Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-22 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду із позовом, в якому просив стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за нарахованими, але не сплаченими відсотками за період з 23.08.2012 року по 13.06.2016 року у розмірі 16556,98 доларів США та нараховану пеню у розмірі 793945 грн. 71 коп., а також судові витрати по справі. Згодом представник позивача позов уточнив та згідно уточнених позовних вимог просить суд стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість в сумі 16556,98 доларів США та 793945 грн. 71 коп., а також судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 18091 грн. 37 коп. В обґрунтування позову зазначено, що 13.03.2013 року Дзержинським районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області ухвалено рішення у цивільній справі за позовом ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» до [PERSON] , яким позов задоволено, стягнуто з відповідача на користь банку заборгованість за кредитом у сумі 2280751 грн. 46 коп. (згідно наданого банком розрахунку станом на 22.08.2012 року). На підставі вказаного рішення було видано виконавчий лист, який на даний час знаходиться на виконанні. На даний час рішення суду в повному обсязі не виконано, сума боргу в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №014-03-03/05/752 від 13.09.2007 року не стягнута. З моменту пред`явлення виконавчого листа до виконання станом на 05.12.2016 року боржником було погашено заборгованість на суму 94500 грн. Так, станом на 13.06.2016 року за відповідачем обліковується заборгованість по кредитному договору №014-03-03/05/752 від 13.09.2007 року у сумі 155405,10 доларів США. За користування кредитними коштами, відповідно до умов кредитного договору відповідач повинен щомісячно сплачувати відсотки у розмірі 12,5%. Таким чином, у зв`язку із невиконанням рішення суду про стягнення суми кредитної заборгованості станом на 13.06.2016 року банком були нараховані відсотки по кредитному договору №014-03-03/05/752 від 13.09.2007 року, що за період з 21.06.2013 року по 13.06.2016 року складає 16556,98 доларів США. Також, станом на 13.06.2016 року банком, відповідно до п. 4.1.1. кредитного договору, було нараховано пеню у загальному розмірі 31738,35 доларів США, що еквівалентно 793945 грн. 71 коп., з яких: 22352,24 доларів США (еквівалентно 559148 грн. 95 коп.) - пеня за тілом кредиту; 9386,11 доларів США (еквівалентно 234796 грн. 76 коп.) - пеня за відсотками. Представником правонаступника позивача надано до суду заяву, в якій останній позовні вимоги підтримав, просив задовольнити та розглянути справу за його відсутності. Від відповідача до суду надійшла чергова заява про відкладення слухання справи на іншу дату, у зв`язку з карантинними заходами, яку суд не бере до уваги оскільки відповідачем неодноразово подавались заяви про відкладення слухання справи, доказів поважності причин неможливості прибути в судове засідання відповідачем до суду не надавалось, що розцінюється судом, як умисне затягування строків розгляду справи. Крім того, суд зазначає, що станом на дату ухвалення рішення, жорсткі карантинні обмеження скасовано, міський та міжміський транспорт працює у звичайному режимі, що не позбавляє відповідача можливості прибути у судове засідання. Інших причин та доказів неможливості прибути у судове засідання відповідачем до суду не повідомлено та не надано. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Так, 13.09.2007 року між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та [PERSON] було укладено кредитний договір №014/03-03/05/752, відповідно до умов якого відповідач отримав кредит у розмірі 415000 доларів США, строком до 12.09.2017 року, зі сплатою 12,5% річних. Погашення кредиту мало здійснюватись відповідно до Графіку погашення кредиту (а.с.4-12, 13-16). Рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 13.03.2013 року задоволено позовні вимоги ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» до [PERSON] та стягнуто з відповідача на користь банку заборгованість за кредитним договором №014/03-03/05/752 від 13.09.2007 року в сумі 2280751 грн. 46 коп., а також сплачений судовий збір (а.с.20). Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Так, у зв`язку із неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань відповідно до умов кредитного договору №014/03-03/05/752 від 13.09.2007 року та не погашенням заборгованості за кредитом, стягнутої згідно рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 13.03.2013 року, останній, станом на 13.06.2016 року, має заборгованість зі сплати відсотків за період з 21.06.2013 року по 13.06.2016 року у розмірі 16556,98 доларів США. Крім того відповідачеві згідно п. 4.1.1 кредитного договору була нарахована пеня, яка станом на 13.06.2016 року складає 31738,35 доларів США (еквівалент 793945 грн. 71 коп.), з яких: 22352,24 доларів США (еквівалентно 559148 грн. 95 коп.) - пеня за тілом кредиту; 9386,11 доларів США (еквівалентно 234796 грн. 76 коп.) - пеня за відсотками (а.с.17-19). У відповідності до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст.ст. 526, 527, 530, 610 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Зобов`язання вважається порушеним у випадку або повного його невиконання або неналежного виконання, тобто виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. У відповідності до ч. 1 ст. 623 ЦК України боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Разом з тим, представником відповідача подано до суду заяву від 23.11.2016 року про застосування строків позовної давності, оскільки, як зазначає представник відповідача, позивач у позові ставить питання про стягнення відсотків за період з 23.08.2012 року по 13.06.2016 року та пені, яку обраховано за період з 20.04.2015 року по 13.05.2016 року, що перевищує строк спеціальної давності в 1 рік. Також представником відповідача подано заяву від 23.11.2016 року про застосування ч. 3 ст. 551 ЦК України, в якій останній просить суд застосувати ч. 3 ст. 551 ЦК України та відмовити у задоволенні позову в частині стягнення пені, оскільки збитків позивачу не завдано. Враховуючи, що позивачем в уточненій редакції позовної заяви період за який нараховано відсотки скореговано, тому суд уважає недоцільним досліджувати доводи заяви про застосування строків позовної давності в частині стягнення нарахованих відсотків. Щодо застосування строків позовної давності до позовної вимоги про стягнення пені, суд зазначає наступне. Згідно положень ст. ст. 256, 257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Пунктом 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України передбачено, що до вимоги про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік. Згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості (а.с.17-19), убачається, що позивачем обраховано пеню за період з 20.04.2015 року по 13.06.2016 року, що перевищує встановлену законом позовну давність в один рік. Таким чином, суд приходить до висновку про можливість застосування строків позовної давності до вимоги щодо стягнення з відповідача пені та вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача пеню за період з 13.06.2015 року по 13.06.2016 року у сумі 29763,81 доларів США, що згідно курсу НБУ станом на 13.06.2016 року еквівалентно 744690 грн. 53 коп. та яка складається з: 20899,32 доларів США (еквівалентно 522900 грн. 99 коп.) - пеня за тілом кредиту; 8864,49 доларів США (еквівалентно 221789 грн. 54 коп.) - пеня за відсотками. Щодо заяви представника відповідача про застосування ч. 3 ст. 551 ЦК України, суд зазначає наступне. Представником позивача надано до суду заперечення на заяву представника відповідача про застосування ч. 3 ст. 551 ЦК України, в якій останній просить відмовити у задоволенні заяви, оскільки кредитна заборгованість, що стягнута за рішенням суду від 13.03.2013 року на даний час не сплачена, ступінь сплати заборгованості боржником дуже малий, неповернення відповідачем в повному обсязі суми отриманого кредиту та нарахованих відсотків за користування кредитними коштами призводить до зменшення доходу банку та збільшення його витрат і формування резервів під прострочену кредитну заборгованість, що в свою чергу призводить до зменшення прибутку банку, а також враховуючи, що [PERSON] має бізнес та отримує кошти від заняття підприємницькою діяльністю та здавання власного нерухомого майна в оренду, представник позивача вважає, що відсутні підстави для зменшення розміру неустойки. Відповідно до ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. При цьому, пунктом 27 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» від 30.03.2012 року №5 передбачено, що істотними обставинами в розумінні ч. 3 ст. 551 ЦК України можна вважати, зокрема, ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу (наприклад, відсутність негативних наслідків для позивача через прострочення виконання зобов`язання). Так, п.4.1.1. кредитного договору передбачено, що за порушення прийнятих на себе зобов`язань стосовно повернення кредитних коштів, сплати процентів за користування кредитними коштами, у визначені цим Договором строки, позичальник зобов`язаний сплатити Банку пеню від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання в розмірі подвійної ставки НБУ, що діяла на час виникнення заборгованості, за кожний день прострочення. Зазначена пеня сплачується додатково до прострочених сум, що підлягають сплаті згідно цього Договору. [PERSON] порушив умови кредитного договору, у зв`язку із чим наступають відповідні правові наслідки, у тому числі й сплата пені, яка передбачена умовами договору, на що останній погодився під час його підписання. Таким чином, нарахування пені є наслідком порушення відповідачем умов договору в частині повернення кредитних коштів та сплати процентів за користування цими коштами. При цьому суд зауважує, що можливість зменшення розміру неустойки згідно ч. 3 ст. 551 ЦК України є правом, а не обов`язком суду, відтак дослідивши доводи заяви представника відповідача, заперечення представника позивача, зважаючи на значний розмір заборгованості, тривалий час порушення прав банку, суд не знайшов підстав для застосування ч. 3 ст. 551 ЦК України та відмови у стягненні пені. Отже, враховуючи вищевикладене, суд уважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково, шляхом стягнення з відповідача на користь ТОВ «Фінансова компанія «Форінт», яке є правонаступником АТ «Райффайзен Банк Аваль», заборгованості за нарахованими, але не сплаченими відсотками за період з 21.06.2013 року по 13.06.2016 року у розмірі 16556,98 доларів США та пені за період з 13.06.2015 року по 13.06.2016 року у розмірі 744690 грн. 53 коп. Крім того, відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь ТОВ «Фінансова компанія «Форінт» підлягає стягненню судовий збір пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а саме у розмірі 17353 грн. 83 коп. (а.с.1). На підставі викладеного,

Outcome: partial