Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-22 00:00:00

Представник позивача ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» (далі по тексту - Позивач) звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] (далі по тексту - Відповідач) про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди в розмірі 14 440, 04 грн., витрат по сплаті судового збору у розмірі 243,60 грн., а всього 14 683, 64 грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 29.12.2010р. між [PERSON] та Позивачем був укладений Договір страхування транспортних засобів АМ № 030015, предметом якого є страхування автомобіля «Suzuki Grand Vitara», державний реєстраційний номер [NUMBER]. 26.07.2012р. в Києві на вул. Гришка Максима ЗА трапилась дорожньо-транспортна пригода, за участю застрахованого автомобіля «Suzuki Grand Vitara», д/н [NUMBER], під керуванням [PERSON] та автомобіля «Chevrolet Aveo», д/н [NUMBER], під керуванням Відповідача. 30.08.2012р. постановою Дарницького районного суду м. Києва Відповідача було визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, застосовано до неї адміністративне стягнення у вигляді штрафу. 26.07.2012р. до Позивача звернувся Страхувальник із заявою про пошкодження транспортного засобу у зв'язку з ДТП, яка є страховим випадком відповідно до умов Договору страхування АМ № 030015. 14.09.2012р. Позивач на підставі Страхового акту № UA2012072600015/L02/01 від 13.09.2012р. та розрахунку суми страхового відшкодування до нього, виходячи із Рахунку Фактури № 509406_РФ_00225577 від 05.09.2012р, враховуючи Звіт № 2585/12 від 27.08.2012р., виплатив страхове відшкодування на користь Страхувальника, в розмірі 24 410,88 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 5886 від 14.09.2012р. На момент ДТП цивільна відповідальність Відповідача була застрахована в ПАТ «УСК «Гарант-Авто» за договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності (поліс) № АА/7179979. 29.05.2014 року ПАТ «УСК «Гарант-Авто» сплатило Позивачу за полісом АА/7179979 суху страхового відшкодування в розмірі 9970,84 грн. При цьому непогашеною залишилась сума в розмірі 14440,04 грн. У зв'язку з вище викладеним, позивач просить стягнути з відповідача на свою користь завдану матеріальну шкоду в порядку регресу в розмірі 14 440, 04 грн., судовий збір у розмірі 243,60, а всього 14 683, 64 грн. Представник позивача в судове засідання не з'явився, через канцелярію суду надав заяву в якій просив розглядати справу у відсутність представника позивача, позов просив задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач в судове засідання не з'явився, через канцелярію суду надав письмові заперечення, відповідно до яких просив відмовити в задоволенні позову з тих підстав, що рішенням Господарського суду м. Києва від 18.03.2014р. у справі № 910/23610/13 під головуванням судді Домнічевої І.О., позовні вимоги Позивача до ПАТ «УСК «Гарант-Авто» про відшкодування шкоди в порядку регресу в розмірі 24 410, 88 грн. задоволено частково, стягнуто на користь Позивача 9 970, 84 грн. страхового відшкодування та 702, 75 грн. судового збору. В іншій частині позовних вимог Позивачу було відмовлено, оскільки в процесі розгляду справи було встановлено, що реальна сума завданої шкоди складає 10 480, 84 грн., з яких 510, 00 грн. франшизи підлягає сплаті безпосередньо Відповідачем - [PERSON] ПАТ «УСК «Гарант-Авто» виплатило Позивачу суму задоволених позовних вимог. Сума франшизи була сплачена Відповідачем безпосередньо потерпілій особі, що підтверджується письмовою розпискою. Крім того, Відповідач звертає увагу на ту обставину, що не є належним Відповідачем по справі, її відповідальність була застрахована, а отже відшкодування в порядку регресу повинно здійснюватись безпосередньо страховою компанією, що і було зроблено. Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення сторін, оцінивши зібрані по справі докази, судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст. 1166 ЦК України, шкода завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно з ч. 2 ст. 1187 Цивільного кодексу України (надалі ЦК України) шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно до ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Відповідно до ч. 1 ст. 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», якщо розмір заподіяної шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеним лімітом. Згідно до п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо - транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. Стаття 29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» вказує, що у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу. Відповідно до ст. 27 Закону України «Про страхування» та ст. 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи відповідальної за завданні збитки. Згідно з ч. 1 ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір невстановлений законом. Відповідно до ст. 1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відповідно до п.6 ст.36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страхувальником або особою, відповідальною за завдані збитки, має бути компенсована сума франшизи, якщо вона була передбачена договором страхування. Судом достовірно встановлено, що 29.12.2010р. між [PERSON] та Позивачем був укладений Договір страхування транспортних засобів АМ № 030015, предметом якого є страхування автомобіля «Suzuki Grand Vitara», державний реєстраційний номер [NUMBER] (а.с. 4). 26.07.2012р. в Києві на вул. Гришка Максима ЗА трапилась дорожньо-транспортна пригода, за участю застрахованого автомобіля «Suzuki Grand Vitara», д/н [NUMBER], під керуванням [PERSON] та автомобіля «Chevrolet Aveo», д/н [NUMBER], під керуванням Відповідача. Відповідно до постанови Дарницького районного суду м. Києва від 30.08.2012р. Відповідача було визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, застосовано адміністративне стягнення у вигляді штрафу (а.с. 13). 26.07.2012р. до Позивача звернувся Страхувальник із заявою про пошкодження транспортного засобу у зв'язку з ДТП, яка є страховим випадком відповідно до умов Договору страхування АМ № 030015 (а.с. 5-9). Відповідно до Звіту № 2585/12 про визначення вартості матеріального збитку, вартість відновлюваного ремонту становить 28 673, 01 грн. Згідно Страхового акту № UA2012072600015/L02/01 від 13.09.2012р. (а.с. 29) та розрахунку суми страхового відшкодування до нього, виходячи із Рахунку Фактури № 509406_РФ_00225577 від 05.09.2012р. (а.с. 27-28) Позивач виплатив страхове відшкодування на користь Страхувальника в розмірі 24 410,88 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 5886 від 14.09.2012р.(а.с. 31) Відповідно до платіжного доручення № 9 446 від 29 травня 2014 року, ПАТ «УСК «Гарант-Авто» виплатив Позивачу суми страхового відшкодування в розмірі 9 970, 84 грн. (а.с. 33). Разом з тим, вирішуючи питання про стягнення з Відповідача на користь Позивача суми страхового відшкодування суд приходить до висновку про відмову в їх задоволенні, виходячи з наступного. Заперечуючи проти задоволення вимог Позивача, Відповідачем було надано копію рішення Господарського суду м. Києва від 18.03.2014р. по справі за позовом ПрАТ «СК « ПЗУ Україна» до ПАТ «УСК «Гарант-Авто» про відшкодування шкоди в порядку регресу у розмірі 24 410, 88 грн. Вказаним рішенням позовні вимоги Позивача були задоволені частково, на користь Позивача з ПАТ «УСК «Гарант-Авто» стягнуто 9 970, грн. 84 коп. та 702 грн. 75 коп. суми судового збору. Вказаним рішенням встановлено і ту обставину, що дійсна вартість відновлюваного ремонту становить 10 480, 84 грн. Як вбачається з матеріалів справи, ПАТ «УСК «Гарант-Авто» виконало рішення Господарського суду м. Києва від 18.03.14р., а саме останнім було виплачено Позивачу суму страхового відшкодування. Крім того, Відповідачем було сплачено суму франшизи безпосередньо потерпілій особі - [PERSON], на підтвердження чого в матеріалах справи міститься розписка від 13.01.2015 року. Відповідно до положень ч. 3 ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно з вимогами ст.ст. 57-60 ЦПК України, засобами доказування в цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Судовий збір, відповідно до ст. 88 ЦПК України, покладається на позивача. Враховуючи наведене, на підставі ст.ст. 979, 993, 1187, 1191, 1194 ЦК України, Законом України «Про страхування»,

Outcome: dismissed