Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-14 00:00:00

Представник позивача звернулася до суду з позовом до [PERSON] та просить стягнути з нього відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, в розмірі 33413 гривень 77 коп., моральної шкоди у розмірі 7000 гривень, судові витрати (витрати за проведення експертного дослідження, судові витрати за надання правової допомоги, витрати по сплаті судового збору). При цьому посилається на те, що 08.11.2017 р. приблизно об 14 год. 30 хв. [PERSON], керуючи власним автомобілем «Тойота Раф 4», д/з ВТ4007АТ, рухаючись по Бериславському шосе, 17, в м. Херсоні, при виїзді з паркувального маданчика біля магазину «Епіцентр», не надав перевагу в русі автомобілю «Фольксваген Поло», д/з ВТ1071ВЕ, який рухався по головній дорозі та належить позивачу, внаслідок чого відбулася дорожньо-транспортна пригода, транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Постановою Білозерського районного суду Херсонської області по справі №648/3547/17 від 22.12.2017 р. [PERSON] визнано винним у скоєні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, яка набрала законної сили. Згідно висновку №АВэ-692 від 04.12.2017 року експертного автотоварознавчого дослідження по визначенню вартості матеріального збитку, завданого [PERSON] - власнику автомобіля «Фольксваген Поло», д/з ВТ1071ВЕ, вартість матеріального збитку складає 33412,77 гривень. Відповідач з моменту настання ДТП зобов'язання у вигляді відшкодування нанесеної шкоди не виконує, в зв'язку з чим позивач звернувся до суду з вказаним позовом та просить його задовольнити. Крім того, внаслідок ДТП позивачу було спричинено моральну шкоду, яка полягала у порушенні звичайного ритму та укладу життя, викликаних пошкодженням транспортного засобу. Тому просить стягнути з відповідача моральну шкоду у розмірі 7000 гривень. Представник позивача та позивач в судове засідання не з'явилися, надали суду заяву про те, що позов підтримують та просять розглянути справу за їх відсутністю. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи судом повідомлявся належним чином, надав заяву, в якій просить справу розглядати без нього, позовні вимоги визнає в повному обсязі. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 08.11.2017 р. приблизно об 14 год. 30 хв. [PERSON], керуючи власним автомобілем «Тойота Раф 4», д/з ВТ4007АТ, рухаючись по Бериславському шосе, 17, в м. Херсоні, при виїзді з паркувального маданчика біля магазину «Епіцентр», не надав перевагу в русі автомобілю «Фольксваген Поло», д/з ВТ1071ВЕ, який рухався по головній дорозі та належить позивачу, внаслідок чого відбулася дорожньо-транспортна пригода, транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу власником автомобілю «[PERSON] 4, д/з ВТ4007АТ є [PERSON]. Згідно постанови Білозерського районного суду Херсонської області по справі №648/3547/17 від 22.12.2017 р., [PERSON], за скоєння ДТП, що мала місце 08.11.20117 року, визнано винним в здійсненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено на нього стягнення у вигляді штрафу в розмірі - 340 гривень та стягнуто судовий збір у розмірі - 320 гривень. Зазначена постанова набрала законної сили. Згідно висновку №АВэ-692 від 04.12.2017 року експертного автотоварознавчого дослідження по визначенню вартості матеріального збитку, завданого [PERSON] - власнику автомобіля «Фольксваген Поло», д/з ВТ1071ВЕ, 2016 року випуску, вартість матеріальної шкоди, спричиненої власнику автомобіля «Фольксваген Поло», д/з ВТ1071ВЕ складає 33412 гривень 77 коп. Відповідно до квитанції до прибуткового касового ордеру за проведення експертного автотоварознавчого дослідження позивачем сплачено 1192 гривні 50 коп. Відповідно до ч.1, 2 ст.1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно ч.5 ст.1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Згідно п.2 Постанови Пленуму ВСУ від 27.03.1992 р. № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» (зі змінами), згідно якого шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Відповідно до п. 4 вказаної Постанови джерелом підвищеної небезпеки, належить визнавати будь-яку діяльність, здійснення якої створює підвищену імовірність заподіяння шкоди через неможливість контролю за нею людини, а також діяльність по використанню, транспортуванню, зберіганню предметів, речовин і інших об'єктів виробничого, господарського чи іншого призначення, які мають такі ж властивості. Майнова відповідальність за шкоду, заподіяну діями таких джерел, має наставати як при цілеспрямованому їх використанні, так і при мимовільному прояву їх шкідливих властивостей (наприклад, у випадку заподіяння шкоди внаслідок мимовільного руху автомобіля). Під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав (договору оренди, довіреності тощо). Таким чином з відповідача на користь позивача підлягає стягненню відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, в розмірі 33412 гривень 77 коп. Крім того, позивач [PERSON] зазначає, що внаслідок неправомірних дій відповідача йому було спричинено моральну шкоду, яка полягає в тому, що внаслідок пошкодження транспортного засобу, йому та його родини довелось користуватися громадським транспортом, що викликало суттєві незручності у пересуванні, порушення звичайного ритму та укладу життя, викликаних пошкодженням транспортного засобу. Спричинену моральну шкоду позивач оцінює в розмірі 7000,00 грн. Відповідно до розяснень, даних в п.5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №4 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (не майнової) шкоди», обовязковому зясуванню при вирішенні справ про відшкодування моральної шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного звязку між шкодою та протиправними діяннями її заподіювача та вина останнього в її заподіянні. Згідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Частина 1 ст. 1167 ЦК України передбачає, що моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає в межах заявлених вимог, залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, враховуючи істотність вимушених змін у їх життєвих стосунках, наміру, з яким діяв відповідач. З урахуванням вимог розумності та справедливості суд погоджується із заявленим позивачем розміром моральної шкоди. На підставі вищевикладеного, суд з урахуванням досліджених у судовому засіданні доказів вважає обґрунтованими заявлені позивачем вимоги про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, спричинені джерелом підвищеної небезпеки. У відповідності до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача також підлягає стягненню судові витрати в розмірі 2249 гривень 90 коп., які складаються з витрат на проведення автотоварозначої експертного дослідження у розмірі 1192 гривень 50 коп., сплаченого судового збору у розмірі 1057 гривень 40 копійок. В частині позовної вимоги щодо стягнення з відповідача витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги, то вказана вимога задоволенню не підлягає, оскільки позивачем не надано суду доказів сплати ним таких витрат.

Outcome: partial