Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-23 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості з відповідачів, посилаючись на той факт, що 28 листопада 2007 року між [PERSON] та закритим акціонерним товариством «ОТП Банк» правонаступником якого відповідно до Статуту є публічне акціонерне товариство «ОТП Банк» укладено кредитний договір №ML-010111/2007 за яким останньому було надано кредит у розмірі 25247,50 доларів США зі строком повернення до 28 листопада 2015 року. 28 листопада 2007 року в забезпечення виконань кредитним договором №ML-010111/2007 був укладений договір поруки №SR-010111/2007 згідно якого [PERSON] поручився за виконання умов кредитного договору. Умови договору відповідачі не виконували належним чином, щомісячно кредит не погашали, сплату відсотків не проводили, заборгованість станом на 24 січня 2017 року становить 21081,04 доларів США, що еквівалентно курсу НБУ станом на 03 лютого 2017 року становить 568911 гривень 91 копійок. Представник позивача позов підтримав з підстав зазначених в ньому та просив розглядати справу у його відсутність. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився. У відповідності до ч.5 ст.74 ЦПК України належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи оголошенням в газеті «Житомирщина» №83 (20729) від 14 листопада 2017 року. Представник відповідача [PERSON] [PERSON] позов не визнав та просив відмовити в задоволення позову до [PERSON], оскільки є підстави вважати договір поруки №SR-010111/2007 від 28 липня 2007 року, укладений між ПАТ «ОТП Банк» та [PERSON] припиненим, так як позивач звернувся з позовом до суду 27 лютого 2017 року, тобто поза межами шестимісячного строку, який встановлено законом. Вивчивши матеріали справи, судом були встановлені наступні факти. 28 листопада 2007 року між [PERSON] та закритим акціонерним товариством «ОТП Банк» правонаступником якого відповідно до Статуту є публічне акціонерне товариство «ОТП Банк» укладено кредитний договір №ML-010111/2007 за яким останньому було надано кредит у розмірі 25247,50 доларів США зі строком повернення до 28 листопада 2015 року. Згідно з пунктом 1.6.1 частини №2 кредитного договору позичальник зобовязаний повністю повернути Банку суму отриманого за цим Договором Кредиту не пізніше Дати остаточного повернення Кредиту та відповідно до умов встановлених ст.1.5 цього Договору (а.с.5-13). Для забезпечення виконання кредитного договору 28 листопада 2007 року закрите акціонерне товариство «ОТП Банк» уклало з [PERSON] договір поруки №SR-010111/2007. Згідно п.1.1. ст.1 даного договору Поручитель зобовязується відповідати за повне та своєчасне виконання Боржником його Боргових зобовязань перед Кредитором за Кредитним договором, в повному обсязі таких зобовязань. Пунктом 1.2 ст.1 даного договору Поручитель та Боржник відповідають як солідарні боржники, що означає, що Кредитор може звернутися з вимогою про виконання Боргових зобовязань як до Боржника, так і до Поручителя, чи до обох одночасно (а.с.14-15). 27 травня 2011 року між публічним акціонерним товариством «ОТП Банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» було укладено договір купівлі-продажу кредитного портфелю та договір про відступлення права зимоги, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] Згідно з вищевказаним договором Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк» відступила, а ТОВ «ОТП Факторинг Україна» прийняло право вимоги за кредитним договором №ML-010111/2007 від 28 листопада 2007 року (а.с.21-33). Відповідно до ст.512 Цивільного кодексу України кредитор у зобовязані може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правовиком (відступлення права вимоги), згідно з ст.514 Цивільного кодексу України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобовязанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав. Таким чином, до товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» перейшли права Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» щодо права вимоги до Боржника за кредитним договором №ML-010111/2007 від 28 листопада 2007 року. 01 лютого 2017 року у звязку з невиконанням [PERSON] своїх зобовязань за кредитним договором і наявністю заборгованості товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» надіслало письмову вимогу до боржника [PERSON] та поручителя [PERSON] про погашення заборгованості за кредитним договором (а.с.16-17). 01 березня 2017 року банк предявив до боржника й поручителя позов про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором, яка станом на 24 січня 2017 року складає 21 081,04 доларів США, що еквівалентно 568 911,91 гривень по курсу НБУ станом на 03 лютого 2017 року: 19 675,57 доларів США (529 802,10 гривень) - заборгованість за тілом кредиту; 1 405,47 доларів США ( 37 929,27 гривень) - заборгованість по відсоткам (а.с.18). Зобов'язання виникають із підстав, передбачених статтею 11 ЦК України, зокрема договорів. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1054 ЦК України). За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Відповідно до статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником (частина перша статті 553 ЦК України). У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (частини перша, друга статті 554 ЦК України). Припинення поруки повязане, зокрема, із закінченням строку її чинності. За змістом частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя. Отже, порука це строкове зобовязання, і незалежно від того, встановлений строк її дії договором чи законом, його сплив припиняє субєктивне право кредитора. Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина перша статті 252 ЦК України). Разом з тим із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов'язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (статті 251, 252 ЦК України). Таким чином, умови договору поруки про його дію до повного припинення зобовязань боржника не свідчать про те, що цим договором установлено строк припинення поруки в розумінні статті 251, частини четвертої статті 559 ЦК України, тому в цьому випадку підлягають застосуванню норми частини четвертої статті 559 ЦК України про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя. Якщо умовами договору кредиту передбачені окремі самостійні зобовязання боржника про повернення боргу щомісяця частинами та встановлено самостійну відповідальність боржника за невиконання цього обовязку, то у разі неналежного виконання позичальником цих зобовязань позовна давність за вимогами кредитора до нього про повернення заборгованих коштів повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу. Саме таку правову позицію було висловлено Верховним Судом України в постанові від 19 березня 2014 року у справі 6-20цс14. Оскільки відповідно до статті 554 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором у тому самому обсязі, що й боржник, то зазначені правила (з урахуванням положень частини четвертої статті 559 ЦК України) повинні застосовуватись і до поручителя. Таким чином, слід дійти висновку про те, що у разі неналежного виконання боржником зобовязань за кредитним договором передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України строк предявлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум, погашення яких згідно з умовами договору визначено періодичними платежами, повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу. Як убачається з графіка погашення кредиту, тому з часу несплати кожного з платежів відповідно до статті 261 ЦК України починається перебіг позовної давності для вимог до боржника та обрахування встановленого частиною четвертою статті 559 ЦК України шестимісячного строку для предявлення вимог до поручителя. У разі предявлення банком вимог до поручителя більше ніж через шість місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобовязання в силу положень частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється в частині певних щомісячних зобовязань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку. Разом із тим правовідносини поруки за договором не можна вважати припиненими в іншій частині, яка стосується відповідальності поручителя за невиконання боржником окремих зобовязань за кредитним договором про погашення кредиту до збігу шестимісячного строку з моменту виникнення права вимоги про виконання відповідної частини зобов'язань, та в частині вимог про дострокове погашення кредитних коштів. Крім того, при застосуванні частини четвертої статті 559 ЦК України слід ураховувати таке. Регулюючи правовідносини з припинення поруки у звязку із закінченням строку її чинності частина четверта статті 559 ЦК України передбачає три випадки визначення строку дії поруки: протягом строку, встановленого договором поруки (перше речення частини четвертої статті 559 ЦК України); протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання, якщо кредитор не предявить вимоги до поручителя (друге речення частини четвертої статті 559 ЦК України); протягом одного року від дня укладення договору поруки (якщо строк основного зобовязання не встановлено або встановлено моментом предявлення вимоги), якщо кредитор не предявить позову до поручителя (третє речення частини четвертої статті 559 ЦК України). Зі змісту цієї норми вбачається, що у тексті частини четвертої статті 559 ЦК України застосовуються поняття «предявлення вимоги» та «предявлення позову», як умови чинності поруки. Аналіз зазначеної норми права дає підстави для висновку про те, що строк дії поруки (будь-який із зазначених у частині четвертій статті 559 ЦК України) не є строком захисту порушеного права, а є строком існування субєктивного права кредитора й субєктивного обовязку поручителя, після закінчення якого вони припиняються. Це означає, що зі збігом цього строку (який є преклюзивним) жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, у тому числі застосування судових заходів захисту свого права (шляхом предявлення позову), кредитор вчиняти не може. Отже, виходячи з положень другого речення частини четвертої статті 559 ЦК України слід дійти висновку про те, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобовязання за договором повинно бути предявлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобовязанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами) або з дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною другою статті 1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобовязання (у разі якщо кредит повинен бути погашений одноразовим платежем). На підставі вищевикладеного, судом встановлено, що позивач звернувся до суду з даним позовом 01 березня 2017 року, чим пропустив строк звернення з позовом до поручителя, кредитні зобовязання мали бути погашені 28 листопада 2015 року, а тому позовні вимоги до [PERSON] не підлягають задоволенню. Суд задовольняє позовні вимоги в частині стягнення заборгованості з [PERSON], оскільки позивачем надані докази невиконання кредитних зобовязань. Відповідно до ст.533 ЦК України якщо у зобовязанні визначено грошовий еквівалент в іноземні валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. У відповідності до ч.1 ст.88 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача понесені позивачем витрати по оплаті судового збору.

Outcome: partial