Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-12 00:00:00

Представник ПрАТ «Страхова компанія «Українська страхова група» Сечко С.В. звернувся в суд з позовом до [PERSON] про стягнення сплаченого страхового відшкодування. Позов обґрунтовує тим, що 01 квітня 2016 року ПрАТ Страхова компанія «Українська страхова група» уклало з ТзОВ Фірма «Бріс» ЛТД договір добровільного страхування наземних транспортних засобів, цивільно-правової відповідальності водія та від нещасного випадку з водієм та пасажирами на транспорті №28-0301-00088, відповідно до якого позивач застрахував майнові інтереси страхувальника, пов`язані з експлуатацією наземного транспортного засобу - автомобіля ВМW 750L, реєстраційний номер [NUMBER] . 21 грудня 2016 року [PERSON] в місті Києві по вул. Грушевського, керуючи автомобілем марки Volkswagen, реєстраційний номер [NUMBER] , не дотримавшись безпечної дистанції, допустив зіткнення з автомобілем ВМW 750L, реєстраційний номер [NUMBER] , внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Постановою Печерського районного суду міста Києва від 10 лютого 2017 року [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля ВМW 750L, реєстраційний номер [NUMBER] , внаслідок дорожньо-транспортної пригоди складає 162 078,64 грн. Платіжним дорученням №481 від 12 січня 2017 року страхове відшкодування в розмірі 137 759,32 грн. перераховано страхувальнику. Крім того, платіжним дорученням №2901 від 15 лютого 2017 року страхувальнику виплачено страхове відшкодування в розмірі 24 319,32 грн. Цивільно-правова відповідальність [PERSON] на день настання страхового випадку була застрахована в ПрАТ Страхова компанія «Українська страхова група» з лімітом відповідальності 100 000,00 грн. Оскільки сума виплаченого страхувальнику страхового відшкодування становить 162 078,64 грн., то сума, яка підлягає стягненню з відповідача становить 62 078,47 грн. Враховуючи вищенаведене та на підставі ст. 27 Закону України «Про страхування», ч. 1 ст. 993 Цивільного кодексу України, позивач просить стягнути з [PERSON] на користь ПрАТ «Страхова компанія «Українська страхова група» суму сплаченого страхового відшкодування в розмірі 62 078,64 грн. та судові витрати у справі в розмірі 1 921,00 грн. Ухвалою від 08 січня 2020 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження в справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін. У своєму відзиві на позов відповідач заперечує позовні вимоги в повному обсязі, оскільки вважає, що він не повинен відповідати за шкоду, завдану внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Починаючи з 21 жовтня 2003 року та до 26 квітня 2019 року він працював водієм в ТзОВ Фірма «Бріс» ЛТД. 21 грудня 2016 року відповідно до наказу роботодавця він перебував у відрядженні в м. Києві на службовому легковому автомобілі Volkswagen, реєстраційний номер [NUMBER] , який на праві власності належав ТзОВ Фірма «Бріс» ЛТД. Таким чином, він керував автомобілем під час виконання трудових обов`язків, а тому нести відповідальність за шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди має, на його думку, ТзОВ Фірма «Бріс» ЛТД. В обґрунтування своє позиції відповідач також зазначає, що договір добровільного страхування цивільно-правової відповідальності з ПрАТ Страхова компанія «Українська страхова група» укладав не він, а саме ТзОВ Фірма «Бріс» ЛТД. Крім того, відповідач вважає необґрунтованим та недоведеним розмір позовних вимог. З наведених підстав відповідач просить в позові відмовити. Представник позивача в судове засідання не з`явився, попередньо подав суду заяву про розгляд справи без його участі. Від відповідача надійшла заява, в якій просить розгляд справи здійснювати без його участі, позов не визнає, просить в його задоволенні відмовити. У відповідності до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові докази у справі, проаналізувавши обставини справи, оцінивши докази в їх сукупності та взаємозв`язку, встановив такі обставини та відповідні їм правовідносини. Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свободгарантує право на справедливий судовий розгляд. Кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1ст.4ЦПК України). Частинами 1 та 3статті 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом (ч.ч. 1, 2ст.12ЦПК України). У статті 1 Закону України «Про страхування» визначено, що страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів. За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (стаття 979 ЦК України). Відповідно до статті 980 ЦК України предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані, зокрема, з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності). Згідно зі статтею 27 Закону України «Про страхування» та статтею 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Після такої виплати деліктне зобов`язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому у деліктному зобов`язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування. Такий перехід права вимоги є суброгацією. Суброгація допускається тільки у договорах майнового страхування і положення ст.993 ЦК України не поширюються на страхування відповідальності. Положення статті 993 ЦК передбачає право страховика вимагати стягнення збитків з особи, винної у заподіянні шкоди страхувальникові. У даному випадку існує основне зобов`язання між страхувальником або вигодонабувачем, з одного боку, і особою, відповідальною за збитки, - з іншого. Однак тут відбувається зміна осіб у зобов`язанні шляхом переходу прав кредитора до іншої особі на підставі закону (ст.993 ЦК): страховик заміняє собою страхувальника в його вимогах до особи, відповідальної за збитки. Перехід прав страхувальника до страховика після виплати страхового відшкодування здійснюється на підставі договору, за яким страхувальник передає свої права страховику і приймає на себе зобов`язання сприяти останньому в здійсненні його суброгаційних прав. Страхувальник передає свої права на добровільній основі. При цьому права вимоги передаються в тім же обсязі, в якому вони могли б бути здійснені самим страхувальником. Суд встановив, що 21 грудня 2016 року [PERSON] в місті Києві по [ADDRESS] , керуючи автомобілем марки Volkswagen, державний номер [NUMBER] , не дотримався безпечної дистанції, внаслідок чого допустив зіткнення з автомобілем ВМW, державний номер [NUMBER] . В результаті дорожньо-транспортної пригоди автомобілі отримали механічні пошкодження (а.с.11). Постановою Печерського районного суду м. Києва від 10 лютого 2017 року винним у скоєнні ДТП визнано [PERSON] , який керував автомобілем Volkswagen, державний номер [NUMBER] (а.с. 11). Також встановлено, що 01 квітня 2016 року між ПрАТ Страхова компанія «Українська страхова група» та ТзОВ Фірма «Бріс» ЛТД укладено договір добровільного страхування наземних транспортних засобів, цивільно-правової відповідальності водія та від нещасного випадку з водієм та пасажирами на транспорті №28-0301-00088, відповідно до умов якого позивач застрахував майнові інтереси страхувальника, пов`язані з експлуатацією автомобіля ВМW 750L, державний номер [NUMBER] . Ліміт відшкодування страховика - по кожному страховому випадку (а.с. 4-9). Згідно із затвердженим позивачем розрахунком суми страхового відшкодування розмір матеріального збитку, завданого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди власнику автомобіля ВМW 750L, державний номер [NUMBER] , становить 162 078,64 грн (а.с.14). Підставою вищевказаного розрахунку суми страхового відшкодування позивач зазначає Акт виконаних робіт АВТ «Баварія» ВМW Сервіс від 13 лютого 2017 року, відповідно до якого загальна вартість (разом з ПДВ) відновлювального ремонту автомобіля ВМW 750L, державний номер [NUMBER] , становить 175 177,14 грн (а.с.21-26). Виконуючи свої майнові зобов`язання за договором добровільного страхування №28-0301-00088, ПрАТ Страхова компанія «Українська страхова група» сплатило АВТ «Баварія» 162 078,64 грн. в рахунок оплати відновлювального ремонту автомобіля ВМW 750L, державний номер [NUMBER] . Наведене підтверджується копією платіжного доручення №481 від 12 січня 2017 року, відповідно до якого ПрАТ Страхова компанія «Українська страхова група» сплатило АВТ «Баварія» 137 759,32 грн, призначення платежу - страхове відшкодування за договором №28-0301-00088 від 01 квітня 2016 року, автомобіль ВМW 750L, державний номер [NUMBER] . Крім того, відповідно до платіжного доручення №2901 від 15 лютого 2017 року ПрАТ Страхова компанія «Українська страхова група» доплатило АВТ «Баварія» 24 319,32 грн, призначення платежу - страхове відшкодування за договором №28-0301-00088 від 01 квітня 2016 року, автомобіль ВМW 750L, державний номер [NUMBER] (а.с.27,28). Звертаючись до суду з цим позовом позивач вказує, що цивільно-правова відповідальність [PERSON] на день настання страхового випадку була застрахована в ПрАТ Страхова компанія «Українська страхова група» з лімітом відповідальності 100 000,00 грн, однак така обставина позивачем документально не підтверджена. При цьому суд за клопотанням відповідача з метою повного, всебічного та об`єктивного розгляду справи витребовував у ПрАТ Страхова компанія «Українська страхова група» належним чином завірену копію договору страхування цивільної відповідальності водія автомобіля Volkswagen, державний номер [NUMBER] . Відповідні вимоги суду були отримані позивачем 13 березня 2020 року та 13 квітня 2020 року, що підтверджується поштовими повідомленнями про вручення рекомендованої кореспонденції, однак залишилися без належного реагування. У відповідь на такі вимоги суду про витребування доказів від позивача щоразу надходили лише клопотання про розгляд справи за відсутності представника позивача, в яких зокрема, зазначено про те, що всі необхідні для розгляду справи документи та пояснення вже були надані суду. Таким чином суд позбавлений можливості встановити ту обставину, що цивільно-правова відповідальність [PERSON] на день настання страхового випадку була застрахована в ПрАТ Страхова компанія «Українська страхова група» з лімітом відповідальності 100 000,00 грн. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до частин п`ятої та шостої ст. 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Натомість відповідач, заперечуючи проти позову, надав докази про те, що на час дорожньо-транспортної пригоди він перебував в трудових відносинах з ТзОВ Фірма «Бріс» ЛТД та безпосередньо виконував свої службові обов`язки. Так, з довідки ТзОВ Фірма «Бріс» ЛТД №30 від 13 лютого 2020 року встановлено, що [PERSON] дійсно працював в ТзОВ Фірма «Бріс» ЛТД на посаді водія автотранспортних засобів колони легкових автомобілів з 31 жовтня 2003 року по 26 квітня 2019 року, за ним закріплений автомобіль Volkswagen Multivan, державний номер [NUMBER] . З копії подорожнього листа службового легкового автомобіля № [NUMBER] встановлено, що [PERSON] з 01 грудня 2016 року по 31 грудня 2016 року мав здійснювати свої службові обов`язки в якості водія, керуючи автомобілем Volkswagen Multivan, державний номер [NUMBER] . Відповідно до копії наказу ТзОВ Фірма «Бріс» ЛТД №206-В від 19 грудня 2016 року встановлено, що водій легкової колони [PERSON] був відряджений в м. Київ терміном на 5 днів, а саме: з 19 грудня 2016 року по 23 грудня 2016 року для перевезення працівників. Крім того, суд встановив, що власником автомобіля Volkswagen Multivan, державний номер [NUMBER] , є ТзОВ Фірма «Бріс» ЛТД, що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] . Частиною першою статті 1172 ЦК України передбачено, що юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків. Для покладення на юридичну особу відповідальності, передбаченої статтею 1172 ЦК України, необхідна наявність як загальних умов деліктної відповідальності (протиправна поведінка працівника; причинний зв`язок між такою поведінкою і шкодою; вина особи, яка завдала шкоду), так і спеціальних умов (перебування у трудових відносинах з юридичною особою або фізичною особою - роботодавцем незалежно від характеру таких відносин; завдання шкоди під час виконання працівником своїх трудових (службових) обов`язків). Під виконанням працівником своїх трудових (службових) обов`язків необхідно розуміти виконання роботи згідно з трудовим договором (контрактом), посадовими інструкціями, а також роботи, яка хоч і виходить за межі трудового договору або посадової інструкції, але доручається роботодавцем або викликана невідкладною виробничою необхідністю як на території роботодавця, так і за її межами протягом усього робочого часу. Підсумовуючи вищенаведене, в межах розгляду цієї справи суд дійшов висновку про відсутність передбачених законом підстав для покладення на [PERSON] обов`язку з відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. В даному випадку такий обов`язок покладається на страховика у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди, а в разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої шкоди, зобов`язання відшкодувати різницю між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою несе роботодавець, працівник якого завдав таку шкоду під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків. З огляду на наведене вимоги позивача до ПрАТ «Страхова компанія «Українська страхова група» до [PERSON] про стягнення сплаченого страхового відшкодування до задоволення не підлягають. Здійснюючи розподіл судових витрат, суд застосовує п.2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, відповідно до якого судові витрати, пов`язані з розглядом справи, в разі відмови в позові покладаються на позивача.

Outcome: dismissed