Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-04 00:00:00

Представник позивача Кредитної спілки «Істок» звернувся 10.12.2020 року до суду з позовною заявою до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про дострокове стягнення заборгованості за кредитним договором. Свої позовні вимоги представник позивача обгрунтовує тим, що 23.06.2020 року відповідач [PERSON] звернувся до Кредитної спілки «Істок» з заявою про вступ до членів спілки, куди був прийнятий на засіданні Спостережної ради позивача. 23.06.2020 року [PERSON] сплатив вступний внесок та обов`язковий пайовий внесок, що підтверджується прибутковими касовими ордерами №108 від 26.06.2020 року та №109 від 23.06.2020 року. 23.06.2020 року відповідач [PERSON] та позивач уклали Договір про споживчий кредит №ДК2-823. Відповідно до п.1.1. зазначеного вище кредитного договору, відповідач [PERSON] отримав кредит у сумі 65000,00 грн. і зобов`язався повернути одержаний кредит в повному обсязі, згідно умов та у терміни встановлені Кредитним договором. Строк дії договору становить 18 календарних місяців, до 22 грудня 2021 року. Відповідно до п.3.2 Кредитного договору процентна ставка за користування кредитом становить 0,001% річних. Відповідно до п.2.5 Кредитного договору плата за надання кредиту становить 76,57 грн. щоденно. З метою забезпечення виконання зобов`язань за зазначеним вище кредитним договором відповідач [PERSON] 23.06.2020 року уклав з [PERSON] . Договір поруки №ДК2-823 ДП1 та з [PERSON] . Договір поруки №ДК2-823 ДП2. У зв`язку з невиконанням відповідачем [PERSON] умов кредитного договору станом на 04.11.2020 року у останнього утворилась заборгованість перед позивачем у сумі 180982,43 грн., з яких: - 65000,00 грн. - заборгованість за основною сумою кредиту; - 48930,25 грн. - заборгованість за платою; - 0,24 грн. - заборгованість за відсотками; - 63051,94 грн. - 200% річних, згідно ст.625 ЦК та п.4.7.3 кредитного договору; - 4000,00 грн. - штраф. В судове засідання представник позивача Кредитної спілки «Істок» не з`явився, проте надав на адресу суду заяву, згідно якої просить розглянути справу за його відсутністю, просить задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, надав на адресу також відповідь на відзив, згідно якого зазначає, що Законом України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» не передбачено звільнення військовослужбовців від сплати плати, інфляційних витрат, спеціальної відповідальності, яка передбачена ст. 625 ЦК України. В судове засідання відповідач [PERSON] не з`явився, проте надав на адресу суду відзив, згідно якого просив задовольнити позовні вимоги позивача частково, а саме лише в частині стягнення основної суми кредиту, оскільки він є військовслужбовцем і на нього поширюються гарантії, встановлені Законом України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». В судове засідання відповідач [PERSON] , не з`явився, про дату та час судового засідання був повідомлений належним чином, причини неявки суду не відомі. В судове засідання відповідач [PERSON] не з`явився, про дату та час судового засідання був повідомлений належним чином, причини неявки суду не відомі. Дослідивши матеріали справи, письмові пояснення сторін, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що 23.06.2020 року відповідач [PERSON] звернувся до Кредитної спілки «Істок» з заявою про вступ до членів спілки, куди був прийнятий на засіданні Спостережної ради позивача. 23.06.2020 року [PERSON] сплатив вступний внесок та обов`язковий пайовий внесок, що підтверджується прибутковими касовими ордерами №108 від 26.06.2020 року та №109 від 23.06.2020 року. 23.06.2020 року відповідач [PERSON] та позивач уклали Договір про споживчий кредит №ДК2-823. Відповідно до п.1.1. зазначеного вище кредитного договору, відповідач [PERSON] отримав кредит у сумі 65000,00 грн. і зобов`язався повернути одержаний кредит в повному обсязі, згідно умов та у терміни встановлені Кредитним договором. Строк дії договору становить 18 календарних місяців, до 22 грудня 2021 року. Відповідно до п.3.2 Кредитного договору процентна ставка за користування кредитом становить 0,001% річних. Відповідно до п.2.5 Кредитного договору плата за надання кредиту становить 76,57 грн. щоденно. З метою забезпечення виконання зобов`язань за зазначеним вище кредитним договором відповідач [PERSON] 23.06.2020 року уклав з [PERSON] . Договір поруки №ДК2-823 ДП1 та з [PERSON] . Договір поруки №ДК2-823 ДП2. У зв`язку з невиконанням відповідачем [PERSON] умов кредитного договору станом на 04.11.2020 року у нього утворилась заборгованість за зазначеним вище кредитним договором перед позивачем у сумі 180982,43 грн., з яких: - 65000,00 грн. - заборгованість за основною сумою кредиту; - 48930,25 грн. - заборгованість за платою; - 0,24 грн. - заборгованість за відсотками; - 63051,94 грн. - 200% річних, згідно ст.625 ЦК та п.4.7.3 кредитного договору4 - 4000,00 грн. - штраф. Підпунктами 6.2.1., 6.2.2. кредитного договору також визначено право кредитора вимагати від позичальника дострокового погашення кредиту, нарахованих відсотків, сплати інших платежів передбачених договором у разі затримання позичальником сплати частини кредиту та/або процентів більш як на один календарний місяць. Відповідно до п. 2.1 Договору поруки, поручитель відповідає перед кредитором солідарно, нарівні з позичальником. Відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно зі ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Згідно з п.1 ч.2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно зі ст.ст. 525, 526, 546 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов`язання. Відповідно до ст.ст. 553, 554 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно зі ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Згідно зі ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ч.1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. З матеріалів справи вбачається, що відповідач [PERSON] є військовослужбовцем ЗСУ, що підтверджується копією військового квитка серії [NUMBER] , виданого 17.10.2017 року. Згідно Довідки про участь особи у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі із стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганських областях, забезпеченні їх здійснення від 02.08.2019 №2659, відповідач [PERSON] в період з 10.03.2019 року по 03.07.2019 року брав участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі із стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганських областях, перебуваючи безпосередньо в районах та в період здійснення зазначених заходів в м. Часів Яр, м. Краматорськ. Згідно ч.15 ст.14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», військовослужбовцям, призваним на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, на весь час їх призову, а військовослужбовцям під час дії особливого періоду, які брали або беруть участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, які перебували або перебувають безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, - штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються. Згідно зі статтею 6 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» до осіб, які належать до учасників бойових дій, належать особи, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції. Пунктом 1 Розділу II Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення оборонно-мобілізаційних питань під час проведення мобілізації» дію підпункту 3 пункту 4 цього Закону поширено на військовослужбовців з початку і до закінчення особливого періоду, а на резервістів та військовозобов`язаних з моменту призову під час мобілізації і до закінчення особливого періоду, на час проходження військової служби. Згідно з положеннями Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» особливим періодом є період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій. В Україні особливий період розпочався 18 березня 2014 року і триває до теперішнього часу. За змістом статті 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» особливий період продовжується з моменту оголошення рішення про мобілізацію та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій. Мобілізацією, згідно з положеннями наведеної статті, є комплекс заходів, здійснюваних, серед іншого, з метою переведення Збройних Сил України на організацію і штати воєнного часу. У частині четвертій статті 3 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» зазначено, що зміст мобілізації становить переведення національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій, а також адміністративно-територіальних одиниць України на роботу в умовах особливого періоду. Таким чином, закінчення періоду мобілізації не є самостійною підставою для припинення особливого періоду. Законом не визначено чіткого порядку припинення особливого періоду. Водночас статтею 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» надано визначення поняттю демобілізації як комплексу заходів, спрямованих, серед іншого, на планомірне переведення Збройних Сил України, інших військових формувань, на організацію і штати мирного часу. Системний аналіз наведених правових норм, а також загальновідомих обставин іноземної агресії щодо України дає підстави стверджувати, що у проміжки між періодами проведення мобілізації стан особливого періоду не припинявся. Відповідно до пункту 13 статті 14 Закону України «Про соціальний та правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей» особам, які мають право на пільги, гарантії та компенсації, передбачені цим Законом, видаються посвідчення. Аналіз статті 14 Закону України «Про соціальний та правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей» дає підстави зробити висновок, що перелік пільг військовослужбовців та членів їх сімей закріплений у пунктах 1-12 цього Закону та право на отримання саме цих пільг потребує наявність відповідного посвідчення. Разом з цим, пункт 15 статті 14 Закону України «Про соціальний та правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей» є самостійною нормою і будь-якого посилання про можливість застосування вказаного пункту лише при наявності у військовослужбовця відповідного статусу (учасника бойових дій) закон не передбачає. Крім цього, дія зазначеної норми поширюється на всіх військовослужбовців без виключення. Вказані правові висновки викладені у постанові Верховного Суду від 26 грудня 2018 року у справі №522/12270/15-ц, провадження № 61-21025св18. Застосування приписів п. 15 ст. 14 Закону «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» обумовлено самим фактом наявності статусу військовослужбовця у конкретної особи, яка несе відповідальність перед банківською установою, їх застосування є обов`язком суду та жодним чином не обумовлено відомостями про обізнаність банку щодо наявності в особи спеціального статусу. Зазначений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 16.11.2016 року №6-1746цс16. На підставі викладеного, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог та стягнення з відповідачів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] заборгованості за основною сумою кредита у розмірі 65000,00 грн., у задоволенні іншої частини позовних вимог слід відмовити з зазначених вище підстав. Згідно із ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином з відповідачів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на користь позивача Кредитної спілки «Істок» підлягає до стягнення сплачений позивачем судовий збір у розмірі 2714,74 грн., тобто по 904,92 грн. з кожного.

Outcome: partial