Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-09 00:00:00

представник позивачки звернувся до суду з даним позовом, в якому посилався на те, що [PERSON] є власником кв.№1 в буд.№1 по вул.. Суховерхівській, в м. Чернівці на підставі договору купівлі-продажу від 1 вересня 2005 року. Відповідно до п.12 цього договору покупець дозволив продавцям реєстрацію та проживання у відчужуваній квартирі до 10 вересня 2005 року, а продавці зобов»язуються до цього терміну знятися з реєстраційного обліку та зняти з цього обліку всіх зареєстрованих в квартирі осіб, сплатити всі комунальні платежі та звільнити квартиру для безперешкодного користування і розпорядження нею покупцем. Вказував, що в даній квартирі лишилися зареєстрованими відповідачка та її малолітня дитина, хоча вони не проживають в цій квартирі з квітня 2013 року. Посилаючись на обставини справи та вимоги ст.71 ЖК України, ст. 7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11 грудня 2003 року, просив визнати [PERSON] з малолітньою дитиною [PERSON], [INFO] такими, що втратили право користування жилим приміщенням. В судовому засіданні представник позивачки позов підтримав, пославшись на обставини вказані в позовній заяві, просив позов задоволити. Відповідачка та її представник в судовому засіданні позов не визнали, пояснивши, що є сумніви в тому що [PERSON] є дієздатною. На даний час вона з дитиною проживає [INFO] протягом 4 років. Раніше між ними та позивачкою була домовленість про укладення договору довічного утримання і будинок позивачка мала передати їм. Онуки позивачки спочатку не були проти того, щоб ми зробили там ремонт і з часом оформили будинок на себе і позивачка мала оформити на них заповіт, але онуки підговорили її і вона цього не зробила і відмовилася від їхнього догляду за нею. На вул..Мукачівську, 9А вони переїхали тому, що вона була вагітною, а у будинку позивачки були блохи, клопи. 2 останніх роки вони взагалі з позивачкою не спілкувалися. На даний час вони згодні забрати позивачку з будинку престарілих. Про те, що вона там знаходиться узнали лише зараз. На даний час в цій квартирі живуть якісь квартиранти. Представник Служби у справах дітей Чернівецької міської ради в судовому за засіданні пояснила, що не відомо про те, чи сама позивачка ініціювала звернення до суду з даним позовом, чи це потрібно її адвокату. В інтересах неповнолітньої дитини не можна задовольняти даний позов, бо відповідачка не має іншого житла, а тому повинна бути зареєстрована разом з матір»ю по вул..Суховерхівській, 1/1 в м.Чернівці. Суд, заслухавши пояснення сторін, представника відповідачки, представника Служби у справах дітей Чернівецької міської ради, дослідивши письмові докази по справі вважає, що позов обґрунтований і підлягає до задоволення. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] є власницею кв.№1 по вул..Суховерхівській, 1 в м.Чернівці, що стверджено копіям договору купівлі-продажу квартири, витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно та паспорту. У вказаній квартирі зареєстрована відповідачка з її дитиною, але не проживає в цій квартирі з 2013 року, що стверджено актом №114 від 11 серпня 2014 року КЖРЕПу №5 м.Чернівці і чого не заперечувала і сама відповідачка. Відповідно до вимог ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном, а відповідно до вимог ч.1 ст. 7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації з місця проживання особи здійснюється на підставі заяви особи або її законного представника, судового рішення, яке набрало законної сили про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування жилим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою, або оголошення її померлою. За таких обставин суд вважає, що позов обґрунтований та підлягає до задоволення, оскільки винесенням цього рішення не порушуються права неповнолітньої дитини відповідачки, оскільки вона сама пояснила, що добровільно пішла із спірної квартири через її (квартири) вкрай поганий санітарний стан, а далі нею не приймалося будь-яких конкретних дій для повернення в помешкання. Вона втратила всілякий зв»язок з ним і не потребує його для власного проживання. До такого висновку суд дійшов проаналізувавши всі надані сторонами докази. Зокрема, встановлено, що на протязі 2 років позивачка знаходиться в будинку для престарілих і у позивачки була можливість повернутися туди для проживання.

Outcome: approved