Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-11 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду із позовом до відповідача про стягнення заборгованості за надані послуги з водопостачання та водовідведення в сумі 4039,90 гривень. В подальшому позивач уточнив позовні вимоги та просив стягнути з відповідача заборгованість в сумі 4672,14 гривень, посилаючись на те, що 08 червня 2015 року Орджонікідзевським районним судом міста Маріуполя за результатами розгляду заяви позивача було відмовлено в прийнятті заяви про видачу судового наказу про стягнення з відповідача на користь КП «МВУ ВКГ» заборгованості за користування послугами водопостачання та водовідведення у розмірі 4672,14 гривень за період з 01 травня 2012 року по 01 травня 2015 року та судового збору в розмірі 121,80 гривень, що був сплачений при поданні вказаної заяви до суду. Вказував також, що рішенням виконавчого комітету Маріупольської міської ради від 20 грудня 2006 року № 361 виконавцем послуг у житловому фонді комунальної власності м. Маріуполя з питного водопостачання та водовідведення визначено позивача. Згідно статуту КП «МВУ ВКГ» метою діяльності підприємства є надання послуг із постачання питної води і відведення стоків населенню та іншим споживачам. [PERSON] є фізичною особою, яка отримує житлово-комунальні послуги з водопостачання та водовідведення, тому є споживачем. Комунальне підприємство «Маріупольське виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства» у період з 01 травня 2012 року по 01 травня 2015 року надавало відповідачу послуги з водопостачання та водовідведення у обсягах згідно діючих тарифів, встановленим відповідним органом виконавчої влади. Відповідач протягом зазначеного строку споживав житлово-комунальні послуги та не мав зауважень щодо якості послуг. Натомість у порушення вимог законодавства України відповідач не виконав належним чином зобовязання щодо оплати наданих послуг з водопостачання та водовідведення на суму 4672,14 гривень. На підставі переліченого просив суд зарахувати судовий збір, сплачений за подачу заяви про видачу судового наказу до загальної суми судових витрат, стягнути з [PERSON] на користь позивача заборгованість за користування послугами водопостачання та водовідведення у розмірі 4672,14 гривень, а також стягнути з відповідача витрати позивача по сплаті судового збору в сумі 365,40 гривень. Представник позивача [PERSON], що діє на підставі довіреності, у судове засідання не зявився, надав заяву про розгляд справи без його участі, просив задовольнити позовні вимоги. Відповідач [PERSON] у відкрите судове засідання не зявилася за невідомих суду причин, про час та місце слухання справи повідомлялася своєчасно та належним чином за адресою її реєстрації, тому суд зі згоди представника позивача ухвалює рішення при заочному розгляді справи на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 224 Цивільного процесуального кодексу України. Суд, дослідивши письмові докази, вважає, що заявлений позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав. Відповідно до п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. На підставі абз. 1 п. 18 Постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення» від 21 липня 2005 року № 630 розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено іншого строку. Згідно до ст. ст. 67, 68 Житлового кодексу України плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Наймач зобов'язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги. Квартирна плата та плата за комунальні послуги в будинках державного і громадського житлового фонду вносяться щомісяця. Згідно до відомостей з Орджонікідзевського РВ у м.Маріуполі ГУ ДМС в Донецькій області вбачається, що [PERSON] зареєстрована у [INFO]. Відповідно до інформації ПП «Ваш двір» особовий рахунок № 1754 за адресою м.Маріуполь, пров.Московський, 24-4 відкрито на імя [PERSON], яка є квартиронаймачем зазначеної приватизованої квартири. Як вбачається із розрахунку КП «Маріупольське ВУ ВКГ» заборгованість відповідача з наданих послуг з водопостачання та водовідведення складає за період з 01 травня 2012 по 01 квітня 2015 року 4672,14 гривень. Таким чином в судовому засіданні було встановлено, що [PERSON] за період з 01 травня 2012 по 01 травня 2015 року заборгувала позивачу за послуги з водопостачання та водовідведення 4672,14 гривень, тому заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню шляхом стягнення з відповідача на користь КП «МВУ ВКГ» заборгованості за надані послуги в сумі 4672,14 гривень. Суд також зазначає, що 05 червня 2015 року представник позивача звертався до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення з [PERSON] за надані послуги боргу в сумі, в прийняті якої ухвалою суду від 08 червня 2015 року було відмовлено. При цьому при подані вказаної заяви представниками КП «МВУ ВКГ» було сплачено судовий збір у розмірі 121,80 гривень. При поданні вказаного позову до суду представниками позивача було сплачено судовий збір у розмірі 243,60 гривень. За ч. 2 ст. 99 ЦПК України в разі відмови в прийнятті заяви про видачу судового наказу або в разі скасування судового наказу внесена сума судового збору стягувачу не повертається. У разі пред'явлення стягувачем позову до боржника у порядку позовного провадження сума судового збору сплаченого за подання заяви про видачу судового наказу зараховується до суми судового збору, встановленої за позовну заяву. Згідно ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Відповідно до ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подання позовної заяви до суду майнового характеру передбачена сплата судового збору в розмірі 1 % ціни позову, але не менше 0,2 розміру мінімальної заробітної плати (складає на момент подання позову - 243,60 грн.) та не більше 3 розмірів мінімальної заробітної плати. За п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за ухвалою суду в разі внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом. Враховуючи зазначені положення, суд дійшов висновку, що представником позивача при поданні до суду вказаного позову до [PERSON] було сплачено судовий збір в більшому розмірі, ніж встановлено законом, тобто на 121,80 гривень. На підставі переліченого суд стягує з відповідача на користь позивача витрати по сплаті судового збору в сумі 243,60 гривень. Натомість вимоги представника КП «МВУ ВКГ» про стягнення судового збору з відповідачки додатково в сумі 121,80 гривень не ґрунтуються на законі, оскільки в такому випадку зайво сплачена сума судового збору повертається позивачу за ухвалою суду на підставі подання відповідної заяви.

Outcome: partial