Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-29 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача заборгованість за договором №3424205210-031643 від 14.08.2018 року про надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, у сумі 13077,4 грн., що складається з заборгованості за кредитом - 2000 грн.; заборгованості по процентам за користування кредитом 5377,4 грн., заборгованості за пенею - 5700 грн., а також витрати по сплаті судового збору в сумі 1921 грн. Позов обґрунтовує тим, що відповідач не виконував в повному обсязі умови договору та допустив утворення заборгованості, яку в добровільному порядку не погашає. Представник позивача [PERSON] у дане судове засідання не з`явилась, в позовній заяві просила розглядати справу без її участі, на позовних вимогах наполягає, в разі неявки в судове засідання відповідача, просила винести заочне рішення. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений своєчасно та належним чином, причину неявки суду не повідомив, заяв про розгляд справи за його відсутності не надавав. Згідно до положення ч.3 ст.131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин. Відповідно до ч.4 ст.223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Виходячи з викладеного, зі згоди позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд знаходить позов таким, що підлягає частковому задоволенню, оскільки у судовому засіданні встановлено, що 14.08.2018 року між ТОВ «ФК Є ГРОШІ» та [PERSON] було укладено кредитний договір у формі договору №3424205210-031643 надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, підписаний сторонами за допомогою електронного підпису (далі - Кредитний договір), згідно якого відповідач отримала споживчий кредит в сумі 2000 грн. зі сплатою процентів за користування кредитом (а.с.11-17,18). Згідно пунктів 3.1.,3.2. Кредитного договору розмір позики складає 2000 грн., сума процентів за користування позикою 727,40 грн., за 31 день. Сторонами Кредитного договору визначено строк, на який такий договір укладено, який становить 31 день та визначено дату повернення позики - не пізніше 23 години 13.09.2018 включно (пункти 5.2.,5.4. Кредитного договору). Відповідач зобов`язався вчасно повернути позику та сплатити суму процентів за користування позикою (п.10.1.3. кредитного договору). Згідно пунктів 6.1.-6.5. кредитного договору сторони договору узгодили, що позикодавець нараховує проценти за користування позикою за цим договором, за кожен день користування позикою, а позичальник зобов`язується сплатити суму процентів за користування позикою не пізніше дати повернення позики. Проценти нараховуються з дати надання позики до дня повного погашення заборгованості включно. Сума процентів сплачується позичальником одноразовим платежем або частково, але не пізніше строку встановленим цим договором. Проценти, що нараховуються у випадку прострочення повернення позики за цим договором нараховуються на суму позики та мають бути сплачені позичальником шляхом внесення готівкових коштів у касу або перерахування таких коштів на поточний рахунок позикодавця протягом трьох календарних днів з моменту прострочення. У відповідності до п.7.1. Кредитного договору визначено, що у випадку порушення (прострочення) позичальником строку повернення позики та/або оплати суми процентів за користування позикою, позикодавець має право додатково, крім процентів за користування позикою за кожен день прострочення, стягнути з позичальника пеню у розмірі 3% від залишку суми позики за кожен день прострочення, починаючи з першого дня прострочення. Згідно з платіжного доручення №5806 від 14.08.2018 відповідач отримав кредит на кредитну картку 5167490045900686 (а.с.24). 15\~січня 2019\~року між\~ТОВ «ФК\~Є ГРОШІ»\~та позивачем\~було укладено\~договір про\~надання фінансових\~послуг факторингу №1501/1, за яким останній набув право вимоги по вищезазначеному кредитному договору укладеному 14.08.2018 року з відповідачем (а.с.7-8,9,10). У зв`язку з порушенням [PERSON] зобов`язань за кредитним договором станом на 15.01.2019 позивачем за період з 05.08.2018 по 15.01.2019 року нарахована заборгованість в сумі 13077,40 грн., яка складається з 2000 грн. - заборгованості по тілу кредиту, 5377,40 грн. - заборгованості по процентам за користування кредитом, та 5700 грн. - заборгованості за пенею (а.с.19-23). Відповідно до ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 527 ЦК України передбачено, що боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Відповідно до ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Зобов`язання, строк виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк виконання боржником обов`язку не встановлений, або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час, боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Згідно ст.629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. При укладанні договору сторони керувались ч.2 ст.639 ЦК України, ст.13 Закону України «Про споживче кредитування» згідно з яких якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Договір про споживчий кредит, договори про надання додаткових та супутніх послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі (у паперовому або електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством). Відповідно до ч.1 ст.1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором Банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст.1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Статтею 549 ЦК України передбачено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Судом встановлено, що за умовами кредитного договору сторони погодили сплату відсотків за кредитом одноразовим платежем або частково, але не пізніше строку встановленого цим договором, а саме: не пізніше дати повернення позики, тобто до 04 вересня 2018 року включно (пункти 5.2.-5.4.,6.1. кредитного договору). Відтак, у межах строку кредитування до 13.09.2018 року відповідач мав, зокрема, повертати позивачеві кредит і сплачувати проценти за користування кредитом. Враховуючи викладене, суд вважає, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. З огляду на вказане суд відхиляє аргументи позивача про те, що на підставі статті 599 та частини четвертої статті 631 ЦК України він мав право нараховувати передбачені договором проценти після 13.09.2018. При виборі застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 року по справі №444/9519/12 про те, що за змістом статті 526, частини першої статті 530, статті 610 та частини першої статті 612 ЦК України для належного виконання зобов`язання необхідно дотримувати визначені у договорі строки (терміни), зокрема щодо сплати процентів, а прострочення виконання зобов`язання є його порушенням. Відповідно до частини першої статті 1048 та частини першої статті 1054 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. А також висновки викладені в постанові Велика Палата Верховного Суду від 23.05.2018 по справі №910/1238/17, про те, що положеннями частини 1 статті 1048 ЦК України врегульовано правовідносини щодо сплати процентів за правомірне користування чужими грошовими коштами, коли боржник одержує можливість законно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу, тоді як частиною 2 статті 625 ЦК України встановлено наслідки прострочення грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити гроші, але неправомірно не сплачує їх. Плата за прострочення виконання грошового зобов`язання врегульована законодавством. У цьому разі відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України боржник зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Термін «користування чужими грошовими коштами» може використовуватися у двох значеннях. Перше - це одержання боржником (як правило, за плату) можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу. Друге значення - прострочення виконання грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити гроші, але неправомірно не сплачує їх. Таким чином у справі №910/1238/17 Великою Палатою Верховного Суду чітко розмежовано поняття «проценти за правомірне користування чужими грошовими коштами» та «проценти за неправомірне користування боржником грошовими коштами», причому останні проценти кваліфіковано саме в якості плати боржника за прострочення виконання грошового зобов`язання, врегульованої частиною 2 статті 625 ЦК України. Отже, правова позиція Великої Палати Верховного Суду полягає у тому, що відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України кредитний договір може встановлювати проценти за неправомірне користування боржником грошовими коштами як наслідок прострочення боржником виконання грошового зобов`язання, у зв`язку з чим такі проценти можуть бути стягнуті кредитодавцем й після спливу визначеного кредитним договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною 2 статті 1050 ЦК України. Як вбачається з розрахунку заборгованості по кредиту, відповідачем 12.10.2018 року було здійснено платіж за процентами за користування кредитом в сумі 310 грн. (а.с.20) Таким чином, у зв`язку з порушенням умов кредитного договору відповідачем, з останнього на користь позивача підлягає до стягнення 2000 грн. - заборгованості по тілу кредиту; 727,40 - 310 грн. = 417,40 грн. - заборгованості по процентам за користування кредитом за період з 14.08.2018 року до 13.09.2018 року включно; та 5700 грн. - заборгованості за пенею, а позовні вимоги про стягнення заборгованості по процентам за користування кредитом за період з 14.09.2018 року до 15.01.2019 року включно, задоволенню не підлягають. Підстав для застосування положень ч.3 ст.551 ЦК України, щодо зменшення розміру неустойки судом не встановлено, і такі підстави відповідачем не заявлялись. Відповідно до\~ч.1\~ст.141\~ЦПК України\~підлягають відшкодуванню\~за рахунок\~відповідача судові\~витрати банку по сплаті судового збору за подачу позову, пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial