Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-11 00:00:00

представник позивача звернувся до суду із вищезазначеним позовом, який мотивує тим, що 21 квітня 2011 року померла матір [PERSON] [PERSON], після смерті якої відкрилася спадщина, що складається з житлового будинку з господарськими будовами та спорудами № 14 по вул. Тканка в с. Туря-Ремета Перечинського району Закарпатської області. Оскільки [PERSON] фактом спільного проживання із спадкодавцем прийняла спадщину, однак не має можливості в установленому позасудовому порядку оформити спадщину у звязку з відсутністю правовстановлюючих документів, тому просить позов задовольнити, питання понесених позивачем судових витрат не вирішувати. У підготовчому судовому засіданні представник [PERSON] адвокат [PERSON] просив позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. Представник Туря-Реметівської сільської ради Перечинського району Закарпатської області як відповідача у підготовче судове засідання не зявився, подав заяву, в якій просив розгляд справи провести без його участі та не заперечив щодо задоволення позовних вимог. Заслухавши пояснення представника позивача та дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Встановлено, що 21 квітня 2011 року померла мама позивача [PERSON], що стверджується свідоцтвом про смерть серії І-ФМ № 116218, виданим виконкомом Туря-Реметівської сільської ради Перечинського району Закарпатської області 22 квітня 2011 року (а. с. 7, 8, 9, 10). Також встановлено, що згідно довідок виконкому Туря-Реметівської сільської ради Перечинського району Закарпатської області, виданих відповідно до даних погосподарської книги № 10 на 2011-2015 року, обєкт погосподарського обліку № 07551, головою домогосподарства № 14 по вул. Тканка в с. Туря-Ремета Перечинського району Закарпатської області була [PERSON], яка померла 21 квітня 2011 року. На момент смерті останньої та до 21 жовтня 2011 року (включно) у вказаному будинку була зареєстрована, зокрема, її донька [PERSON], [INFO] (а.с. 11, 12). Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Згідно інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) № 53215270 від 07 вересня 2018 року та повідомлення Туря-Реметівської сільської ради Перечинського району Закарпатської області № 02-09/249 від 14 вересня 2018 року спадкова справа стосовно спадкодавця [PERSON], яка померла 21 квітня 2011 року, відсутня (а. с. 27-28, 29). Разом з цим, відповідно до повідомлення приватного нотаріуса Перечинського районного нотаріального округу за вих. № 149/01-16 від 31 серпня 2018 року позивачу [PERSON] було відмовлено у оформленні спадщини за спадкодавцем [PERSON], яка померла 21 квітня 2018 року, оскільки примірник свідоцтва від 03 січня 1974 року, на підставі якого внесені відомості про право власності на житловий будинок № 14 по вул. Тканка в с. Туря-Ремета Перечинського району Закарпатської області до реєстрової книги № 4 за реєстраційним номером 545, у інвентаризаційній справі відсутній (а. с. 17). Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна № 141096288 від 11 жовтня 2018 року щодо будинку\~ № 14\~ по вул. Тканка в с. Туря-Ремета Перечинського району Закарпатської області відомості про реєстрацію права власності на останній у вказаних реєстрах також відсутні (а. с. 30). Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Статтею 1297 ЦК встановлено обов'язок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно. Як розяснено в п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 «Про судову практику в справах про спадкування» від 30 травня 2008 року, у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до ст. ст. 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно норм ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно ч. 3 ст. 1296 цього Кодексу відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. У відповідності до ч. 2 ст. 41 Конституції України право приватної власності набувається у порядку, визначеному законом. Згідно ч. 2 ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. ст. 55, 124 Конституції України та ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. Згідно ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Отже, враховуючи те, що [PERSON] постійно проживала разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України не відмовилася від неї, а інших спадкоємців першої черги, які прийняли спадщину після смерті [PERSON], не встановлено (а. с. 12, 27-28, 29), відтак позивач прийняла таку одноосібно. Оскільки у неї існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, тому суд, використовуючи винятковий спосіб їх захисту визнання права власності на спадкове майно, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. Крім цього, у судовому засіданні встановлено, що згідно квитанцій № 0.0.1121887221.1 від 31 серпня 2018 року та № 0.0.1123712252.1 від 03 вересня 2018 року позивачем [PERSON] сплачено 704,80 грн. судового збору (а. с. 1, 2). Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Як вбачається з поданої представником позивача заяви, останній, з врахуванням принципу диспозитивності, просить не вирішувати питання розподілу понесених позивачем судових витрат, у звязку з чим суд приходить до висновку, що оскільки таке його волевиявлення не суперечить вимогам закону та не порушує права відповідача, тому може бути задоволене судом. На підставі наведеного та

Outcome: approved