Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-05 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду із вказаним позовом, відповідно до якого просить стягнути з [PERSON], заборгованість за спожиту електричну енергію у розмірі 1 571,07 гривень. В процесі розгляду вказаної справи представником позивача було уточнено позовні вимоги, в остаточній редакції позовної заяви ПАТ «ДТЕК Донецькобленерго» просить стягнути солідарно з [PERSON], [PERSON], [PERSON] заборгованість у розмірі 1 655, 87 гривень та судовий збір в розмірі 243, 60 грн. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що відповідачі, які мешкають за адресою [ADDRESS], є споживачами електричної енергії. У відповідачів виникла заборгованість за спожиту електричну енергію у зв'язку із її несплатою у розмірі 1 655,87 грн. за період з 09.06.2008 року по 08.04.2015 року. До теперішнього часу відповідачем в добровільному порядку не сплачено утворившоїся суми заборгованості, у зв'язку з чим позивач вимушений звернутись до суду з даним позовом. В судовому засіданні представник позивача - Рожкова Л.О., яка діє на підставі довіреності, підтримала уточнені позовні вимоги ПАТ «ДТЕК Донецькобленерго» із вказаних у позові підстав та наполягала на його задоволенні. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги ПАТ «ДТЕК Донецькобленерго» визнав частково з наступних підстав. Зауважив, що при зверненні ПАТ «ДТЕК Донецькобленерго» до суду із даним позовом позивачем було пропущено встановлений ст. 267 ЦК України строк позовної давності. За вказаний період відповідач не має заборгованості, оскільки здійснював оплату електричної енергії з урахуванням 50 відсоткової пільги, згідно із ст. 22 Закону України «Про міліцію». В своїх поясненнях відповідач посилається на той факт, що постанову КМУ № 879 від 01.08.1996 року, якою встановлено ліміти пільгового споживання електроенергії, було визнано такою, що не відповідає Конституції України відповідно до Рішення КСУ № 10 рп\\2008 від 22.05.2008 року. Враховуючи викладене відповідач вважає, що ліміти, встановлені вказаною вище Постановою КМУ, які застосовуються ПАТ «ДТЕК Донецькобленерго» при розрахунку заборгованості, застосовуються незаконно. Враховуючи викладене, на переконання відповідача, він не має заборгованості перед ПАТ «ДТЕК Донецькобленерго», з огляду на що просить в задоволенні позовних вимог ПАТ «ДТЕК Донецькобленерго» відмовити. Також просив застосувати строк позовної давності до заявлених представником позивача вимог. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з*явилася, залишила письмову заяву, в якій заперечувала проти задоволення позовних вимог позивача. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з*явився, залишила письмову заяву, в якій заперечував проти задоволення позовних вимог позивача. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи та надані сторонами докази, приходить до висновку, що позовні вимоги ПАТ «ДТЕК Донецькобленерго» про стягнення солідарно з [PERSON], [PERSON], [PERSON] заборгованості за спожиту електричну енергію підлягають частковому задоволенню. При цьому суд виходить з наступного. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до свідоцтва про право власності на житло, квартира, яка знаходиться за адресою [ADDRESS] належить на праві власності [PERSON] , [PERSON], [PERSON] Згідно довідки №1186 виданої виконкомом Володарської с/р Володарського району [ADDRESS] зареєстровані [PERSON], [PERSON] - дружина, [PERSON] - син. Судом встановлено, що між ПАТ «ДТЕК Донецькобленерго» та відповідачем [PERSON] склалися фактичні договірні правовідносини, у відповідності до яких Енергопостачальник (ПАТ «ДТЕК Донецькобленерго») зобов'язується постачати споживачу ([PERSON]) електричну енергію, а споживач в свою чергу зобов'язується своєчасно оплачувати одержану електричну енергію, згідно договору №1/10/99 від 08.07.2011 року про користування електричною енергією. Відповідачі неодноразово повідомлялися, в тому числі листом №2050 від 03.08.2011 року, про надання пільг 50 % в межах норм споживання 75 кВТ/ рік на місяць з 01.01.2010 року. Відповідно до п.19, 20 Правил користування електричною енергією для населення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 26.07.1999 року № 1357, розрахунки населення за спожиту електричну енергію здійснюються відповідно діючим тарифам для населення на основі фактичних показників приладу обліку. Розрахунковим періодом за спожиту електричну енергію є календарний місяць. Сплата за використану протягом розрахункового періоду електричну енергію вноситься не пізніше 10 числа наступного місяця. Заперечуючи проти задоволення позовних вимог ПАТ «ДТЕК Донецькобленерго» відповідач [PERSON] зазначив, що він визнає заборгованість по сплаті електроенергії тільки за період з жовтня 2014 року, що стосується іншого періоду, то відповідач наполягає на відсутності у нього заборгованості за спожиту електричну енергію, вказуючи на необгрнутованість застосування лімітів пільгового споживання електричної енергії. Проте з такими посиланнями [PERSON] суд погодитись не може з наступних підстав. Відповідно до ч. 4 ст. 22 Закону України «Про міліцію» працівникам міліції та членам їх сімей надається 50 % знижка по оплаті жилої площі, комунальних послуг тощо. Наведена пільга зберігається за працівниками міліції, звільненими зі служби за віком, хворобою або вислугою років, відповідно до наведеної норми Закону України «Про міліцію». Пунктом 68 Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів» в ч. 4ст. 22 Закону України «Про міліцію» були внесені зміни, а саме вказану норму доповнено словами «в межах норм, встановлених законодавством». Проте, рішенням Конституційного Суду України № 10-рп\\2008 від 22.05.2008 року вказані зміни визнані такими, що не відповідають Конституції України, враховуючи викладене на теперішній час діючою є норма ч. 4 ст. 22 Закону України «Про міліцію» в первинній редакції вказаного Закону від 20.12.1990 року. При цьому суд вважає за необхідне зазначити, що положення ч. 4 ст. 22 Закону України «Про міліцію» мають застосовуватись у сукупності з нормами інших законів. Згідно ст. 9 Закону України від 05 жовтня 2000 року «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії», з метою визначення державних гарантій щодо надання житлово-комунальних послуг та розмірів плати за житло і житлово-комунальні послуги встановлюються державні соціальні нормативи у сфері житлово-комунального обслуговування. До їх числа належать, зокрема, нормативи користування житлово-комунальними послугами щодо яких держава надає пільги та встановлює субсидії малозабезпеченим громадянам. Враховуючи, що Закон України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» прийнятий пізніше у часі, стосовно Закону України «Про міліцію», тому, певна суперечність в положеннях цих законів повинна бути розв'язана за рахунок застосування загальновизнаних прийомів тлумачення законодавчих норм, а саме, надання переваги нормі, яку прийнято пізніше. Постановою Кабінету Міністрів України 879 від 01 серпня 1996 року встановлено норми користування житлово-комунальними послугами, в межах яких надаються передбачені чинним законодавством пільги на оплату житлово-комунальних послуг. Зазначена постанова не передбачає виключень щодо категорій пільговиків. Фінансування витрат, пов'язаних з реалізацією вказаних положень, здійснюється за рахунок коштів Державного і місцевого бюджетів. Видатки місцевих бюджетів фінансуються за рахунок субвенцій з Державного бюджету. Порядок фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету, затверджений постановою Кабінету Міністрів України № 256 від 04 березня 2002 року (зі змінами та доповненнями). Відповідно до вказаного Порядку управління праці та соціального захисту населення, як головні розпорядники коштів місцевих бюджетів, ведуть облік осіб, які мають право на пільги за соціальною ознакою, і здійснюють розрахунки з постачальниками послуг на підставі отриманих від них щомісячних звітів щодо послуг, наданих пільговим категоріям громадян. Міністерство фінансів України, згідно із Законом України «Про Державний бюджет України», на відповідний рік визначається головним розпорядником коштів державного бюджету, спрямованих на надання пільг громадянам. Враховуючи викладені положення діючого законодавства, нормою ч.4 ст. 22 Закону України «Про міліцію» не встановлений порядок реалізації цієї пільги. Порядок її надання закріплений зазначеною вище постановою Кабінету Міністрів України, яка не суперечить нормам закону і не позбавляє працівників міліції права на соціальний захист. Рішення Конституційного Суду України № 10-рп/2008 від 22 травня 2008 року також стосується регулювання та умов надання пільг, компенсацій і гарантій, а не порядку їх надання. У цьому рішенні Конституційний Суд зробив висновок про те, що законом про Державний бюджет України не можна вносити зміни до інших законів, зупиняти їх дію чи скасовувати їх, оскільки з об'єктивних причин це створює протиріччя у законодавстві. У разі необхідності зупинення дії законів, внесення до них змін і доповнень, визнання їх не чинними мають використовуватися окремі закони (абз.3,4 п.п. 5.4 п.5 мотивувальної частини). Реалізація пільг, передбачених Законом України «Про міліцію», здійснюється з субвенції державного бюджету і не може проводитися за рахунок коштів суб'єкта господарювання, в даній справі ПАТ «ДТЕК Донецькобленерго». З огляду на викладене суд приходить до висновку про обгрунтованість позовних вимог ПАТ «ДТЕК Донецькобленерго» про стягнення з відповідачів заборгованості за спожиту електричну енергію. Натомість вирішуючи питання за клопотанням відповідачів про застосування строку позовної давності до заявлених представниками позивача вимог, суд виходить з наступного. Згідно ст. 256 ЦК позовна давність є строком, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. За ст. 257 ЦК загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ст. 260 ЦК позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими ст. ст. 253-255 ЦК, за ст. 253 якого перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. При цьому Верховним Судом України у справі № 6-116цс13 було надано правовий висновок, на підставі якого відповідно до ст. 261 ЦК початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов. Аналогічна правова позиція була висловлена Верховним Судом України в постанові від 29 жовтня 2014 року по справі № 6-169цс14, за якою вбачається, що початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. За змістом ст.267 ЦК України, сплив позовної давності про застосування якої заявлено стороною у справі, є підставою для відмови у позові. Будь-яких даних про те, що перебіг позовної давності переривався, позивачем не надано. Враховуючи вказані положення діючого законодавства, суд, визначаючі період, за який підлягає стягненню сума заборгованості, що утворилась, враховує, що позивачем пропущено строк позовної давності при зверненні до суду із вимогами про стягнення солідарно з [PERSON], [PERSON] та [PERSON] заборгованості за період з 09.06.2008 року по 18.02.2012 рік, отже стягує солідарно з відповідачів в заборгованість за спожиту електроенергію за період з 18.02.2012 року по 08.04.2015 року у розмірі 594 гривні 94 копійки, а також згідно із ч. 1 ст. 88 ЦПК України підлягають стягненню солідарно з відповідачів на користь позивача витрати по сплаті судового збору у розмірі 243,60 гривень.

Outcome: partial