Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-02 00:00:00

Представник Публічного акціонерного товариства «ДТЕК Донецькобленерго» (надалі за текстом ПАТ «ДТЕК Донецькобленерго») [PERSON], який діє на підставі довіреності, звернувся до суду з позовними вимогами до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за спожиту електричну енергію. В обґрунтування своїх позовних вимог посилався на те, що відповідачі зареєстровані та проживають у [INFO], є споживачем електричної енергії. Однак, плату за використану електроенергію відповідачі вносять не своєчасно та не у повному обсязі, у звязку із чим за період з 15.01.2007 року по 11.03.2014 року утворилася заборгованість у загальній сумі 3571,33 гривень. Просив стягнути з відповідачів зазначену заборгованість, а також судові витрати. 15.07.2015 року позивач уточнив позовні вимоги та просив стягнути із відповідачів [PERSON], [PERSON], [PERSON] заборгованість за спожиту електроенергію за період з 15.01.2007 року по 23.06.2015 року в сумі 3368,66 гривень (а.с.177). Представники позивача [PERSON] та [PERSON], діючі на підставі довіреності, у судовому засіданні підтримали позовні вимоги та просили їх задовольнити у повному обсязі. При цьому [PERSON] пояснювала, що за даним особовим рахунок заборгованість виникла ще з 2007 року, так як споживачі оплачували електричну енергію не враховуючи дані лічильника. Із відомостей контрольного з'їму вбачається, що споживачі ухиляються повідомляти покази лічильника, при цьому, оплачуючи щомісячно одну і теж суму без врахування показів лічильника, відповідно не можливо зробити висновок, в якій кількості споживачі потребляли електричну енергію. Також вказувала, що на підприємстві збереглися відомості контрольного з'їму з 2010 року, за період з 2007 по 2010 рік не збереглися, у звязку із переїздами підрозділів, реорганізацією підприємства та порушенням систематизації зберігання вказаних документів. Також позивач звернувся до суду із запереченнями на заяву відповідача щодо застосування строків позовної давності, вказуючи, що він не був пропущений, так як в грудні 2011 року позивач звертався із заявою про видачу судового наказу про стягнення заборгованості із відповідачів за спожиту електричну енергію (а.с.178). 30 грудня 2011 року Орджонікідзевським районним судом м. Маріуполя був виданий судовий наказ про стягнення в солідарному порядку з [PERSON], [PERSON] та [PERSON] заборгов аності за спожиту електричну енергію в розмірі 3594 гривень 24 копійки (а.с.179). Відповідач [PERSON] в ході судового розгляду справи позовні вимоги не визнав, вказував, що з боку позивача був проведений розрахунок заборгованості поза строками позовної давності, вважає його невірним. Просив застосувати строки позовної давності та відмовити у задоволені позову. Представники відповідача [PERSON] і [PERSON], що діяли на підставі договору про надання юридичних послуг, позовні вимоги не визнали, вказували, що не згодні з тією заборгованістю, яку виставляє позивач, так як вона розрахована з 2007 року, поза строками позовної давності, з 2008 року в квартирі взагалі ніхто не проживав, відповідно не користався електричною енергією. Відповідачі [PERSON] і [PERSON], будучи попередженими за місцем реєстрації до судового засідання не зявилися, про поважність причин неявки суд не повідомили. До суду з боку відповідача [PERSON] був наданий акт від 22.06.2015 року, відповідно до якого відповідач [PERSON] не проживає за місцем реєстрації з вересня 2001 року, проживав із цивільною дружиною за її місцем мешкання, починаючи з березня 2002 року і по цей час проживає сіло Холодне Новоазовського району Донецької області. [PERSON] працює за кордоном з березня 2002 року і по цей час (а.с.150). Даний акт був складений та підписаний сусідами [PERSON]. Свідок [PERSON] суду пояснила, що працює ПАТ «ДТЕК Донецькобленерго» техніком і в її обовязки входить проводити розрахунок заборгованості споживачів за спожиту електричну енергію за конкретним особовим рахунком. Саме вона робила розрахунок заборгованості за адресою [ADDRESS]. Розрахунок вона проводила за період з 15.01.2007 року по показам лічильника 6889 по 23.06.2015 року по показам лічильника 1201, які були зафіксовані саме даною датою зі слів споживача. Станом на 23.06.2015 року заборгованість складає 3368,66 грн., розрахунок якої проводився по показам зафіксованим у відомостях, які були надані службою Маріупольської РЄС. Однак, у звязку з реорганізацією, переїздами не всі відомості збереглися, були надані відомості тільки з 2010 року. Вона проаналізувала всі відомості та встановила, що є відомість від 25.11.2011 року з показами лічильника 5766, де є підпис споживача, відповідно покази взяти зі слів споживача, а також пройшла оплата споживача від 08.12.2011 року. Вона зробила сальдо на 25.11.2011 року з урахуванням оплати споживача склала 3574,62 грн. на покази лічильника 3766, також були враховані перераховані Орджонікідзевським ВДВС суми за судовим наказом на суму 584,81 грн. Таким чином, з урахуванням перерахованих сум та сплачених споживачем в текучому періоді заборгованість на 23.06.2015 року складає 378,85 грн. на покази лічильника 1201. При проведенні розрахунків вона користувалася Правилами користування електричної енергією для населення. Заслухавши пояснення сторін, представників відповідача, свідка, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про часткову обґрунтованість позову з наступних підстав. Відповідно до ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 Цивільного процесуального кодексу України (надалі ЦПК України), кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Згідно з ч.1 ст.57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Частина 2 ст.60 ЦПК України передбачає, що докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Судом встановлено, що відповідачі на даний час знаходиться в фактичних договірних відносинах з позивачем, є користувачами електричної енергії на імя [PERSON] оформлений особовий рахунок № 4621-26. Також, встановлено, що відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] є співвласниками квартири [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право власності на житло від 18.09.2002 року та реєстраційної книги за № 24102 (а.с.149). Дані обставини також підтверджуються копією особового рахунку № 1962 (а.с.5). Згідно із ст. 322 ЦК України власник зобовязаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Аналогічні положення закріплені в ст. 155 ЖК України. Відповідно до ст. 11 ЦК України цивільні права та обовязки виникають із дій осіб,, що передбачені актами цивільного законодавства, а також дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обовязки. Статтями 20, 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначені обовязки споживача та виконавця житлово-комунальних послуг. Зокрема, обовязком споживача є укладення договору на надання житлово-комунальних послуг, підготовленого виконавцем на основі типового договору, а також оплата житлово-комунальних послуг у строки, встановлені договором або законом, а обовязком виконавця надання послуг вчасно та відповідної якості згідно із законодавством і умовами договору. Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. За договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу (ч. 1 ст. 714 ЦК України) одна сторона (постачальник) зобовязується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобовязується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. Аналогічні положення закріплені у п. 42 Правил користування електричною енергією для населення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 26 липня 1999 року № 1357 з подальшими змінами (далі за текстом Правила користування електроенергією), де зазначено, що споживач електричної енергії зобов'язаний оплачувати спожиту електричну енергію та здійснювати інші платежі відповідно до умов договору та цих Правил. Таким чином, з урахуванням наведених обставин та в сенсі викладених норм зобовязання по оплаті послуг з енергопостачання покладаються на співвласників квартири споживачів [PERSON], [PERSON], [PERSON], навіть не зважаючи на те, що за актом наданим відповідачем [PERSON] інші співвласники [PERSON] та [PERSON] не проживають в спірній квартирі. У судовому засіданні відповідач [PERSON] вказував, що оплачував електроенергію, яку йому постачав позивач у повному обсязі, з урахуванням показів лічильника та періодів коли в квартирі взагалі ніхто не проживав, і на підтвердження надав квитанції по сплаті за спожиту електричну енергію (а.с.57-77). Як було встановлено судом, відповідно до розрахунку заборгованості за спожиту електричну енергію, позивачем зазначається період з 15.01.2007 року по 23.06.2015 року включено, однак на підтвердження дійсно показів лічильника відповідача позивачем надані копії маршрутних листів з 2010 року. Відповідно інформації ПАТ «ДТЕК Донецькобленерго» № 944 від 27.08.2015 року зазначено про неможливість надання копій маршрутних листів за період з 15.01.2007 року по 2010 рік у звязку з переїздами підрозділів позивача, повязаних з реорганізацією внутрішньої структури підприємства, і систематизація зберігання була порушена. З наданих копій маршрутних листів позивача вбачається, що на 25.11.2011 року зазначені покази лічильника 5766 за слів споживача [PERSON] і в даному листі є його підпис, яка підтверджує правильність показів. У судовому засіданні свідок [PERSON] зазначала, що необхідно проводити розрахунок саме за даними показами, так як вони належним чином підтверджені підписом споживача [PERSON], при цьому необхідно зарахувати кошти сплачені відповідачем за виконавчим листом, наданим на підставі судового наказу. Таким чином, виходячи з розрахунку наданого з боку позивача (а.с.176), з урахуванням копій маршрутних листів позивача (а.с.159-175) та квитанцій наданих з боку відповідача, показів свідка заборгованість відповідачів [PERSON], [PERSON], та [PERSON] за спожиту електричну енергію складає 378,85 грн., яка повинна бути стягнута у дольовому порядку, як співвласників на користь позивача. Інших доказів, які б свідчили про наявність іншого періоду за який потрібно врахувати заборгованість споживачів за спожиту електричну енергію, з боку позивача надано не було, за таких обставин суд вважає за необхідно розрахувати дану заборгованість за період з 25.11.2011 року по 23.06.2015 року, при цьому на думку суду строки позовної давності з боку позивача пропущені не було, так як з позовом позивач звернувся 25.03.2014 року. Оскільки суд частково задовольняє позовні вимоги позивача, то відповідно до ст. 88 ЦПК України суд стягує з відповідачів на користь ПАТ «ДТЕК Донецькобленерго» судовий збір в сумі 243,60 грн., кожного по 81,20 гривень.

Outcome: partial