Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-10 00:00:00

Представник публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» звернувся до Слов'янського міськрайонного суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості по кредиту, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що відповідно до кредитного договору № 551М-08 від 10.10.2008 року, позивач надав кредит [PERSON] у розмірі 60000,00 євро у термін до 10.10.2013 року зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідно договору, погашення заборгованості здійснюється щомісяця в період сплати, [PERSON] повинен надавати Банку грошові кошти (помісячний платіж) для погашення заборгованості за Кредитом, яка складається із заборгованості за Кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно кредитного договору. Згідно кредитного договору у випадку порушення зобов'язань за кредитним договору [PERSON] сплачує Банку відсотки за користування кредитом у подвійному розмірі на місяць, нараховані від суми непогашеної в строк заборгованості за кредитом. У звязку з порушенням зобовязань за кредитним договором відповідач станом на 09.02.2016 року має заборгованість 267671,77 євро, яка складається з наступного: - 59393,00 євро заборгованість по кредиту; - 95395,39 євро заборгованість по процентам за користування кредитом; - 112883,38 євро пеня за несвоєчасність виконання зобовязання за договором; Від цієї суми заборгованості віднімається сума, яка була задоволена рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 17.11.2011 року з [PERSON] та [PERSON] на користь ПАТ КБ «Приватбанк» яка склала 115497,61 євро, яких: 59393,00 заборгованість за кредитом, 40988,25 євро заборгованість по процентам за користування кредитом, 15116,36 євро - пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором, різниця становить 152174,16 євро, заборгованість до стягнення становить 104407,14 євро, що за курсом 28,72 відповідно до службового розпорядження НБУ від 09.02.2016 року складає 2998573,06 грн., яка складається з: - 54407,14 євро заборгованість по процентам за користування кредитом; - 50000,00 євро пеня за несвоєчасність виконання зобовязання за договором. В забезпечення виконання зобовязання кредитного договору № 551М-08 від 10.10.2008 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] укладено договір поруки від 10.10.2008 року, відповідно до якого вона зобовязалася перед банком взяти на себе зобовязання перед банком у разі невиконання [PERSON] умов кредитного договору №551М-08. Тому просить суд стягнути з солідарно з відповідачів на користь банка суму заборгованості за кредитним договором та судові витрати по справі. 17 червня 2016 року до Словянського міськрайонного суду Донецької області звернулася [PERSON] до ПАТ КБ « Приватбанк» про припинення договору поруки, посилаючись на те, що договір поруки було укладено 10.10.2008 року, [PERSON] несвоєчасно виконував умови договору. Відповідно до ч.4 ст. 559 ЦПК України, порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язанняне пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки. Рішенням Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 17.11.2011 року з [PERSON] та неї в солідарному порядку стягнуто заборгованість у розмірі 1226987,17 грн. станом на 04.10.2011 року. крім того банком було предявлено вимог про дострокове стягнення заборгованості за кредитом, таким чином кредитор змінив строк виконання основного зобовязання по договору та відповідно до ч.2 ст. 1050 ЦК України повинен був подати позов до поручителя протягом шести місяців, починаючи з цієї дати. Тому просить суд припинити поруку по договору поруки, укладеного 10 жовтня 2008 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та нею. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила суд їх задовольнити, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві, зустрічні позовні вимоги [PERSON] не визнала, просила суд відмовити у їх задоволенні посилаючись на те, що дострокове присудження до виконання основного зобовязання в натурі не тягне його припинення з дня набрання законної сили рішенням суду і не виключає стягнення процентів, пені та збитків, а також інших штрафних санкцій, передбачених угодою, до дня фактичного задоволення. Згідно з п. 11 договору поруки цей договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами і діє до повного виконання зобов'язань за кредитним договором. Згідно п. 12 договору поруки, сторони прийшли згоди, що строк, в межах якого сторони можуть звернутися до суду з вимогою про захист свого порушеного права або законного інтересу за цим договором, встановлюється протягом у 5 років. Кредитором було пред'явлено вимогу до поручителя, що підтверджується реєстром відправки вимоги в межах 5 річного строку. Виходячи з зазначених обставин справи, слід вважати, що у зв'язку з пред'явленням вимоги до поручителя строк припинення поруки повинен визначатися з дня пред'явлення такої вимоги саме до [PERSON], тобто, з 04.09.2015 року. Порука вважається дійсною до моменту, коли судом не буде встановлено факт припинення договору. Крім цього з даних умов договору вбачається, що порука не може бути припиненна так як сплив виконання зобов'язань 10.10.2013 року, тому Банк не пропустив строк' предявлення вимог до поручителя, так як строк спливає 10.10.2018 року. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не зявилися, хоча були повідомлені належним чином про дату, час на котре було призначено слухання по справі. В судовому засіданні представник відповідача [PERSON] - [PERSON] вимоги позивача щодо стягнення з неї в солідарному порядку заборгованості за кредитним договором не визнав, просив суд відмовити у їх задоволенні, зустрічні позовні вимоги [PERSON] підтримав, просив суд їх задовольнити, посилаючись на обставини, викладені в зустрічній позовній заяві. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до переконання, що дана позовна заява підлягає частковому задоволенню, а зустрічний позов підлягає задоволенню з наступних підстав. В суді з достовірністю встановлено, що відповідно до кредитного договору № 551М-08 від 10.10.2008 року, позивач надав кредит [PERSON] у розмірі 60000,00 євро у термін до 10.10.2013 року зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі на суму залишку заборгованості за кредитом. В забезпечення виконання зобовязання кредитного договору № 551М-08 від 10.10.2008 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] укладено договір поруки від 10.10.2008 року, відповідно до якого вона зобовязалася перед банком взяти на себе зобовязання перед банком у разі невиконання [PERSON] умов кредитного договору №551М-08. Згідно кредитного договору у випадку порушення зобов'язань за кредитним договору [PERSON] сплачує Банку відсотки за користування кредитом у подвійному розмірі на місяць, нараховані від суми непогашеної в строк заборгованості за кредитом. У звязку з порушенням зобовязань за кредитним договором відповідач станом на 09.02.2016 року має заборгованість 267671,77 євро, яка складається з наступного: - 59393,00 євро заборгованість по кредиту; - 95395,39 євро заборгованість по процентам за користування кредитом; - 112883,38 євро пеня за несвоєчасність виконання зобовязання за договором; Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 17.11.2011 року з [PERSON] та [PERSON] на користь ПАТ КБ «Приватбанк» стягнуто заборгованість за кредитним договором № 551М-08 від 10.10.2008 року, яка станом на 04.10.2011 року склала 115497,61 євро, яких: 59393,00 заборгованість за кредитом, 40988,25 євро заборгованість по процентам за користування кредитом, 15116,36 євро - пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором. Пунктом 2.3.3 кредитного договору №551М-08 від 10.10.2008 року передбачено, що кредитор має право достроково вимагати повернення заборгованість за кредитом, нараховані відсотки за користування кредитом та штрафні санкції, у разі невиконання позичальником умов цього договору шляхом направлення повідомлення позичальнику. Згідно до умов договору поруки від 10.10.2008 року в разі невиконання боржником взятих на себе зобовязань за кредитним договором поручитель несе солідарну відповідальність перед кредитором нарівні з боржником за повернення суми кредиту, нарахованих відсотків за користування кредитом та штрафних санкцій . Відповідно до вимог частини другої статті 1050 ЦК України у разі, якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати відсотків. Згідно з положеннями частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя. Так, договором поруки не визначено строк, після закінчення якого порука припиняється, оскільки умовами цього договору, а саме п.11 встановлено, що він діє до повного припинення всіх зобовязань боржника за кредитним договором. У звязку з порушенням боржником виконання зобовязання за кредитним договором банк відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України використав право достроково стягнути з позичальника та поручителя заборгованість за кредитним договором, подавши позовну заяву до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська, рішенням якого відвід 17.11.2011 року з [PERSON] та [PERSON] на користь ПАТ КБ «Приватбанк» солідарно стягнуто заборгованість за кредитним договором № 551М-08 від 10.10.2008 року, яка станом на 04.10.2011 року склала 115497,61 євро, яких: 59393,00 заборгованість за кредитом, 40988,25 євро заборгованість по процентам за користування кредитом, 15116,36 євро - пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором. Даним рішенням суд достроково стягнув з відповідачів суму заборгованості по кредиту та даний факт сторонами не оскаржується. Таким чином, у разі зміни кредитором на підставі частини другої статті 1050 ЦК України строку виконання основного зобовязання передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України шестимісячний строк підлягає обрахуванню від цієї дати. Тому суд не приймає до уваги посилання представника позивача на те, що кредитором було пред'явлено вимогу до поручителя, що підтверджується реєстром відправки вимоги в межах 5 річного строку, тому слід вважати, що у зв'язку з пред'явленням вимоги до поручителя строк припинення поруки повинен визначатися з дня пред'явлення такої вимоги саме до [PERSON], тобто, з 04.09.2015 року, оскільки предявивши вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, сплати відсотків за користування кредитом та пені, Кредитор відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобовязання й був зобовязаний предявити позов до поручителя протягом шести місяців, починаючи від цієї дати - з дати звернення з позовом до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська, а саме з жовтня 2011 року. Така позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 21 січня 2015 року № 6-190цс14, яка згідно зі\~ст. 360-7 ЦПК України\~є обов'язковою для судів. Таким чином суд приходить до переконання, що вимоги [PERSON] про припинення поруки по договору поруки, укладеного 10 жовтня 2008 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] підлягають задоволенню, оскільки банк зі зверненням з позовом до відповідачів про стягнення в солідарному порядку заборгованості по кредиту, в тому числі і дострокового повернення кредиту, до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська змінив умови договору поруки, звернувся до поручителя з вимогою про повернення процентів та штрафних санкцій 04.05.2016 року, а також звернувся з даним позовом до суду 22.02.2016 року, вже після спливу шестимісячного строку, в межах якого повинен був звернутися з вимогою до поручителя. Згідно з вимогами ст.ст.\~526,\~527,\~530 ЦК України, зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк, відповідно до умов договору та вимог закону. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] порушив умови кредитного договору, у звязку з порушенням зобовязань за кредитним договором відповідач станом на 09.02.2016 року має заборгованість 267671,77 євро, яка складається з наступного: - 59393,00 євро заборгованість по кредиту; - 95395,39 євро заборгованість по процентам за користування кредитом; - 112883,38 євро пеня за несвоєчасність виконання зобовязання за договором; Від цієї суми заборгованості віднімається сума, яка була задоволена рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 17.11.2011 року з [PERSON] та [PERSON] на користь ПАТ КБ «Приватбанк» яка склала 115497,61 євро, яких: 59393,00 заборгованість за кредитом, 40988,25 євро заборгованість по процентам за користування кредитом, 15116,36 євро - пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором, різниця становить 152174,16 євро, заборгованість до стягнення становить 104407,14 євро, що за курсом 28,72 відповідно до службового розпорядження НБУ від 09.02.2016 року складає 2998573,06 грн., яка складається з: - 54407,14 євро заборгованість по процентам за користування кредитом; - 50000,00 євро пеня за несвоєчасність виконання зобовязання за договором. У відповідності до\~статті 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 02 вересня 2014 року № 1669-VII\~(із змінами і доповненнями, внесеними\~Законами України від 12 лютого 2015 року N 189-VIII, від 02 березня 2015 року N 222-VIII), на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особам - підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція. Банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобов'язані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції. З матеріалів справи видно, що відповідач проживає в [INFO], яке відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 року № 1053-р віднесено до переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція. Тому, на підставі\~статті 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції»\~в задоволенні позовних вимог Банку щодо стягнення пені за несвоєчасне виконання зобовязань по кредитному договору в частині стягнення з 14.04.2014 року слід відмовити. Таким чином суд приходить до переконання, що з [PERSON] підлягає до стягнення сума пені за несвоєчасність виконання договірних зобовязань за період з 10.10.2008 року по 14.04.2014 року у сумі 30784,53 євро, яка судом вирахувана як різниця заборгованості за пенею станом на 11.10.2013 року та суми пені, що стягнута раніше судовим рішенням від 17.11.2011 року у розмірі 15116,36 євро. Таким чином, суд приходить до переконання, що відповідач [PERSON] порушив умови кредитного договору, тому з нього підлягає до стягнення сума заборгованості за кредитним договором станом на 09.02.2016 року у сумі 85191,67 євро, що за курсом 28,72 відповідно до розпорядження НБУ від 09.02.2016 року складає 2446704,76 грн., яка складається з 54407,14 євро заборгованість по процентам за користування кредитом та 30784,53 євро. заборгованість по пені та комісії за користування кредитом, станом до 14.04.2014 року. Відповідно до ч.1.ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. З матеріалів справи вбачається, що при зверненні до суду позивач сплатив судовий збір у розмірі 44978,60 грн., однак, оскільки позов задоволено частково та з відповідача стягнуто заборгованість по справі у сумі 85191,67 євро, що за курсом 28,72 відповідно до розпорядження НБУ від 09.02.2016 року складає 2446704,76 грн., то з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення судовий збір у сумі 36700,57 грн. (2446704,76 грн. *1,5%). Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. В своєму позові [PERSON] посилається на Закон країни «Про захист прав споживачів», відповідно до Згідно з ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів», захист прав споживачів здійснюється судом, споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, що повязані з порушенням їх прав . Таким чином, оскільки [PERSON] звільнено від сплати судового збору, а позовні вимоги [PERSON] задоволено, то суд приходить до переконання, про необхідність стягнути судовий збір у сумі 551,20 грн. з ПАТ КБ «Приватбанк» на користь держави .

Outcome: partial