Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-19 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду з позовом та просить його задовольнити, посилаючись на те, що між сторонами 01.02.2012 року був укладений договір № б/н про надання споживчого кредиту у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку в сумі 2900 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач порушив умови договору, не виконав їх і не виконує на даний час, допускаючи прострочення платежів, у зв'язку з чим, станом на 31.01.2017 року має заборгованість у сумі 27618,41 грн., яку позивач і просить стягнути на свою користь, а також понесені судові витрати за подання позову до суду. Представник позивача в судове засідання не прибув, проте надав заяву про розгляд справи без його участі, на задоволенні позову наполягає. Також надано письмові пояснення, згідно яких зазначено, що при оформленні кредиту відповідач підписує заяву про отримання кредиту, тим самим підтверджує, що ознайомлений з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами, а також надає згоду на те, що заява, Умови надання банківських послуг, Правила користування платіжною карткою та Тарифи складають Договір про надання банківських послуг. Підписанням заяви позичальник приєднується до запропонованих банком Умов та Тарифів. Таким чином, між сторонами був укладений вищевказаний кредитний договір, з умовами якого відповідач був ознайомлений, про що свідчить його підпис в Заяві. Представник позивача зазначає, що з моменту укладення кредитного договору пройшло 5 років, однак позичальник не звертався в [PERSON] за фактом неправильного нарахування відсотків, тобто він знав про розмір процентних ставок, в тому числі із СМС повідомлень, і повністю з ними погодився, про що також свідчить факт підписання ним договору, користування кредитними коштами та здійснення погашення заборгованості за кредитом. Таким чином, представник позивача вважає, що Банком під час укладення кредитного договору надано відповідачу всю необхідну інформацію в письмовому вигляді, результатом чого є факт підписання сторонами кредитного договору, крім того, доказом наявності факту ознайомлення відповідача з умовами кредитування є положення ч. 2 ст. 638, ч. 2 ст. 642 ЦК України, а саме фактичне прийняття пропозиції до укладення договору дією отриманням кредиту та сплатою платежів, договір укладений відповідно до чинного законодавства. Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечував та просив у його задоволенні відмовити. Так, останній послався на те, що кредитного договору його довірителька з позивачем фактично не укладала, а підписану нею заяву не можна розцінювати як частину договору, оскільки вона є лише пропозицією однієї сторони укласти договір, її зміст містить лише умови майбутнього договору і виражає намір відповідача вважати себе зобовязаним у разі прийняття банком цієї пропозиції. Умови надання банківських послуг також не можуть бути частиною кредитного договору, оскільки вони не відповідають вимогам ст.ст. 207, 638, 1054 ЦК України, зокрема відсутня умова про розмір кредиту, який надається позичальнику та кінцевий термін його повернення. Зазначає, що позивачем не надано жодних доказів на підтвердження ознайомлення відповідача з умовами кредитування та про її згоду з такими умовами. Таким чином вважає, що такий договір є нікчемним правочином, а тому не може створювати для нього юридичних наслідків. Крім того, відповідачем подана заява про застосування строків позовної давності. Щодо обставин, викладених відповідачем у заяви про застосування строків позовної давності від представник позивача надійшло пояснення про те, що даних строків [PERSON] не порушив. Так, дія договору визначається останнім днем дії платіжної картки, який спливає 30.11.2015 року, тому порушенні права Банку мають бути захищені до 30.11.2018 року. Банк звернувся з даним позовом 07.03.2017 року, тобто в межах трирічного строку. Суд, вивчивши позовну заяву, заслухавши пояснення сторони відповідача та письмові пояснення позивача, дослідивши та проаналізувавши письмові докази, встановив такі обставини та відповідні до них правовідносини: зі змісту Анкети-заяви сторони відповідача та Умов та правил надання банківських послуг, 01.02.2012 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] укладений договір про надання банківських послуг, згідно умов якого, відповідачу була надана кредитна карта «Універсальна» з первісним кредитним лімітом 2900 гривень зі сплатою процентів у розмірі 36% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки 30.11.2015 року (а.с.9). Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ч. 1ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Положенням ч. 1ст. 634 ЦК України передбачено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до ч. ч. 1, 2ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний стороною (сторонами). Відповідно до ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. За приписами ч.ч.1,2 ст.640 ЦК України договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії. Як вбачається зі змісту Умов та Правил надання банківських послуг (п.1.1.), заява позичальника, Памятка клієнта, Умови та правила надання банківських послуг та Тарифи складають укладений Договір про надання банківських послуг. В зазначеному Договорі про надання банківських послуг визначені всі суттєві умови кредитного договору щодо виду банківських послуг, строку дії договору, валюти, процентної ставки, умов повернення кредиту, відповідальності за порушення зобов'язань та інші. Відповідач [PERSON] 01.02.2012 року особисто поставила свій підпис у заяві, яка містить посилання на те, що позичальник згодний з тим, що ця заява разом з Умовами і Правилами надання банківських послуг і тарифами складає між ним та банком договір про надання банківських послуг, тим самим погодилася на укладення Договору про надання банківських послуг. Крім того, у зазначеній заяві мається вказівка про те, що відповідач був ознайомлений та згодний з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною картою та Тарифами банку (а.с.9). В матеріалах справи відсутні відомості щодо-наявності будь-яких зауважень та заперечень з боку відповідача з приводу умов кредитного договору. Крім того, як вбачається з розрахунку заборгованості за кредитним договором, за весь час, починаючи з дня укладення кредитного договору відповідач виконувала свої зобовязання за кредитним договором щодо погашення заборгованості за наданим кредитом, тим самим погоджувалася з усіма умовами кредитування. Доводи сторони відповідача про те, що [PERSON] не була ознайомлена зі змістом умов та правил надання банківських послуг є безпідставними та протирічать матеріалам справи, оскільки вказані Умови та правила надання банківських послуг є невідємною частиною заяви [PERSON] від 01.02.2012 року про надання кредиту, підписаної нею особисто і у сукупності з нею складає укладений Договір про надання банківських послуг, такі доводи відповідача спростовуються змістом правових норм ст.ст.627, 628, 629 ЦК України. Крім того, згідно п.6.4.Умов та правил надання банківських послуг, у разі незгоди Клієнта з правилами та/або тарифами Банку, він має право надати Банку письмову заяву про розірвання договору. Суду не надано беззаперечних, належних та допустимих доказів, які свідчать про звернення відповідача до банку із заявою про припинення дії договору або про його розірвання. Також відповідачем не надано будь-яких належних, беззаперечних та допустимих доказів на підтвердження його правової позиції щодо нікчемності правочину. Підстави недійсності правочину встановлені ст.215 ЦК України, належних та допустимих доказів недодержання позивачем вимог до правочину, встановлених ст.203 ЦК України, а також укладення договору з порушенням будь-яких умов, визначених діючим законодавством України з боку відповідача не надано. Відповідно до ст.ст. 526, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином і у строк, відповідно до умов договору та вимог закону, а згідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Судом встановлено, що позивач свої зобовязання за кредитним договором виконав у повному обсязі та відкрив відповідачу рахунок, сторона відповідача в ході судового розгляду не заперечувала щодо отримання нею кредитної карти. Відповідно до п. 6.5 Умов договору, відповідач зобовязався погашати заборгованість за кредитом, процентам за його користування, по витратам платіжного ліміту, а також сплачувати комісію на умовах, передбачених вказаним договором. Порядок нарахування та сплати процентів встановлений у п. 5 Умов та Правил надання банківських послуг. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] допустила порушення грошового зобовязання за кредитним договором щодо погашення кредиту, процентів за користування кредитом у встановлені договором порядку та строки, у звязку з чим за відповідачем утворилася заборгованість, яка станом на 31.01.2017 року складає: заборгованість за тілом кредиту 2000,00 грн., заборгованість по відсоткам за користування кредитом 20736,01 грн., заборгованість за пенею 3091,05 грн., а також штрафи 500,00 грн. - штраф (фіксована частина); 1291,35 грн. - штраф (процентна складова) (а.с.7-8). Матеріали не містять допустимих та належних доказів щодо незгоди відповідача із вищевказаним розрахунком представника позивача. Сторона відповідача не погодилася із процентною ставкою та нарахуванням комісії. Стосовно комісії суд зазначає, що сума у колонці комісія та пеня у розрахунку позивача передбачає саме суму пені у 3091,05 грн., оскільки про це у своїх поясненнях вказав позивач, бо за умовами використання картки «Універсальна» не передбачено сплату комісійної винагороди. Стосовно зміни процентної ставки відповідач повідомлялася СМС повідомленнями (а.с.109-110). Тому, стороною відповідача в ході судового розгляду не надано жодних доказів, які б спростовували правильність такого розрахунку. Згідно ч. 1 ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Статтею 612 ЦК України визначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно зі ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобовязання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом. За правилами ч. 1 ст. 546 та ст. 549 ЦК України виконання зобов'язання забезпечується, зокрема, неустойкою, яка визначається як пеня та штраф і є грошовою сумою або іншим майном, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (ч. 2 ст. 549 ЦК України). Виходячи з аналізу зазначених статей, штраф є відповідальністю, яка залежить лише від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання й у часі визначається з настанням однієї з подій як невиконання або неналежне виконання зобов'язання, крім того, має разовий характер, тобто вичерпується з настанням самого факту порушення зобов'язання. Відповідачем не надано суду жодних доказів, які б свідчили про наявність підстав звільнення відповідача від відповідальності за порушення зобовязання, відповідно до ст. 617 ЦК України. Стосовно стягнення сум штрафів, а саме фіксована частина 500 грн. та процентна складова 1291,35 грн., суд має зазначити, що згідно Умов надання споживчого кредиту у випадку несвоєчасного погашення заборгованості по кредиту позичальник сплачує банку пеню у процентному відношенні до суми заборгованості по кредиту за кожний день прострочення. Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Кредитним договором передбачено відповідальність за порушення зобов'язання, а саме: пеня та штраф. [PERSON] за одне й те саме порушення зобов'язання передбачена подвійна відповідальність одного виду. При цьому в ст. 61 Конституції України зазначено, що ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. [PERSON] неправомірно просить одночасно застосувати подвійну відповідальність одного виду за одне й те саме правопорушення. Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги обгрунтовані в розмірі 25827,06 грн., які складаються з: тіло кредиту - в сумі 2000,00 грн.; заборгованість за відсотками в сумі 20736,01 грн.; заборгованість за пенею в сумі 3091,05 грн. В частині ж стягнення штрафів 1791,35 грн. позовні вимоги задоволенню не підлягають. Відповідно до ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. Таким чином, загальна сума заборгованості відповідача складає 25827,06 грн. Разом з тим, стороною відповідача заявлене клопотання про застосування до позовних вимог строку позовної давності. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно із частиною четвертою статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). Початок перебігу строку давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому поряду через суд. Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобовязання за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. З аналізу змісту Заяви Позичальника та Умов та правил надання банківських послуг, зокрема п.п. 3.1.1 та п. 5 вбачається, що платіжна картка має встановлений строк дії, а строк погашення боргових зобовязань за кредитним договором визначено щомісячними платежами. Оскільки умовами договору встановлено окремі самостійні зобовязання, які деталізують обовязок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обовязку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового траншу, а тому й початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення. Відповідно до банківської картки № 4149437717909095 (а.с.108), виданої на ім'я [PERSON], термін дії вказаної банківської картки закінчився 11 місяця 2015 року, після чого картка не перевипускалась і не видавалась відповідачу із новим строком дії. Разом з тим, відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено відповідачем, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України). Судом прийнято до уваги те, що відповідно до п. 3.1.1., 5.4. умов і правил надання банківських послуг, правил користування платіжною карткою, граничний строк дії картки (місяць і рік) указано на лицевій стороні карти, і вона діє до останнього календарного дня зазначеного місяця, строк погашення процентів за кредитом визначено щомісячними платежами, а строк погашення кредиту в повному обсязі визначено останнім днем місяця, вказаного на картці, а дія картки закінчилась в листопаді місяці 2015 року, а з позовом банк звернувся у березні місяці 2017 року. Відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору. Судом прийнято до уваги, що пролонгація договору передбачає продовження строку дії договору після виконання сторонами його умов і переукладання договору на тих самих умовах, на яких він був укладений, а також на те, що після закінчення строку дії договору банк не видавав боржнику грошових коштів і нової платіжної картки, а боржник своїх зобов'язань за договором від 01.02.2012 року не виконав. Судом, зокрема, прийняті до уваги правові позиції, висловлені Верховним Судом України 19.03.2014 року у справі за № 6-14цс14 та 24.09.2014 року у справі № 6-103цс14, які у відповідності до положень ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковими. Слід також зазначити, що суд спеціально відкладав розгляд справи для надання можливості Банкові заявити клопотання про поновлення строку звернення до суду через поважність причин його пропуску або для доведення судові обставин, що свідчать про не пропущення вказаного строку. Позиція позивача вказує на їх переконання про не пропущення вказаного строку. Оскільки для пені передбачена спеціальна позовна давність у 1 рік, то пеня підлягає стягненню за один рік до подання позову в сумі 1100,00 грн. Для стягнення нарахованих відсотків застосовується строк позовної давності у 3 роки, тому стягненню підлягає сума відсотків за три роки до подання позову в розмірі 20585,20 грн. Для стягнення тіла кредиту застосовується трирічний строк давності з моменту закінчення строку дії кредитної карти тобто з 01.12.2015 року. Вказаний строк позивачем не пропущено, тому заборгованість за кредитом підлягає стягненню в повному обсязі 2000,00 грн. Всього до стягнення підлягає - 23685,20 грн. Отже, враховуючи вище зазначене, суд прийшов до висновку, що вимоги позивача, які лежать поза межами строків позовної давності задоволенню не підлягають, решта ж вимог задовольняється. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь позивача судовий збір в сумі 1600,00 грн. На підставі ст. ст. 202, 203, 207, 208, 215, 256-258, 267, 526, 551, 610-612, 625, 1046, 1049-1050, 1054-1055 ЦК України,

Outcome: partial