Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-27 00:00:00

Представник позивача Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] , треті особи: [PERSON] , [PERSON] , про повернення безпідставно отриманих коштів. Короткий зміст та обґрунтування позову Представник позивача обґрунтовує свої позовні вимоги тим, що 26.05.2016 року між Приватним акціонерним товариством «Українська пожежно-страхова компанія» та [PERSON] було укладено Поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АЕ/9651340. У відповідності до умов вказаного Полісу страхування Позивач взяв на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку за участю забезпеченого транспортного засобу марки «Ford», державний реєстраційний номер « [NUMBER] », сплатити страхове відшкодування за шкоду заподіяну третім особам. 13.08.2018 року представник [PERSON] по довіреності відповідач [PERSON] звернувся до позивача з заявою на виплату страхового відшкодування за Полісом №АЕ/9651340, посилаючись на той факт, що велосипедист [PERSON] отримав тілесні ушкодження від яких загинув на місці дорожньо-транспортної пригоди, що мала місце 08.08.2016 року приблизно о 08 год. 30 хв., на а/д «Чернігів-Мена-Сосниця-Гремяч» з вини водія [PERSON] , котрий керував забезпеченим транспортним засобом «Ford», державний реєстраційний номер « [NUMBER] . На підтвердження факту настання вищевказаної дорожньо-транспортної пригоди відповідач [PERSON] надав копію постанови про закриття кримінального провадження від 30.09.2016 року, також у поданій відповідачем заяві було зазначено, що відшкодування шкоди не отримано і можливості отримати немає. На підставі наданих позивачу документів останній визнав вказану подію страховим випадком відповідно до чого здійснив виплату на реквізити відповідача [PERSON] страхового відшкодування в розмірі 31 899,00 грн. що підтверджує страховий акт №ОЦ/011/000/18/0105 від 23.08.2018 року та платіжне доручення №1341 від 28.08.2018 року. Однак, після виплати страхового відшкодування позивачу стало відомо, що особа, інтереси якої представляє відповідач в рамках кримінального провадження №12016270000000140, 15.08.2016 року подала заяву, згідно якої вона немає претензій матеріального і морального характеру до водія [PERSON] , оскільки збитки їй відшкодовані. Відтак, з урахування вищевказаного, вбачається, що відповідачем було фактично отримано подвійне (повторне) відшкодування збитків в інтересах [PERSON] , котрі були спричинені внаслідок загибелі велосипедиста [PERSON] . Дане відшкодування було отримано внаслідок недобросовісності набувача, котрий приховав факт відшкодування збитків з боку винуватця ДТП. З метою досудового врегулювання спору відповідачеві було направлено претензією про повернення безпідставно набутих коштів. Ніяких дій зі сторони відповідача проведено не було, щодо погашення заборгованості в добровільному порядку, а відтак, позивач змушений звергатись до суду за захистом своїх прав та законних інтересів у спосіб, який передбачений нормами ЦК України. Рух справи у суді Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 23.05.2019 року дану цивільну справу було передано для розгляду за підсудністю до Новозаводського районного суду м. Чернігова. Ухвалою Новозаводського районного суду м. Чернігова від 13.06.2019 року по справі було відкрито провадження по справі та залученодо розгляду справи в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог [PERSON] . Ухвалою Новозаводського районного суду м. Чернігова від 29.07.2019 року до участі у справі було залучено третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача - [PERSON] . Ухвалою Новозаводського районного суду м. Чернігова від 24.09.2019 року розгляд цивільної справи було відкладено, відмовлено у задоволенні клопотання про проведення судового засідання в режимі відеоконференції. Ухвалою Новозаводського районного суду м. Чернігова від 15.10.2019 року справу було передано на розгляд до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області за територіальною юрисдикцією. Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 20.11.2019 року дану цивільну справу було прийнято до свого провадження суддею Шевчук Ю.В.. 21.11.2019 року було направлено запит до Відділу адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в Одеській області. 02.12.2019 року отримано відповідь на запит від Відділу адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в Одеській області, згідно якого відповідач [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] Ухвалою [ADDRESS] Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 20.12.2019 року було задоволено клопотання про проведення судового засідання в режимі відеоконференції. Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 21.02.2020 року було відмовлено у задоволенні клопотання про проведення судового засідання в режимі відеоконференції. Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 16.03.2020 року зобов`язано нотаріуса Білгород-Дністровської міської державної нотаріальної контори Одеської області надати інформацію про те, чи зверталися з заявами про прийняття спадщини після померлого [PERSON] , який помер [INFO] . Згідно відповіді Завідувача Білгород-Дністровської міської державної нотаріальної контори №505/01-16 від 31.03.2020 року спадкова справа до майна померлого [INFO] [PERSON] відкрита приватним нотаріусом Олевського районного нотаріального округу Житомирської області Ромащук А.М. Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 29.04.2020 року зобов`язано приватного нотаріуса Олевського районного нотаріального округу Житомирської області Романчук Андрія Миколайовича надати інформацію про те, чи зверталися з заявами про прийняття спадщини після померлого [PERSON] , який помер [INFO] . Короткий виклад позицій сторін по справі Представник позивача в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить їх задовольнити. В судове засідання відповідач [PERSON] не з`явився, про дату та час судового засідання був повідомлений належним чином судовими повістками, які повернуті до суду з відміткою «за закінченням терміну зберігання» та оголошенням на офіційному сайті суду. Надав до суду відзив, згідно якого просить відмовити у задоволенні позовних вимог, оскільки єдиний доказ, наданий в обґрунтування позовних вимог позивачем - копія заяви [PERSON] від 15.08.2016 року, яка як зазначає відповідач була отримана представником позивача всупереч вимогам чинного законодавства, тому в силу вимог ч. 1 ст. 78 ЦПК України, не може прийматись судом до уваги. Окрім того, відповідач наголошує на тому, що згідно вимог пп.1 п. 1 ст. 1215 ЦК України відшкодування шкоди, завданої смертю [PERSON] не підлягає поверненню. Також, як зазначає відповідач, згідно п. 1 Протоколу узгодження розміру та способу здійснення відшкодування встановлено, що розмір страхового відшкодування встановлений за домовленістю сторін є остаточним та оскарженню не підлягає. В судове засідання третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету позову [PERSON] не з`явилась, надала заяву про розгляд справи у її відсутність, проти задоволення позовних вимог позивача не заперечує. В судове засідання третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету позову [PERSON] не з`явилась, про дату та час судового розгляду справи була повідомлена належним чином, відзиву чи заперечень щодо задоволення позовних вимог не надала. Фактичні обставини встановлені судом, позиція суду та нормативно-правове обґрунтування Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що 26.05.2016 року між Приватним акціонерним товариством «Українська пожежно-страхова компанія» та [PERSON] було укладено Поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АЕ/9651340. У відповідності до умов вказаного Полісу страхування позивач взяв на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку за участю забезпеченого транспортного засобу марки «Ford», державний реєстраційний номер « [NUMBER] », сплатити страхове відшкодування за шкоду заподіяну третім особам. Підставою для виплати відшкодування ПрАТ «УПСК» стала заява про виплату страхового відшкодування від 08.08.2018 року, подана представником [PERSON] по довіреності [PERSON] та повідомлення про дорожньо-транспорту пригоду від 08.08.2018 року. На підтвердження факту настання вищевказаної дорожньо-транспортної пригоди відповідач [PERSON] надав копію постанови про закриття кримінального провадження від 30.09.2016 року, також у даній заяві було зазначено, що відшкодування шкоди не отримано і можливості отримати її немає. Відповідно до Страхового акту №ОЦ/011/000/18/0105 від 23.08.2018 року відповідачу [PERSON] було перераховано страхове відшкодування на підставі умов Договору страхування у розмірі 31 899,00 грн.. Вказані кошти були перераховані відповідачу згідно платіжного доручення №1341 від 28.08.2018 року, копія якого міститься в матеріалах справи. Однак, [PERSON] 16.08.2016 року було написано заяву на ім`я Слідчого СУ ГУНП Чернігівської області [PERSON] , згідно якої вона немає претензій матеріального і морального характеру до водія [PERSON] , оскільки збитки їй відшкодовані. Відтак, з урахування вищевказаного, вбачається, що відповідачем було фактично отримано подвійне (повторне) відшкодування збитків в інтересах [PERSON] , котрі були спричинені внаслідок загибелі велосипедиста [PERSON] . Дане відшкодування було отримано внаслідок недобросовісності набувача, котрий приховав факт відшкодування збитків з боку винуватця ДТП. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача - [PERSON] помер [INFO] , що підтверджується Свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданого Олевським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Житомирській області, актовий запис №47. Згідно Свідоцтва про право на спадщину на законом від 07.03.2020 року, спадкоємцем [PERSON] , який помер [INFO] є [PERSON] . Відповідачем [PERSON] було надано відзив, згідно якого копія заяви [PERSON] від 15.08.2016 року була отримана представником позивача всупереч вимогам чинного законодавства, тому в силу вимог ч. 1 ст. 78 ЦПК України не може прийматись судом до уваги. Окрім того, відповідач наголошує на тому, що згідно вимог пп.1 п. 1 ст. 1215 ЦК України відшкодування шкоди, завданої смертю [PERSON] не підлягає поверненню. Також, як зазначає відповідач, розмір страхового відшкодування згідно п. 1 Протоколу узгодження розміру та способу здійснення відшкодування є остаточним та оскарженню не підлягає. Доводи відповідача [PERSON] , щодо неналежності та недопустимості доказів, наданих представником позивача є надуманими, такими, що не відповідають дійсним обставинам справи та судом до уваги не приймаються. Інших належних та допустимих доказів в підтвердження своєї правової позиції відповідачем [PERSON] надано не було. Правовідносини,що виникли між сторонами регулюються приписами ЦК України, а саме Главою 67, Главою 83 ЦК України. Відповідно до ст. 979 ЦК України, за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Глава 83 ЦК України регулює випадки набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав. Предметом регулювання інституту безпідставного набуття чи збереження майна є відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна та які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Зобов`язання щодо безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна; б) набуття або збереження за рахунок іншої особи; в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочину або інших підстав, передбачених у ст.11 ЦК). Об`єктивними умовами виникнення зобов`язань щодо набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або незбільшення майна в іншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна з боку набувача шляхом зменшення або відсутності збільшення на стороні потерпілого; 4) відсутність правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб. За змістом ст.1212 ЦК, безпідставно набутим є майно, набуте особою або збережене нею в себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави. Відповідно до ч.1, п.1 ч.2 ст.11, чч.1, 2 ст.509 ЦК цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, які передбачені цими актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. До підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, належать договори та інші правочини. Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, установлених у ст.11 цього кодексу. Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення та його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок іншої особи поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в не заборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення породження учасниками відповідних правовідносин у майбутньому певних цивільних прав та обов`язків, зокрема внаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, які прямо передбачені в ч.2 ст.11 ЦК. Загальна умова ч.1 ст.1212 ЦК звужує застосування інституту безпідставного збагачення в зобов`язальних (договірних) відносинах, бо отримане однією зі сторін у зобов`язанні підлягає поверненню іншій стороні за наявності ознаки безпідставності такого виконання. Тобто в разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, ст.1212 ЦК можна застосовувати тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі. Така правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 03.06.2015 року у справі №6-100цс15. Таким чином, сума страхового відшкодування, набута без достатніх підстав, з приховуванням факту його відшкодування винуватцем ДТП є майном, отриманим без достатньої правової підстави, тому на правовідносини з повернення цієї суми поширюються приписи Глави 83 ЦК України. Так, згідно з ч. 1 ст.1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Відповідно до ст.1215 ЦК України не підлягає поверненню безпідставно набуті: 1) заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною чи юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача; 2) інше майно, якщо це встановлено законом. Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Закріпивши принцип змагальності сторін, гарантує сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, рівні процесуальні можливості з метою захисту їхніх порушених, оспорюваних чи невизнаних прав та законних інтересів, зокрема й щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Конституцією України передбачено, що всі рівні перед законом і судом; змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості (статті 24 та 129). Виходячи зі змісту ч.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків. Згідно ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до вимог ст.264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. При цьому суд зазначає, що Європейський суд з прав людини зауважує на тому, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Враховучи вищенаведене, проаналізувавши обставини правовідносин, що виникли між сторонами, суд встановлює недобросовісність відповідача [PERSON] , як набувача страхової виплати у сумі 31 899,00 грн., оскільки він не повідомив позивача про відшкодування потерпілій [PERSON] шкоди водієм [PERSON] у добровільному порядку, що послугувало для здійснення позивачем страхового відшкодування, передбаченого ч. 1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Висновки за результатами розгляду справи та розподіл судових витрат Дослідивши матеріали справи, пояснення сторін та витребувані докази суд приходить до обґрунтованого висновку, що позовні вимоги Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» до [PERSON] , треті особи: [PERSON] , [PERSON] , про повернення безпідставно отриманих коштів є обґрунтованими, законними, доведеними, а отже такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Таким чином, з відповідача [PERSON] на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1921,00 грн., сплачений позивачем при зверненні до суду з позовною заявою.

Outcome: approved