Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-16 00:00:00

Прокурор Жовтневого районного суду м. Маріуполя звернувся до суду з позовом до відповідача. В обґрунтування вимог зазначено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 27.06.1997 року. Від зазначеного шлюбу [INFO] народилась дитина - донька [PERSON], яка на даний час проживає з опікуном [PERSON] та мешкає на території Російської Федерації, Республіка Корелія. Згідно рішення Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 14.05.1998 року з [PERSON] на користь [PERSON] були стягнуті аліменти на утримання неповнолітньої дитини в розмірі ? частини зі всіх видів заробітку, але не менше ? частини неоподаткованого мінімуму доходів громадян, починаючи з 03.05.1998 року, та до повноліття дитини. 18.05.2004 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. З 01.11.2007 року відповідач припинив сплачувати аліменти, внаслідок чого утворилась заборгованість в сумі 23063 гривень. [INFO] мати дитини померла. Рішенням апеляційного суду Донецької області від 22.01.2013 року відповідача позбавлено батьківських прав відносно неповнолітньої [PERSON], 1997 року народження. Відповідно до постанови адміністрації муніципальної освіти «Біломорський муніципальний район» № 108 від 07.02.2013 року над неповнолітньою [PERSON] встановлено опіку. Опікуном призначено її бабу - [PERSON]. Відповідач матеріальної допомоги та утримання дитини не надає. Опікун повинна самостійно нести матеріальні витрати з утримання та виховання дитини. Просить суд стягнути з відповідача пеню за несвоєчасне виконання аліментних зобов'язань, внаслідок несплати аліментів. Прокурор в судовому засіданні присутня не була, надала до суду заяву з проханням розглянути справу за її відсутністю. Наполягала на задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Відповідач у судове засідання не з'явився з невідомих суду причин, про день та час розгляду справи повідомлений своєчасно та належним чином у встановленому законом порядку.Проте в заяві про перегляд заочного рішення зазначив, що відповідно рахунку-фактури № 231 від 23.05.2010 року та акту виконаних робіт № 231 від 23.05.2010 року, що ним за власний кошт за адресою, де мешкає [PERSON] разом з дитиною, було придбано та встановлено кондиціонер загальною вартістю 5100,00 гривень. Суд дослідивши матеріали справи приходить до наступного. Рішенням Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 14.05.1998 року з [PERSON] на користь [PERSON] були стягнуті аліменти на утримання неповнолітньої дитини в розмірі ? частини зі всіх видів заробітку, але не менше ? частини неоподаткованого мінімуму доходів громадян, починаючи з 03.05.1998 року та до повноліття дитини. Рішення набрало законної сили 24.05.1998 року. 30.01.2002 року постановою державного виконавця Жовтневого відділу державної виконавчої служби Маріупольського міського управління юстиції відкрито виконавче провадження по примусовому виконанню виконавчого листа № 2-1452 від 10.11.2001 року. Згідно довідки № 5/1779 від 10.10.2011 року, виданої Жовтневим ВДВС Маріупольського МУЮ, [PERSON] має заборгованість по аліментам в сумі 23063 гривень, яка утворилась за період з 01.11.2007 року по [INFO]. Відповідно до свідоцтва про смерть Серії [NUMBER], виданого Жовтневим відділом державної реєстрації актів цивільного стану Маріупольського управління юстиції у Донецькій області, [PERSON] померла [INFO]. З рішення колегії суддів палати у цивільних справах апеляційного суду Донецької області від 22.01.2013 року вбачається, що [PERSON] був позбавлений батьківських прав відносно неповнолітньої [PERSON], [INFO]. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами на власний розсуд. Частиною 1 ст. 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених статтею 61 цього Кодексу. Відповідно до ч. 2 даної статті докази надаються сторонами та іншими особами, які беруть участь в справі. Частинами 3, 4 ст. 61 ЦПК України передбачено, що обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набуло законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини. Вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мала місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Частиною 3 ст. 212 ЦПК України передбачено, що суд оцінює належність, допустимість, достатність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємність доказів у їх сукупності. Відповідно до ст. 180, ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття, одним із способів утримання, є стягнення аліментів за рішенням суду. Порядок стягнення аліментів на виконання рішення суду передбачений ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» і відповідно до ч. 7 цієї статті суд вирішує питання заборгованості лише у разі спору про її розмір. Згідно з ч. 1 ст. 196 Сімейного кодексу України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми сплачених аліментів за кожен день прострочення. Сума неустойки за один місяць не повинна накладатися чи перекривати інший місяць і вираховується виключно один раз за певний проміжок часу. Аналогічний порядок нарахування неустойки (пені) за порушення строків сплати аліментів роз'яснює п. 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів». У зв'язку з цим сума заборгованості зі сплати аліментів за попередні місяці не додається до наступних, а кількість днів прострочення обчислюється виходячи з того, скільки днів прострочено до сплати певної суми заборгованості. При цьому пеня нараховується не з часу фактичного ухилення від утримання і не з часу подання позовної заяви про стягнення аліментів чи з часу набрання рішенням суду про стягнення аліментів законної сили, а з часу невиконання рішення суду, лише тим місяцем, протягом якого не проводилося стягнення. Судом встановлений той факт, що рішення суду про стягнення аліментів не виконувалось з вини відповідача, у зв'язку із цим за період з 01.11.2007 року по [INFO] була нарахована неустойка за весь час прострочення виплати аліментів, виходячи з наступного розрахунку: пеня від суми заборгованості по аліментам склала у 2007 році - 9879,80 гривень, у 2008 році - 64852,19 гривень, у 2009 році - 47914,99 гривень, у 2010 році - 23618,20 гривень, у 2011 році - 2643,60 гривень, а всього 148908,78 гривень. Разом з тим, відповідачем були надані докази сплати ним в добровільному порядку грошових коштів в сумі 1600,00 гривень та 1800,00 гривень, що підтверджується власноручними письмовими розписками [PERSON] Також відповідачем було надано рахунок-фактуру № 231 від 23.05.2010 року з актом виконаних робіт № 231 від 23.05.2010 року, з яких вбачається, що ним за власний кошт за адресою, де мешкає [PERSON] разом з дитиною, було придбано та встановлено кондиціонер загальною вартістю 5100,00 гривень. Беручи до уваги суму добровільно сплачених та витрачених відповідачем коштів, розмір яких дорівнює 8500,00 гривень, суд вважає законним зменшити розмір заявленої до стягнення неустойки (пені) на вказану суму виплат, внаслідок чого розмір неустойки (пені), який підлягає до стягнення, складає 140408,78 гривень (148908,78 гривень - 8500,00 гривень = 140408,78 гривень). Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у сумі 1404 гривень 09 копійок. На підставі ст. 180-181, 196 СК України, ст. 625 ЦК України, п. 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів»,

Outcome: partial