Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-18 00:00:00

представник позивачів та позивач [PERSON] просять суд стягнути з [PERSON], [INFO] на користь позивача [PERSON], [INFO], завдану матеріальну шкоду у розмірі 956 грн. 96 коп., завдану моральну шкоду у розмірі 10000 грн. 00 коп. та витрати на правову допомогу в сумі 4500 грн. 00 коп.; на користь позивача [PERSON], [INFO], завдану матеріальну шкоду у розмірі 139118 грн. 32 коп. та завдану моральну шкоду у розмірі 10000 грн. 00 коп., посилаючись на те, що 19.12.2015 року близько 14 год. 15 хв. в с.Неморож Звенигородського району Черкаської області на автодорозі зі сполученням м.Звенигородка смт.Лисянка, гр.[PERSON], [INFO], керуючи автомобілем Мерседес, д.н.з. [NUMBER], не вибрав безпечної швидкості руху, не врахував дорожню обстановку, виїхав на смугу зустрічного руху, де скоїв зіткнення з автомобілем [NUMBER]. В результаті ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження, чим порушив п.12.1 ПДР. Внаслідок зазначеної ДТП, потерпілими є [PERSON], власник автомобіля [NUMBER], та його пасажир [PERSON]. Працівниками Звенигородського ВП ГУНП в Черкаській області відкрито кримінальне провадження за фактом ДТП та 16 лютого 2016 року винесено постанову про закриття кримінального провадження за результатами висновку судово-медичного експерта про ступінь тяжкості тілесних ушкоджень, яких зазнала позивач [PERSON]. Відповідно до положень ч.1 ст.286 КК України, кримінальна відповідальність настає в разі порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження. Враховуючи, що [PERSON] не зазнала тілесних ушкоджень середньої тяжкості, відповідач не був притягнений до кримінальної відповідальності. При цьому, позивач [PERSON], внаслідок ДТП зазнала тілесних ушкоджень у вигляді забою грудної клітини, що підтверджується довідкою Звенигородської ЦРЛ №531 від 19.12.2015 року. За результатами медичного обстеження, [PERSON] на лікування витратила 956 грн. 96 коп.. Крім того, внаслідок пережитого стресу, враховуючи похилий вік позивача, вона зазнала також і моральних страждань. У [PERSON] погіршився сон, вона тривалий час перебувала у знервованому стані який призвів до порушення її здоровя, постійно підвищення тиску та проблем з серцем. Позивач по сьогоднішній день вживає заспокійливі препарати за допомогою яких намагається привести свій психоемоційний стан в норму. Відповідач після ДТП пообіцяв, та письмово засвідчив, що оплатить всі витрати [PERSON] понесені на відновлення здоровя, але одразу ж після події зник та не стримав своїх обіцянок, що також негативно відобразилось на нервовому стані потерпілої, так як до стресу та фізичних страждань додалось почуття образи на винуватця ДТП, який своїми протиправними діями порушив звичний уклад життя позивача при цьому відмовившись хоча б матеріально виправити наслідки своїх дій. Моральну шкоду [PERSON] оцінює в 10000 грн. 00 коп.. Крім пасажира автомобіля [NUMBER], від ДТП, що сталась 19.12.2015 року, винуватцем якої був гр.[PERSON], постраждав і сам транспортний засіб, власником якого є гр.[PERSON]. Одразу після події [PERSON] звернувся до своєї страхової компанії, яку повідомив про випадок що стався, але не зміг подати заяву до страхової винуватця, так як останній не був застрахований, відповідно всі витрати понесені потерпілою стороною необхідно предявити до відшкодування безпосередньо до відповідача. Так, внаслідок ДТП, позивачем [PERSON] понесено витрати на оплату послуг експерта товарознавця в розмірі 808 грн. 00 коп., витрати на оплату телеграми виклику відповідача на проведення огляду пошкодженого транспортного засобу 572 грн. 52 коп., витрати на квитки для здійснення поїздок в м.Звенигородка на «Укртелеком» для подання телеграми, поїздок до експерта та слідчого 383 грн. 07 коп. Відповідно до висновку №3 експертного авто [NUMBER], [NUMBER], складає 137354 грн. 73 коп.. Всього сума матеріальних збитків, що підлягає відшкодуванню становить: 139118 грн. 32 коп.. Позивач [PERSON] також зазнав і моральних страждань, адже його транспортний засіб який пошкоджений внаслідок ДТП не міг використовуватись за призначенням, в результаті [PERSON] повинен був перестроювати свій звичний уклад життя під нові обставини, підлаштовуватись під рух рейсового транспорту, що створювало незручності не лише в необхідності слідкувати за часом, а і в роботі, адже позивач є приватним підприємцем та використовував свій автомобіль для здійснення підприємницької діяльності виїзної торгівлі. Після ДТП вимушений був значно обмежити територію збуту товару через те, що його автомобіль перебував в несправному стані на штраф майданчику. Відповідачем завдано позивачу [PERSON] моральну шкоду, яку він оцінює в 10000 грн.. 25.05.2016 року гр.[PERSON] постановою Уманського міськрайонного суду Черкаської області в справі №705/3410/16-п визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП та провадження по справі про адміністративне правопорушення закрито у звязку з закінченням строку притягнення його до адміністративної відповідальності. Тобто, винуватець ДТП звільнений від адміністративної відповідальності з нереабілітуючих підстав та повинен відшкодувати всю шкоду, завдану його протиправними діями. Представник позивачів та позивач [PERSON] також зазначають, що з часу відкриття Звенигородскьким ВП ГУНП в Черкаській області кримінального провадження за фактом ДТП, потерпіла сторона взагалі не повідомлялась про рух слідства. Про прийняте рішення слідчим про закриття кримінального провадження стало відомо лише в липні 2016 року, коли надійшла відповідь на запит адвоката, а кінцеве рішення по справі у вигляді постанови суду вдалось отримати 08.11.2016 року, так як і в суд потерпіла сторона не запрошувалась. Отже, раніше звернутись з позовом про стягнення матеріальної та моральної шкоди позивачі не могли по обєктивним причинам. Представник відповідача, який здійснював представництво відповідача до судових дебатів, в ході судового розгляду не заперечував обставин дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 19.12.2015 року близько 14 год. 15 хв. в с.Неморож Звенигородського району Черкаської області на автодорозі зі сполученням м.Звенигородка смт.Лисянка за участі гр.[PERSON] та позивачів. Не заперечував наявність вини гр.[PERSON] у даній дорожньо-транспортній пригоді та наявність причинного звязку з заподіянням шкоди позивачам як матеріальної так і моральної. Також не заперечував право позивачів на її відшкодування. Також зазначив, що відповідач гр.[PERSON] повністю визнає свою вину в даній дорожньо-транспортній пригоді та дійсно зобовязувався і на даний час не відмовляється від відшкодування позивачам заподіяної шкоди. Однак представник відповідача вважає, що позивачами розміри матеріальної та моральної шкоди, а також розмір понесених позивачами судових витрат значно завищені та не в повній мірі доведені належними доказами. Суд заслухавши сторони, експерта товарознавця, а також вивчивши письмові докази, вважає, що даний позов підлягає до часткового задоволення. Відповідно до ст.3,15 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин. Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Встановленим судом фактам відповідають цивільні правовідносини, що виникають із відшкодування шкоди і регулюються Конституцією України, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, ЦК України. В судовому засіданні встановлено, що дійсно 19.12.2015 року близько 14 год. 15 хв. в с.Неморож Звенигородського району Черкаської області на автодорозі зі сполученням м.Звенигородка смт.Лисянка гр.[PERSON], [INFO], керуючи автомобілем Мерседес, д.н.з. [NUMBER], не вибрав безпечної швидкості руху, не врахував дорожню обстановку, виїхав на смугу зустрічного руху, де скоїв зіткнення з автомобілем [NUMBER]. В результаті ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження, чим порушив п.12.1 ПДР. Внаслідок зазначеної ДТП, потерпілими є [PERSON], власник автомобіля [NUMBER], та його пасажир [PERSON]. Працівниками Звенигородського ВП ГУНП в Черкаській області відкрито кримінальне провадження за фактом ДТП та 16 лютого 2016 року винесено постанову про закриття кримінального провадження за результатами висновку судово-медичного експерта про ступінь тяжкості тілесних ушкоджень, яких зазнала позивач [PERSON], що стверджується копією постанови слідчого від 16 лютого 2016 року про закриття кримінального провадження та копією постанови судді Уманського міськрайонного суду Черкаської області (а.с.10, 16). Позивач [PERSON], внаслідок ДТП зазнала тілесних ушкоджень у вигляді забою грудної клітини, що підтверджується довідкою Звенигородської ЦРЛ №531 від 19.12.2015 року (а.с.17-18). За результатами медичного обстеження, [PERSON] та лікування, на лікування [PERSON] витратила 956 грн. 96 коп., що стверджується товарними чеками (а.с.20). Як вбачається з розписки (а.с.19) відповідач гр.[PERSON] взяв на себе зобовязання повністю відшкодувати гр.[PERSON] завдані збитки на лікування. А тому суд вважає, що заподіяна позивачу [PERSON] матеріальна шкода, яка стверджується наявними в матеріалах справи письмовими доказами підлягає до відшкодування та стягнення з відповідача. Крім того в судовому засіданні встановлено, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що сталась 19.12.2015 року, винуватцем якої був гр.[PERSON], постраждав і сам транспортний засіб «Фольцваген Т4», д.н.з. [NUMBER], власником якого є гр.[PERSON], що стверджується копією технічного паспорта на транспортний засіб (а.с.60). Одразу після події [PERSON] звернувся до своєї страхової компанії, яку повідомив про випадок що стався, але не зміг подати заяву до страхової винуватця, так як останній не був застрахований, відповідно всі витрати понесені потерпілою стороною необхідно предявити до відшкодування безпосередньо до відповідача. Так, внаслідок ДТП, позивачем [PERSON] понесено витрати на оплату послуг експерта товарознавця в розмірі 808 грн. 00 коп. (а.с.29-30), витрати на оплату телеграми виклику відповідача на проведення огляду пошкодженого транспортного засобу 572 грн. 52 коп., витрати на квитки для здійснення поїздок в м.Звенигородка на «Укртелеком» для подання телеграми, поїздок до експерта та слідчого 383 грн. 07 коп. (а.с.21-28). Відповідно до висновку №3 експертного авто [NUMBER], [NUMBER], складає 137354 грн. 73 коп. (а.с.31-35). Статтею 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч.1 ст.9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 Конвенції» і є частиною національного законодавства України, встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Згідно із ст.55 Конституції України, кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Статтею 4 ЦПК України встановлено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Під способами захисту субєктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника. Відповідно до ст.16 ЦК України, одним із способів захисту порушеного цивільного права є відшкодування збитків та інші способи відшкодування шкоди. Відповідно до ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкода завдана не з її вини. Частиною 1 ст.22 ЦК України\~встановлено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у звязку із знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (ч.2\~ст.22 ЦК України). Відповідно до п.2\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.03.1992 року за №6\~(з наступними змінами та доповненнями) «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», шкода, заподіяна особі і майну громадянина, або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок, та є вина зазначеної особи. Згідно ст.212 ЦПК України\~суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних доказів. Жоден доказ для суду не має заздалегідь встановленого значення. Відповідно до\~ст.23 ЦК України\~особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Згідно з вимогами ч. 1 ст.1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, повязана з використанням транспортних засобів, а згідно з ч.2 цієї статті, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій основі володіє транспортним засобом, використання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до вимог ст.1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Відповідно до вимог ст.1166 ЦК України, майнова шкода, завдана майну фізичної особи, відшкодовується у повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній чи юридичній особі неправомірними діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Згідно з вимогами ч.3 ст.61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у адміністративній справі, яке набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Наявні в матеріалах справи письмові докази, суд вважає належними та допустимими. А також вважає, що заподіяна гр. [PERSON] матеріальна шкода позивачам гр.[PERSON], гр.[PERSON] підлягає до відшкодування. Відповідно до\~ п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 року, із змінами внесеними постановою № 5 від 25.05.2001 року, «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, порушення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вона є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди мають враховуватись вимоги розумності та справедливості, а також майнового стану цивільного відповідача. Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, деякі форми нематеріальної шкоди, включаючи моральні страждання, за самою їхньою природою не завжди можна підтвердити конкретними доказами (рішення у справі «Абдулазіз, Кабалес і Балкандалі проти Сполученого Королівства» (Abdulaziz, CabalesandBalkandaliv. theUnitedKingdom) від 28 травня 1985 року, серія А, № 94, п.96), але це не заважає суду присуджувати грошову компенсацію, якщо у нього є розумні підстави вважати, що заявник зазнав моральної травми, яка потребує такого відшкодування. Суд критично ставиться до поведінки, як самого відповідача гр.[PERSON], який визнавши свою вину в скоєнні дорожньо-транспортної пригоди та взявши на себе певні зобовязання з 19.12.2015 року жодної копійки позивачам за заподіяну шкоду не відшкодував, так і поведінки його представника, який в ході розгляду справи чотири рази заявляв клопотання про відкладення розгляду справи та двічі безпричинно не зявлявся в судові засідання, а перед судовими дебатами подав до суду заяву, повідомивши суд про розірвання договору про надання правової допомоги з відповідачем, що на думку сторони позивачів та суду вказує на небажання відповідачем відшкодовувати заподіяну шкоду та затягування розгляду даної справи. З огляду на це, враховуючи характер та обсяг душевних і психічних страждань позивачів, їх тривалість, і можливість відновлення немайнових втрат, недопущення безпідставного збагачення позивачів, суд вважає, що розумним, справедливим та виваженим відшкодуванням моральної шкоди позивачам є сума 6000 грн. 00 коп. кожному. Також суд вважає, що позовні вимоги позивача [PERSON] в частині понесених судових витрат по оплаті правової допомоги в сумі 4500 грн. підлягають до повного задоволення, оскільки стверджуються належними та допустимими доказами (а.с.37-39, 68). Оскільки судом встановлено, що дії [PERSON] були неправомірними і між ними і завданою шкодою є безпосередній причинний звязок і враховуючи, що представник відповідача не довів, що шкода завдана не з вини відповідача, то право позивачів, порушено і підлягає судовому захисту, а позов частковому задоволенню. Згідно до ч.3 ст.88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.\~ На підставі Конституції України, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст.16, 22, 23 1166, 1167, 1187, 1188 ЦК України, та

Outcome: partial