Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-18 00:00:00

Представник позивачки [PERSON] за дорученням адвокат [PERSON] звернувся до суду з позовом до виконавчого комітету Петрівської Першої сільської ради Тарутинського району Одеської області, в якому просить визнати за позивачкою право власності на земельну ділянку площею 1.2272 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Петрівської Першої сільської ради Тарутинського району Одеської області кадастровий номер [NUMBER] в порядку спадкування після смерті [PERSON]. Свої вимоги мотивує тим, що [PERSON] згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER], виданого 13 жовтня 2003 року на підставі розпорядження Тарутинської районної державної адміністрації №296/А від 06 серпня 2004 року належали дві земельні ділянки розташовані на території Петрівської Першої сільської ради Тарутинського району Одеської області для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, а саме : земельна ділянка площею 0.63 га кадастровий номер [NUMBER]; земельна ділянка площею 1.20 га кадастровий номер [NUMBER]. 03 лютого 2003 року [PERSON] склала заповіт, посвідчений [PERSON], державним нотаріусом Тарутинської державної нотаріальної контори та зареєстрований в реєстрі за №250, яким заповідала все своє майно, де б воно не знаходилось, та з чого б воно не складалось, і взагалі все те, що на день її смерті буде належати їй, та на що вона за законом матиме право [PERSON]. [INFO] року [PERSON] померла. Після смерті [PERSON] позивачка [PERSON] звернулась до Тарутинської районної державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини та видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом. Однак, 19 квітня 2017 року [PERSON], державний нотаріус Тарутинської районної державної нотаріальної контори Одеської області своєю постановою про відмову у вчиненні нотаріальних дій відмовила позивачці в видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом у зв'язку з тим, що згідно інформації Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку від 07 лютого 2017 року за [PERSON] зареєстровано земельну ділянку площею 1.2272 га кадастровий номер [NUMBER], яка розташована на території Петрівської Першої сільської ради Тарутинського району Одеської області для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, а не земельна ділянка площею 1.20 га кадастровий номер [NUMBER], яка зазначена у наданому Державному акті на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER]. Дійсно, під час виготовлення Державного акту на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] в ньому помилково була зазначена земельна ділянка площею 1.20 га кадастровий номер [NUMBER] замість земельної ділянки площею 1.2272 га кадастровий номер [NUMBER]. Зазначена помилка унеможливлює реалізувати позивачкою [PERSON] свого права на зазначене спадкове майно. У зв'язку з викладеним виникла необхідність звернутися до суду з даною позовною заявою. Позивачка в судове засідання не з'явилась. На розгляд суду надійшла заява від позивачки з проханням розглянути справу в її відсутність, на позовних вимогах наполягає (а.с.91). Представник відповідача - виконавчого комітету Петрівської Першої сільської ради Тарутинського району Одеської області - сільський голова в судове засідання не з'явився, на розгляд суду від нього надійшла заява з проханням розглянути справу в його відсутність, з позовними вимогами згоден (а.с.52). Представник третьої особи відділу Держгеокадастру у Тарутинському районі Одеської області до судового засідання не з'явився, повідомлявся належним чином, про свідчать розписки з його підписом, який засвідчує отримання ним судової повістки (а.с.46, 64,77), причини неявки суду не повідомив. Третя особа по справі [PERSON] до судового засідання не з'явився, повідомлявся належним чином, про свідчить зворотнє поштове повідомлення з його підписом, який засвідчує отримання ним судової повістки (а.с.90), причини неявки суду не повідомив. Оскільки сторони в судове засідання не з'явились, то відповідно до вимог ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Розглянувши подані документи та матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення її по суті, суд прийшов до наступного висновку. Судом встановлено, що [PERSON] згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER], виданого 13 жовтня 2003 року на підставі розпорядження Тарутинської районної державної адміністрації №296/А від 06 серпня 2004 року належали дві земельні ділянки розташовані на території Петрівської Першої сільської ради Тарутинського району Одеської області для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (а.с.13), а саме : земельна ділянка площею 0.63 га кадастровий номер [NUMBER]; земельна ділянка площею 1.20 га кадастровий номер [NUMBER]. 03 лютого 2003 року [PERSON] склала заповіт, посвідчений [PERSON], державним нотаріусом Тарутинської державної нотаріальної контори та зареєстрований в реєстрі за №250, яким заповідала все своє майно, де б воно не знаходилось, та з чого б воно не складалось, і взагалі все те, що на день її смерті буде належати їй, та на що вона за законом матиме право [PERSON] (а.с.9). [INFO] року [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER], виданим 18 листопада 2014 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Тарутинського районного управління юстиції в Одеській області (а.с.8). Після смерті [PERSON] позивачка [PERSON] звернулась до Тарутинської районної державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини та видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом. 19 квітня 2017 року [PERSON], державний нотаріус Тарутинської районної державної нотаріальної контори Одеської області своєю постановою про відмову у вчиненні нотаріальних дій відмовила позивачці в видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом у зв'язку з тим, що згідно інформації Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку від 07 лютого 2017 року за [PERSON] зареєстровано земельну ділянку площею 1.2272 га кадастровий номер [NUMBER], яка розташована на території Петрівської Першої сільської ради Тарутинського району Одеської області для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, а не земельна ділянка площею 1.20 га кадастровий номер [NUMBER], яка зазначена у наданому Державному акті на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] (а.с.14). Однак, з листа відділу Держгеокадастру у Тарутинському районі Одеської області Головного управління Держгеокадастру в Одеській області №19-1525-0.11-3729/2-16 від 26 грудня 2016 року (а.с.17) вбачається, що за [PERSON] зареєстровані земельні ділянки на території Петрівської першої сільської ради Тарутинського району Одеської області для ведення товарного сільськогосподарського виробництва : кадастровий номер -[NUMBER], площею 0.6281 га; кадастровий номер -[NUMBER], площею 1.2272 га. Тож, аналізуючи вищезазначене судом встановлено, що дійсно померлій [PERSON] за життя належала земельна ділянка на території Петрівської першої сільської ради Тарутинського району Одеської області для ведення товарного сільськогосподарського виробництва кадастровий номер -[NUMBER], площею 1.2272 га, що також не заперечувалось відповідачем. Крім того, з інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) №49067255 (а.с.51) вбачається, що після смерті [PERSON] з заявою на видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом звернулась дочка померлої [PERSON], яка отримала 28 липня 2017 року свідоцтво про право на спадщину. Відповідно до ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків /спадщини/ від фізичної особи, яка померла /спадкодавця/, до інших осіб /спадкоємців/. Відповідно до ст.ст. 1217, 1220, 1221, 1268 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Спадкоємець за заповітом чи за законом має право на спадщину або має право не прийняти її. Для прийняття спадщини встановлюється строк в шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до приписів ст.1275 ЦК України у випадку прийняття спадщини слід враховувати, що не допускається прийняття спадщини з умовою чи застереженням. Так, не можна прийняти лише якусь частину майна, що входить до складу спадщини, а від іншої частини відмовитися взагалі чи прийняти її під якоюсь умовою. Спадкоємець, який прийняв частину спадщини, вважається таким, що прийняв усю спадщину. Так, враховуючи, що після смерті [PERSON], частина спадщини яка їй належала успадкована спадкоємцем [PERSON], ніхто більше з заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON], не звертався, прийняття спадщини за умовою чи застереженням не допускається, спадкоємець, який прийняв частину спадщини, вважається таким, що прийняв усю спадщину, суд вважає за можливе визнати за позивачкою право власності на зазначене спадкове майно за заповітом. Також, згідно зі ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у рішенні у порядку , встановленому законом , вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. З квітанції №16 від 08 червня 2017 року вбачається, що позивачкою [PERSON] за подання позову до суду було сплачено судовий збір в розмірі 640 гривень ( а.с.1). Тож, враховуючи, що відповідач позов визнав до початку розгляду справи по суті, позивачу необхідно повернути з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, що становить 320 гривень. На підставі викладеного,

Outcome: approved