Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-06 00:00:00

представник позивача звернулася до суду із позовом до відповідачів, уточнивши позовні вимоги просить звільнити з-під арешту, накладеного Галицьким РВ ЛМУ ГУМВС України у Львівській області у кримінальній справі №141-2601, квартиру за адресою: [ADDRESS] (номер запису про обтяження: 8973094). Свої вимоги мотивує тим, що вищевказана квартира належить позивачу на праві приватної власності згідно зі свідоцтвом №10509 про право власності від 15.12.1993 року та згідно з витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 06.03.2015 року. Позивач є беззмінним і єдиним власником зазначеної квартири. Однак, 10 березня 2015 року, позивач довідалася, що на належну їй квартиру 08 липня 2009 року накладено арешт. Як вбачається з витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 10 березня 2015 року, підставою для накладення арешту на квартиру стала постанова слідчого СВ Галицького РВ ЛМУ У МВС України у Львівській області [PERSON] від 08 липня 2009 року, винесена в ході розслідування кримінальної справи № 141-2601. Арешт на квартиру накладено тільки тому, що там був зареєстрований син [PERSON] - [PERSON], хоча останній власником квартири за адресою: м. Львів, вул. Солодова, 4/14 ніколи не був. Арештована квартира є виключно приватною власністю позивача, вона не має жодного відношення до кримінальної справи № 141-2601, не являлась і не являється ні підозрюваною, ні обвинуваченою. Також [PERSON] жодним чином не відповідала і не відповідає за дії свого повнолітнього і дієздатного сина - [PERSON]. З листа прокуратури Галицького району м. Львова № 04/28-107-15 від 09 квітня 2015 року вбачається, що перевірити законність підстав для накладення арешту на квартиру [PERSON] не можливо, оскільки кримінальна справа № 141-2601 знищена під час подій з 18 на 19 лютого 2015 року. Враховуючи вищенаведене просить позов задовольнити. В судових засіданнях 05.05.2015року та 09.06.2015 року представник позивача уточнені позовні вимоги підтримав, в останнє судове засідання не з'явився, розгляд справи просить проводити за відсутності позивача і його представника та просив позов задовольнити у повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] управління Державної фіскальної служби України у Львівській області [PERSON] в судових засіданнях 05.05.2015року та 09.06.2015 року проти позову заперечила частково. Вважає, що ГУ ДФС України у Львівській області є неналежним відповідачем у справі. У вирішенні позовних вимог щодо звільнення майна з-під арешту покладається на розсуд суду. В останнє судове засідання представник не з'явилася, подала клопотання про розгляд справи без її участі. Представник третьої особи [PERSON] в судовому засіданні 05.05.2015р. пояснила, що у вирішенні справи покладається на розсуд суду. В решту судових засідань не з'явилася, подала до суду заяву про розгляд справи без її участі. Відповідачі [PERSON] та представник відповідача Галицького РВ ЛМУ ГУМВС України у Львівській області в судові засідання не з'явилися, про час та місце розгляду справи були повідомлені у встановленому законом порядку, причин неявки суду не повідомили. Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Заслухавши пояснення представників позивача, відповідача [PERSON] управління Державної фіскальної служби України у Львівській області, третьої особи, дослідивши матеріали справи, оцінивши в сукупності зібрані у справі докази, суд встановив наступне. Як вбачається з копії свідоцтва №10509 про право власності від 15.12.1993 року (а.с.6) квартира №14 на вул.Солодовій, 4 у м.Львові належить на праві приватної власності [PERSON]. Право власності позивача на вказану квартиру зареєстровано за нею у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 06.03.2015 року, що підтверджується копією витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 06.03.2015 року (а.с.7). Відповідно до ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним (ч. 4 ст. 41 Конституції України). Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Разом з тим, як вбачається з копії витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 10 березня 2015 року (а.с.8) на квартиру №14 на вул.Солодовій, 4 у м.Львові 09.10.2009 року накладено арешт як на майно [PERSON], на підставі кримінальної справи №141-2601, що розслідувалась Галицьким РВ ЛМУ УМВС України у Львівській області. Як вбачається з копії листа Прокуратури Галицького району м.Львова від 09.04.2015р. №04/28-107-15 (а.с.9) перевірити законність підстав для накладення арешту на квартиру №14 на вул.Солодовій, 4 у м.Львові не вбачається за можливе, оскільки кримінальна справа №141-2601 була знищена під час подій з 18 на 19 лютого 2014 року. Крім цього, немає підстав винести постанову про скасування постанови слідчого СВ Галицького РВ ЛМУ ГУ МВС України у Львівській області про накладення арешту на вказану квартиру, оскільки в провадженні СВ Галицького РВ ЛМУ ГУ МВС України у Львівській області кримінальної справи №141-2601 не перебуває. Згідно зі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Враховуючи вищенаведене, оскільки судом встановлено, що власником квартири №14 на вул.Солодовій, 4 у м.Львові є [PERSON], а у зв'язку накладення арешту на вказане майно, позивач позбавлена можливості розпоряджатися своїм майно, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення.

Outcome: approved