Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-18 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про усунення перешкод у користуванні власністю. В обґрунтування позову зазначає, що 29 січня 2018 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської обл. Ємець І.О. було видано Свідоцтво (реєстраційний номер 361), яким посвідчується, що ПАТ «Універсал Банк» належить на праві власності нерухоме майно, що складається з будинку, житлового літ. «Д-2», з приналежними до нього будівлями та спорудами, загальною площею 407,2 кв.м., житловою площею 159,0 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] .29 січня 2018 року було проведено державну реєстрацію права власності на вказане майно. Відповідачі зареєстровані за адресою місцезнаходження нерухомого майна Банку, однак жодних правових підстав для цього не мають. А тому представник позивача просить усунути перешкоди у користуванні власністю шляхом позбавлення права користування [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] житловим будинком за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 26.07.2019 року провадження по вищевказаній цивільній справі відкрито в порядку загального позовного провадження. 21.11.2019 року ухвалою Червонозаводського районного суду м. Харкова, закрито підготовче провадження по справі та призначено до судового розгляду. Представник позивача в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності. Відповідачі у встановлені ухвалою строки відзив на позов не надали. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку про задоволення позову, виходячи з наступних підстав. Відповідно положень до ст.ст.15,16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, яке вона може здійснити шляхом звернення до суду у визначеному ЦПК України порядку (ст. 4 ЦПК України) і що також гарантованост.124 Конституції України. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно з вимогами ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. Правилами ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до частини першої статті 81 зазначеного вище Кодексу кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи (ч. 5ст. 81 ЦПК України). Під час розгляду цієї цивільної справи судом були створені всі умови для реалізації прав та виконання обов`язків учасниками справи, у тому числі й в частині подання ними доказів та заяви клопотань з приводу забезпечення доказів. Постановою державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного Територіального управління юстиції у Харківській області Головка В.Л. від 22.01.2018 року передано стягувачу ПАТ «Універсал Банк» в рахунок погашення заборгованості за виконавчим листом № 2-984/10 від 24.03.2012 року, виданим Фрунзенським районним судом м. Харкова, будинок житловий літ «Д-2», з приналежними до нього будівлями та спорудами, адреса об`єкта: [ADDRESS] , загальною площею 407,2 кв. м., житлова площа 159,0 кв. м.. що належить боржнику [PERSON] . 29 січня 2018 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Ємець І.О. було видано Свідоцтво (реєстраційний номер 361), яким посвідчується, що ПАТ «Універсал Банк» належить на праві майно, що складається з будинку, житлового літ. «Д-2», з приналежними до нього будівлями та спорудами, загальною площею 407,2 кв.м., житловою площею 159,0 кв. м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , земельної ділянки для обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд загальною площею 0.1000 га, кадастровий номер 6310138800:12:035:0001, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . 29 січня 2018 року було проведено державну реєстрацію права власності на вказане майно. Як вбачається з інформаційної довідки з Реєстру територіальної громади м. Харкова, [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] зареєстровані за адресою місцезнаходження нерухомого майна Банку. Конституційне право на житло містить заборону примусового позбавлення житла інакше як на підставі закону й за рішенням суду. Однак людина може користуватися тільки тим житлом, право користування яким у неї виникло з правочину або на підставі закону. Таке право виникає у власника житла (гл.28 ЦК), членів його сім`ї (ст.405 ЦК, ст. 156 ЖК), орендаря (наймача) житла (ст.810 ЦК, ст.61 ЖК), членів його сімї (ст.816 ЦК, стст.64, 160 ЖК). Відповідно до ст. 383 ЦК власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Аналогічна норма міститься у ст. 150 ЖК УРСР: громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. За змістом ст. 156 ЖК УРСР члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Із даного випливає, що право на проживання у будинку будь-яких членів сім`ї власника безпосередньо пов`язане із правом власності громадянина на житлове приміщення. Саме право власності на житловий будинок [PERSON] було правовою підставою для проживання членів її сім`ї за вказаною адресою. 29 січня 2018 року право власності [PERSON] на житловий будинок припинилося у зв`язку з примусовим відчуженням. Із втратою права [PERSON] втратила і право користування житловим приміщенням. А у відповідності до ст. 156 ЖК України, ст. 405 ЦК члени сім`ї [PERSON] також втратили право користування жилим приміщенням у зв`язку з припиненням права власності [PERSON] на даний будинок. Право членів сім`ї власника будинку користуватись цим жилим приміщенням може існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сім`ї якого вони є; із припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сім`ї. Така ж правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 05.11.2014 у справі № 6-158цс14 та від 16.11.2016р. у справі № 6-709цс16. Відповідно [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , є такими, що втратили право користування житловим будинком за адресою: [ADDRESS] . Власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час. Такі ж висновки викладені в постанові Верховного Суду України від 16 листопада 2016 року № 6-709 цс 16. А тому, слід усунути перешкоди у користуванні нерухомим майном житловим будинком за адресою: [ADDRESS] , шляхом позбавлення права користування [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] житловим будинком за адресою: [ADDRESS] . Крім того, відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, з відповідачів на користь АТ «Універсал Банк» підлягає стягненню судовий збір.

Outcome: approved