Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-19 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 73885,69 гривень, у позові вказав, що 02.07.2013 року між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та відповідачкою (як з ФОП [PERSON]В.) був укладений договір № б/н, відповідно до якого відповідачка 02.07.2013 року отримала кредит у розмірі 15000,00 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну карту зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,0% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідачка у встановлені договором строки обовязки по поверненню кредиту не виконала, у звязку з чим Банк звернувся з позовом до суду про стягнення суми заборгованості за договором кредиту, яка станом на 05.08.2016 року складає 73885,69 гривень, а саме: заборгованість за кредитом 15000,00 гривень, заборгованість по відсоткам за користування кредитом 22951,72 гривень, заборгованість за пенею за несвоєчасне виконання зобовязань за договором 30618,97 гривень, заборгованість по комісії за користування кредитом 5315,00 гривень, крім того просив стягнути з відповідачки витрати на сплату судового збору у розмірі 1378,00 гривень. Представник позивача [PERSON] у судове засідання не зявилася, до суду надала письмову заяву, в якій просила справу розглянути за її відсутності, позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила суд їх задовольнити. Відповідачка [PERSON] у судове засідання не зявилася, до суду надала письмову заяву про розгляд справи за її відсутністю, позовні вимоги визнала частково, не заперечувала проти стягнення з неї суми основного боргу за кредитним договором та просила відмовити у задоволенні позовних вимог в частині стягнення з неї штрафних санкцій, враховуючи її стан здоровя (що вона є інвалідом ІІІ групи), матеріальний стан, та політичну обстановку в країні. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що 02.07.2013 року між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та відповідачкою (як з ФОП [PERSON]В.) був укладений договір № б/н, відповідно до якого відповідачка 02.07.2013 року отримала кредит у розмірі 15000,00 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну карту зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,0% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідачка у встановлені договором строки обовязки по поверненню кредиту не виконала, у звязку з чим Банк звернувся з позовом до суду про стягнення суми заборгованості за договором кредиту, яка станом на 05.08.2016 року складає 73885,69 гривень, а саме: заборгованість за кредитом 15000,00 гривень, заборгованість по відсоткам за користування кредитом 22951,72 гривень, заборгованість за пенею за несвоєчасне виконання зобовязань за договором 30618,97 гривень, заборгованість по комісії за користування кредитом 5315,00 гривень. З витягу з державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців вбачається, що [PERSON] з 10.01.2008 року по 09.09.2014 року була зареєстрована як фізична особа-підприємець. Відповідно до свідоцтва про шлюб серії І-НО № 369392 від 26.09.2014 року [PERSON] після укладання шлюбу отримала прізвище «Зубова». У відповідності до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 614 ЦК України особа, яка порушила зобовязання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно із ч. 2 ст. 615 ЦК України одностороння відмова від зобовязання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобовязання. Відповідно до змісту ст.ст. 610, 612 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. У відповідності до статті 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк зобов'язується надати кредит позичальнику в розмірі й на умовах передбачених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит і сплатити відсотки. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 Цивільного кодексу, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. На підставі п. 1 ст. 1049 Цивільного кодексу України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Факт виконання ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» умов кредитного договору підтверджується матеріалами справи. Таким чином, у судовому засідання встановлено, що позивач свої зобовязання за даним кредитним договором виконав. Згідно ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Відповідно до п.3.2.5.4 Умов та правил надання банківських послуг відповідачці за несвоєчасне виконання зобовязання за кредитним договором за період з 01.11.2013 року по 05.08.2016 року була нарахована пеня в розмірі 30618,97 гривень. Однак, згідно ст. 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобовязань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особам - підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція. Банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобовязані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобовязань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції. Згідно Розпорядження КМУ № 1275-р від 02.12.2015 року «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, та визнання такими, що втратили чинність, деяких розпоряджень Кабінету Міністрів України», в переліку міст, де проводиться антитерористична операція, зазначене місто Маріуполь. Так, враховуючи, що відповідачка зареєстрована в [INFO], нарахування пені на суму заборгованості за кредитним договором б/н від 02.07.2013 року укладеним з ФОП [PERSON], за період з 14.04.2014 року по 05.08.2016 року є неправомірним. У звязку з вищевикладеним, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача про стягнення з відповідачки: пені за період з 14.04.2014 року по 05.08.2016 року в розмірі 29837,34 гривень не підлягають задоволенню. Враховуючи, що [PERSON] умови кредитного договору не виконує, внаслідок чого утворилася заборгованість, з відповідачки слід стягнути на користь позивача: заборгованість за кредитом 15000,00 гривень, заборгованість по відсоткам за користування кредитом 22951,72 гривень, заборгованість за пенею за несвоєчасне виконання зобовязань за договором за період з 01.11.2013 року по 31.03.2014 року 781,63 гривень, заборгованість по комісії за користування кредитом 5315,00 гривень, а всього 44048,35 гривень, задовольнивши позов частково. У задоволенні решти позовних вимог слід відмовити. Згідно ч.1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Як вбачається з квитанції про сплату судового збору, розмір судових витрат складає 1378,00 гривень, а тому з відповідача на користь позивача слід стягнути судові витрати за сплату судового збору пропорційну до розміру задоволених позовних вимог (позовні вимоги підлягають задоволенню на: 44048,35 гривень ?100% : 73885,69 гривень ціни позову = 60 %), тобто 60 % від ціни позову (60 % ? 1378,00 гривень :100% = 826,80 гривень), що складає 826,80 гривень. На підставі ст.ст. 526, 610, 612, 614, 615, 651, ст. 1049, ст. 1054 ЦК України, Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції»,

Outcome: partial