Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-04 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду з позовом в якому зазначив, що в рахунок погашення боргу по кредитної лінії №001/2439 від 19 жовтня 2011 року між позивачем та [PERSON] було звернуто стягнення на предмет іпотеки житловий будинок і на земельну ділянку загальною площею 0.0563 га які розташовані по [ADDRESS]. 31 серпня 2015 року відповідач була направлена вимога про звільнення вказаного житлового будинку шляхом виселення в добровільному порядку, однак відповідачі не звільнили житловий будинок тому представник позивача просить суд висилити відповідачів в примусовому порядку. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав в повному обсязі суду додатково пояснив, що КС «Буковина» є власником житлового будинку та земельної ділянки які розташовані по [ADDRESS]. Житловий будинок перейшов у власність позивача на підставі нотаріального напису, оскільки відповідачі не виконали свої зобов'язання в частині своєчасного погашення заборгованості по кредитної лінії. Житловий будинок перебував в іпотеку. Відповідач [PERSON] позов не визнала, суду додатково пояснила, що будинок був предметом іпотеки в рахунок кредиту якій був взятий її сином [PERSON], якій не виконав свої зобов'язання по кредитному договору у зв'язку із чим виникла заборгованість за кредитним договором. Та в рахунок погашення заборгованості по кредиту було звернуто стягнення на предмет іпотеки шляхом вчинення нотаріального напису. На даний час син [PERSON] відбуває покарання у місцях позбавлення волі в Австрії. Вона іншого житла не має, просить суд відмовити у задоволені позову. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] позов не визнали просять суд відмовити у задоволенні позовних вимог. Суд вислухавши думку сторін враховуючи, що [PERSON] належним чином повідомлений про день час та місце розгляду справи за місцем реєстрації ухвалив провести подальший розгляд справи у його відсутності Наданими сторонами доказами судом встановлено, що відповідно до витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про право реєстрації права власності від 25.08.2015 року за [NUMBER], власником житлового будинку по [ADDRESS] є Кредитна Спілка «Буковина». З довідки №3588 з Новоселицького ВУЖКГ вбачається, що зареєстровані в житловому будинку по [ADDRESS], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON]. З листів КС «Буковина» від 31.08.2015 року за №153 та №154 вбачається, що позивач повідомив відповідачів про необхідність висилитися в добровільному порядку з житлового будинку по [ADDRESS]. З даного листа також вбачається, що згідно з іпотечним договором зареєстрованого в реєстрі за №1727 від 19 жовтня 2011 року, посвідченого приватним нотаріусом Зеленською М.В. Чернівецького нотаріального округу, для забезпечення виконання зобов'язань за договором кредитної лінії №001/2439 від 19 жовтня 2011 року укладеного між КС «Буковина» та [PERSON], житловий будинок та земельна ділянка які знаходяться за адресою [ADDRESS], передані в іпотеку. Суд вислухавши пояснення сторін дослідивши надані сторонами докази дійшов висновку, що в задоволенні позову слід відмовити з наступних правових підстав. Судом встановлено, що позивач просить суд висилити відповідачів з житлового будинку в якому вони проживають та зареєстровані який був предметом іпотеки при отриманні кредитної лінії. Даний житловий будинок перейшов у власність КС «Буковина» на підставі вимог частини третьою статті 33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотеко держателя, тобто на підставі виконавчого напису нотаріуса. Верховний Суд України на засіданні Судової палати у цивільних справах 02 вересня 2015 року розглянув справу № 6-1049 цс 15, предметом якої був спір про виселення, яка відповідно до вимог ст..360-7 ЦПК України є обов'язковою для усіх судів України, та зробив правовий висновок про те, що Частиною першою статті 40 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом. Нормою, яка встановлює порядок виселення із займаного житлового приміщення, є стаття 109 ЖК УРСР, у частині першій якої передбачені підстави виселення. За змістом частини другої статті 40 Закону України «Про іпотеку» та частини третьої статті 109 ЖК УРСР після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Відповідно до частини другої статті 109 ЖК УРСР громадянам, яких виселяють із жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинне бути зазначене в рішенні суду. Аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що під час ухвалення судового рішення про виселення мешканців на підставі частини другої статті 39 Закону України «Про іпотеку» застосовуються як положення статті 40 цього Закону, так і норма статті 109 ЖК УРСР. Згідно з ч.1 ст.11 ЦПК України, Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно з ст..16 ЦК України, Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Отже суд дійшов висновку, що оскільки житловий будинок розташований по [ADDRESS], був переданий в іпотеки з метою забезпечення повернення кредиту, який не був придбаний за рахунок отриманих кредитних коштів з врахуванням того, що суд розглядає позов в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, того що сторона сама обирає спосіб захисту свого порушеного права тому, відсутні передбачені законом підстави для їх виселення із цього будинку без надання іншого постійного житлового приміщення в розумінні вимог частини другої статті 39, 40 Закону України «Про іпотеку» та статті 109 ЖК УРСР.

Outcome: dismissed