Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-20 00:00:00

Прокурор\~ Червонозаводського району м. Харкова, який діє в інтересах малолітніх [PERSON] та [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], треті особи Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради, [PERSON] в якому просить визнати за [PERSON], [INFO] право власності в порядку спадкування за законом на 1/8 частки квартири [ADDRESS], яка належала померлій [PERSON],\~ визнати за [PERSON], [INFO] право власності в порядку спадкування за законом на 1/8 частки квартири [ADDRESS], яка належала померлій [PERSON] В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 06.12.2012 року померла [PERSON], після її смерті залишилося спадкове майно, яке складається з 50/100 частки квартири [ADDRESS]. Доньки спадкодавця [PERSON] та [PERSON] спадкоємці за законом першої черги, спадщину прийняли у відповідності до ч. 4 ст. 1268 ЦК України. Іншими спадкоємцями першої черги є заявниця дочка спадкодавця [PERSON], [INFO] та відповідач. Малолітні [PERSON] та [PERSON], так само як і [PERSON] та [PERSON], мають право на отримання у власність по 1/8 частки квартири № 94, яка розташована за адресою: м. Харків, пров. Зерновий, 6/3 кожна. Однак, про видачу свідоцтв про право на спадщину за законом на імя [PERSON] та [PERSON], як це передбачено ст. 1297 ЦК України, в інтересах своїх малолітніх дітей відповідач не звернувся. У звязку із бездіяльністю відповідача щодо подання заяви про видачу свідоцтва про право на спадщину, спадкові майнові права малолітніх [PERSON] та [PERSON] згідно п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України підлягають захисту в порядку цивільного судочинства. Враховуючи вищевикладене, позивач був змушений звернутися до суду з позовом. В судовому засіданні прокурор прокуратури Червонозаводського району м. Харкова [PERSON] позовні вимоги підтримала в повному обсязі, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнав в повному обсязі та пояснив, що йому не було відомо про необхідність подання документів до нотаріальної контори для прийняття спадщини. Представник третьої особи Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради в судове засідання не зявився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. В судовому засіданні третя особа [PERSON] позовні вимоги позивача підтримала та пояснила, що її батько дійсно намагався продати спірну квартиру, у звязку з чим звертався до агентства нерухомості. Також, зазначила, що відповідач змінив свій паспорт для того, щоб позбавитися відмітки про наявність відмітки про реєстрацію шлюбу з її матірю на момент купівлі спірної квартири. Просила задовольнити позовні вимоги прокурора в інтересах її малолітніх сестер. Суд, дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, заслухавши пояснення учасників судового розгляду, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. Згідно з ч. 4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлено, що відповідно до актового запису про одруження № 529 від 04.11.1995 року між [PERSON] та [PERSON] 04.11.1995 року було укладено шлюб (а.с. 16-17). Від зазначеного шлюбу сторони [PERSON] та [PERSON] мають трьох дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження Серія І-ВЛ №413338 від 28.07.2015 року, актовим записом про народження № 478 від 08.08.2008 року та №731 від 30.10.2012 року відповідно (а.с. 12-13, 14-15, 86). Згідно до повторного свідоцтва про смерть [PERSON] І-ВЛ №509763 від 17.08.2015 року [PERSON] померла 06.12.2012 року (а.с. 18). З інформації Восьмої харківської державної нотаріальної контори, вбачається, що після [PERSON], померлої 06 грудня 2012 року була заведена спадкова справа № 618/2015, та з заявою про прийняття спадщини звернулася [PERSON], інших заяв про прийняття та про відмову від прийняття спадщини не надходило (а.с. 73-90). Згідно зі ст. 1 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до положень ст.ст. 3, 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Згідно ст. 20 Закону України «Про прокуратуру» при виявленні порушень закону прокурор або його заступник у межах своєї компетенції мають право звертатися до суду із заявою про захист прав і законних інтересів громадян, держави, а також підприємств та інших юридичних осіб. Частиною 2 ст. 45 ЦПК України встановлено, що з метою представництва інтересів громадянина або держави в суді прокурор в межах повноважень, визначених законом, звертається до суду з позовною заявою (заявою), бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом інших осіб, на будь-якій стадії її розгляду, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення Верховним Судом України, про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами. Статтею 1 Конвенції «Про права дитини», схваленої резолюцією 44-ї сесії Генеральної Асамблеї ООН 44/25 від 20.11.1989 р., ратифікованою Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 р. № 789 - ХІІ, встановлено, що для цілей цієї Конвенції дитиною є кожна людська істота до досягнення 18-річного віку, якщо за законом, застосовуваним до даної особи, вона не досягає повноліття раніше. Згідно з ст.3 Конвенції «Про права дитини» в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Держави-учасниці забезпечують, щоб установи, служби і органи, відповідальні за піклування про дітей або їх захист, відповідали нормам, встановленим компетентними органами, зокрема, в галузі безпеки й охорони здоров'я та з точки зору численності і придатності їх персоналу, а також компетентного нагляду. Стаття 27 Конвенції «Про права дитини», дає кожній дитині право на рівень життя, необхідній для її фізичного, розумового, духовного, морального та соціально розвитку. Батьки або інші особи які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. У відповідності до положень ч.3 ст. 368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 60 Сімейного кодексу України, майно, придбане подружжям за час перебування у шлюбі, належить дружині та чоловіку на праві загальної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважних причин самостійного заробітку. Вважається, що майно, придбане за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права загальної сумісної власності подружжя. Обєктом права спільної сумісної власності подружжя відповідно до ч.1 ст. 61СК України, може бути будь яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Відповідно до договору купівлі-продажу від 12.05.2006 року зареєстрованого в реєстрі за № 1372, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу [PERSON] відповідачем у справі 12.06.2006 року було придбано квартиру № 94 в будинку готельного типу по пров. Зерновому, 6/3 в м. Харкові. Право власності на зазначене житлове приміщення було зареєстровано [PERSON], що підтверджується копією витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 10617284 від 12.05.2006 року(а.с.7-8, 11). Виходячи з наведеного вбачається, що спірна квартира була придбана відповідачем [PERSON] під час знаходження у шлюбі з померлою [PERSON] та є спільним майном подружжя. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкування є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).\~ Згідно ч.1 ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Отже, до \~складу спадщини \~після \~померлої [PERSON], входить ? частки квартири [ADDRESS]. Відповідно до Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру №41199435 від 12.08.205 року інформація щодо наявності заповітів чи спадкових договорів після померлої [PERSON] в зазначеному реєстрі відсутня (а.с. 80). У відповідності до ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Відповідно до ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця і той з подружжя, який його пережив, та батьки. Отже, \~відповідно до ст.1261 ЦК України спадкоємцями першої черги після [PERSON] є\~її доньки [PERSON], [PERSON] та [PERSON] та відповідач [PERSON] У відповідності до положень ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи законом має право прийняти спадщину або не прийняти. Малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених частинами другою четвертою статті 1273 цього Кодексу. Незалежно від часу відкриття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно до \~ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як по зверненню фізичної чи юридичної особи, в межах заявлених ними вимог на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у розгляді справи. У відповідності до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які \~вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які \~беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які \~мають значення для \~ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь \~у справі, виникає спір. Доказування не може \~ґрунтуватися на припущеннях. \~ Виходячи з наведеного суд приходить \~до \~висновку, що \~позовні \~вимоги \~позивача\~про\~визнання права власності в\~ порядку спадкування за законом після\~ [PERSON], померлої 06.12.2012 року, за малолітніми [PERSON] та [PERSON], права власності на 1/8 частину квартири [ADDRESS] за кожною, обґрунтовані та підлягають задоволенню. Питання про стягнення судових витрат, суд вирішує відповідно до ст. 88 ЦПК України. На підставі \~викладеного,

Outcome: approved