Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-17 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду та остаточно уточнивши свої вимоги мотивує їх тим, що у м. Суми по вул. Ковпака № 31 проживав батько позивача - [PERSON] У серпні 1988 року [PERSON] був прийнятий членом садівничого товариства «Золоте Руно» згідно протоколу № 1 від 20.04.1988 року, йому було виділена в користування земельна ділянка № 90, площею 600 кв.м. [PERSON] користувався цією земельною ділянкою, яка розташована в ур. Олдиш в м. Суми, юридична адреса: м. Суми, вул. Троїцька №26. Рішенням СМР від 17.02.1994 р. № 70 земельні ділянки для садівництва були передана у приватну власність громадянам-членам кооперативу «Золоте Руно», в тому числі і [PERSON] Отримати державний акт на земельну ділянку та зареєструвати право власності на неї на себе [PERSON] не зміг через хворобу. 28.03.2014 року [PERSON] помер. Згідно додатку до рішення СМР від 17.02.1994 року № 70 осіб, яким передавалась земля у власність - членів товариства, було допущено багато помилок, в тому числі помилково вказано, що [PERSON] в приватну власність передається земельна ділянка розміром 0,06 га під № 96, хоча в його користуванні знаходилась земельна ділянка № 90. 29.07.2014 року позивач подав заяву про прийняття спадщини після смерті батька, але отримати свідоцтво про право власності в порядку спадкування на земельну ділянку не зміг, так як відсутній правовстановлюючий документ на неї. Так як позивач вважає земельну ділянку № 90 приватною власністю свого батька, то садове товариство «Золоте Руно» не мало права передавати цю ділянку [PERSON] У звязку з чим просить встановити факт належності на праві власності земельної ділянки, розташованої в кооперативі «Золоте Руно», площею 0,06 га під № 90 [PERSON], визнати частково недійсним рішення СМР від 17.02.1994 року, в частині вказаного номера земельної ділянки № 96 в додатку № 70 до рішення СМР від 17.02.1994 року, визнати незаконним передачу земельної ділянки №90 в садівничому товаристві «Золоте Руно» [PERSON] у користування згідно протоколу №13 від 06.10.2014 року, визнати право власності в порядку спадкування за законом за [PERSON] на земельну ділянку, розташовану в кооперативі «Золоте Руно», площею 0,06 га під № 90. Представники позивача у судовому засіданні уточнений позов підтримали. Представник відповідача [PERSON] у судовому засіданні позов не визнав в повному обсязі, просив відмовити за необґрунтованістю. Представник 3-ї особи СМГО «Садівниче товариство «Золоте руно» проти задоволення позову заперечив, вважає, що померлий [PERSON] не набув права власності на земельну ділянку №90 та/або №96, тому що не пройшов встановлену процедуру приватизації земельної ділянки, не звертався про виправлення описок до органу, який видавав нормативний акт, доказів неможливості здійснити приватизацію суду не надано, а тому відсутні підстави для задоволення позову. Третя особа [PERSON] проти задоволення позову заперечила, вважає, що земельна ділянка №90 надана їй в користування правомірно, а тому у задоволенні позову просить відмовити. Суд, заслухавши пояснення сторін, свідків, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов не підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що на підставі рішення виконавчого комітету Сумської міської [PERSON] народних депутатів від 17.02.94 року №70 [PERSON] було передано у приватну власність земельну ділянку для садівництва №9 у садовому кооперативі «Золоте Руно» (а.с. 13). 28.03.14 року [PERSON] помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с. 11). Згідно протоколу засідання правління СМГО «Садівниче товариство «Золоте Руно» від 06.10.14 року земельну ділянку №90 було вилучено у звязку зі смертю [PERSON] та прийнято у члени товариства [PERSON], за якою була закріплена земельна ділянка №90 (а.с.48-49). Відповідно до статті 1216 ЦК України - спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ч. 1 ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Згідно ч. 1 ст. 131 ЗК України громадяни та юридичні особи України, а також територіальні громади та держава мають право набувати у власність земельні ділянки на підставі міни, ренти, дарування, успадкування та інших цивільно-правових угод. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ст.116 Земельного Кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян. Порядок приватизації земельних ділянок визначено у ст.118 ЗК України, за якою питання прийняття рішення про приватизацію земельних ділянок покладено на органи місцевого самоврядування, якими за ст.12 ЗК України є сільські, селищні, міські ради. Аналізуючи вищевказані норми законодавства, суд вважає, що у даному випадку до спадкоємця не переходить право власності на земельну ділянку, яке не було оформлено відповідним чином. Відповідно до ст. 125 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку виникає з моменту державної реєстрації цих прав. Зазначена позиція суду узгоджується із роз'ясненнями Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у листі від 16 травня 2013 року (п.3.5), що набуття права власності на земельну ділянку та перехід права власності на земельну ділянку в порядку спадкування має місце за наявності наступних юридичних фактів у їх сукупності: - ухвалення рішення компетентного органу про передачу у власність земельної ділянки спадкодавцю, укладення спадкодавцем правочинів щодо набуття права власності на земельні ділянки; виготовлення технічної документації на земельні ділянки; визначення меж земельної ділянки в натурі; погодження із суміжними землевласниками та землекористувачами; одержання у встановленому порядку Державного акта на землю; реєстрація права власності на земельну ділянку. Якщо зазначені вимоги спадкодавцем не дотримано - право власності на конкретні земельні ділянки не виникає та відповідно до ст. 1216 ЦК не переходить до спадкоємців у порядку спадкування, за винятком встановлених випадків, на які поширюється дія п. 1 розділу Х «Перехідні положення» ЗК. Тому, позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Outcome: dismissed