Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-02 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду із вказаним позовом, посилаючись в його обґрунтування на те, що 11 жовтня 2011 року між [PERSON] та ПАТ «Банк Національний Кредит» укладено іпотечний договір, посвідчений нотаріально, щодо іпотеки нежилого приміщення [ADDRESS], набутого під час спільного проживання позивачки із [PERSON], що було встановлено рішенням суду. Саме тому [PERSON] надавала нотаріально посвідчену згоду на укладення її чоловіком, [PERSON], із ПАТ «Банк Національний Кредит» кредитного договору та договору іпотеки вказаного нерухомого майна. Однак в подальшому за наказом господарського суду від 15 лютого 2013 року з [PERSON] було стягнуто 346930 грн. на користь ПАТ «Банк Національний Кредит». В ході виконавчого провадження було накладено арешт на іпотечне майно. При цьому предмет вказаного договору іпотеки банком був реалізований на прилюдних торгах без повідомлення позивачки, об'єктом спільної сумісної власності якої він був, чим було порушено її права щодо ціни такого арештованого нерухомого майна, оцінка якого проводилась без повідомлення його власників, тому вважала, що прилюдні торги є недійсними, про результати яких вона також дізналась лише через значний проміжок часу, навесні 2017 року, про що свідчить перебування вже рік до цього у провадженні суду її позову щодо визнання недійсним договору іпотеки від 11 жовтня 2011 року. При цьому позивачка стверджує, що про призначення прилюдних торгів, проведення оцінки належного їй спірного майна, про його переоцінку, дати проведення прилюдних торгів та про те, що торги не відбулися, а іпотечне майно набуло у власність ПАТ «Банк Національний Кредит» вона належним чином не повідомлялась, вартість спірного нерухомого майна була занижена. Оскільки при укладенні договору іпотеки таке майно оцінювалось в сумі 285195 грн., однак на торги виставлено було за сумою 233240 грн. Крім цього банком набуте нерухоме майно у 2016 році було продано за ціною в розмірі 460000 грн., незважаючи на проведення АТО в Донецькій області на той час. Додавав, що на момент винесення акту від 2 квітня 2014 року про те, що прилюдні торги не відбулися шести місячний термін дії звіту оцінки майна від 12 вересня 2013 року вже закінчився. Вважав також, що торги не відбувались у передбачений законом двомісячний строк, бо заявка виконавчої служби була подана 8 жовтня 2013 року, а торги проведені протягом 5 місяців. Також в порушення вимог закону оголошення про проведення прилюдних торгів було розміщено через 22 дні після переоцінки майна та через 2 місяці після укладення договору про реалізацію майна. На підставі наведеного просив поновити [PERSON] строк позовної давності задля звернення до суду за захистом своїх прав, як такий, що пропущений з поважних причин; прилюдні торги щодо реалізації нежилого приміщення [ADDRESS] визнати недійсними; акт державного виконавця від 24 січня 2014 року про переоцінку арештованого майна скасувати; акт від 2 квітня 2014 року щодо реалізації предмета іпотеки через те, що прилюдні торги не відбулись, скасувати; постанову від 2 квітня 2014 року про передачу нерухомого майна ПАТ «Банк Національний Кредит» скасувати; свідоцтво про належність ПАТ «Банк Національний Кредит» нежилого приміщення [ADDRESS], видане 3 квітня 2014 року приватним нотаріусом Саховою М. А., реєстр [NUMBER], визнати недійсним та скасувати, застосувавши реституцію, як наслідок недійсності прилюдних торгів. Ухвалою суду від 6 вересня 2017 року були витребувані матеріали нотаріальної справи щодо посвідчення реалізації іпотечного майна, нежитлового приміщення [ADDRESS] (а. с. 89). Ухвалою суду від 10 квітня 2018 року було залучено в якості співвідповідача [PERSON], як власника нежитлового приміщення [ADDRESS]. Позивачка [PERSON] у судове засідання не з'явилась. Представник позивача, який діє на підставі довіреності [PERSON], в судовому засіданні на задоволенні позову [PERSON] наполягав, надавши пояснення, аналогічні тим, що викладені у поданій ним позовній заяві. Співвідповідач, [PERSON] надав суду про розгляд справи за його відсутності. Представник відповідача [PERSON] адвокат [PERSON], діючий на підставі ордеру, заперечував проти задоволення позову, посилаючись на те, що позивачка [PERSON] не є співвласницею [PERSON] приміщення [ADDRESS], оскільки рішенням Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя від 18 вересня 2015 року за нею таке право власності визнано не було. Окрім того, при укладенні 11 жовтня 2011 році договору купівлі -продажу спірного приміщення між [PERSON] з однієї сторони та [PERSON] і [PERSON] із іншої, було встановлено, що [PERSON] хоча і надала згоду на укладення вказаного договору, але грошові кошти на купвлю приміщення не є спільною сумісною власністю її та [PERSON] Таким чином, оскільки позивачем недоведене, що частка спірного приміщення є її власністю, то і підстави вважати проведення прилюдних торгів з порушенням вимог закону відсутні. Окрім того, просив звернути увагу суду, що на теперішній час спірне приміщення належить [PERSON] на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу, який укладено 18 жовтня 2016 року між ПАТ «Банк Національний Кредит» та [PERSON], про визнання якого недійсним позивач не просить. Суд вживав заходи для виклику в судове засідання представника ПП «Нива - В.Ш.», проте представник до судового засідання не з'явився. Згідно витягу з Єдиного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців - Приватне підприємство «НИВА - В.Ш.» знаходиться в стані припинення. Ліквідатор Сірош О.М. повідомлявся за зазначеною у реєстрі адресою, проте до судового засідання також не з'явився. Суд вважає, що неявка представника ПП «Нива - В.Ш.», не є перешкодою для розгляду справи та ухвалення рішення. Представник ПАТ «Банк Національний Кредит», який діє на підставі довіреності, Лашко І. О., заперечуючи проти задоволення позову надав письмові пояснення, за якими зазначав, що [PERSON] 11 жовтня 2011 року надала нотаріально посвідчену заяву про згоду [PERSON] на укладення ним із ПАТ «Банк Національний Кредит» кредитного договору, додаткових угод до нього, договору іпотеки нежилого [ADDRESS]. Зазначав, що підставою для визнання прилюдних торгів недійсними є одночасна наявність порушення норм закону при проведенні торгів та одночасно порушення прав особи, яка їх оспорює. Так лише 18 вересня 2015 року рішенням суду було встановлено факт проживання однією сім'єю [PERSON] та [PERSON], а факт обізнаності [PERSON] вже 18 квітня 2014 року про визнання за банком права власності на предмет іпотеки підтверджується його письмовою заявою від 12 травня 2014 року. Натомість позивачка не надала доказів порушення її прав, бо право власності на 1/2 частину спірного майна за [PERSON] не визнавалось, а про проведення прилюдних торгів позивачка повідомлялась, тому необхідності державному виконавцеві визначати її частку в спірному нерухомому майні не було. Додавав, що представник позивачки звернувся із вказаним позовом до суду 30 травня 2017 року, тобто після спливу позовної давності, що є самостійною підставою для відмови у позові. Тому просив суд застосувати позовну давність, подавши відповідну заяву до суду, та повністю відмовити в задоволені вимог [PERSON] Представник державної виконавчої служби, яка діє на підставі довіреності, Єгорова В. О., в судовому засіданні надала письмові заперечення, які повністю підтримала, за якими посилалась на те, що з 11 березня 2013 року в провадженні Лівобережного ВДВС м. Маріуполя перебував наказ, виданий 15 лютого 2013 року Господарським судом Донецької області про стягнення з ФОП [PERSON] на користь ПАТ «Банк Національний кредит» за кредитним договором від 11 жовтня 2011 року боргу, за яким було відкрито виконавче провадження, про що був повідомлений [PERSON], отримавши 19 березня 2013 року копію постанови про відкриття провадження. В рамках даного виконавчого провадження було накладено арешт на все нерухоме майно боржника, в тому числі приміщення [ADDRESS], про що боржник знав, бо знайомився із виконавчим провадженням 21 березня 2013 року. В подальшому боржник повідомлявся по вказаній ним адресі, що буде проведено опис даного арештованого майна, який відбувся за його участі 20 серпня 2013 року. Для визначення вартості описаного майна державним виконавцем 2 вересня 2013 року було призначено суб'єкта оціночної діяльності, [PERSON], за договором про надання послуг від 12 вересня 2013 року, на підставі чого було визначено вартість нежитлового приміщення [ADDRESS] в розмірі 233 240 грн. без врахування податків на додану вартість. 19 вересня 2013 року державним виконавцем був направлений лист стягувачу та боржнику для ознайомлення з оцінкою вартості майна. Однак відповідно до поштового повідомлення боржник відмовився отримувати даний лист. 8 жовтня 2013 року до управління ДВС ГУ юстиції у Донецькій області була направлена заявка на реалізацію арештованого майна. З повідомлення ПП «Нива - В. Ш.» оголошення про реалізацію такого арештованого та описаного нерухомого майна було опубліковано на сайті ДП «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України під № 533862 від 26 грудня 2013 року та у двох друкованих засобах масової інформації: інформаційному виданні «Спектр - Агенція новин» та інформаційному виданні «ТКН» від 25 грудня 2013 року. 16 січня 2014 року ПП «Нива - В. Ш.» повідомило, що прилюдні торги з реалізації такого майна, призначені на 15 січня 2014 року не відбулись через відсутність купівельного попиту, після чого був надісланий лист до ПАТ «Банк Національний кредит» про право банку придбати предмет іпотеки за початковою ціною шляхом заліку своїх забезпечених вимог в рахунок ціни майна. 24 січня 2014 року державним виконавцем був складений акт переоцінки арештованого майна та знову направлений на адресу ПП «Нива - В. Ш.». Однак ПП «Нива - В.Ш.» також повідомило, що 17 лютого 2014 року прилюдні торги по реалізації арештованого нерухомого майна не відбулись через відсутність купівельного попиту. 27 лютого 2014 року державним виконавцем ПАТ «Банк Національний Кредит» запропоновано вирішити питання про залишення за собою нереалізованого майна, на що останній погодився. Таким чином 2 квітня 2014 року державним виконавцем був складений акт про те, що прилюдні торги не відбулись через відсутність купівельного попиту та 2 квітня 2014 року винесена постанова про передачу стягувачу нереалізованого майна: нежилого приміщення [ADDRESS], належного боржнику, в рахунок погашення заборгованості. Зважаючи на перелічене вважала, що Лівобережним ВДВС м. Маріуполя були дотримані вимоги закону, через що поданий позов задоволенню не підлягає. Приватний нотаріус, [PERSON], надала суду заяву з проханням провести розгляд справи за її відсутності. [PERSON] у судове засідання не з'явився, надавши заяву з проханням розгляд справи провести за його відсутності, повністю підтримуючи заявлені позовні вимоги [PERSON] (а. с. 247). Суд, вислухавши учасників процесу, які з'явились, дослідивши матеріали справи, вважає поданий позов таким, що не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав. Судом було встановлено, що з 11 березня 2013 року в провадженні Лівобережний ВДВС м. Маріуполя перебував наказ, виданий 15 лютого 2013 року Господарським судом Донецької області, про стягнення з ФОП [PERSON] на користь ПАТ «Банк Національний кредит» за кредитним договором від 11 жовтня 2011 року боргу в сумі 346930 грн., боргу за відсотками в сумі 6374,50 грн., пені з кредиту в сумі 12091,17 грн., пені зі сплати відсотків в сумі 252,42 грн., інфляційних сум 693,86 грн., 3% річних з кредиту в сумі 4836,24 грн. та 3% річних зі сплати відсотків у сумі 39,30 грн., судового збору в сумі 7666,18 грн., а всього - 378 883,67 грн., що підтверджується копією такого наказу та постановою про відкриття виконавчого провадження, отримане боржником 19 березня 2013 року (а. с. 56, 57). Також 11 березня 2013 року державним виконавцем була винесена постанова про арешт всього рухомого та нерухомого майна боржника, ФОП [PERSON], що підтверджується витягом з Державного реєстру прав на нерухоме майно від 13 березня 2013 року, а також інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а. с. 58, 59, 62). З наявних даних з Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вбачається, що за [PERSON] було зареєстровано на праві власності нежиле приміщення [ADDRESS], яке перебувало в іпотеці ПАТ «Банк Національний кредит» та під забороною відчуження (а. с. 63-65). За актом державного виконавця від 21 березня 2013 року вбачається, що [PERSON] з'явився до виконавчої служби, повідомивши, що його фактичне місце проживання: [ADDRESS], на яку державним виконавцем був направлений лист [PERSON], отриманий ним 2 серпня 2013 року, з повідомленням, що 20 серпня 2013 року буде проведено опис належного йому [ADDRESS] (а. с. 61, 67). З акту № 65 опису та арешту майна від 20 серпня 2013 року вбачається, що державним виконавцем 20 серпня 2013 року було за участі боржника описано та накладено арешт на приміщення [ADDRESS], належне [PERSON] (а. с. 68-69). Згідно із постановою державного виконавця від 2 вересня 2013 року було призначено для участі у виконавчому провадженні з метою оцінки арештованого та описаного [ADDRESS] суб'єкта оціночної діяльності, [PERSON], за висновком якого ринкова вартість стартової ціни для проведення торгів станом на 12 вересня 2013 року нежитлового приміщення [ADDRESS] складала 233240 грн. без врахуванні податків, про що було повідомлено боржника шляхом направлення листа з пропозицією ознайомитись із таким висновок (а. с. 70, 71, 72, 129-137). За заявкою від 8 жовтня 2013 року на реалізацію арештованого майна була направлена заява на реалізацію нежитлового приміщення [ADDRESS], належного [PERSON], проведення якої здійснювалось ПП «Нива - В. Ш.» на підставі договору від 23 грудня 2013 року (а. с. 116, 117-118). На підставі повідомлення філії 05 ПП «Нива - В. Ш.» вбачалось, що реалізація іпотечного майна, що є власністю [PERSON], тобто нежитлового [ADDRESS], було призначено на 15 січня 2014 року об 11-40 год. по вул. Московській 7 в м. Маріуполі, місце знаходження відділу виконавчої служби, про що повідомлявся також боржник, а також про що розміщувалась публікація на сайті ДП «Інформаційний центр» та у двох друкованих засобах інформації (а. с. 74, 75). Однак відповідно до повідомлення ПП «Нива - В. Ш.» від 16 січня 2014 року прилюдні торги з реалізації арештованого нерухомого майна 15 січня 2014 року не відбулись через відсутність купівельного попиту, про що направлявся лист [PERSON] (а. с. 76, 121, 232). Відповідно до повідомлення ПП «Нива - В. Ш.» від 30 січня 2014 року прилюдні торги з реалізації переоціненого на підставі акту від 24 січня 2014 року державного виконавця нерухомого майна [PERSON] були призначені на 17 лютого 2014 року об 11-30 год. знову по вул. Московській 7, з повідомленням боржника, а також з публікацією на сайті ДП «Інформаційний центр» та у двох друкованих засобах інформації (а. с. 77, 78, 125). Згідно із листом від 15 лютого 2014 року ПП «Нива - В. Ш.» проведення прилюдних торгів щодо майна боржника, нежитлового приміщення [ADDRESS], не відбулось через відсутність купівельного попиту, про що було повідомлено стягувача з пропозицією залишити за собою вказане нереалізоване на торгах нерухоме майно за його стартовою ціною, на що 25 березня 2014 року надійшла згода від ПАТ «Банк Національний кредит» про залишення за собою такого нежитлового приміщення [ADDRESS] за визначеною початковою вартістю 233240 грн. (а. с. 79, 80, 124). На підставі цього 2 квітня 2014 року державним виконавцем був складений акт про те, що прилюдні торги не відбулися через відсутність купівельного попиту та того ж дня державним виконавцем була винесена постанова про передачу ПАТ «Банк Національний Кредит» нереалізованого майна, спірного нежилого приміщення [ADDRESS], що належало [PERSON], на підставі чого 2 квітня 2014 року була винесена постанова про повернення виконавчого документу стягувану (а. с. 81, 82, 83). Відповідно до свідоцтва від 3 квітня 2014 року приватним нотаріусом Саховою М. А. на підставі акту державного виконавця від 2 квітня 2014 року про те, що прилюдні торги не відбулись, було посвідчено набуття права власності ПАТ «Банк Національний Кредит» на нежитлове [ADDRESS] (а. с. 158). При цьому згідно із заявою [PERSON] від 25 квітня 2014 року вбачається, що ще 18 квітня 2014 року [PERSON] отримав від ПАТ «Банк Національний Кредит» повідомлення про те, що останній набув на праві власності предмет іпотеки за договором від 11 жовтня 2011 року на підставі нотаріально посвідченого свідоцтва від 3 квітня 2014 року, де [PERSON] вказував, що вибуття його майна відбулось без його повідомлення про це та без повідомлення його про вартість спірного нежитлового приміщення, за яку воно було реалізовано, чим були порушені його права, як боржника (а. с. 52). Судом також було встановлено, що [PERSON] надавала згоду [PERSON], як своєму чоловікові, на укладення останнім із ПАТ «Банк Національний Кредит» кредитного договору, додаткових до нього угод, а також договору іпотеки приміщення [ADDRESS], як спільного сумісного майна подружжя, про що свідчить нотаріально посвідчена заява [PERSON] від 11 жовтня 2011 року, реєстр № 2828 (а. с. 49). Також за рішенням Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя від 18 вересня 2015 року було встановлено факт спільного проживання [PERSON] та [PERSON] однією сім'єю без державної реєстрації шлюбу, починаючи з серпня 2005 року по момент ухвалення рішення суду, а також визнано майно, нажите [PERSON] та [PERSON] за час спільного проживання, починаючи з серпня 2005 року по момент ухвалення рішення суду, об'єктом їх спільної сумісної власності із визнанням за [PERSON] права власності на 1/2 частку такого спільного сумісного майна (а. с. 6-8). Враховуючи встановлені обставини справи суд зазначає, що посилання представника позивача щодо неповідомлення позивачки про хід продажу на прилюдних торгах спірного нежитлового приміщення, а також посилання на інші порушення при проведенні прилюдних торгів, як підставу для визнання їх недійсними, є необґрунтованими, виходячи з наступного мотивування. Стаття 650 Цивільного кодексу України визначає, що особливості укладення договорів на біржах, аукціонах, конкурсах тощо встановлюються відповідними актами цивільного законодавства, відсилаючи до інших нормативних актів, якими повинні встановлюватись особливості укладення таких договорів. Так порядок реалізації арештованого майна в ході виконавчого провадження врегульовано Законом України «Про виконавче провадження» (в редакції на момент виникнення спірних правовідносин) (далі за текстом рішення - Спеціальний Закон). Згідно із ч. 1 ст. 62 Спеціального Закону (на час проведення прилюдних торгів) реалізація арештованого майна за загальним правилом здійснюється шляхом його продажу на прилюдних торгах, аукціонах або на комісійних умовах. Натомість нормативним актом, що безпосередньо регулює спірне питання, тобто правила проведення прилюдних торгів, є «Тимчасове положення про порядок проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна», затверджене наказом Міністерства юстиції України від 27 жовтня 1999 року № 68/5. Відповідно до п. 1.2, 1.4 «Тимчасового положення про порядок проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна» (на час проведення прилюдних торгів) (далі за текстом рішення - Тимчасове положення), затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 27 жовтня 1999 року № 68/5, прилюдні торги з реалізації арештованого нерухомого майна за заявкою державного виконавця організовує і проводить спеціалізована організація, з якою органом державної виконавчої служби укладено відповідний договір. Організація та проведення прилюдних торгів з реалізації предмета іпотеки здійснюються з урахуванням вимог Закону України «Про іпотеку». Згідно із п. 3.2 Тимчасового положення (на час проведення прилюдних торгів) спеціалізована організація проводить прилюдні торги за заявкою державного виконавця, в якій зазначається початкова вартість майна, що виставляється на торги, за експертною оцінкою та інші відомості, передбачені «Інструкцією про проведення виконавчих дій». За ст. 43 Закону України «Про іпотеку» (на час проведення прилюдних торгів) прилюдні торги проводяться в двомісячний строк з дня одержання організатором прилюдних торгів заявки державного виконавця на їх проведення. Організатор прилюдних торгів не пізніше ніж за 15 днів до дня початку прилюдних торгів публікує за місцезнаходженням предмета іпотеки принаймні в двох місцевих друкованих засобах масової інформації повідомлення про проведення прилюдних торгів. У повідомленні зазначається інформація про день, час, місце проведення прилюдних торгів, опис предмета іпотеки, що підлягає продажу, місце, де можна отримати додаткову інформацію про умови проведення прилюдних торгів та іншу необхідну інформацію. Аналогічні норми містяться у п. 3.3, 3.5 Тимчасового положення (на час проведення прилюдних торгів), де також зазначено, що спеціалізована організація, яка проводить публічні торги, не пізніше як за 15 днів до дня проведення публічних торгів публікує в передбаченому порядку на відповідному веб-сайті інформацію про нерухоме майно, що реалізується. Оголошення про проведення прилюдних торгів має бути розміщене не пізніше семи днів з моменту укладення договору про реалізацію майна, а у випадку проведення повторних торгів - не пізніше семи днів з моменту переоцінки майна. Суд при цьому зазначає, що оскільки договір був укладений із державною виконавчою службою та спеціалізованою організацією на проведення прилюдних торгів 23 грудня 2013 року, які були проведені безпосередньо у січні-лютому 2014 року, та, з рештою, не відбулись, то посилання представника позивачки на недотримання двомісячного строку для проведення прилюдних торгів з дня одержання їх організатором заявки та проведення таких торгів, суд відкидає. За змістом ст. 43 Закону України «Про іпотеку» та п. 3.11 Тимчасового положення (на час проведення прилюдних торгів) організатор прилюдних торгів забезпечує будь-якій зацікавленій особі доступ до інформації про умови проведення прилюдних торгів та про предмет іпотеки, що підлягає продажу, а також не пізніше дня публікації повідомлення про проведення прилюдних торгів у засобах масової інформації організатор прилюдних торгів письмово сповіщає державного виконавця, іпотекодавця, іпотекодержателя та всіх осіб, що мають зареєстровані у встановленому законом порядку права та вимоги на предмет іпотеки, про день, час і місце проведення прилюдних торгів та про початкову ціну продажу майна. На підставі п. 4.6, 4.7, 4.9 Тимчасового положення (на час проведення прилюдних торгів) повторні прилюдні торги проводяться не раніше ніж через місяць з часу проведення перших прилюдних торгів з дотриманням порядку підготовки і проведення прилюдних торгів за цим Положенням. Якщо майно не було продане або прилюдні торги не відбулися, то майно знімається з прилюдних торгів. Також відповідно до змісту п. 7.1, 7.2, 7.3 Тимчасового положення (на час проведення прилюдних торгів) прилюдні торги вважаються такими, що не відбулися, у разі відсутності покупців. Якщо прилюдні торги не відбулися у зв'язку з відсутністю покупців, то організатор торгів у триденний термін повідомляє про це державного виконавця. Якщо прилюдні торги не відбулися двічі, то майно знімається з торгів, про що спеціалізована організація в триденний термін повідомляє державного виконавця. З аналізу вказаних норм права вбачається, що прилюдні торги є процедурою, яка спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов'язків, а саме припинення в однієї особи права власності на певне майно та, відповідно, виникнення такого права в іншої особи. За правовою позицією Верховного Суду України від 13 лютого 2013 року, викладеної у постанові по справі № 6-174цс12, вказано, що підставою для визнання прилюдних торгів недійсними є порушення встановлених законодавством правил проведення торгів, визначених «Тимчасовим положенням про порядок проведення прилюдних торгів з реалізації нерухомого майна», затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 27 жовтня 1999 року № 68/5. При цьому представник позивачки посилається в обґрунтування заявлених вимог на правову позицію, викладену Верховним Судом України у постановах від 17 грудня 2014 року по справі № 6-143цс14 та від 2 вересня 2015 року по справі № 6-813цс15, де було наголошено на необхідності судам встановити, чи було письмово повідомлено, зокрема, боржника про дату, час, місце проведення прилюдних торгів та про стартову ціну, за якою майно пропонується до продажу, а також чи було таке повідомлення цими особами отримано. Також представник позивачки посилається на правову позицію, викладену у постанові від 18 листопада 2015 року по справі № 6-1884цс15, де Верховний Суд України зазначав, що сам по собі факт неналежного повідомлення боржника про проведення прилюдних торгів не може бути підставою для визнання таких недійсними, оскільки умовою, яка повинна бути встановлена судами, це наявність порушень, що могли вплинути на результат торгів, а тому окрім наявності порушення норм закону при проведенні прилюдних торгів повинно бути присутнє порушення прав і законних інтересів особи, яка їх оспорює, способом захисту яких є визнання прилюдних торгів недійсними. Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду України від 16 березня 2016 року по справі № 6-323цс16. Суд зазначає, що у вказаних правових позиціях Верховного Суду України йдеться про необхідність наявності у сукупності двох підстав для визнання прилюдних торгів недійсними. По-перше, неналежне повідомлення боржника про хід прилюдних торгів, а по-друге, наявність порушень, що вплинули на результат торгів, чим були порушені права і законні інтереси особи, яка їх оспорює. Виходячи з положень ст. 7, 8 Спеціального Закону (на момент виникнення спірних правовідносин) учасниками виконавчого провадження були державний виконавець, сторони, представники сторін, прокурор, експерти, спеціалісти, перекладачі, суб'єкти оціночної діяльності - суб'єкти господарювання. При цьому до сторін виконавчого провадження відносились стягувач та боржник. За змістом ст. 58, 62 Спеціального Закону (на час виникнення спірних правовідносин), які застосовувались державним виконавцем для підготовки проведення прилюдних торгів, на державного виконавця покладався обов'язок інформувати про дії, пов'язані із арештованим майном боржника, лише сторони виконавчого провадження (боржника і стягувача). Також суд зауважує, що на підставі Тимчасового положення (на час виникнення спірних правовідносин) на спеціалізовану організацію покладено обов'язок повідомляти про хід проведення прилюдних торгів державного виконавця та сторін виконавчого провадження. Таким чином повідомляти позивачку, яка не була ані учасником виконавчого провадження, ані прилюдних торгів, державний виконавець або спеціалізована організація, яка здійснювала процедуру проведення прилюдних торгів, про хід реалізації спірного нежитлового приміщення не повинні були за законом, оскільки боржником та іпотекодавцем у даному виконавчому провадженні виступав саме [PERSON] Враховуючи наведене суд встановив, що в цій частині відповідачами не були порушені встановлені законодавством правила проведення торгів, визначені «Тимчасовим положенням про порядок проведення прилюдних торгів з реалізації нерухомого майна». Також суд зазначає, що за ч. 2 ст. 74 Сімейного кодексу (далі за текстом рішення - СК) на майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 СК. Так за ч. 1, 2, 3 ст. 65 СК (Глава 5 СК) дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена. Аналізуючи наведені положення СК, зважаючи на рішення суду від 18 вересня 2015 року, яким було встановлено статус майна, набутого за час спільного проживання [PERSON] та [PERSON], як об'єктів права їх спільної сумісної власності, а також враховуючи наявність письмової нотаріально посвідченої згоди [PERSON] на укладення [PERSON] із ПАТ «Банк Національний Кредит» кредитного договору та договору іпотеки щодо спірного приміщення [ADDRESS], суд робить висновок, що позивачка висловила свою згоду на розпорядження саме [PERSON], як іпотекодавцю, вказаним нерухомим майном шляхом передачі його в іпотеку. За ст. 1 Закону України «Про іпотеку» іпотекодавець є особою, яка передає в іпотеку нерухоме майно для забезпечення виконання власного зобов'язання або зобов'язання іншої особи перед іпотекодержателем; а іпотекою є вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, за яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки. Аналізуючи наведені правові норми суд дійшов висновку, що через наявність непогашеної заборгованості у [PERSON] перед банком, останній мав право на одержання задоволення своїх вимог за рахунок спірного нежитлового приміщення, належного [PERSON] Крім цього суд вказує, що позивачка не була стороною виконавчого провадження щодо примусової реалізації арештованого майна, не вчиняла жодних дій щодо прийняття участі у процедурі підготовки та проведення прилюдних торгів, мешкаючи фактично однією родиною разом із [PERSON], що підтверджено чинним рішенням суду, а боржник, в свою чергу, належним чином повідомлявся державним виконавцем про підготовку та хід прилюдних торгів спірного нерухомого майна. Враховуючи перелічене суд констатує, що [PERSON], перебуваючи у фактичних шлюбних відносинах із [PERSON], надавши останньому згоду на передачу в іпотеку спільно набутого майна, нежитлового [ADDRESS], що було нотаріально посвідчено, фактично передала права та обов'язки, як іпотекодавця такого майна, безпосередньо [PERSON], який у свою чергу відповідав перед кредитором таким нежитловим приміщенням в разі неналежного виконання укладеного ним зі згоди позивачки кредитного договору. При цьому сам [PERSON], як боржник за виконавчим провадженням, в ході проведення якого оскаржуються результати прилюдних торгів, будучи обізнаним про арешт іпотечного майна, проведення оцінки його вартості, а також про придбання такого майна банком в рахунок наявного у нього боргу, фактично не оскаржував таких дій ані державного виконавця, ані спеціалізованої організації чи банку. Позивачка вказувала також, що вартість майна не відповідала дійсності за оцінкою від 12 вересня 2013 року, через що перейшла у власність банку за заниженою ціною, що порушило її права як співвласника такого майна. За ч. 3 ст. 62 Спеціального Закону (на час проведення прилюдних торгів) майно передається на реалізацію за ціною та в порядку, визначеними статтею 58 цього Закону. Відповідно до ч. 3 ст. 58 Спеціального Закону (на час проведення прилюдних торгів) державний виконавець повідомляє про результати визначення вартості чи оцінки майна сторонам. У разі якщо сторони не згодні з результатами визначення вартості чи оцінки, вони мають право подати державному виконавцю заперечення в десятиденний строк з дня надходження повідомлення. Сторона вважається ознайомленою з результатами визначення вартості чи оцінки арештованого майна, якщо їй надіслано повідомлення про результати визначення вартості чи оцінки майна рекомендованим листом за адресою, зазначеною у виконавчому документі, або за місцем фактичного проживання чи перебування такої сторони, достовірно встановленим державним виконавцем. Матеріалами справи було встановлено, що державним виконавцем вимоги ч. 3 ст. 58 Спеціального Закону були дотримані шляхом повідомлення боржника за зазначеною ним же адресою для листування про результати проведення оцінки арештованого іпотечного майна, належного [PERSON], через що останній вважався таким, що був ознайомлений результатами визначення вартості такого майна. Також за правовим висновком Верховного Суду України у справі № 6-3174цс15 від 6 липня 2016 року вбачається, що ч. 2-4 ст. 58 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено право сторін виконавчого провадження оскаржити результати оцінки майна та порядок їх оскарження до передачі майна на реалізацію. Якщо ж сторона виконавчого провадження не реалізувала свого права оскарження звіту суб'єкта оціночної діяльності в передбачений законом строк, цей звіт про оцінку майна набуває чинності і є підставою для реалізації майна з прилюдних торгів за початковою ціною, визначеною у звіті. Суд на підставі переліченого встановив, що іпотекодавцем та боржником у виконавчому провадженні виступав [PERSON], якому були позивачкою делеговані повноваження щодо спірного нерухомого майна, яке перебувало у іпотеці, який не вчинював дій передбачених законодавством для оскарження результатів оцінки такого майна після його арешту та опису, де він приймав участь, не оскаржував результати проведених прилюдних торгів, а після набуття права власності банком на вказане нежитлове приміщення у [PERSON] залишалась наявна заборгованість перед банком, яку той не погасив. Також доказів як про реалізацію такого приміщення за значно більшу ціну банком, так й про необґрунтованість оцінки такого майна від 12 вересня 2013 року, проведену суб'єктом оціночної діяльності, позивачкою суду не було надано. При цьому суд зазначає, що за правовою позицією Верховного Суду України від 23 вересня 2014 року по справі № 3-112гс14 слідує, що порушення вимог ст. 58 Спеціального Закону, допущених державним виконавцем при здійсненні своїх повноважень щодо визначення вартості чи оцінки (уцінки) майна до призначення прилюдних торгів, є підставою для оскарження таких дій (бездіяльності) державного виконавця в порядку, передбаченому Спеціальним Законом, а не для визнання прилюдних торгів недійсними. На підставі ч. 5 ст. 58 Спеціального Закону (на час проведення прилюдних торгів) звіт про оцінку майна у виконавчому провадженні вважається чинним протягом шести місяців з дня його підписання суб'єктом оціночної діяльності - суб'єктом господарювання. Після закінчення цього строку оцінка майна проводиться повторно. За правовою позицією Верховного Суду України, викладеної у постанові від 24 грудня 2014 року по справі № 6-205цс14, виходячи з правового аналізу ч. 5 ст. 58 Закону України «Про виконавче провадження», п. 3.2 «Тимчасового положення про порядок проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна» від 27 жовтня 1999 року № 68/5, вбачається, що звіт про оцінку майна є чинним, якщо від дня його підписання до дня проведення прилюдних торгів пройшло не більше 6 (шести) місяців. Після збігу цього шестимісячного строку обов'язковою умовою призначення й проведення прилюдних торгів є отримання нового звіту про оцінку майна. Таким чином враховуючи, що оцінка іпотечного майна, належного [PERSON], була датована 12 вересня 2013 року, первинні та повторні прилюдні торги щодо вказаного нерухомого майна проводились у січні 2014 року та у лютому 2014 року, тобто протягом 6-місячного строку дії такої оцінки, які фактично не відбулись через відсутність купівельного попиту, тому правове значення строку протягом якого таке майно за заявою стягувача було придбане за початковою ціною шляхом заліку своїх забезпечених вимог за рахунок ціни іпотечного майна не має, бо граничний шестимісячний строк чинності оцінки арештованого майна застосовується за умови проведення прилюдних торгів, а не визнання їх такими, що не відбулись. Тому посилання представника позивача на порушення шестимісячного строку дії оцінки арештованого майна суд відкидає. Відповідно до змісту ч. 5 ст. 58 Спеціального Закону (на час проведення прилюдних торгів) не реалізоване на прилюдних торгах протягом двох місяців майно підлягає уцінці державним виконавцем, що проводиться в десятиденний строк з дня визнання прилюдних торгів такими, що не відбулися. Майно може бути уцінене не більш як на 30 відсотків. У разі нереалізації майна в місячний строк з дня проведення уцінки воно повторно уцінюється в такому самому порядку, але не більш як на 50 відсотків початкової вартості майна. Враховуючи, що державним виконавцем було дотримано порядок уцінки вартості спірного арештованого нежитлового приміщення, вартість первинної оцінки такого майна не спростована, а прилюдні торги не були проведені через відсутність купівельного попиту, то вимоги позивачки щодо скасування акту державного виконавця від 24 січня 2014 року про переоцінку арештованого майна також не підлягають задоволенню. За ч. 6, 9 ст. 58 Спеціального Закону (на час проведення прилюдних торгів) в разі якщо в місячний строк з дня проведення повторної уцінки майно не реалізовано на прилюдних торгах, аукціонах або на комісійних умовах, державний виконавець повідомляє про це стягувачу і пропонує йому вирішити питання про залишення за собою нереалізованого майна. Майно передається стягувачу за ціною, що дорівнює початковій вартості майна, за якою воно передавалося на реалізацію. Про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу державний виконавець виносить постанову, яка затверджується начальником відділу та про факт такої передачі державний виконавець складає акт. Постанова та акт є підставами для подальшого оформлення стягувачем права власності на це майно. Також за змістом ст. 49 Закону України «Про іпотеку» (на час проведення прилюдних торгів) протягом десяти днів з дня оголошення прилюдних торгів такими, що не відбулися, іпотекодержателі мають право придбати предмет іпотеки за початковою ціною шляхом заліку своїх забезпечених вимог в рахунок ціни майна. Суд встановив, що у цій частині положення діючого на той момент законодавства представниками спеціалізованої організації та державної виконавчої служби були дотримані. Наведені ж позивачкою посилання щодо порушення проведення спірних прилюдних торгів в частині недотримання строків публікації про їх проведення, не знайшли свого підтвердження розглядом справи. При цьому суд зазначає, що відповідно до правового висновку Верховного Суду України у справі № 6-3174цс15 від 6 липня 2016 року вбачається, що сам по собі факт недотримання вимог щодо строків опублікування оголошення про проведення прилюдних торгів та його змісту, передбачених пунктами 3.5, 3.6 «Тимчасового положення про порядок проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна», що не вплинуло на результат торгів, не може бути підставою для визнання таких торгів недійсними. Бо окрім наявності зазначених порушень при проведенні прилюдних торгів, розглядаючи спір, суди повинні встановити, чи були порушені права й законні інтереси особи, яка їх оспорює, способом захисту яких є визнання прилюдних торгів недійсними. Суд також розглядом справи встановив, що результати прилюдних торгів не порушили жодним чином прав позивачки, як колишнього співвласника спірного нерухомого майна. Таким чином посилання позивачки про недійсність прилюдних торгів з підстав порушення при їх проведені прав [PERSON] є безпідставними. Так у позовній заяві та в судовому засіданні ані позивачка, ані її представник не вказували, що [PERSON] бажала брати участь у проведенні прилюдних торгів, вона не сплачувала ніякі внески для цього, посилаючись лише на те, що частина спірного нежитлового приміщення, реалізованого на прилюдних торгах, є її власністю та вона не повідомлялась про дату проведення торгів і не погоджується з ціною, за якою було реалізовано таке іпотечне майно, не довівши в суді хибність визначення такої вартості спірного майна. Таким чином усі доводи позивачки та її представника щодо порушення прав та інтересів [PERSON], як співвласника нежитлового приміщення [ADDRESS], в результаті його реалізації в рамках виконавчого провадження, були спростовані вивченими матеріалами та встановленими обставинами справи. З урахуванням відсутності правових підстав для задоволення позовних вимог [PERSON] суд не вирішує питання щодо пропуску нею строку позовної давності відносно заявлених вимог позивачки, на що вказує представник банку-відповідача з посилання на правовий висновок Верховного Суду України у постанові від 5 квітня 2017 року по справі № 6-1375цс16, яким було визначено що до вимог про оскарження прилюдних торгів з реалізації іпотечного майна застосовується спеціальна позовна давність, передбачена ст. 48 Закону України «Про іпотеку». З огляду на перелічене, у задоволенні усіх уточнених позовних вимог [PERSON], які є взаємопов'язаними та випливають із вимог позивачки про визнання прилюдних торгів недійсними, слід відмовити через їх необґрунтованість та безпідставність.

Outcome: dismissed