоги в повному обсязі. Відповідач у судове засідання не з'явився, але також подано до суду заяву про розгляд справи за відсутності представника відповідача, при цьому в заяві зазначено, що рішення просять ухвалити у даній справі на розсуд суду. Згідно ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Вивчивши матеріали справи, дослідивши докази, суд вважає, що даний позов підлягає задоволенню, так як знайшов своє підтвердження матеріалами справи, що підтверджують вказані факти та викладені правовідносини. З копії свідоцтва про смерть серії І-КИ № 370839, виданого 28.12.2010 року виконкомом Новокиївської сільської ради Томаківського району Дніпропетровської області, вбачається, що спадкодавець [PERSON] дійсно померла 27.12.2010 року. Ступінь родинного звязку [PERSON], 2402.1958 року народження, яка є позивачем у справі, зі спадкодавцем [PERSON], підтверджується свідоцтвом про народження позивача серії ГД № 142200, свідоцтвом про шлюб серії І-КИ № 026330, де позивач змінила дошлюбне прізвище з «Дрищ» на «Карандак». З матеріалів справи суд вбачає, що після смерті спадкодавця позивач оформила спадщину, яка складалася з земельної ділянки для сільськогосподарського виробництва, що підтверджується Державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯК № 001403. Позивач також прийняла в користування належне спадкодавцю майно: житловий будинок з будівлями та спорудами, розташований за адресою: вул. Шкільна (колишня Кірова), 3, с.Добра Надія, Томаківського району Дніпропетровської області, належний [PERSON], що підтверджується довідкою наданою Новокиївською сільською радою Томаківського району Дніпропетровської області від 29.08.2018 року, де зазначено, що згідно записів книг погосподарського обліку головою господарського двору та власником домоволодіння являлася [PERSON] та земельну ділянку, загальною площею 0,36 га, передану для присадибної ділянки та підсобного господарства, яка розташована за зазначеною адресою на території с. Добра Надія, Новокиївської сільської ради, Томаківського району Дніпропетровської області, належну їй на підставі Державного акта на право приватної власності на землю, зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю № 207, виданий 03.09.1993 року, в якому неправильно зазначено імя особи, якій видавався Державний акт, «Галина» замість «Ганна», проте на зазначені обєкти нерухомого майна в неї відсутні оригінали належних правовстановлюючих документів і їх місцезнаходження їй невідоме. З постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 10.02.2016 року суд вбачає, що державний нотаріус Марганецької державної нотаріальної контори дійсно відмовив їй у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на зазначене нерухоме майно, так як відсутні належні правовстановлюючи документи, про що надав постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 10.02.2016 року. З повідомлення завідуючої Державним нотаріальним архівом в Дніпропетровській області від 18.09.2017 р. за вих. № 867/01-21, вбачається, що після смерті [PERSON], померлої 27.12.2010 р. була заведена спадкова справа № № 121-2011, копія якої направлена на адресу суду і знаходиться в матеріалах справи. З копії спадкової справи суд вбачає, що до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, яка відкрилася після смерті [PERSON], окрім позивача [PERSON] до нотаріальної контори звертався її брат [PERSON] для отримання свідоцтва про право на спадщину за законом, а саме на земельну ділянку площею, 4,810 га, переданої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Новокиївської сільської ради Томаківського району (Державний акт на право приватної власності на землю серії Р2 № 167381). Крім цього, представником позивача подано до суду письмове повідомлення від 28.09.2017 року про те, що [PERSON], який являється також спадкоємцем після смерті [PERSON], що підтверджується матеріалами вищевказаної спадкової справи, помер 10.05.2014 року. На підтвердження вказаного факту представник позивача додав до матеріалів справи ксерокопію свідоцтва про смерть [PERSON] серії І-КИ № 565130. Відповідно до розяснень, викладених у пункті 3.1 листа Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року за вихідним № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», при вирішенні спорів про визнання права власності на спадкове майно судам слід керуватися законодавством, яке регулювало виникнення права власності у самих спадкодавців на момент закінчення будівництва будинків, зокрема положеннями ЦК УРСР 1963 року, Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих, затвердженою наказом Міністра юстиції УРСР від 19 січня 1976 року № 1/5, та іншими нормативними актами. За змістом п. 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах. За змістом зазначених нормативних актів виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права. До компетенції виконкомів місцевих рад відносилось також питання узаконення цих будівель та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих рад. Тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. [PERSON] паспорту на будинок станом на 10.03.1988 року вбачається, що [PERSON] фактично являлася власником житлового будинку загальною площею 62,6 кв. м., житловою площею 43,8 кв. м. Будинок та інші господарські будівлі не є аварійними та придатні до користування. Володіння спадкодавцем, а потім і позивачем зазначеним житловим будинком та присадибною земельною ділянкою не суперечило та не суперечить суспільним інтересам та не порушує прав інших осіб. Згідно з висновком ТОВ «Грандторгстрой» дійсна вартість житлового будинку з господарськими будівлями станом на 29.08.2017 року складає 30\~720,00 гривень, земельної ділянки 9\~150,00 гривень. Відповідно до вимог глави 10 пункту 4.15 «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», затвердженого наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 року за № 296/5 позивач не може отримати свідоцтво про право на спадщину за законом на зазначене нерухоме майно, так як відсутні правовстановлюючі документи, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно. Відповідно до ст. ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Способами захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно з ч.1 ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Статтею 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять всі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до ч.1 ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Згідно ст. 1261 ЦК України, позивач є спадкоємцем першої черги за законом після смерті своєї матері. Відповідно до ст.328 ЦК України право власності виникає на підставах, не заборонених законом, і вважається придбаним правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність придбання права власності не встановлена судом. У відповідності з ч. 2 ст. 256 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають справи про встановлення фактів від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Викладені обставини та письмові докази свідчать про те, що мати позивача дійсно являвся власником спірного спадкового майна. Виходячи із наведеного, враховуючи ту обставину, що ніхто, крім позивача, із спадкоємців померлого не претендує на спадщину після його смерті, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог і має підстави для задоволення позову в повному обсязі. Частиною 1\~ст. 88 ЦПК України\~передбачено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Враховуючи, що позивач не просить відшкодувати йому судові витрати, тому суд вважає можливим звільнити відповідача від відшкодування витрат та залишити сплачений судовий збір в сумі 960,00 грн. на користь держави. На підставі викладеного та

Outcome: approved