Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-09 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду з позовом до відповідачів, в якому просить: відібрати у [PERSON] та [PERSON] дітей [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] до усунення причин, які перешкоджають вихованню дітей без позбавлення їх батьківських прав; стягнути з [PERSON] та [PERSON] аліменти в твердій грошовій сумі на утримання дітей в розмірі 500 гривень на користь закладу, в якому перебуватимуть діти. Свої вимоги мотивує тим, що на обліку служби у справах дітей перебувають діти [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , батьками яких є відповідачі [PERSON] та [PERSON] .. Відповідачі характеризуються з негативної сторони, зловживають спиртними напоями, не працюють, не виконують батьківські обов`язки по відношенню до дітей. Працівниками служби у справах дітей не одноразово проводились профілактично-роз`яснювальні бесіди з батьками, однак останні не реагували. 20 березня 2020 року на комісії з питань захисту прав дитини розглядалось подання служби у справах дітей щодо відібрання дітей у батьків без позбавлення їх батьківських прав до усунення причин, які перешкоджають вихованню, проживанню та розвитку дітей. Членами комісії подання було підтримано. У зв`язку з викладеним, представник позивача звернувся до суду з зазначеним позовом. Представник позивача Органу опіки та піклування Тарутинської селищної ради Болградського району Одеської області в судове засідання не з`явилась, надала суду клопотання в якому зазначила, що.позовні вимоги підтримує та просить розглянути справу за її відсутністю. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, надала суду клопотання, в якому позов не визнала, категорично заперечувала проти відібрання від неї дітей . Пояснила, що вона працевлаштувалась, спиртні напої взагалі не вживає. Приїздить до своїх дітей в центр, привозила необхідні речі, солодощі , проводила з ними час. Стверджувала, що вона змінилась, зробила для себе висновки, бажає виконувати батьківські обов`язки, має любов до своїх дітей і дійсно бажає жити з дітьми та опікуватись ними. Просила відмовити в задоволенні позову. Крім того, просила справу розглянути за її відсутністю. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, надав суду клопотання, в якому позов не визнав, заперечував проти відібрання від нього дітей. Пояснив, що він працевлаштувався, спиртні напої взагалі не вживає, змінився, зробив для себе висновки, бажає виконувати батьківські обов`язки, має любов до своїх дітей і дійсно бажає опікуватись ними. Просив відмовити в задоволенні позову. Крім того, просив справу розглянути за його відсутністю. Оскільки сторони в судове засідання не з`явились, то відповідно до вимог ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Розглянувши подані документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення її по суті, суд прийшов до наступного висновку. Судом встановлено, ніким з учасників процесу не заперечується та підтверджується письмовими доказами у справі, щовідповідачі [PERSON] та [PERSON] є батьками: [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим повторно 11 листопада 2016 року Тарутинським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області (а.с.4); [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим повторно 11 листопада 2016 року Тарутинським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області (а.с.6); [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим повторно 29 серпня 2014 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Тарутинського районного управління юстиції в Одеській області (а.с.5); [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим 17 січня 2014 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Тарутинського районного управління юстиції в Одеській області (а.с.3). З довідки Красненської сільської ради Тарутинського району Одеської області №02-14/80 від 16 березня 2020 року вбачається, що [PERSON] мешкає без реєстрації місця проживання в в будинку [ADDRESS] разом з співмешканцем [PERSON] та дітьми [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (а.с.10). Згідно Акту обстеження умов проживання дітей в будинку [ADDRESS] , складеного 16 березня 2020 року, було встановлено, що: умови проживання не задовільні; під час обстеження в кімнатах був безлад, розкидані речі, присутній неприємний запах; продукти харчування в невеликій кількості; для дітей відсутній сезонний одяг, взуття, речі особистої гігієни; в будинку не створені умови для проживання, виховання та розвитку дітей (а.с.9). [PERSON] офіційно не працює, періодично підробляє в приватному секторі, спиртними напоями не зловживає, необхідний контроль за дітьми не здійснює, що підтверджується характеристикою Красненської сільської ради Тарутинського району Одеської області від 16 березня 2020 року (а.с.11). [PERSON] характеризується з негативного боку, не працює, періодично зловживає спиртними напоями, свої батьківські обов`язки не завжди виконує належним чином, умови проживання для дітей антисанітарні, виконкомом сільської ради неодноразово робились зауваження стосовно догляду за дітьми, на які [PERSON] не реагувала, що підтверджується характеристикою Красненської сільської ради Тарутинського району Одеської області від 16 березня 2020 року (а.с.12). Згідно витягу з протоколу комісії з питань захисту прав дитини Тарутинської районної державної адміністрації Одеської області №3 від 20 березня 2020 року, комісія вирішила подання служби у справах дітей щодо відібрання у [PERSON] та [PERSON] дітей [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] до усунення причин, які перешкоджають вихованню дітей без позбавлення їх батьківських прав задовольнити та підготувати до суду позов (а.с.14). Як зазначено в ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. В статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» закріплено, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. Держава надає батькам допомогу у виконанні ними своїх обов`язків щодо виховання дітей, захищає права сім`ї. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. У п. 1 ст. 9 указаної Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. За змістом ст. ст.151,163 СК України батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Батьки мають переважне право перед іншими особами на те, щоб малолітня дитина проживала з ними. Відповідно до п. 8 Постанови КМУ від 24.09.2008 р. № 866 «Про питання діяльності органів опіки та піклування, пов`язаної із захистом прав дитини» визначено, що у разі, якщо виникла безпосередня загроза життю або здоров`ю дитини, орган опіки та піклування, якому стало відомо про це, приймає рішення про негайне відібрання дитини у батьків або осіб, які їх замінюють. Згідно ч. 1 ст. 170 СК України суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених пунктами 2-5 частини першої статті 164 цього Кодексу, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання. У цьому разі дитина передається другому з батьків, бабі, дідові, іншим родичам - за їх бажанням, або Органу опіки та піклування. Згідно з п.п.2-5 ч.1 ст.164 СК України, суд може постановити таке рішення у випадку, якщо батьки ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; батьки ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Відповідно до роз`яснень пунктів 16 і 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і позбавлення батьківських прав та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу. Суд має право вирішити питання про відібрання дитини від батьків без позбавлення їх батьківських прав та передати органу опіки та піклування (якщо цього потребують інтереси дитини), без визначення при цьому конкретного закладу. Європейський суд з прав людини у справі «Савіни проти України» (заява від 18 грудня 2008 року № 39948/06) вказує, що право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані ст. 8 Конвенції. У рішенні від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України» (заява № 31111/04) суд наголосив, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Європейський суд у своєму рішенні у справі «Гаазе проти Німеччини» (заява від 08 квітня 2004 року № 11057/02) зазначив, що згідно з усталеною прецедентною практикою суду, взаємне почуття втіхи батьків і дитини від того, що вони постійно перебувають разом, становить важливий елемент сімейного життя, тому національні заходи, що перешкоджають реалізації такого почуття, дорівнюють втручанню у право, яке перешкоджають реалізації такого почуття, дорівнюють втручанню у право, яке захищається статтею 8 Конвенції. Європейський суд з прав людини зауважує, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року). Якщо рішення мотивується необхідністю захистити дитину від небезпеки, має бути доведено, що така небезпека справді існує. При винесенні рішення про відібрання дитини від батьків може постати необхідність врахування цілої низки чинників. Можливо, потрібно буде з`ясувати, наприклад, чи зазнаватиме дитина якщо її залишать під опікою батьків, жорстокого поводження, чи страждатиме вона через відсутність піклування, через неповноцінне виховання та відсутність емоційної підтримки, або визначити, чи виправдовується встановлення державної опіки над дитиною станом її фізичного або психічного здоров`я. З іншого боку, сам той факт, що дитина може бути поміщена в середовище, більш сприятливе для її виховання, не виправдовує примусового відібрання її від батьків. Такий захід не можна також виправдовувати виключно посиланням на ненадійність ситуації, адже такі проблеми можна вирішити за допомогою менш радикальних засобів, не вдаючись до роз`єднання сім`ї, наприклад, забезпеченням цільової фінансової підтримки та соціальним консультуванням (SAVINY v. UKRAINE, № 39948/06, § 50, ЄСПЛ, від 18 грудня 2008 року). Таким чином, підставою відібрання дитини без позбавлення батьківських прав батьків є виникнення в сім`ї небезпечної для дитини обстановки: її життя, здоров`я і морального виховання. Аналізуючи пояснення представника позивача в частині наявності загрози здоров`ю та життю дітей у випадку залишення останніх з батьками з тих підстав , що відповідачі зловживають спиртними напоями; не працюють; не створюють належних умов проживання, виховання та розвитку дітей. Однак, з приводу особи відповідача [PERSON] , щодо якої вирішується питання про відібрання дітей, суд зазначає, що згідно Акту обстеження умов проживання від 05 листопада 2021 року [PERSON] мешкає в будинку [ADDRESS] разом зі своїм співмешканцем [PERSON] , умови проживання задовільні, в будинку прибрано, дітям створені місця для відпочинку, проживання та розвитку, продукти харчування наявні в достатній кількості, домашнє господарство ведеться, город обробляється, наявна побутова техніка, [PERSON] працює за наймом. Згідно даним, які містяться в Єдиному державному реєстрі судових рішень, [PERSON] лише один раз було притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 184 КУпАП через скоєння її сином [PERSON] , [INFO] кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 185 КК України. Більше жодного разу [PERSON] не було визнано винуватою за скоєння адміністративного правопорушення передбаченого ст.184 КУпАП, оскільки постановами суду провадження щодо неї було закриті, а сам факт складання уповноваженим органом протоколу про адміністративне правопорушення не свідчить про притягнення особи до адміністративної відповідальності. З характеристики [PERSON] , наданої виконавчим комітетом Тарутинської селищної ради Болградського району Одеської області 08 листопада 2021 року, вбачається, що [PERSON] мешкає в приватному будинку зі своїм співмешканцем [PERSON] , [INFO] , за час проживання в селі від сусідів та мешканців села скарг не надходило. Відповідача [PERSON] також жодного разу не було визнано винуватим за скоєння адміністративного правопорушення передбаченого за ст.184 КУпАП, що також підтверджується даними з Єдиного державного реєстру судових рішень. З характеристики [PERSON] , виконавчим комітетом Тарутинської селищної ради Болградського району Одеської області, вбачається, що [PERSON] мешкає один в будинку [ADDRESS] , підробляє періодичними заробітками в приватному секторі, алкогольні напої не вживає, скарг у відношенні до поведінки [PERSON] не надходило. Оцінивши зміст висновку від 20 березня 2020 року комісії з питань захисту прав дитини Тарутинської районної державної адміністрації Одеської області, суд вбачає, що в ньому не наведено виняткових обставин, які безпосередньо загрожували життю або здоров`ю дітей. Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов`язок із доказування, оскільки ст. 81 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов`язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ст. ст. 43 ЦПК України). Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні, так і обов`язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Крім того, суд безпосередньо не повинен брати участі у зборі доказового матеріалу. Таким чином, суд встановив, що станом на день вирішення питання про відібрання дітей від батьків відсутні підстави для їх відібрання. При цьому суд виходить з наступного: відібрання дітей від батьків має бути наслідком невиконання батьківських обов`язків або їх неналежного виконання у такій мірі, яка погрожує здоров`ю дітей, їх нормальному розвитку і йде не на користь дітям, а завдає їм шкоду. Суд виходить також з того, що найкращим для дітей є їх проживання в рідній сім`ї, і що в принципі відібрання дітей від батьків, при встановлених у суді конкретних обставинах, що існують на даний час, не відповідає інтересам дитини. Суд також враховує , що поведінка відповідачів змінилась, вони зробили для себе висновки, бажають виконувати батьківські обов`язки, мають любов до своїх дітей і демонструють своїм ставленням дійсне бажання жити з дітьми та опікуватись ними. Суду не надано доказів того , що виправити ситуацію в сім`ї можливо лише шляхом застосування такої крайньої міри як відібрання дітей. Тому, порівнюючи вагомість тих обставин, на які як на підставу для відібрання дітей посилається позивач, і вагомість психологічного аспекту відібрання, враховуючи особу і поведінку відповідачів, а також враховуючи, що відібрання дітей від батьків може бути лише як крайня міра, коли без відібрання не можна усунути загрозу для життя та здоров`я дітей у інший спосіб, то при наданих доказах і при вставлених конкретних обставинах суд не вбачає підстав для відібрання дітей від відповідачів на даний час, і вважає, що таке відібрання не відповідатиме інтересам дітей. Тому відсутні підстави для задоволення позову. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed