Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-24 00:00:00

Публічне акціонерне товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (правонаступником якого є Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк») звернулося до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк», [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. 23.10.2012 року за результатами розгляду справи Індустріальним районним судом м. Дніпропетровська було ухвалено заочне рішення. \~ \~ \~ \~Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 07.05.2103 року заочне рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 23.10.2012 року скасоване, а справу призначено до розгляду в загальному порядку. \~ \~ \~ \~09.12.2015 року за результатами розгляду справи Індустріальним районним судом м. Дніпропетровська було ухвалено заочне рішення. \~ \~ \~ \~Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 05.08.2016 року заочне рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 09.12.2015 року в частині стягнення з [PERSON] , [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» штрафу (фіксована частина) 31,29 доларів США, штрафу (процентна складова) 462,17 доларів США скасовано та у задоволенні цих позовних вимог відмовлено. Рішення змінено в частині розміру заборгованості, що підлягає стягненню з відповідачів. \~ \~ \~ \~Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18.10.2017 року рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 09.12.2015 року та рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 05.08.2016 року в частині вирішення позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» до ПАТ «Акцент-Банк» скасовано, провадження в цій частині вимог закрито. В іншій частині вимог рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 09.12.2015 року та рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 05.08.2016 року скасовано, а справу направлено в цій частині на новий розгляд до суду першої інстанції. \~ \~ \~ \~Звернувшись до суду з цим позовом, АТ КБ «ПриватБанк» зазначило, що 11.06.2008 року між Банком та [PERSON] був укладений кредитно-заставний договір № OD30AE00000082, відповідно до умов якого останній отримав кредит у розмірі 21757,09 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 17,04% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення до 10.06.2013 року. Зобов`язання [PERSON] були забезпечені шляхом укладання з [PERSON] договору поруки від 11.06.2006 року, у зв`язку з чим вони є солідарними відповідачами за пред`явленим до стягнення боргом. У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем [PERSON] взятих на себе зобов`язань з повернення кредиту виникла заборгованість у розмірі 9736,89 доларів США, що складається з: 6706,51 заборгованості за тілом кредиту; 1426,71 доларів США заборгованості за відсотками; 438,35 доларів США - заборгованості за комісією; 671,86 доларів США пені за несвоєчасність виконання зобов`язання за договором; штрафів: 31,29 доларів США фіксованої частини; 462,17 доларів США процентної складової. Враховуючи викладене, АТ КБ «ПриватБанк» просило стягнути на його користь солідарно з [PERSON] та [PERSON] заборгованість за кредитним договором у розмірі 9736,89 доларів США та судові витрати у справі. Представник позивача Данильченко О.О. в судовому засіданні підтримала позовні вимоги та просила їх задовольнити. Представник відповідачів [PERSON] в судовому засіданні 18.06.2018 року заперечував проти позову, указуючи, що кредитно-заставний договір, укладений між сторонами, не відповідає чинному законодавству, оскільки з [PERSON] стягувалась грошова сума, яка не відповідає 17,04% річних. Також з відповідача неправомірно стягується комісія. Крім того, представник відповідачів вважає, що [PERSON] не має заборгованості після реалізації його автомобіля. В подальшому представник відповідачів в судове засідання не з`явився, направив на адресу суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Суд, вислухавши представника позивача, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 11.06.2008 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] був укладений кредитно-заставний договір № OD30AE00000082, відповідно до умов якого останній отримав кредит у розмірі 21757,09 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 17,04% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення до 10.06.2013 року для придбання автомобіля марки «Мерседес Бенц», номерний знак [NUMBER] , який було передано у заставу ПАТ КБ «ПриватБанк» (а.с. 9-15 т. 1). Зобов`язання [PERSON] були забезпечені шляхом укладання з [PERSON] договору поруки від 11.06.2006 року, у зв`язку з чим вони є солідарними відповідачами за пред`явленим до стягнення боргом (а.с. 16 т. 1). Позичальник [PERSON] належним чином не виконав взяті на себе зобов`язання за кредитним договором, у зв`язку з чим станом на 13.09.2012 року виникла заборгованість у розмірі 9736,89 доларів США, що складається з: 6706,51 заборгованості за тілом кредиту; 1426,71 доларів США заборгованості за відсотками; 438,35 доларів США - заборгованості за комісією; 671,86 доларів США пені за несвоєчасність виконання зобов`язання за договором; штрафів: 31,29 доларів США фіксованої частини; 462,17 доларів США процентної складової. Розмір заборгованості підтверджується наданим позивачем розрахунком (а.с. 223-229 т. 2). Під час розгляду справи встановлено, що 08.04.2011 року за актом приймання-передачі [PERSON] передав Банку придбаний за кредитні кошти автомобіль «Мерседес Бенц», номерний знак [NUMBER] . Згідно з наданою АТ КБ «ПриватБанк» довідкою предмет застави, автомобіль «Мерседес Бенц», номерний знак [NUMBER] , було реалізовано 21.06.2011 року за 14\~837,91 доларів США. Вказані грошові кошти Банком були зараховані в рахунок погашення заборгованості відповідача [PERSON] за кредитно-заставним договором (а.с. 6 т. 2). За вимогами ст.ст. 526, 530 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватись належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Згідно із ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 611 ЦК України, в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно зі ст. 1050 та ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк зобов`язується надати грошові кошти (кредит) громадянину у розмірі та на умовах, встановлених договором, а громадянин зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 543 ЦК України у разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Солідарні боржники залишаються зобов`язаними доти, доки їхній обов`язок не буде виконаний у повному обсязі. Згідно ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Враховуючи те, що позичальник [PERSON] належним чином не виконав взяті на себе зобов`язання за кредитно-заставним договором, суд вважає, що солідарному стягненню з [PERSON] та [PERSON] підлягає заборгованість у розмірі 8805,08 доларів США (що за курсом НБУ станом на 13.09.2012 року 7,99 становить 70379 грн.), котра складається з: 6706,51 доларів США (що еквівалентно 56605,13 грн.) заборгованості за кредитом; 1426,71 доларів США (що еквівалентно 11403,69 грн.) заборгованості за відсотками за користування кредитом, 671,86 доларів США (що еквівалентно 5370,18 грн.) пені. Суд вважає, що вимоги позивача в частині стягнення штрафів: 31,29 доларів США фіксованої частини; 462,17 доларів США процентної складової задоволенню не підлягають з наступних підстав з огляду на таке. Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України). Таким чином, пеня і штраф за своєю правовою природою є різними видами неустойки. Положеннями статті 61 Конституції України встановлено, що ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Оскільки суд дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь позивача неустойки (пені) за порушення грошового зобов`язання, покладання на відповідача штрафу за несвоєчасне виконання того ж зобов`язання, на думку суду, є подвійним притягненням до відповідальності, що суперечить статті 61 Конституції України і співпадає з правовою позицією Верховного Суду України від 21 жовтня 2015 року у справі № 6-2003цс15. За таких обставин суд приходить до висновку про відмову в позові в частині стягнення штрафів фіксованої та процентної складової у розмірі 31,29 доларів США та 462,17 доларів США. Суд вважає, що позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» в частині стягнення заборгованості по комісії за користування кредитом задоволенню не підлягають, виходячи з такого. Відповідно до ст. 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком. Згідно із п. 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою правління Національного банку України від 10.05.2007 року № 168 банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача тощо) або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, унесення до нього змін, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на укладення кредитного договору тощо). З огляду на це, суд приходить до висновку про безпідставність вимог АТ КБ «ПриватБванк» щодо стягнення заборгованості по комісії за користування кредитом у розмірі 438,35 доларів США і відмовляє у задоволенні позовних вимог в цій частині. Такий висновок суду відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 16.11.2016 року № 6-174цс16. За таких обставин, суд задовольняє позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» частково. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідачів [PERSON] та [PERSON] на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі по 388,99 грн. з кожного.

Outcome: partial