Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-31 00:00:00

Представник позивача\~звернувся до\~суду з\~позовом \~до [PERSON] ,\~посилаючись на\~те,\~що сторони\~перебувають у\~трудових відносинах.\~13\~вересня 2018\~року між\~позивачем та\~відповідачем було\~укладено договір\~про відпрацювання,\~за умовами\~якого позивач\~зобов`язався\~направити відповідача\~на підвищення\~кваліфікації (навчання)\~та профінансувати\~таке навчання,\~а відповідач\~ [PERSON] ,\~в свою\~чергу,\~зобов`язався\~пройти навчання\~у повному\~обсязі і\~відпрацювати у\~позивача два\~роки після\~проходження навчання\~та отримання\~сертифікату.\~Загальна сума\~затрачених позивачем\~витрат складає\~43\~124,61\~гривень.\~На підставі\~заяви [PERSON] \~від 12\~серпня 2019\~року про\~звільнення з\~посади інженера-технолога\~за власним\~бажанням,\~він був\~звільнений з\~12\~серпня 2019\~року з\~займаної посади\~на підставі\~ст.\~38\~КЗпП України.\~Таким чином,\~трудові відносини\~між сторонами\~були припинені\~до завершення\~вказаного строку\~в договорі\~про відпрацювання.\~При проведенні\~розрахунку при\~звільненні,\~з заробітної\~плати відповідача\~було частково\~утримано грошові\~кошти за\~навчання в\~розмірі 24\~002,23\~грн.\~Відповідачем була\~написана заява\~про повернення\~грошових коштів\~в розмірі\~19\~122,38\~грн.\~до каси\~підприємства до\~31.12.2019\~року.\~В той\~же час\~відповідачем так\~і не\~було здійснено\~повернення грошових\~коштів розмірі\~19\~122,38\~грн.,\~що є\~порушенням та\~невиконанням умов\~підписаного з\~його сторони\~Договору та\~заяви.\~12.08.2020\~року позивачем\~було направлено\~відповідачу претензію\~з вимогою\~сплатити заборгованість,\~яка була\~ним залишена\~поза увагою.\~З наведених\~підстав просили\~суд задовольнити\~позов,\~стягнути з\~ [PERSON] \~на користь\~ТОВ «ФАКТОРІАЛ\~К» витрати на\~навчання (підвищення\~кваліфікації) у розмірі 19\~122 грн. 38 коп.; стягнути з\~ [PERSON] витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 3\~000 грн. 00 коп.; стягнути з [PERSON] сплачений судовий збір в розмірі 2\~102 грн. 00 коп.. Ухвалою Ленінського районного суду м. Полтави від 25 листопада 2020 року було відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження. Сторонами не подано заяв та клопотань про розгляд справи в загальному порядку. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце слухання справи повідомлявся належним чином в передбаченому ст.ст. 128, 130 ЦПК України порядку, причини неявки суду не відомі. Відзиву на позовну заяву не подано. Таким чином суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Суд, дослідивши письмові докази, що є в матеріалах справи, проаналізувавши надані докази, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] на підставі наказу від 26 червня 2018 року № 112к прийнятий на роботу до ТОВ «ФАКТОРІЛ К» з 27 червня 2018 року на посаду інженера-технолога. Також судом встановлено, що 13 вересня 2018 року між сторонами ТОВ «ФАКТОРІАЛ К» та [PERSON] був укладений договір про відпрацювання за умовами якого «ФАКТОРІАЛ К» зобов`язався направити [PERSON] на підвищення кваліфікації (навчання) та профінансувати таке навчання, а [PERSON] зобов`язався пройти навчання у повному обсязі і відпрацювати у Позивача два роки після проходження навчання та отримання сертифікату. Відповідно до п. 2.2. Договору, для реалізації мети щодо навчання працівника роботодавець взяв на себе зобов`язання організувати, забезпечити та оплатити навчання працівника шляхом укладання відповідних договорів з третіми особами, діяльність яких передбачає надання послуг з навчання працівника за напрямком його професійної діяльності у роботодавця. Відповідно до п. 2.3. Договору, умови та вартість навчання зазначені в Договорі на надання послуг № 12-09-2018 від 12.09.2018 року, укладеному між роботодавцем та Товариством з обмеженою відповідальністю «PRO- Training». Згідно п. 2.7. Договору, укладаючи Договір про відпрацювання щодо порядку та умов оплати роботодавцем за навчання працівника, сторони виходили з того, що після закінчення курсу навчання працівник буде зобов`язаний відпрацювати на підприємстві 2 (два) роки. Відповідно до п. 2.7.1. Договору, у випадку розірвання працівником з власної ініціативи трудових відносин з роботодавцем до закінчення навчання, працівник зобов`язується відшкодувати роботодавцю повний розмір здійснених ним витрат на навчання. Відповідно до п. 2.7.2. Договору, у випадку дострокового звільнення працівника (незалежно від причин звільнення, за винятком призову на військову або альтернативну службу, установлення інвалідності, обрання на виборну посаду або смерті працівника), останній зобов`язаний буде відшкодувати роботодавцю повний розмір здійснених ним витрат на навчання. Відповідно до п. 3.1. Договору, працівник зобов`язаний: Відпрацювати на підприємстві 2 (два) роки з моменту отримання сертифікату IWCF після закінчення навчання та здачі іспитів. У разі дострокового звільнення відшкодувати Роботодавцю повний розмір здійснених витрат на навчання. 12 вересня 2018 року між ТОВ «ФАКТОРІЛ К» та ТОО «PRO- Training» укладений договір щодо підвищення професійної кваліфікації за умовами якого було здійснено оплату послуг в загальному розмірі 315000 грн. 00 коп. Також судом встановлено, що 21 вересня 2018 року позивачем був виданий наказ про відрядження до ТОО «PRO- Training» [PERSON] з метою підвищення кваліфікації, здобуття сертифікату [NUMBER] вересня 2018 року відповідачу було видано сертифікат IWCF. Судом встановлено, що 12 серпня 2019 року [PERSON] подав заяву про звільнення за власним бажанням на підставі п. 1 ст. 38 КзпП України. 12 серпня 2019 року позивачем був виданий наказ № 144-К «Про припинення трудового договору», та звільнено [PERSON] з 12 серпня 2019 року з посади інженера-технолога на підставі ст. 38 КЗпП України. Таким чином, суд вважає встановленим, що трудові відносини між сторонами були припинені до завершення вказаного строку в договорі про відпрацювання. При проведенні розрахунку при звільненні з заробітної плати відповідача було частково утримано грошові кошти витрачені позивачем на навчання відповідача в розмірі 24\~002,23 грн. Також з наданих суду доказів, встановлено, що 12 серпня 2019 року відповідачем [PERSON] було написано заяву, в якій він зобов`язався внести до каси підприємства витрати на його навчання (підвищення кваліфікації) в розмірі 19\~122,38 гривень до 31 грудня 2019 року. Згідно із ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та вимог ЦК України. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (ч. 1 ст. 530 ЦК України). Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до положень частин 1, 3, 4 ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Частиною 2 ст.13 ЦПК України встановлено, що збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Під час розгляду справи судом були створені всі необхідні умови для всебічного та повного дослідження обставин справи. Разом з тим відповідач не надав суду відзив, а також будь-яких належних та допустимих доказів в обґрунтування своєї позиції щодо заявлених позовних вимог, в той час як позивачем заявлені позовні вимоги обґрунтовані належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами. За таких обставин, суд вважає, що позовні вимоги є законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі. Враховуючи те, що відповідачем не було виконано грошове зобов`язання в порядку пп. 3.1.2. Договору, суд визнає обґрунтованими позовні вимоги про стягнення з відповідача суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також трьох процентів річних від простроченої суми згідно ст. 625 ЦК України, відповідно до здійсненого позивачем розрахунку (19\~122, 38 грн. + 325,74+ 493,73 = 19941,85 грн.). Відповідно до ч. 2 ст.\~137\~ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Згідно ч. 3 ст.\~137\~ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. 01 вересня 2020 року між позивачем ТОВ «ФАКТОРІЛ К» та адвокатом Черчик Т.В. укладений договір про надання професійної правничої допомоги. Згідно наданого акту виконаних робіт із наведенням розрахунку загальна вартість послуг за надання правової допомоги наданої адвокатом Черчик Т.В. склала 3\~000 гривень. Згідно наданого позивачем видаткового касового ордеру ТОВ «ФАКТОРІЛ К» сплачено адвокату Черчик Т.В. за надання правової допомоги 3\~000,00 гривень. Враховуючи обсяг надання позивачу правових послуг, розмір витрат на професійну правничу допомогу, суд вважає, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3\~000,00 гривень. У відповідності до положень ст. 141 ЦПК України у зв`язку із задоволенням позову суд стягує з відповідача на користь позивача судовий збір в розмірі 2\~102,00 гривень. \~ \~ \~ \~На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved