Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-03 00:00:00

Представник позивачки [PERSON] - адвокат Найченко О.Є. 19 червня 2020 року звернувся до суду з позовом до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя, мотивуючи позов тим, що сторони з 5 серпня 2000 року по 12 жовтня 2016 року перебували у зареєстрованому шлюбі. За час шлюбу вони за спільні кошти придбали квартиру [ADDRESS] , право власності на який 12 вересня 2011 року отримав відповідач. Оскільки сторони добровільно не можуть поділити вказане майно, позивачка просить суд поділити майно, що є спільною сумісною власністю та визнати за нею право власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS] . Відповідно до ухвали судді від 15 червня 2020 року провадження у справі було відкрито та справу призначено до підготовчого судового засідання у порядку загального позовного провадження. Заявою від 4 серпня 2020 року представник позивачки [PERSON] - адвокат Найченко О.Є. уточнив позовні вимоги та просив визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частину майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, а саме на Ѕ частину квартири [ADDRESS] . У підготовче судове засідання представник позивачки не прибув, однак подав заяву про підтримання уточненої позовної заяви та просив її задовольнити, розгляд справи провести за його відсутності та відсутності позивачки. Відповідач в судове засідання не прибув, однак подав до суду заяву про визнання уточненої позовної заяви, розгляд справи просив провести за його відсутності. Відповідно до частини 3 статті 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем Суд, дослідивши матеріали справи та проаналізувавши надані докази з точки зору їх допустимості та достовірності, дійшов висновку, що за результатами підготовчого провадження слід ухвалити рішення, яким позовні вимоги задовольнити, так як відповідач визнав позов, виходячи з наступного. Відповідно до частини 1 статті 4 ЦПК України, частини 1 статті 16 ЦК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Судом встановлено, що сторони [PERSON] та [PERSON] з 5 серпня 2000 року перебували у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про одруження (серія [NUMBER] ) виданого Комсомольським відділом реєстрації актів громадянського стану міста Херсона, актовий запис № 268. Відповідно до рішення Білозерського районного суду Херсонської області від 12 жовтня 2016 року шлюб між сторонами розірвано. Перебуваючи у зареєстрованому шлюбі. сторони придбали нерухоме майно, а саме квартиру [ADDRESS] , що підтверджується договором купівлі-продажу нерухомого майна № 1502 від 10 лютого 2003 року, укладеного між [PERSON] (покупцем) та [PERSON] (продавцем) та зареєстрованого на Херсонській регіональній біржі нерухомості в Журналі реєстрацій біржових угод 10 лютого 2003 року за реєстраційним номером 1502. Право власності на вказане вище нерухоме майно отримав [PERSON] 12 вересня 2011 року, що підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно (серія САЕ № 161545) та Витягом про державну реєстрацію прав Херсонського державного бюро технічної інвентаризації № 31269264 від 12 вересня 2011 року (серія ССУ № 987716). Відповідно до статті 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини і навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до статті 63 СК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до частини 1 статті 69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором (частина 1 статті 70 СК України). Відповідно до пункту 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу ( статті 60, 69 СК України, частина 3 статті 368 ЦК України), відповідно до частин 2,3 статті 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Враховуючи викладене, а також визнання відповідачем позову, суд прийшов до висновку про задоволення вимог позивачки, оскільки судом встановлено, що нерухоме майно, а саме квартира з надвірними будівлями та спорудами є спільним майном подружжя, а тому за кожною зі сторін необхідно визнати право власності на зазначене майно в рівних частках - по 1/2 його частині без його поділу в натурі. Розподіл судових витрат суд вирішує у відповідності до приписів статті 142 ЦПК України.

Outcome: approved