Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-22 00:00:00

Представник Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група» - Гараніна О.Д., що діє на підставі довіреності № 0118-136 від 24.04.2018 року, звернулася до Нововодолазького районного суду Харківської області з позовом до [PERSON] , в якому просить стягнути з останнього суму завданої шкоду, у порядку регресу, у розмірі 127580 гривень 73 копійки та судові витрати по справі В обґрунтування вимог представник позивача зазначила, що 21 грудня 2016 року між Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Українська страхова група» та Товариством з обмеженою відповідальністю «КРКА Україна» був укладений договір добровільного страхування наземних транспортних засобів № 28-0197-00175, предметом якого було страхування транспортного засобу марки «Skoda Fаbіа» державний номерний знак [NUMBER] . 28 листопада 2017 року відбулась дорожньо - транспортна пригода за участю транспортного засобу «Skoda Fаbіа», державний номерний знак [NUMBER] та транспортного засобу «Daewoo Lanos», державний номерний знак [NUMBER] під керуванням [PERSON] . Згідно постанови Харківського районного суду Харківської області від 09 січня 2018 року, вищевказана дорожньо - транспортна пригода відбулась в наслідок порушення [PERSON] Правил дорожнього руху України. Як зазначив у своєму позові представник позивача, до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група» звернувся страхувальник із заявою про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування і надав при цьому усі необхідні документи. Страховою компанією було складено страховий акт №ПССКА-6194 та розрахунок до нього на підставі звіту №144/2018 про оцінку автомобіля «Skoda Fаbіа», державний номерний знак [NUMBER] від 11.05.2018 року та зобов`язуючої пропозиції. На підставі вищевказаних документів позивачем було здійснено виплату страхового відшкодування в розмірі 227070 гривень 73 копійок. При цьому, цивільно - правова відповідальність власника наземного транспортного засобу відповідача була застрахована згідно полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АМ 0740633 в Публічному акціонерному товаристві «Національна акціонерна страхова компанія «ОРАНТА», яка за заявою на виплату (страхового) відшкодування в порядку регресу 12.10.2018 року виплатила 99490,00 гривень. Представник позивача зазначив, що на сьогодні сума невідшкодованого матеріального збитку становить 127580 гривень 73 копійок, яка підлягає стягненню з відповідача відповідно до положень статей 993, 1187, 1188, а також частини 2 статті 1192 Цивільного кодексу України. Ухвалою від 03 травня 2019 року прийнято позовну заяву Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група»до [PERSON] про відшкодування завданої майнової шкоди до розгляду та відкрито провадження по справі в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Представник Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група» в судове засідання не прибув, про дату, час і місце розгляду справи був сповіщений завчасно відповідно до вимог статті 128 Цивільного процесуального кодексу України. На офіційну електронну адресу суду представник позивача - Гараніна О.Д., що діє на підставі довіреності № 0118-136 від 24.04.2018 року, направила заяву, зареєстровану за вхідним № ЕП-685/19-вх. від 08.07.2019 року, відповідно до якої просила розглядати справу без участі представника позивача, зазначивши, що позовні вимоги підтримують у повному обсязі (а.с. 39). Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи був сповіщений завчасно відповідно до вимог статті 128 Цивільного процесуального кодексу України. Через канцелярію суду 29.05.2019 року [PERSON] надав заяву, що була зареєстрована за вхідним № 3758/19-вх, відповідно до якої позовні вимоги Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група» про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо - транспортної пригоди, визнав в повному обсязі, проти задоволення позову не заперечував. Розгляд справи просив провести за його відсутності (а.с. 35). Положеннями частини 1 статті 223 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. За таких обставин, приймаючи до уваги те, що підстав для визнання явки учасників справи обов`язковою для надання особистих пояснень не має, суд вважає за можливе розглянути справу за їх відсутності, при цьому відповідно до частини 2 статті 247 Цивільного процесуального кодексу України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Вивчивши доводи позовної заяви, всебічно, повно та об`єктивно з`ясувавши всі обставини справи в межах заявлених вимог, перевіривши їх доказами, які були безпосередньо досліджені у судовому засіданні, проаналізувавши зміст норм матеріального права, які врегульовують спірні правовідносини, суд виходить з наступних підстав та мотивів. Вирішуючи спірні правовідносини суд виходить з того, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина 1 статті 2 Цивільного процесуального кодексу України). Відповідно до положень частини 1 статті 4 Цивільного процесуального кодексу України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. При цьому, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках (частина 1 статті 13 Цивільного процесуального кодексу України). При цьому частиною 1 статті 77 вказаного нормативно - правового документа визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Частина 2 статті 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких згідно з пунктом 3 вказаної частини є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Аналогічні приписи передбачені частиною 3 статті 12 та частиною 1 статті 81 Цивільного процесуального кодексу України, відповідно до яких кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього кодексу. Частиною 2 статті 77 та частиною 1 статті 82 Цивільного процесуального кодексу України встановлено, що предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Як вбачається з матеріалів справи, 21 грудня 2016 року у місті Києві між Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Українська страхова група» та Товариством з обмеженою відповідальністю «КРКА Україна» був укладений договір добровільного страхування наземних транспортних засобів № 28-0197-00175 «Автокласика», предметом якого було страхування ряду транспортних засобів, у тому числі автомобіля марки «Skoda Fаbіа» державний номерний знак [NUMBER] (строк дії договору страхування з 00 години 00 хвилин 03.01.2017 по 24 годину 00 хвилин 02.01.2018) (а.с. 7 - 8). 28 листопада 2017 року о 07 годині 40 хвилин [PERSON] , знаходячись на 26 кілометрі + 120 метрів автошляху Харків - Сімферополь, керуючи автомобілем марки «Daewoo Lanos», державний номерний знак [NUMBER] , не вибрав безпечної швидкості руху, виїхав на смугу зустрічного руху і допустив зіткнення з автомобілем марки «ВАЗ 210994-20» державний номерний знак [NUMBER] та автомобілем марки «Skoda Fаbіа» державний номерний знак [NUMBER] . Внаслідок зіткнення транспортні засоби зазнали механічних пошкоджень. З постанови судді Харківського районного суду Харківської області Ільїної Г.І. прийнятої 09 січня 2018 року у справі з єдиним унікальним № 635/7625/17, вбачається, що [PERSON] визнано винним у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди, яка сталась 28 листопада 2017 року о 07 годині 40 хвилин на 26 кілометрі + 120 метрів автошляху Харків - Сімферополь, за участю транспортних засобів «ВАЗ 210994-20» державний номерний знак [NUMBER] , «Skoda Fаbіа», державний номерний знак [NUMBER] та «Daewoo Lanos», державний номерний знак № [NUMBER] та притягнуто останнього до адміністративної відповідальності за скоєння правопорушення, передбаченого статтею 124 Кодексу України про адміністративне правопорушення з накладанням адміністративного стягнення у вигляді штрафу (а.с. 5). Крім того, аналогічні відомості містяться у довідці № 3017340365037050, складеної інспектором Харківського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Харківській області Червенковим О.В. 28.11.2017 року, з якої вбачається, що водієм транспортного засобу «Daewoo Lanos», державний номерний знак № [NUMBER] був [PERSON] (поліс обов`язкового страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів серії АМ № 0740633, виданий Публічним акціонерним товариством «Національна акціонерна страхова компанія «ОРАНТА», термін дії до 05.07.2018 року), водієм транспортного засобу «ВАЗ 210994-20» державний номерний знак [NUMBER] був [PERSON] (поліс обов`язкового страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів серії АК № 2953119, виданий Публічним акціонерним товариством «Національна акціонерна страхова компанія «ОРАНТА», термін дії до 31.05.2018 року), водієм транспортного засобу «Skoda Fаbіа», державний номерний знак [NUMBER] була [PERSON] (поліс обов`язкового страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів серії АК № 5901936, виданий Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Українська страхова група», термін дії до 11.01.2018 року) (а.с. 6). З копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] вбачається, що власником автомобіля марки «Skoda Fаbіа» державний номерний знак [NUMBER] є Товариство з обмеженою відповідальністю «КРКА Україна» (а.с. 9). 29 листопада 2019 року [PERSON] подала заяву до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група» про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування, якою повідомила про дорожньо - транспортну пригоду, що мала місце 28 листопада 2017 року о 07 годині 40 хвилин за адресою: Харківська область, селище міського типу Високий , траса Харків - Мерефа (а.с. 10). Відповідно до звіту № 144/2018 про оцінку автомобіля «Skoda Fаbіа» державний номерний знак [NUMBER] , складеного 11 травня 2018 року суб`єктом оціночної діяльності ФОП [PERSON] , матеріальний збиток, завданий власникові автомобіля «Skoda Fаbіа» державний номерний знак [NUMBER] в результаті його пошкодження при дорожньо - транспортній пригоді станом на 28 листопада 2017 року, без урахування величини втрати товарної вартості складає 277689 гривень 30 копійок (а.с. 11 - 16). Згідно із страхового акту № ПССКА - 6194 та розрахунку суми страхового відшкодування, затверджених директором з врегулювання збитків Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група» Авраменко Є. М. 26 червня 2018 року, було вирішено на виконання умов договору страхування № 28 - 0197 - 00175 від 21 грудня 2016 року перерахувати страхове відшкодування у розмірі 227 070 гривень 73 копійки власнику автомобіля «Skoda Fаbіа», державний номерний знак [NUMBER] , Товариству з обмеженою відповідальністю «КРКА Україна» (а.с. 18 - 19). З копії платіжного доручення № 13075 від 26.06.2018 року вбачається, що Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Українська страхова група» перерахувало на розрахунковий рахунок Товариства з обмеженою відповідальністю «КРКА Україна» страхове відшкодування у розмірі 227070 гривень 73 копійок (а.с.20). Також, із матеріалів справи встановлено, що цивільно - правова відповідальність власника наземного транспортного засобу відповідача [PERSON] була застрахована згідно полісу обов`язкового страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АМ 0740633 в Публічному акціонерному товаристві «Національна акціонерна страхова компанія «ОРАНТА», яка, як зазначив представник позивача, за заявою на виплату (страхового) відшкодування в порядку регресу 12 жовтня 2018 року виплатила 99490 гривень 00 копійок. Зазначена обставина учасниками справи не оспорювалась та була визнана, у суду не має сумнівів щодо достовірності цієї обставини та добровільності її визнання, а отже відповідно до частини 1 статті 82 Цивільного процесуального кодексу України вона не підлягає доказуванню. Таким чином, сума невідшкодованого матеріального збитку становить 127580 гривень 73 копійок (227070 гривень 73 копійок - 99490 гривень 00 копійок, відшкодованих Публічним акціонерним товариством «Національна акціонерна страхова компанія «ОРАНТА»). При вирішенні спірних правовідносин суд виходить з того, що за своїм правовим характером вони є деліктними, тобто такими, що виникли внаслідок заподіяння шкоди. Правове регулювання спірних правовідносин здійснюється нормами Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та Цивільного кодексу України. Пунктом 3 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є завдання майнової (матеріальної) шкоди іншій особі. Право особи, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, на їх відшкодування передбачене частиною 1 статті 22 Цивільного кодексу України. Під збитками розуміються втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки) (пункт 1 частини 2 статті 22 Цивільного кодексу України). Частиною 3 статті 22 Цивільного кодексу України встановлено, що збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Відповідно до частини 1 статті 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Приписами частини 2 статті 1187 Цивільного кодексу України передбачено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. При цьому, джерелом підвищеної небезпеки визнається діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб (частина 1 статті 1187 Цивільного кодексу України). Пленум Верховного Суду України у пункті 2 своєї Постанови № 6 від 27 березня 1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» роз`яснив, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини. Також слід зазначити, що відповідно до правової позиції Постанови Верховного Суду України у справі № 6-2808цс15 «право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем є абсолютним і суд не вправі відмовити в такому позові з тих підстав, що цивільно-правова відповідальність заподіювана шкоди застрахована. У разі задоволення такого позову заподіювач шкоди не позбавлений можливості пред`явити майнові вимоги до страхової компанії, з якою ним укладено договір обов`язкового страхування цивільно - правової відповідальності». З огляду на положення пункту 1 частини 1 статті 1188 Цивільного кодексу України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Згідно з статтею 1191 Цивільного кодексу України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану винною особою, має право зворотної вимоги до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування. Відповідно до частини 6 статті 82 Цивільного процесуального кодексу України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Зі змісту постанови Харківського районного суду Харківської області від 09 січня 2018 року у справі з єдиним унікальним № 635/7625/17 вбачається, що [PERSON] визнано винним у скоєнні дорожньо - транспортної пригоди, яка сталась 28 листопада 2017 року о 07 годині 40 хвилин на 26 кілометрі + 120 метрів автошляху Харків - Сімферополь, за участю транспортних засобів «ВАЗ 210994-20» державний номерний знак [NUMBER] , «Skoda Fаbіа», державний номерний знак [NUMBER] та «Daewoo Lanos», державний номерний знак № [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , й притягнуто останнього до адміністративної відповідальності за скоєння правопорушення, передбаченого статтею 124 Кодексу України про адміністративне правопорушення. Приписами статті 993 Цивільного кодексу України встановлено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Аналогічна норма закріплена у статті 27 Закону України «Про страхування». Таким чином, до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група», яка виплатила потерпілій стороні на основі договору добровільного страхування страхове відшкодування перейшло в порядку статті 993 Цивільного кодексу України право вимоги до винної у дорожньо - транспортній пригоді особи - відповідача [PERSON] . Відповідно до частини 1 статті 1194 Цивільного кодексу України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Згідно положень статті 1 Закону України «Про страхування» страхуванням визнається вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних осіб та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів. Приписами статті 16 Закону України «Про страхування» та статті 979 Цивільного кодексу України визначено, що за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Враховуючи вищевикладене, позивач звернувся до [PERSON] з позовною заявою про відшкодування суми у розмірі 127580 гривень 73 копійок, яка є різницею між фактичним розміром шкоди і страховим відшкодування (227070 гривень 73 копійок фактичної шкоди - 99490 гривень 00 копійок страхових виплат, відшкодованих Публічному акціонерному товаристві «Національна акціонерна страхова компанія «ОРАНТА»). Суд зауважує, що в даному випадку сплачуючи страхове відшкодування потерпілому - Товариству з обмеженою відповідальністю «КРКА Україна», позивач Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Українська страхова група» діяло не як страховик за полісом обов`язкового страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, а як страховик за договором добровільного страхування наземних транспортних засобів № 28-0197-00175 від 21.12.2019 року та додатком до нього, який був укладений між позивачем та Товариством з обмеженою відповідальністю «КРКА Україна». Потерпілий звернувся до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група» не як до страховика, у якого була застрахована цивільно - правова відповідальність винної у дорожньо - транспортній пригоді особи, а як до страховика, з яким укладено договір добровільного страхування (КАСКО). В силу принципу змагальності, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, з метою досягнення рішення на свою користь, зобов`язані повідомити суду істотні для справи обставини, надати суду докази, які підтверджують або спростовують ці факти, а також вчиняти процесуальні дії, спрямовані на те, щоб переконати суд у необхідності постановлення бажаного для них рішення. Як вже зазначалося, у статті 81 Цивільного процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених Цивільного процесуального кодексу України. Згідно частини 4 статті 12 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона несе ризик настання наслідків пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до частини 3 статті 13 Цивільного процесуального кодексу України учасник справи розпоряджаються своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Так, відповідачем [PERSON] не було надано будь - яких доказів на підтвердження здійснення останнім відшкодування завданих збитків потерпілій стороні - Товариству з обмеженою відповідальністю «КРКА Україна» або позивачу - Приватному акціонерному товариству «Страхова компанія «Українська страхова група», а також не надано доказів, що виплачене позивачем потерпілій стороні відшкодування складає меншу суму, або вказані пошкодження транспортного засобу марки «Skoda Fаbіа», державний номерний знак [NUMBER] , не відповідають фактичним пошкодженням. Із клопотаннями, заявами про призначення автотоварознавчої, автотехнічної експертизи, тощо, з метою доведення своїх заперечень - [PERSON] до суду не звертався. Виходячи з викладеного суд прийшов до висновку, що позовні вимоги Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група» є обґрунтованими, доведеними належними і допустимими доказами, а отже є такими, що підлягають задоволенню. Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група» суд відповідно до пункту 6 частини 1 статті 264 Цивільного процесуального кодексу України вважає за необхідне вирішити питання щодо розподілу між сторонами справи судових витрат. Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом (частини 1 та 2 статті 133 Цивільного процесуального кодексу України). Відповідно до частини 1, підпункту 1 пункту 1 частини 2 статті 4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі. За подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана юридичною особою, ставка судового збору встановлюється у розмірі 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. З матеріалів справи вбачається, що позивачем при подачі позовної заяви до суду було сплачено судовий збір у розмірі 1921 гривня 00 копійок, що підтверджено платіжним дорученням № 50567 від 13 березня 2019 року (а.с. 1). Частиною 1 статті 141 Цивільного процесуального кодексу України встановлено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача (пункту 1 частини 2 статті 141 Цивільного процесуального кодексу України). Суд дійшов до висновку про повне задоволення позовних вимог Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група»у зв`язку з чим необхідно стягнути з [PERSON] судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1921 гривні 00 копійок. На підставі викладеного,

Outcome: approved