Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-17 00:00:00

Прокурор в інтересах держави в особі Козинської селищної ради звернувся до суду з позовною заявою до відповідачів, уточнивши яку вказав, що спірні земельні ділянки загальною площею 0,5826 набуті у власність без прийняття відповідного рішення Козинською селищною радою, державний акт на спірну земельну ділянку був підроблений. В подальшому спірна змелена ділянка була поділена та відчужена відповідачам . В зв`язку з чим, прокурор просить витребувати спірні земельні ділянки на користь територіальної громади смт. Козин. Представник [PERSON] направив відзив на позовну заяву, в якій заперечив щодо задоволення позову, вказав, що [PERSON] відчужив спірну земельну ділянку, тому не є належним відповідачем по справі. Крім того, у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відсутні земельні ділянки з кадастровими номерами, які просить витребувати прокурор. Представник [PERSON] направила відзив на позовну заяву, в якій заперечила щодо задоволення позову, вказала, що відповідач придбав відповідно до договору міни земельну ділянку площею 1,1827 га, що розташована в смт. Козин. В подальшому був здійснений поділ земельної ділянки на 8 ділянок, встановлені межі земельних ділянок, та побудовано 8 житлових будинків, які введено в експлуатацію та зареєстровано право власності. Крім того, рішенням Козинської селищної ради вказаним будинкам присвоєно адреси. Вказані дані відображені на детальному плану території смт. Козин, що підтверджує схвалення та відсутність претензій у селищної ради щодо спірних земельних ділянок. В зв`язку з чим, відповідач при придбанні земельних ділянок був переконаний у законності їх набуття. Крім того, прокурор просить витребувати земельні ділянки, кадастрові номери яких відсутні у публічній кадастровій карті. Прокурором не доведено, що спірні земельні ділянки належали до комунальної власності, а [PERSON] набула їх у власність на підставі договорів купівлі - продажу. Крім того, прокурором подано позов з пропущенням строку позовної давності. Прокурор направила відповідь на відзив, де зазначила, що присвоєння поштових адресів будинкам, що розташовані на спірних земельних ділянках не може оцінюватись як вираження волі територіальної громади на передачу у власність земельних ділянок. Крім того, вбачається, що приватні нотаріуси у 2006 році не посвідчували договори купівлі-продажу спірних земельних ділянок. Відповідач [PERSON] направив відзиви на уточнену позовну заяву, де зазначив, що прокурором порушено порядок звернення до суду, на спірних земельних ділянках побудовано будинки та зареєстровано право власності, Козинською селищною радою присвоєно адреси. Вказані дані відображені на детальному плану території смт. Козин. Прокурором не доведено підробку державного акту на [PERSON] та не обґрунтовано стверджується, що спірні земельні ділянки не передавались у приватну власність. Кримінальне провадження по вказаним обставинам закрито в зв`язку з відсутністю складну кримінального правопорушення. Відсутні докази підробки державного акту на землю. В зв`язку з чим, просить відмовити в задоволенні позову. Крім того, відповідач подав заяву про застосування строку пропущення позовної давності. Представник [PERSON] направила заперечення проти відповіді на відзив та заяви про уточнення позовних вимог, зазначивши на порушення порядку подачі уточненої позовної заяви. Крім того, в уточненому позові прокурор просить витребувати частини від земельних ділянок без конкретизації цих частин. Крім того, прокурором обрано не вірний спосіб захисту, та не надано доказів щодо незаконності вибуття спірних земельних ділянок із комунальної власності. Вкзана цивільна справа вже розглядалась в судому порядку. Так, рішенням Обухівського районного суду Київської області від 25 листопада 2015 року в задоволенні позову відмовлено у зв`язку із пропуском строку позовної давності. Рішення суду першої інстанції обґрунтовувалось тим, що органи прокуратури здійснювали нагляд за діяльністю Управління державної служби по боротьбі з економічною злочинністю ГУ МВС України в Київській області, яке здійснювало перевірку підстав та обставин набуття у власність [PERSON] спірних земельних ділянок, за наслідком якої начальник Управління державної служби по боротьбі з економічною злочинністю ГУ МВС України в Київській області [PERSON] отримав інформацію та документи від Управління Держкомзему в Обухівському районі у лютому 2012 року. Зважаючи на це, суд дійшов висновку, що сторона позивача могла своєчасно довідатись про обставини, за яких порушено або могло бути порушено права держави, оскільки Козинська селищна рада Обухівського району Київської області і органи прокуратури наділені чинним законодавством відповідними повноваженнями для своєчасного виявлення обставин виділення та використання земельних ділянок. Оскільки відповідачем заявлено про застосування позовної давності, прокурор причини пропуску строку позовної давності не повідомив, заяви про відновлення строків позовної давності не подав, поважних причин пропуску строку позовної давності не встановлено, сплив позовної давності є самостійною правовою підставою для відмови у позові, тому суд вважав за необхідне відмовити у задоволенні позовних вимог. Рішенням Апеляційного суду Київської області від 02 червня 2016 року рішення суду першої інстанції скасовано, ухвалено нове рішення про відмову у позові з інших підстав. Рішення апеляційного суду обґрунтовувалось тим, що 06 вересня 2014 року порушено кримінальне провадження № 12014110230000699 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених частиною першою статті 358, частиною четвертою статті 190 КК України щодо заволодіння шахрайським шляхом земельними ділянками. В матеріалах справи відсутні відомості про закриття такого провадження чи наявність вироку, а відтак позивач всупереч статті 60 ЦПК України (в редакції Закону України від 18 березня 2004 року № 1618-IV, далі - ЦПК України 2004 року) не надав суду доказів, передбачених статтею 57 ЦПК України 2004 року, які б доводили факт вибуття спірної земельної ділянки з володіння поза волею власника. Доказів, на якій підставі земельні ділянки придбані [PERSON] та хто був їх власником на момент вчинення попередніх угод, позивачем не надано. Недоведеність позову є самостійною підставою для відмови у його задоволенні, тому відсутні підстави для застосування позовної давності. 16.01.2019 постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду вирішено Рішення Обухівського районного суду Київської області від 25 листопада 2015 року та рішення Апеляційного суду Київської області від 02 червня 2016 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції. Скасовуючи рішення судів попередніх інстанцій суд касаційної інстанції вказав, що під час розгляду справи суди першої та апеляційної інстанцій зазначеним обставинам належної правової оцінки не дали, відповідні докази з метою з`ясування зазначених обставин не досліджували, зокрема, не встановили обставини та час вибуття із володіння первісного власника спірних земельних ділянок, не з`ясували фактичних обставин справи щодо заявлених вимог, не встановили, які правовідносини сторін випливають з установлених обставин та які норми права підлягають застосуванню до цих правовідносин, тому дійшли передчасного висновку про відмову в задоволенні позову заступника прокурора Обухівського району Київської області в інтересах територіальної громади в особі Козинської селищної ради Обухівського району Київської області. Суди не встановили фактичних обставин справи, від яких залежить правильне вирішення справи, та не перевірили доводи сторін та надані на їх підтвердження докази, то ухвалені у справі судові рішення відповідно до частини третьої статті 411 ЦПК України підлягають скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції. Під час нового розгляду справи прокурором подано заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на земельні ділянки з кадастровими номерами: 3223155400:05:034:0092; 3223155400:05:034:0093, 3223155400:05:034:0094, 3223155400:05:034:0095, 3223155400:05:034:0091, 3223155400:05:034:0098, 3223155400:05:034:0097, 3223155400:05:034:0096, що розташовані в смт. Козин Обухівського району Київської області та належать відповідно [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , посилаючись на те, що предметом спору у даній цивільній справі є земельна ділянка, яка протягом розгляду справи в суді неодноразово відсуджувалась та змінювався власник. Ухвалою від 10.12.2019р. прокурору відмовлено в задоволенні заяви про забезпечення позову. 23.09.2020р. постановою Київського апеляційного суду апеляційну скаргу першого заступника керівника Києво-Святошинської місцевої прокуратури Київської області задоволено. Ухвалу Обухівського районного суду Київської області від 10 грудня 2019 року скасовано та постановлено нове судове рішення, яким заяву першого заступника керівника Києво-Святошинської місцевої прокуратури Київської області про забезпечення позову задоволено. В порядку забезпечення позову накладено арешт на земельні ділянки: - площею 0,1284 га з кадастровим номером 3223155400:05:034:0092, площею 0, 1315 га з кадастровим номером 3223155400:05:034:0093, площею 0,1345 га з кадастровим номером 3223155400:05:034:0094, площею 0, 1372 га з кадастровим номером 3223155400:05:034:0095, що розташовані в смт. Козин Обухівського району Київської області та належить на праві власності [PERSON] ;- площею 0,1481 га з кадастровим номером 3223155400:05:034:0091, що розташована в смт. Козин Обухівського району Київської області та належить на праві власності [PERSON] ;- площею 0,223 га з кадастровим номером 3223155400:05:034:0098, що розташована в смт. Козин Обухівського району Київської області та належить на праві власності [PERSON] ;- площею 0,1410 га з кадастровим номером 3223155400:05:034:0097, що розташована в смт. Козин Обухівського району Київської області та належить на праві власності [PERSON] ;- площею 0,139 га з кадастровим номером 3223155400:05:034:0096, що розташована в смт. Козин Обухівського району Київської області та належить на праві власності [PERSON] . В судовому засіданні прокурор уточнені позовні вимоги підтримала в повному обсязі, з підстав викладених у позові та уточненому позові, додатково зазначила, що при перевірці ц 2014 році прокуратурою було виявлено, що спірні земельні ділянки не передавались у власність, оскільки не має відповідних рішень селищної ради а державний акт підроблений. В подальшому земельна ділянка була поділена та відчужена відповідачам. Будинки були побудовані вже після розгляду справи в суді. Кримінальне провадження закрито. Позовна давність не пропущена, оскільки до 2014 року у прокуратурі були відсутні відомості про порушення земельного законодавства. В судовому засіданні представник відповідача [PERSON] заперечила проти задоволення позову з підстав викладених у відзиві на позов та запереченні проти відповіді на відзив, додатково зазначила, що експертиза підпису на державному акті не є об`єктивною, Козинська селищна рада та управління земельних ресурсів дали відповідь, що фактично не можуть надати інформацію чи виділялись спірні земельні ділянки у власність, в зв`язку з чим, позовні вимоги є необґрунтованими. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] в судовому засіданні проти позову заперечили з підстав викладених у відзиві та уточнений позов, додатково подали заяву про застосування строку позовної давності. Також зазначили, що експертиза підпису була проведена з порушеннями, зокрема особа не попереджалась про кримінальну відповідальність, не достатньо було вільних те експериментальних зразків підпису. На спірних земельних ділянках побудовано житлові будинки з допоміжними спорудами, на які зареєстровано право власності, проведені комунікації. Законність набуття права власності на частину земельних ділянок не оспорюється і тому не можливо встановити, яку саме частину земельних ділянок просить витребувати прокурор. Прокурором обрано невірний спосіб захисту, оскільки старих земельних ділянок не існує, тому їх неможливо витребувати, тому відсутній предмет спору. Не має доказів незаконності вибуття земельних ділянок і що земельні ділянки належали територіальній громаді. В судовому засіданні представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні проти позову заперечив, вказав, що [PERSON] набула право власності на підставі договору купівлі -продажу. На спірній земельній ділянці побудований будинок, який введений в експлуатацію. В процесі реєстрації права власності на будинок Козинська селища рада надавала всі відповідні дозволи. Крім того, прокурором не обґрунтовано, яку саме частину земельної ділянки просять витребувати а задоволення позову порушить право власності позивача. Представник Козинською селищної ради в судове засідання не з`явився, подали пояснення, де зазначив, що селищна рада не надавала ніяких дозволів щодо виділення спірних земельних ділянок і не передавала їх у власність, відсутні договори купівлі - продажу. В зв`язку, з чим позовні вимоги підтримують та просять позов задовольнити. Інші особи, які повідомлялись належним чином про час і місце судового розгляду не з`явились, заяв чи клопотань до суду не надавали. Відповідно до ч. 5,6 ст. 263 ЦПК України обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Суд, заслухавши пояснення сторін, їх представників, дослідивши письмові докази та матеріали справи, дійшов до висновку, що позовні вимоги не підлягають до задоволення з наступних підстав. Згідно ст.12 ЦПК України , цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення . Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно ст.80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Судом встановлено, що між [PERSON] та [PERSON] укладено договір купівлі-продажу земельних ділянок № 6326 від 31.07.2008 року. На підставі вказаного договору [PERSON] відчужила на користь [PERSON] наступні земельні ділянки загальною площею 0,5826 га: кадастровий номер 3223155400:05:034:0011, кадастровий номер 3223155400:05:034:0012, кадастровий номер 3223155400:05:034:0013, кадастровий номер 3223155400:05:034:0014. Згідно інформації, вказаної у договорі, земельні ділянки належали продавцю на підстав Державного акту серії ЯБ № 794335, виданого на підставі договорів купівлі-продажу земельних ділянок від 08.02.2006 року за №№ 764, 770, 774, 778 зареєстрованого в Книзі Записів державних актів на право власності на землю за № 0814 від 17.03.2006 року. Відповідно до державного акту на право приватної власності на землю серії ЯБ №794335, [PERSON] на підставі договорів купівлі-продажу земельних ділянок від 08.02.2006 року за №№ 764, 770, 774, 778 є власником земельної ділянки площею 0,5826 га, що розташована в смт. Козин Обухівського району Київської області, для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських споруд, зареєстрованого в Книзі Записів державних актів на право власності на землю за № 0814 від 17.03.2006, за підписом начальника Обухівського районного відділу земельних ресурсів Пазюка І.Р. Також, між [PERSON] та [PERSON] укладено договір купівлі-продажу земельних ділянок № 6319 від 31.07.2008 року. На підставі вказаного договору [PERSON] відчужила на користь [PERSON] наступні земельні ділянки загальною площею 0,6 га: кадастровий номер 3223155400:05:034:0047; кадастровий номер 3223155400:05:034:0048; кадастровий номер 3223155400:05:034:0049; кадастровий номер 3223155400:05:034:0050; кадастровий номер 3223155400:05:034:0051. Згідно інформації, вказаної у договорі, земельні ділянки належали продавцю на підстав Державного акту серії ЯГ № 173128, виданого на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 17.03.2006 року за № 984 зареєстрованого в Книзі Записів державних актів на право власності на землю за № 0980 від 19.04.2006 року. Відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯБ №281476 виданого 16.02.2006 , зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право власності на землю за № 0814 [PERSON] на підставі договору купівлі - продажу № 766 від 05.03.2005 є власником земельної ділянки площею 0,1500 га, що розташована по [ADDRESS] , з кадастровим номером 3223155400:05:106:0007. Відповідно до листа № 1.1-34/411, від 26.06.14 управління Держземагентства в Обухівському районі повідомило, що інформацію до 2007 року про записи з книги реєстрації державних актів на право власності на землю управління надати не має можливості, оскільки дані книги реєстрації в управлінні відсутні та не передавались. Згідно програмного комплексу ведення Державного земельного кадастру «Національна кадастрова система» земельні ділянки з кадастровими номерами 3223155400:05:034:0011, 3223155400:05:034:0012, 3223155400:05:034:0013, 3223155400:05:034:0014 не обліковуються. Відповідно до листа Козинської селищної ради Обухівського району Київської області № 544 від 02.07.2014, повідомлено, що в селищній раді не виявлено будь-яких документів щодо земельних ділянок які були придбані [PERSON] , договори з реквізитами № [NUMBER] не реєструвались, відомості відсутні. В селищній раді не ведеться реєстрація речових прав, по господарська та поземельна книги не ведуться, станом на 2006 рік в зв`язку зі зміною законодавства та зберіганні даних про власників земельних ділянок та землевпорядної документації в Управлінні Держземагенства в Обухівському районі. Відповідно до показів [PERSON] , який у 2006 році був в.о. начальника Обухівського районного відділу земельних ресурсів, підпис на державному акті серії ЯБ № 794335, виданий на ім`я [PERSON] , підроблений. Відповідно до висновку експерта Науково-дослідного експертно-криміналістичного центру № 3-03/469 від 17.04.2015 року, вказано, що підписи від імені [PERSON] на лицевій та зворотній сторонах державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯБ № 7943335, виданий на ім`я [PERSON] 17.03.2006 року, виконані не [PERSON] , а іншою особою з наслідуванням дійсних підписів [PERSON] . Відповідно до інформації ДП «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України № 11024/01-10 від 30.04.2015, у зв`язку з тим, що 01.01.2013 функціонування Реєстру правочинів було припинено у зв`язку з прийняттям постанови КМУ № 824 «Деякі питання державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 05.09.2012, а надання з нього інформації, у будь-який спосіб, не передбачено чинним законодавством. Відповідно до листів нотаріусів Обухівського районного нотаріального округу повідомлялось, що ними не посвідчувались договори купівлі-продажу земельних ділянок від 08.02.2006 за №№ 764,770,774, 778, набувачем яких є [PERSON] . Відповідно до листа прокурора Обухівського району від 08.06.2012, [PERSON] повідомлено, що на підставі цивільно-правових угод ним на праві власності використовується земельна ділянка у [ADDRESS] , загальною площею 1,1862 га. Виходячи з матеріалів, повідомлено про відсутність підстав для оспорювання право на володіння належною земельною ділянкою. Відповідно звернення [PERSON] прокуратурою Київської області проведено наглядове провадження № 110-12, розпочате 07.06.2012, закінчено 08.06.2012. Відповідно до технічної документації із землеустрою, на підставі договорів купівлі-продажу земельних ділянок №№ 6319 та 6326 від 31.07.2008 року [PERSON] виготовив технічну документацію із землеустрою щодо складання державного акту на право власності на земельну ділянку загальною площею 1,1826 га з кадастровим номером 3223155400:05:034:0068. На підставі договору міни № 433 від 23.03.2017 року [PERSON] відчужив право власності на земельну ділянку з кадастровим номером 3223155400:05:034:0068 (складовою якої є спірні земельні ділянки з кадастровими номерами 3223155400:05:034:0011, 3223155400:05:034:0012, 3223155400:05:034:0013, 3223155400:05:034:0014) на користь [PERSON] . У подальшому, на підставі заяви, посвідченої приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Сохацькою О.В. за № 1705 від 26.07.2017 року земельну ділянку площею 1,1827 га з кадастровим номером 3223155400:05:034:0068 поділено на наступні земельні ділянки: площею 0,1284 га з кадастровим номером 3223155400:05:034:0092, площею 0,1315 га з кадастровим номером 3223155400:05:034:0093, площею 0,1345 га з кадастровим номером 3223155400:05:034:0094, площею 0,1372 га з кадастровим номером 3223155400:05:034:0095, площею 0,1481 га з кадастровим номером 3223155400:05:034:0091, площею 0,223 га з кадастровим номером 3223155400:05:034:0098, площею 0,1410 га з кадастровим номером 3223155400:05:034:0097, площею 0,139 га з кадастровим номером 3223155400:05:034:0096. Надалі, [PERSON] відчужив право власності: - на земельну ділянку з кадастровим номером 3223155400:05:034:0091 на користь [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу № 2383 від 03.10.2018 року; - на земельну ділянку з кадастровим номером 3223155400:05:034:0098 на користь [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу № 2112 від 28.08.2019 року; - на земельну ділянку з кадастровим номером 3223155400:05:034:0097 на користь [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу № 1868 від 26.06.2019 року; - на земельну ділянку з кадастровим номером 3223155400:05:034:0096 на користь [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу № 4648 від 20.09.2018 року. Відповідно до даних з публічної кадастрової карти відомості про земельні ділянки з кадастровими номерами 3223155400:05:034:0011, 3223155400:05:034:0012, 3223155400:05:034:0013, 3223155400:05:034:0014 відсутні. Відповідно до Державного реєстру речових прав на нерухоме на спірних земельних ділянках побудовані житлові будинки: - житловий будинок за адресою [ADDRESS] . Підстава виникнення права власності: технічний паспорт, серія та номер 249/09-17, виданий 07.11.2017 , видавник ПП «Приват-Інвеста»; рішення органу місцевого самоврядування, «Про присвоєння адреси об`єкту будівництва», серія та номер 23/33, виданий 08.12.2017 , видавник Козинська селищна рада Обухівського району Київської області; декларація про готовність об`єкта до експлуатації , серія та номер КС141173310907 виданий 27.11.2017р., видавник: Департамент Державної архітектурно-будівельної інспекції України в Київській області. Кадастровий номер земельної ділянки: 3223155400:05:034:0092, реєстраційний номер 1381995832231; площа: 0,1284 га., державна реєстрація 13.10.2017 , орган, що здійснив державну реєстрацію земельної ділянки: відділ в Обухівському районі Головного управління Держгеокадастру в Київській області: цільове призначення: для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка); власник [PERSON] ; - житловий будинок за адресою [ADDRESS] ; підстава виникнення права власності: технічний паспорт, серія та номер 248/09-17, виданий 07.11.2017 , видавник ПП «Приват-Інвеста»; рішення органу місцевого самоврядування, «Про присвоєння адреси об`єкту будівництва», серія та номер 23/34, виданий 08.12.2017, видавник Козинська селищна рада Обухівського району Київської області; декларація про готовність об`єкта до експлуатації , серія та номер КС 141173310902 виданий 27.11.2017 , видавник: Департамент Державної архітектурно-будівельної інспекції України в Київській області; кадастровий номер земельної ділянки: 3223155400:05:034:0093, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1381998032231; площа: 0,1315га., державна реєстрація 13.10.2017 орган, що здійснив державну реєстрацію земельної ділянки: відділ в Обухівському районі Головного управління Держгеокадастру у Київській області; цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), власник [PERSON] - житловий будинок за адресою [ADDRESS] ; підстава виникнення права власності: технічний паспорт, серія та номер 247/09-17, виданий 07.11.2017 , видавник ПП «Приват-Інвеста»; рішення органу місцевого самоврядування, «Про присвоєння адреси об`єкту будівництва», серія та номер 23/35, виданий 08.12.2017 , видавник Козинська селищна рада Обухівського району Київської області; декларація про готовність об`єкта до експлуатації, серія та номер КС141173310896 виданий 27.11.2017р., видавник: Департамент Державної архітектурно-будівельної інспекції України в Київській області; кадастровий номер земельної ділянки: 3223155400:05:034:0094, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1382007532231; площа: 0,1345га., державна реєстрація 13.10.2017р., орган, що здійснив державну реєстрацію земельної ділянки: відділ в Обухівському районі Головного управління Держгеокадастру у Київській області; цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка); власник [PERSON] . - житловий будинок за адресою [ADDRESS] ; підстава виникнення права власності: технічний паспорт, серія та номер 246/09-17, виданий 07.11.2017 , видавник ПП «Приват-Інвеста»; рішення органу місцевого самоврядування, «Про присвоєння адреси об`єкту будівництва», серія та номер 23/36, виданий 08.12.2017 , видавник Козинська селищна рада Обухівського району Київської області; декларація про готовність об`єкта до експлуатації, серія та номер КС141173310889 виданий 27.11.2017 , видавник: Департамент Державної архітектурно-будівельної інспекції України у Київській області; кадастровий номер земельної ділянки: 3223155400:05:034:0095, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1382013432231; площа: 0.1372га., державна реєстрація 13.10.2017, орган, що здійснив державну реєстрацію земельної ділянки: відділ в Обухівському районі Головного управління Держгеокадастру у Київській області; цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку,господарських будівель і споруд (присадибна ділянка); власник [PERSON] . - житловий будинок за адресою [ADDRESS] ; підстава виникнення права власності: договір купівлі-продажу житлового будинку серія та номер 2383, виданий 03.10.2018 приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Київської області Саєнко Е.В.; кадастровий номер земельної ділянки: 3223155400:05:034:0091, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1381992432231; площа: 0,1481га., цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка); власник [PERSON] - житловий будинок за адресою [ADDRESS] ; підстава виникнення права власності: договір купівлі-продажу житлового будинку серія та номер 4648, виданий 20.09.2019 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мурашковська О.С. кадастровий номер земельної ділянки: 3223155400:05:034:0096, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1382018732231; площа: 0,139га., дата державної реєстрації 13.10.2017р.. орган, що здійснив державну реєстрацію земельної ділянки: відділ в Обухівському районі Головного управління Держгеокадастру у Київській області: цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка); власник [PERSON] . - житловий будинок за адресою [ADDRESS] підстава виникнення права власності: договір купівлі-продажу житлового будинку серія та номер 1868, виданий 26.06.2019 приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Київської області Саєнко Е.В. кадастровий номер земельної ділянки: 3223155400:05:034:0097, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1382024332231; площа: 0,141га., дата державної реєстрації 13.10.2017р., орган, що здійснив державну реєстрацію земельної ділянки: відділ в Обухівському районі Головного управління Держгеокадастру у Київській області: цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка); власник [PERSON] . - житловий будинок за адресою [ADDRESS] ; підстава виникнення права власності: договір купівлі-продажу серія та номер 2112, виданий 28.08.2019 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Пірха І.С. кадастровий номер земельної ділянки: 3223155400:05:034:0098, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1382029932231; площа: 0,223га., дата державної реєстрації 13.10.2017р., орган, що здійснив державну реєстрацію земельної ділянки: відділ в Обухівському районі Головного управління Держгеокадастру у Київській області: цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка); власник [PERSON] . Відповідно до схеми вказані будинки внесені до детального плану території смт. Козин Обухівського району Київської області. Відповідно до витягу в ЄРДР зареєстроване кримінальне провадження № 12014110230000699 від 06.09.2014 за ч.1 ст.358 КК України, щодо підроблення державного акту на право власності на землю на ім`я [PERSON] , яке 26.08.2020 закрито на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України. Відповідно до статті 14 Конституції України право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. Згідно з частинами другою, третьою статті 78 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них. Земля в Україні може перебувати у приватній, комунальній та державній власності. Відповідно до ч.1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно зі статтями 317, 319 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) саме власнику належить право розпоряджатися своїм майном за власною волею. Відповідно до ч.1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ч.1, 2 ст. 325 ЦК України суб`єктами права приватної власності є фізичні та юридичні особи. Фізичні та юридичні особи можуть бути власниками будь-якого майна, за винятком окремих видів майна, які відповідно до закону не можуть їм належати. Згідно ст. 328. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом. Статтею 331 ЦК України визначено, що право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом. Особа, яка виготовила (створила) річ зі своїх матеріалів на підставі договору, є власником цієї речі. Право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Відповідно до ч.2 ст. 373 ЦК України право власності на землю гарантується Конституцією України. Право власності на землю (земельну ділянку) набувається і здійснюється відповідно до закону. Згідно до ст.375 ЦК України власник земельної ділянки має право зводити на ній будівлі та споруди, створювати закриті водойми, здійснювати перебудову, а також дозволяти будівництво на своїй ділянці іншим особам. Власник земельної ділянки набуває право власності на зведені ним будівлі, споруди та інше нерухоме майно. Право власника на забудову здійснюється ним за умови додержання архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил, а також за умови використання земельної ділянки за її цільовим призначенням. Статтею 377 ЦК України визначено до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Розмір та кадастровий номер земельної ділянки, право на яку переходить у зв`язку з переходом права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, є істотними умовами договору, який передбачає набуття права власності на ці об`єкти (крім багатоквартирних будинків та об`єктів державної власності, що підлягають продажу шляхом приватизації). Зважаючи на наведене суд приймає до уваги добросовісність та підставність набуття права власності на земельні ділянки з кадастровими номерами: 3223155400:05:034:0092; 3223155400:05:034:0093, 3223155400:05:034:0094, 3223155400:05:034:0095 [PERSON] , кадастровий номер 3223155400:05:034:0091 [PERSON] , кадастровий номер 3223155400:05:034:0098 [PERSON] , кадастровий номер 3223155400:05:034:0097 [PERSON] , кадастровий номер 3223155400:05:034:0096 [PERSON] , будівництво на вказаних ділянках житлових будинків, що введені в експлуатацію та право власності на які зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Захист порушених прав особи, яка вважає себе власником майна, але не володіє ним, можливий шляхом пред`явлення віндикаційного позову до незаконно володіючої цим майном особи (у разі відсутності між ними зобов`язально-правових відносин), якщо для цього існують підстави, передбачені статтею 388 ЦК України, які, зокрема, дають право витребувати майно від добросовісного набувача. Відповідно до закріпленого у статті 387 ЦК України загального правила власник має необмежене право витребувати майно із чужого незаконного володіння. Витребування майна шляхом віндикації застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема якщо між власником і володільцем майна відсутні договірні відносини і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору. Право власника на витребування майна від добросовісного набувача на підставі частини першої статті 388 ЦК України пов`язується з тим, у який спосіб майно вибуло з його володіння. Зазначена норма передбачає вичерпний перелік підстав, в разі наявності яких за власником зберігається право на витребування свого майна від добросовісного набувача. Однією з таких підстав є вибуття майна з володіння власника або особи, якій він передав його, не з їхньої волі іншим шляхом. За змістом статті 388 ЦК України випадки витребування майна власником від добросовісного набувача обмежені й можуть мати місце за умови, що майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, поза їх волею. Наявність в діях власника волі на передачу майна іншій особі виключає можливість його витребування від добросовісного набувача. Отже, вирішуючи спір про витребування майна з чужого незаконного володіння, суд має встановити, чи вибуло спірне майно з володіння власників у силу обставин, передбачених частиною першою статті 388 ЦК України, зокрема чи з їхньої волі вибуло це майно з їх володіння. Направляючи справу на новий розгляд Верховний Суд вказав, що суди не встановили обставини та час вибуття із володіння первісного власника спірних земельних ділянок, не з`ясували фактичних обставин справи щодо заявлених вимог, не встановили, які правовідносини сторін випливають з установлених обставин та які норми права підлягають застосуванню до цих правовідносин. У частині першій статті 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обґрунтовуючи пред`явлений позов, прокурор зазначив, що Козинська селищна рада ніколи не здійснювала своє волевиявлення в порядку статей 12, 116, 118, 122 Земельного кодексу України, пункту 34 частини першої статті 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» щодо надання у власність безоплатно або шляхом продажу земельних ділянок ані її першому набувачу [PERSON] , [PERSON] , ані будь-якій іншій особі. Зазначені обставини підтверджує наданими прокурором доказами у справі, які отримані під час досудового розслідування кримінального провадження №12014110230000699, зареєстрованого 06 вересня 2014 року у Єдиному реєстрі досудових розслідувань за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого статтями 190 та 358 Кримінального кодексу України. Зокрема, згідно з листом Козинської селищної ради Обухівського району Київської області від 02 липня 2014 року № 544, листами Управління Держземагентства в Обухівському районі від 26 червня 2014 року та від 04 грудня 2014 року № № 1.1-34/411,1.1-29/81 - земельні ділянки з кадастровими номерами 3223155400:05:034:0011, 3223155400:05:034:0012, 3223155400:05:034:0013, 3223155400:05:034:0014 із комунальної власності територіальної громади смт Козин ніколи не вилучались і згідно з програмним комплексом ведення Державного земельного кадастру «Національна кадастрова система» не обліковуються, державні акти на право власності на спірні земельні ділянки як за [PERSON] , так і за [PERSON] не обліковуються і на зберігання не передавались. На підтвердження відсутності правових підстав у [PERSON] відчужувати спірні земельні ділянки [PERSON] прокурором також надано наявний в Управлінні Держземагентства в Обухівському районі оригінал державного акта на право власності на земельні ділянку, що зареєстрований в Книзі записів державних актів на право власності на землю за № 0814, в якому зазначено, що його видано 16 лютого 2006 року [PERSON] на земельну ділянку, площею 0, 15 га з кадастровим номером 3223155400:05:106:0007. Прокурором також долучено інформацію Обухівського міськрайонного управління юстиції, державних і приватних нотаріусів, які здійснювали свою діяльність на території Обухівського району в 2006 році та Київського обласного державного нотаріального архіву, про те, що ними не посвідчувались договори між тими сторонами, з датою укладення від 08 лютого 2006 року з реєстраційними номерами 764, 770, 774, 778. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Оцінивши подані прокурором докази, суд приходить до висновку про відсутність достатніх доказів що підтверджували б заявлені позовні вимоги та підтверджували перебування спірних земельних ділянок з кадастровими номерами: 3223155400:05:034:0011, 3223155400:05:034:0012, 3223155400:05:034:0013, 3223155400:05:034:0014 у комунальній власності територіальної громади смт Козин на момент їх придбання [PERSON] чи [PERSON] та їх вибуття із комунальної власності поза волею позивача. З листа Управління Держземагенства в Обухівському районі вих. №1.1-34/411 від 26.06.2014р. (арк. справи №18-19, том 1), на який прокурор посилається як на доказ, що спірні земельні ділянки з кадастровими номерами 3223155400:05:034:0011, 3223155400:05:034:0012, 3223155400:05:034:0013, 3223155400:05:034:0014 не вилучалися з комунальної власності територіальної громади смт.Козин, не є можливим встановити факт належності спірних земельних ділянок до комунальної власності територіальної громади смт. Козин та не є можливим встановити факт незаконного, поза волею Козинської селищної ради вибуття вказаних земельних ділянок з її володіння. Управління Держземагенства в Обухівському районі вказано, що книги реєстрації державних актів в управлінні відсутні. Згідно програмного комплексу ведення Державного земельного кадастру «Національна кадастрова система» земельні ділянки з кадастровими номерами 3223155400:05:034:0011; 3223155400:05:034:0012; 3223155400:05:034:013; 3223155400:05:034:0014 не обліковуються, тому надати відомості щодо дати внесення до програмного комплексу ПІБ спеціаліста, та дані землевпорядної організації управління не має можливості.. Матеріалами справи підтверджено, що [PERSON] земельні ділянки з кадастровими номерами 3223155400:05:034:0011, 3223155400:05:034:0012, 3223155400:05:034:0013, 3223155400:05:034:0014 об`єднано разом з іншими придбаними ділянками в одну ділянку загальною площею 1,1826 га з кадастровим номером 3223155400:05:034:0068, що підтверджується Державним актом на право власності на землю від 12.09.2008р. Відповідно, «Національна кадастрова система» в 2014 році не містила інформацію про земельні ділянки з кадастровими номерами 3223155400:05:034:0011; 3223155400:05:034:0012; 3223155400:05:034:013; 3223155400:05:034:0014. Щодо листа Козинської селищної ради Обухівського району Київської області №544 від 02.07.2014р. (арк. справи 20, том 1) в якому селищна рада вказує на відсутність будь-яких документів щодо земельних ділянок, які були придбані гр. [PERSON] , договори з реквізитами №764, 770, 778 від 08.02.2006р. в Козинській селищній раді не реєтрувались, відомості про вказані договори в книзі реєстрації договорів купівлі-продажу земельних ділянок за 2006 та наступні роки відсутні. Та, зазначає, що в зв`язку з набранням законної сили Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» в Козинській селищній раді не ведеться реєстрація речових прав, погосподарська та поземельна книги не ведуться, станом на 2006 рік також були відсутні у зв`язку із зберіганням даних про власників земельних ділянок та землевпорядної документації в Управлінні Держземагенства в Обухівському районі.». Відповідно, з наведеного листа Козинської селищної ради, не є можливим встановити факт належності спірних земельних ділянок до комунальної власності територіальної громади смт. Козин, не є можливим встановити факт незаконного, поза волею Козинської селищної ради вибуття вказаних земельних ділянок з її володіння. Відсутність в Козинській селищній раді документів, що підтверджують право власності на спірні земельні ділянки у [PERSON] не може свідчити про протиправне набуття їх у власність, крім того селищна рада вказала, що дані про власників земельних ділянок станом на 2006 рік зберігалися в Управлінні держземагенства в Обухівському районі. Прокурором та Козинською селищною радою не доведено належність до комунальної власності смт Козин земельних ділянок з кадастровими номерами 3223155400:05:034:0011, 3223155400:05:034:0012, 3223155400:05:034:0013, 3223155400:05:034:0014 на момент їх придбання [PERSON] та на момент їх відчуження [PERSON] . Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЗК України, громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі: придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами, безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності, приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування; прийняття спадщини ; виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю). В Акті на право власності на земельну ділянку серії ЯБ№794335 підставою виникнення права власності на земельні ділянки у [PERSON] вказано Договори купівлі-продажу земельних ділянок від 08.02.2006 №764, №770, №774, №778. Прокурор вказує, що Договори купівлі-продажу земельних ділянок від 08.02.2006 року №764, №770, №774, №778 насправді не посвідчувалися, в обґрунтування чого надає листи від приватних нотаріусів державної нотаріальної контори та Київського обласного державного нотаріального архіву, проте відповіді приватного нотаріуса Чеботар С.І. від 15.06.2015 вих №189/01-16 (арк. справи 71, том 1), приватного нотаріуса Кравченко Л.Г від 13.06.2015р. вих№32/01-14 (арк. справи 73, том 1), приватного нотаріуса Семенченко В.І. (арк. справи 74, том 1) стосуються іншої особи та повідомляють про відсутність зареєстрованих договорів із [PERSON] , тоді як стороною Договорів купівлі-продажу земельних ділянок від 08.02.2006 року №764, №770, №774, №778 виступала [PERSON] , тобто відповіді надані щодо іншої особи, і не можуть свідчити про відсутність таких договорів. Разом з тим, Договори купівлі-продажу земельних ділянок від 08.02.2006 №764, №770, №774, №778, на підставі яких [PERSON] набула у власність земельні ділянки не оспорювалися, недійсними не визнавалися, відповідно суду не надано доказів що ставили б під сумнів правомірністі виникнення права власності на землю у [PERSON] . Державний акт на право власності на землю не є правовою підставою набуття права власності на земельну ділянку, державний акт на право власності на земельну ділянку лише посвідчує право власності на землю, однак не є підставою виникнення такого права в розумінні положень цивільного та земельного законодавства. Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 15.04.2020 у справі №373/1810/16-ц. Суд вважає, що покази [PERSON] відібрані в 2014, який у 2006 році займав посаду в.о. начальника Обухівського районного відділу земельних ресурсів та Висновок експерта Науково-дослідного експертно-криміналістичного центру від 17.04.2015 №3-03/469, що отримані в межах кримінального провадження №12014110230000699, не підтверджують протиправність вибуття спірних земельних ділянок з власності територіальної громади смт Козин та оцінюються судом в сукупності з іншими доказами наявними у справі, та визнаються судом неналежним доказом, оскільи покази свідка повинні бути безпоседньо отриманні в судовому засіданні відповідно до ст.ст.78,90 ЦПК України. Представником відповідача [PERSON] , а також відповідачем [PERSON] долучено до матеріалів справи витяги з Єдиного реєстру досудових розслідувань щодо кримінального провадження №12014110230000699, з якого вбачається, що за наслідками розслідування, кримінальне провадження №12014110230000699 закрито 26.08.2020 на підставі п.2 ч.1 ст. 284 КПК України. Відповідно, правоохоронними органами не виявлено порушення у придбанні спірних земельних ділянок [PERSON] чи [PERSON] та будь-яке протиправне заволодіння спірними земельними ділянками іншими особами. Наявне в матеріалах справи Наглядове провадження №110-12 проведене Прокуратурою Обухівського району Київської області за зверненням [PERSON] від 07.06.2012р (арк. справи 82-125, том 1), підтверджує, що [PERSON] на підставі цивільно-правових угод використовувалась земельна ділянка у [ADDRESS] , загальною площею 1,1862 га, виходячи з наявних матеріалів, прокуратурою встановлено відсутність підстав для оспорювання права володіння, користування та розпорядження належною земельною ділянкою (арк. справи 125, том 1). Таким чином, суд приходить до висновку про необгрунтованість заявлених позовних вимог, матеріали справи не містять достатніх та допустимих доказів про протиправне вибуття спірних земельних ділянок з комунальної власності територіальної громади смт. Козин. Щодо поведінки Козинської селищної ради Обухівського району Київської області, то остання повноважних представників для участі у справі під час нового розгляду не направляла, пояснень з урахуванням постанови Верховного Суду від 16.01.2019 не надавала, в останніх поясненнях від 07.10.2015 (арк. справи 126 т.1) підтримувала заявлений позов прокурора та вказувала на неправомірне вибуття спірних ділянок з комунальної власності територіальної громади, разом з тим доказів на підтвердження перебування спірних ділянок у комунальній власності територіальної громади смт Козин не надає. В матеріалах справи містяться рішення Козинської селищної ради №23/32, №23/33, №23/34, №23/35, №23/36, №23/37, №23/38, №23/39 від 08.12.2017 про присвоєння поштових адрес новоствореним об`єктам нерухомого майна на земельних ділянках що включають спірні; довідки Козинської селищної ради вих. №№1252, 1255, 1254, 1259, 1258, 1257, 1256 від 22.11.2017р. про резервування адрес за об`єктами будівництва на земельних ділянках, що включають спірні. З Технічної документації із землеустрою щодо поділу земельної ділянки гр. [PERSON] , вбачається, що Козинську селищну раду повідомлялося листом від 21.08.2017р. вих. №3 про проведення робіт із закріплення межових знаків меж земельної ділянки, що перебуває у власності [PERSON] , та висловлювалося прохання про направлення представника від селищної ради для погодження акту приймання передачі межових знаків. Такі дії Козинської селищної ради та схвалення подальшого поділу та реєстрації новоутворених земельних ділянок свідчать про латентний характер поведінки позивача. Також, суду не відома думка Козинської селищної ради щодо уточнених позовних вимог. В уточнених позовних вимогах прокурор просить витребувати на користь територіальної громади смт. Козин з чужого незаконного володіння: [PERSON] земельну ділянку площею 0,0612га, яка є частиною земельної ділянки к/н 3223155400:05:034:0092; земельну ділянку пл.0,0623 га, яка є частиною ділянки з к/н 3223155400:05:034:0093, земельну ділянку площею 0,0631га, яка є частиною земельної ділянки з к/н 3223155400:05:034:0094, земельну ділянку площею 0,0640 га, яка є частиною земельної ділянки к/н 3223155400:05:034:0095. [PERSON] земельну ділянку пл. 0,0720га, яка є частиною ділянки к/н 3223155400:05:034:0091. [PERSON] земельну ділянку площею 0,1257 га, яка є частиною ділянки к/н 3223155400:05:034:0098. [PERSON] земельну ділянку площею 0,0657 га, яка є частиною земельної ділянки з к/н 3223155400:05:034:0097. [PERSON] земельну ділянку площею 0,0649 га, яка є частиною земельної ділянки з к/н 3223155400:05:034:0096. В обґрунтування визначення площ спірних земельних ділянок в новоутворених ділянках прокурор додає зведений план земельних ділянок в [ADDRESS] . Проте, вказаний зведений план не дозволяє встановити де саме частини земельних ділянок розташовані на місцевості, чи відповідають частини, що заявлено до витребування безпосередньо спірним ділянкам, яким чином проведено розрахунок площ та в якому розмірі новоутворені ділянки включають спірні. Задоволення позовних вимог в уточненому вигляді створює ризик для позбавлення відповідачів права власності на земельні ділянки спори щодо яких відсутні, що є неприпустимим. Як визначає стаття 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Відповідно до ст. 179 ЦК України річю є предмет матеріального світу, щодо якого можуть виникати цивільні права та обов`язки. Статтею 181 ЦК України визначено, до нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належать земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення. Режим нерухомої речі може бути поширений законом на повітряні та морські судна, судна внутрішнього плавання, космічні об`єкти, а також інші речі, права на які підлягають державній реєстрації. Відповідно до ст. 184 ЦК України річ є визначеною індивідуальними ознаками, якщо вона наділена тільки їй властивими ознаками, що вирізняють її з-поміж інших однорідних речей, індивідуалізуючи її. Речі, визначені індивідуальними ознаками, є незамінними. Відповідно до ч. 1 ст. 78 ЦК України право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Відповідно до ч. 1 ст. 79 Земельного кодексу України земельна ділянка - це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами. Згідно ч. 1 ст. 79-1 Земельного кодексу України формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Відповідно до ч.13. ст. 79-1 Земельного кодексу України земельна ділянка припиняє існування як об`єкт цивільних прав, а її державна реєстрація скасовується в разі поділу або об`єднання земельних ділянок; Відповідно до Закону України «Про Державний земельний кадастр» кадастровий номер земельної ділянки - індивідуальна, що не повторюється на всій території України, послідовність цифр та знаків, яка присвоюється земельній ділянці під час її державної реєстрації і зберігається за нею протягом усього часу існування. Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 12.02.2020р. по справі №761/17142/15-ц вказав, що відповідно до статті 387 ЦК України за віндикаційним позовом може бути витребувана лише індивідуально визначена річ, оскільки призначення такого позову є повернення лише того майна, яке було у власності особи. З матеріалів справи вбачається, що спірні земельні ділянки з кадастровими номерами 3223155400:05:034:0011, 3223155400:05:034:0012, 3223155400:05:034:0013, 3223155400:05:034:0014 припинили своє існування в 2008 році у зв`язку з їх об`єднанням з іншими ділянками та подальшим поділом ділянки що утворилася кадастровий номер 3223155400:05:034:0068) на вісім нових ділянок з кадастровими номерами (3223155400:05:034:0092, 3223155400:05:034:0093, 3223155400:05:034:0094, 3223155400:05:034:0095, 3223155400:05:034:0091, 3223155400:05:034:0098, 3223155400:05:034:0097, 3223155400:05:034:0096. Спірні земельні ділянки з кадастровими номерами 3223155400:05:034:0011, 3223155400:05:034:0012, 3223155400:05:034:0013, 3223155400:05:034:0014 як індивідуально визначене майно припинили своє існування, внаслідок утворення нового індивідуально визначеного майна (нові ділянки). Інформація з Кадастрової карти України підтверджує відсутність земельних ділянок з кадастровими номерами 3223155400:05:034:0011, 3223155400:05:034:0012, 3223155400:05:034:0013, 3223155400:05:034:0014. Позовні вимоги про витребування частин із новоутворених земельних ділянок є абстрактними вимогами, оскільки не дозволяють ідентифікувати нерухоме майно та встановити як саме частини новоутворених земельних ділянок співвідносяться із земельними ділянками з кадастровими номерами 3223155400:05:034:0011, 3223155400:05:034:0012, 3223155400:05:034:0013, 3223155400:05:034:0014. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Зважаючи на наведені вище норми та правовий висновок Верховного Суду об`єктом віндикаційного позову може бути лише індивідуально визначене майно, яке існує в натурі на момент подання позову. У разі загибелі (перетворення майна зовсім в іншу річ) індивідуально визначеного майна власник може звернутися лише з вимогою про відшкодування збитків (тобто обрати зовсім інший спосіб захисту прав). Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Даною статтею також наголошено, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Стаття 153 ЗК України визначає, що власник не може бути позбавлений права власності на земельну ділянку, крім випадків, передбачених цим Кодексом та іншими законами України. Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Згідно зі ст. 1 Першого протоколу Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Концепція «майна» в розумінні статті 1 Першого протоколу має автономне тлумачення, тобто не обмежується власністю на матеріальні речі та не залежить від формальної класифікації у внутрішньому праві. Певні права та інтереси, що становлять активи, також можуть вважатися правом власності, а відтак і «майном». Предметом регулювання статті 1 Першого протоколу до Конвенції є втручання держави у право на мирне володіння майном. У практиці ЄСПЛ (серед багатьох інших, наприклад, рішення ЄСПЛ у справах «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції» від 23 вересня 1982 року, «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства» від 21 лютого 1986 року, «Щокін проти України» від 14 жовтня 2010 року, «Сєрков проти України» від 07 липня 2011 року, «Колишній король Греції та інші проти Греції» від 23 листопада 2000 року, «Булвес» АД проти Болгарії» від 22 січня 2009 року, «Трегубенко проти України» від 2 листопада 2004 року, «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року) напрацьовано три критерії, які слід оцінювати на предмет сумісності заходу втручання у право особи на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу до Конвенції, а саме: чи є втручання законним; чи має воно на меті «суспільний», «публічний» інтерес; чи є такий захід (втручання у право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям. Втручання держави у право на мирне володіння майном є законним, якщо здійснюється на підставі закону нормативно-правового акта, що має бути доступним для заінтересованих осіб, чітким і передбачуваним з питань застосування та наслідків дії його норм. Втручання є виправданим, якщо воно здійснюється з метою задоволення «суспільного», «публічного» інтересу втручання держави у право на мирне володіння майном може бути виправдано за наявності об`єктивної необхідності у формі суспільного, публічного, загального інтересу, який може включати інтерес держави, окремих регіонів, громад чи сфер людської діяльності. Саме національні органи влади мають здійснювати первісну оцінку наявності проблеми, що становить суспільний інтерес, вирішення якої б вимагало таких заходів. Поняття «суспільний інтерес» має широке значення (рішення від 23 листопада 2000 року в справі «Колишній король Греції та інші проти Греції»). Крім того, ЄСПЛ також визнає, що й саме по собі правильне застосування законодавства, безперечно, становить «суспільний інтерес» (рішення ЄСПЛ від 02 листопада 2004 року в справі «Трегубенко проти України»). Критерій «пропорційності» передбачає, що втручання у право власності розглядатиметься як порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, якщо не було дотримано справедливої рівноваги (балансу) між інтересами держави (суспільства), пов`язаними з втручанням, та інтересами особи, яка так чи інакше страждає від втручання. «Справедлива рівновага» передбачає наявність розумного співвідношення (обґрунтованої пропорційності) між метою, визначеною для досягнення, та засобами, які використовуються. Необхідного балансу не буде дотримано, якщо особа несе «індивідуальний і надмірний тягар». При цьому з питань оцінки «пропорційності» ЄСПЛ, як і з питань наявності «суспільного», «публічного» інтересу, визнає за державою досить широку «сферу розсуду», за винятком випадків, коли такий «розсуд» не ґрунтується на розумних підставах. Таким чином, стаття 1 Першого протоколу гарантує захист права на мирне володіння майном особи, яка законним шляхом, добросовісно набула майно у власність, і для оцінки додержання «справедливого балансу» в питаннях позбавлення майна мають значення обставини, за якими майно було набуте у власність, поведінка особи, з власності якої майно витребовується. Крім того, оцінюючи дії Козинської селищної ради при вчиненні дій щодо реєстрації права власності житлових будинків на спірних земельних ділянках, суд зазначає, що у п.70,71 справи «Рисовський проти України» аналізуючи відповідність цього мотивування Конвенції, Суд підкреслює особливу важливість принципу «належного урядування». Він передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб (див. рішення у справах «Беєлер проти Італії» [ВП] (Beyeler v. Italy [GC]), заява № 33202/96, п. 120, ECHR 2000-I, «Онер`їлдіз проти Туреччини» [ВП] (Oneryildiz v. Turkey [GC]), заява № 48939/99, п. 128, ECHR 2004-XII, «Megadat.com S.r.l. проти Молдови» (Megadat.com S.r.l. v. Moldova), заява № 21151/04, п. 72, від 8 квітня 2008 року, і «Москаль проти Польщі» (Moskal v. Poland), заява № 10373/05, п. 51, від 15 вересня 2009 року). Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (див., наприклад, рішення у справах «Лелас проти Хорватії» (Lelas v. Croatia), заява № 55555/08, п. 74, від 20 травня 2010 року, і «Тошкуце та інші проти Румунії» (Toscuta and Others v. Romania), заява № 36900/03, п. 37, від 25 листопада 2008 року) і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси (див. зазначені вище рішення у справах «Онер`їлдіз проти Туреччини» (Oneryildiz v. Turkey), п. 128, та «Беєлер проти Італії» (Beyeler v. Italy), п. 119). Принцип «належного урядування», як правило, не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість (див. зазначене вище рішення у справі «Москаль проти Польщі» (Moskal v. Poland), n. 73). Будь-яка інша позиція була б рівнозначною, inter alia, санкціонуванню неналежного розподілу обмежених державних ресурсів, що саме по собі суперечило б загальним інтересам (див. там само). З іншого боку, потреба виправити минулу «помилку» не повинна непропорційним чином втручатися в нове право, набуте особою, яка покладалася на легітимність добросовісних дій державного органу (див., mutatis mutandis, рішення у справі «Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки» (Pincova and Pine v. the Czech Republic), заява № 36548/97, п. 58, ECHR 2002-VIII). Іншими словами, державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків (див. зазначене вище рішення у справі «Лелас проти Хорватії» (Lelas v. Croatia), п. 74). Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються (див., серед інших джерел, mutatis mutandis, зазначене вище рішення у справі «Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки» (Pincova and Pine v. the Czech Republic), n. 58, а також рішення у справі «Ґаші проти Хорватії» (Gashi v. Croatia), заява № 32457/05, п. 40, від 13 грудня 2007 року, та у справі «Трґо проти Хорватії» (Trgo v. Croatia), заява № 35298/04, п. 67, від 11 червня 2009 року). У контексті скасування помилково наданого права на майно принцип «належного урядування» може не лише покладати на державні органи обов`язок діяти невідкладно, виправляючи свою помилку (див., наприклад, рішення у справі «Москаль проти Польщі» (Moskal v. Poland), п. 69), а й потребувати виплати відповідної компенсації чи іншого виду належного відшкодування колишньому добросовісному власникові (див. зазначені вище рішення у справах «Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки» (Pincova and Pine v. the Czech Republic), n. 53, та «Тошкуце та інші проти Румунії» (Toscuta and Others v. Romania), п. 38). Таким чином, суд приходить до висновку, що задоволення позову порушить принцип «належного врядування» оскільки потреба виправити минулу «помилку» не повинна непропорційним чином втручатися в нове право, набуте особою, яка покладалася на легітимність добросовісних дій державного органу. Зважаючи на наведене суд вважає, що прокурором не доведено наявність «суспільного», «публічного» інтересу, спірні земельні ділянки не є землями водного, лісового, природо-заповідного фонду і т. ін., відповідачі є добросовісними набувачами спірних земельних ділянок, право власності на які закріплено, в тому числі, у зв`язку із побудовою та придбанням житлових будинків, тому підстави для витребування у [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] спірних земельних ділянок відсутні. Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду від 03.04.2019р. №372/4581/14-ц та постановах Верховного Суду від 18.11.2020р. №369/4636/16-ц, від 27 березня 2019 року у справі № 369/4858/16-ц, від 22 травня 2019 року у справі № 369/2803/16-ц, від 22 травня 2019 року у справі № 369/2692/16-ц, від 27 листопада 2019 року у справі № 369/4389/16. Оцінюючи доводи щодо застосування строків позовної давності суд зазначає, що в рішенні від 25.11.2015р. у даній справі в позові відмовлено у зв`язку із пропуском строку позовної давності, вказане рішення скасовано рішенням Апеляційного суду Київської області від 02.06.2016р., відповідно питання застосування строків позовної давності вже розглядалося та на новий розгляд Верховним Судом не виносилося. Заявлене відповідачем [PERSON] клопотання в даному провадженні є необґрунтованим та суд не вбачає підстав для застосування строків позовної давності. Згідно ч.1 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Згідно ч. 1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За таких обставин, в задоволенні позову слід відмовити в повному обсязі. Згідно ч.9 ст.158 ЦПК України, у випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову. Зважаючи на відмову у задоволенні позовних вимог, забезпечення позову, які були накладені ухвалою Київського апеляційного суду від 23.09.2020 підлягають скасуванню.

Outcome: dismissed