Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-08 00:00:00

Представник ТОВ «МАРКС.КАПІТАЛ» - [PERSON] звернувся до суду із позовом до відповідача, яким просив стягнути суму сплаченого страхового відшкодування в розмірі 4\~965,05 грн. та судовий збір в розмірі 243,60 грн. Представник позивача [PERSON] у судове засідання не зявилася, проте подала до суду заяву, якою позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила справу розглянути за її відсутності. Відповідач повторно не зявився у судове засідання, хоча був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, про що в матеріалах справи наявні відповідні повідомлення, у звязку із чим суд вважає можливим розгляд справи за відсутності відповідача. Суд приймає до уваги той факт, що відповідачу надавалась можливість заперечувати, не визнавати позовні вимоги, доказувати протилежне, тобто відповідач не скористався своїм правом з власної ініціативи та за власним волевиявленням. Розглянувши доводи та пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази на предмет їх належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатність та взаємний звязок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про можливість задоволення позову виходячи з наступного: 26.08.2011 року о 09:00 годині [PERSON], керуючи автомобілем [NUMBER] по вул. Центральній в с. Фонтанка Комінтернівського району Одеської області, рухаючись заднім ходом, не впевнившись у відсутності транспортних засобів, внаслідок чого допустив зіткнення з припаркованим автомобілем [NUMBER] під керуванням [PERSON] Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди автомобілі отримали механічні ушкодження. Постановою Комінтернівського районного суду Одеської області від 28.09.2011 року, у справі № 3-2010/11, в діях [PERSON], внаслідок порушення ним вимог п. 10.9 Правил дорожнього руху, встановлено наявність складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, і, як наслідок, [PERSON] притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу. Як встановлено згідно договору обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № ВЕ/8586121 від 26.12.2010 року, власник автомобіля [NUMBER], [PERSON], застрахував в ПрАТ «СК «Лафорт» вказаний транспортний засіб перед третіми особами. Згідно експертного висновку № 216/11 від 25.11.2011 року належна до виплати нанесена матеріальна шкода транспортному засобу «Нісан», д/н [NUMBER], складає 4\~965,05 грн. 27.02.2012 року ПрАТ «СК «Лафорт» був складений страховий акт № 13-10885-1-1. За умовами договору обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № ВЕ/8586121 від 26.12.2010 року та на підставі заяви [PERSON] від 01.12.2011 ПрАТ «СК «Лафорт» сплатило власнику автомобіля [NUMBER] [PERSON] страхове відшкодування в сумі 4\~965,05 грн., що встановлено судом згідно платіжного доручення № 1906 від 29.02.2012 року. Встановивши виниклі правовідносини, суд звертається до положень діючого законодавства, яким ці правовідносини врегульовані: У відповідності до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Виходячи зі змісту положень ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого майнового або немайнового права та інтересу в спосіб, передбачений цією нормою Закону, або у спосіб передбачений договором чи законом. Загальні підстави відшкодування шкоди передбачені Главою 82 Параграф 1 ЦК України. У відповідності до ч. 1. ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Зі змісту положень ст. 1187 ЦК України вбачається, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, повязана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобі, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим обєктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Суд вважає, що винність [PERSON] у вчиненні даної дорожньотранспортної пригоди підтверджена постановою Комінтернівського районного суду Одеської області від 28.09.2011 року, завдані матеріальні збитки потерпілому знаходяться в прямому причиннонаслідковому звязку із протиправними діями [PERSON], наявність непереборної сили [PERSON] не доведено. Законом України «Про страхування» (далі-Закон) врегульовані відносини у сфері страхування, і який спрямований на створення ринку страхових послуг, посилення страхового захисту майнових інтересів підприємств, установ, організацій та фізичних осіб. Суд до виниклих правовідносин застосовує норми вказаного Закону як спеціальні. У відповідності до ч. 1. ст. 3 цього Закону, страхувальниками визнаються юридичні особи та дієздатні фізичні особи, які уклали із страховиками договори страхування або є страхувальниками відповідно до законодавства України. У відповідності до ч. 2, 3 ст. 18 цього Закону факт укладання договору страхування може посвідчуватися страховим свідоцтвом (полісом, сертифікатом), що є формою договору страхування. Договір страхування набирає чинності з моменту внесення першого страхового платежу, якщо інше не передбачено договором страхування. Відповідно до ч. 1. ст. 25 цього Закону здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком. У відповідності до ст. 27 цього Закону до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток. Відповідно до п. 38.1.1 ст. 38 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо він не повідомив страховика у строки і за умов, визначених у підпункті 33.1.4 пункту 33.1 статті 33 цього Закону, а саме невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов'язок, він має підтвердити це документально. Проте, вищевказані вимоги Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» відповідачами не було виконано, будь-яких письмових повідомлень про настання дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 26.08.2011 року, від водія транспортного засобу чи страхувальника на адресу ПрАТ «СК «Лафорт» не надходило, що не було спростовано відповідачами у судовому засіданні. Вказана норма права кореспондуються зі ст. 993 ЦК України - до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Таким чином, з урахуванням спеціальної норми Закону, в даному випадку страховик отримав право вимоги до винної особи в межах понесених фактичних витрат. Виходячи з наведених норм діючого законодавства, та зі змісту договору страхування, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обгрунтованими, заснованими на нормах діючого законодавства, в звязку із чим відповідач має відшкодувати позивачу 4\~965,05 грн. в рахунок сплати невідшкодованої суми страхового відшкодування за страховим випадком. Вирішуючи питання позовних вимог щодо розподілу судових витрат, суд виходить зі змісту положень ст. 88 ЦПК України, і вважає можливим стягнути з відповідача судові витрати у розмірі 243,60 грн., оскільки вони документально підтверджені платіжним дорученням № 370 від 19.12.2014 року. Зокрема, ТОВ «МАРКС.КАПІТАЛ» є належним позивачем по даній справі, оскільки 01.07.2013 року між ТОВ «МАРКС.КАПІТАЛ» та ПрАТ «СК «Лафорт» було укладено договір про надання фінансових послуг факторингу, за яким клієнт відступив фактору свої права грошових вимог до боржників, тобто за договором факторингу № 01/01-07/2013Р право вимоги до [PERSON] перейшло до ТОВ «МАРКС.КАПІТАЛ», відповідно до вимог ст.ст. 1077, 1078 ЦК України. На підставі наведеного,

Outcome: approved