Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-12 00:00:00

Представник позивача у судове засідання не зявився, але надав заяву в якій підтримав позов і просив його задовольнити у повному обсязі та проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідач в судове засідання не зявився, про час та дату розгляду справи був повідомлений належним чином. За таких обставин, зі згоди позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. Встановлено, що 30.10.2007 між АКІБ «УКРСИББАНК» (правонаступником всіх прав та зобов'язань якого є АТ «УКРСИББАНК») та [PERSON] було укладено кредитний договір №11239194000, за умовами якого Банк надав позичальнику кредитні кошти у розмірі 27\~000,00 доларів США з розрахунку 13,4% річних, з кінцевим терміном повернення 30.10.2017 року. Також, з метою забезпечення виконання грошових зобов'язань за вказаним Кредитним договором іпотекодавець [PERSON] за договором іпотеки №11239194000/1 від 30.10.2007 року передав у іпотеку нерухоме майно, а саме квартиру (загальною площею 25,0 кв.м, з яких житлова площа становить 15,5 кв.м та яка складається з коридору-1, площею 3,3 кв.м, кімнати житлової, площею 15,5 кв.м, кухні-3, площею 7,3 кв.м, санвузлу-4, площею 2,9 кв.м), що знаходиться за адресою: [ADDRESS], та належить іпотекодавцю на праві власності на підставі договору дарування посвідченого Дніпропетровською районною державною нотаріальною конторою 08.06.1993 року за р.№1-1780 та зареєстрованого КП НМБТІ 17.06.1993 року за р.№ 9-2, і немає жодних договірних змін строків позовної давності, щодо правочинів на підставі яких Іпотекодавець набув право власності на Предмет іпотеки. Згідно з п.1 ч.1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора, відповідно до ст.514 ЦК України, переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Також, частиною 1 ст. 516 ЦК України змін кредитора у зобовязанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. В силу вказаних норм 08.12.2011 року Публічне акціонерне товариство «УКРСИББАНК» відступило свої права вимоги заборгованості за Кредитними договорами (у тому числі за вище вказаним кредитним договором) Публічному акціонерному товариству «ДЕЛЬТА БАНК», що підтверджується випискою з Договору купівлі-продажу прав вимоги за кредитами від 08.12.2011 року та актом прийому передачі Документації. У порушення умов Кредитного договору, позичальник свої зобов'язання належним чином не виконав, внаслідок чого у нього перед Позивачем станом на 28.07.2015 рік виникла заборгованість у розмірі 1131837,89 грн., яка складається з 555326,51 грн. заборгованість по тілу кредиту та 576511,38 грн. заборгованість по відсотках, що підтверджується відповідною довідкою про стан заборгованості. Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом, а зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Так, статтею 629 ЦК України передбачено, що Договір є обов'язковим для виконання сторонами. Статтями 610, 611 Цивільного кодексу України визначено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Та передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно договору забезпечення, у разі невиконання або неналежного виконання Іпотекодавцем зобов'язань за кредитним договором, договором забезпечення Іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги за рахунок Предмету іпотеки в повному обсязі переважно перед іншими кредиторами. Статтею 3 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що у разі порушення боржником основного зобов'язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Відповідно до ч.ч.1,3 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Як встановлено судом, Позичальник не виконав основного зобов'язання, а тому Позивач набув право звернення стягнення на предмет іпотеки. Згідно ст.35 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцяти денний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. У відповідності до ст.35 Закону України «Про іпотеку» 08.05.2014 року Позивач направив на адресу Відповідача вимогу про усунення порушення, про погашення заборгованості за кредитним договором та про виселення, з попередженням, що у випадку невиконання вимоги Позивач змушений буде звернути стягнення на предмет потеки. Станом на дату звернення до суду вимога ПАТ «Дельта Банк» про усунення порушення не виконана, особи, які проживають у житловому приміщенні, яке є предметом іпотеки добровільно не виселилися, - спір продовжує залишатися невирішеним. Статтею 37 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що Іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Згідно ст. 16 ЦК України, визначені способи захисту цивільних прав та інтересів судом, в тому числі і визнання права. Вказана норма кореспондує приписам ст. 346 ЦК України згідно яких право власності припиняється у разі звернення стягнення на майно за зобов'язаннями власника. Відповідно до п.39 Постанови пленуму ВСУ №5 від 30.04.2012 року, суди мають виходити з того, що не виключається можливість звернення стягнення на предмет іпотеки і набуття іпотекодержателем права власності на нього за рішенням суду. В разі встановлення такого способу звернення стягнення на предмет іпотеки в договорі, іпотекодержатель на підставі частини другої статті 16 ЦК має право вимагати застосування його судом. Враховуючи невизнання та порушення прав іпотекодержателя, існують всі підстави для звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі предмету іпотеки у власність іпотекодержателю. Також, визначаючи спосіб захисту прав, передбачений ст. 16 ЦК України, існують всі підстави для визнання права власності за Позивачем, який у свою чергу має право вимагати захисту свого права власності та усунення його порушень на підставі ст. 386 ЦК України, власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст.321 ЦК України, ніхто не може бути обмежений у здійсненні права власності. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Відповідно до ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому. Відповідно до вимог ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Відповідно до ст. 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Окрім, того п.1 ч.1 ст. 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що право власності на нерухоме майно підлягає обов'язковій державній реєстрації. Статтею 19 вказаного Закону передбачено, що Державна реєстрація прав проводиться на підставі рішення суду, що набрало законної сили. Таким чином, з огляду на положення вищевказаних норм закону, вимоги позивача про звернення стягнення на предмет застави на суму заборгованості за кредитним договором та передачу застави в заклад банку суд вважає обґрунтованими. Відповідно до вимог ст.ст.79, 88 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню сума судового збору в розмірі 16977,56 грн.

Outcome: approved