Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-21 00:00:00

Представниця позивачки звернулася до суду з позовом, яким просила: визнати дійсним договору міни нерухомого майна № 4937 від 18.07.1996, відповідно до якого [PERSON] отримала у власність квартиру [ADDRESS] , а [PERSON] , яка діяла від свого імені та від імені свого неповнолітнього сина [PERSON] , отримала у власність квартиру [ADDRESS] , укладеного на Південній товарній біржі, зареєстрованого в ММБТІ 15.08.1996 за реєстровим № 19957; визнати за [PERSON] право власності на квартиру [ADDRESS] в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . Мотивуючи свої вимоги тим, що [INFO] померла мати позивачки [PERSON] . Після її смерті відкрилася спадщина, зокрема, на квартиру [ADDRESS] , яка належала спадкодавці на праві власності на підставі Договору № 4937 міни нерухомого майна від 18.07.1996, посвідченого на Південній товарній біржі. У встановлені законом строки, позивачка звернулася до приватного нотаріуса з заявою про прийняття спадщини після смерті матері [PERSON] , яка померла [INFO] . Проте, приватний нотаріус відмовила позивачці у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON] , у зв`язку з тим, що біржовий договір міни нерухомого майна нотаріально не посвідчений. Вказує, що Договір міни зареєстрований на біржі з дотриманням усіх норм чинного законодавства, які діяли на момент здійснення даної угоди та відповідали нормам Закону України «Про товарну біржу». Ухвалою суду від 12.02.2021, позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання в порядку загального позовного провадження. Ухвалою суду від 16.02.2021, витребувано докази. Ухвалою суду від 26.05.2021, закрито підготовче судове засідання, призначено справу до судового розгляду по суті та витребувано докази. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Від представниці позивачки надійшла заява про розгляд справи за її відсутності та відсутності позивача по справі. Просить позовні вимоги задовольнити. Проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідачка [PERSON] та представники третіх осіб у судове засідання не з`явилися по невідомим суду причинам. Про дату, час та місце судового розгляду були повідомлені належним чином. Причини неявки суду не повідомили. Від представника ММР надійшло клопотання про розгляд справи за її відсутності. Просить рішення по справі прийняти за наявними матеріалами справи та у відповідності до вимог чинного законодавства. Відповідач [PERSON] помер [INFO] . Згідно ч.1 ст.280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Передбачених ч. 2 ст. 223 ЦПК України підстав для відкладення розгляду справи судом не встановлено, судом прийнято рішення про розгляд справи за відсутності сторін,\~на підставі доказів, поданих разом із матеріалами позову\~з ухваленням заочного рішення відповідно до ст. ст. 280-283 ЦПК України. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, у відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, є дата складання повного судового рішення. Згідно вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З`ясувавши обставини та дослідивши надані докази, суд приходить до висновку, що встановлені наступні факти та відповідні правовідносини. Квартира [ADDRESS] належала на праві власності [PERSON] на підставі Договору купівлі продажу, посвідченого Південною товарною біржею 04 липня 1996 року за реєстровим № 4781, зареєстрованого в ММБТІ 08.07.1996 за реєстровим № 16232. Квартира [ADDRESS] належала на праві спільної власності [PERSON] та [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло від 06.06.1996 за № 24/59, зареєстрованого в ММБТІ 28.06.1996 за реєстровим № 19957. 18 липня 1996 року між [PERSON] , яка діє від свого імені та від імені неповнолітнього сина [PERSON] , з одного боку, та [PERSON] , з іншого боку, на Південній товарній біржі, укладено договір міни нерухомого майна за № 4937, відповідно до якого [PERSON] та [PERSON] отримали у власність квартиру [ADDRESS] , загальною площею 43,0 кв. м., житловою площею 25,9 кв. м., яка складається з двох житлових кімнат, а [PERSON] , отримала у власність квартиру [ADDRESS] , загальною площею 43,0 кв. м., житловою площею 25,9 кв. м., яка складається з двох житлових кімнат. Зазначений договір було зареєстровано в Миколаївському бюро технічної інвентаризації 15.08.1996 за реєстровим № 19957. Договір міни нерухомого майна підписаний сторонами власноручно. На теперішній час ніхто із сторін ніяких вимог, щодо порушення їх прав, не заявив, ніякого спору, з цих питань, у сторін не виникло. На час укладання договору міни нерухомого майна, сторони цього договору ухилились від його нотаріального посвідчення, а на теперішній час, визнання такого договору дійсним можливе лише у судовому порядку. Згідно довідки з Комунального підприємства Миколаївське міжміське бюро технічної інвентаризації від 18.02.2021 за вих. № 372, з матеріалів архіву БТІ станом на 28.12.12 право власності на квартиру [ADDRESS] зареєстровано за [PERSON] на підставі договору міни № 4937 від 18.07.1996, укладеного на Південній товарній біржі та зареєстрованого в КП ММБТІ 15.08.1996. Відповідно\~\~до ч. 1 ст. 19 Цивільного процесуального кодексу України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Відразу після укладання договору міни нерухомого майна між сторонами позивачем було зареєстровано право власності в Миколаївському міжміському бюро технічної інвентаризації, який на час виникнення спірних правовідносин мав повноваження реєстраційного органу. Згідно із п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватись судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину. За змістом ст. ст. 57, 58 Конституції України, ст. 5 Цивільного кодексу України, до застосування підлягають акти цивільного законодавства, що регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Положеннями п. 4 Прикінцевих і перехідних положень Цивільного кодексу України 2003 року, що набрав чинності з 01 січня 2004 року, визначено, що цей Кодекс застосовується до цивільних правовідносин, що виникли після набрання ним чинності. Враховуючи, що спірні правовідносини виникли у липні 1996 року, для їх врегулювання слід застосовувати норми ЦК УРСР в редакції 1963 року. Приписами ч.\~1\~та ч.\~2\~ст.\~241\~ЦК УРСР\~встановлено,\~що за\~договором міни\~між сторонами\~провадиться обмін\~одного майна\~на інше. Кожний з тих, хто бере участь у міні, вважається продавцем того майна, яке він дає в обмін, і покупцем майна, яке він одержує. За статтею 242 цього Кодексу, до договору міни застосовуються відповідно правила про договір купівлі-продажу, якщо інше не випливає з змісту відносин сторін. У відповідності з ст. 224 ЦК УРСР, за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. Згідно із ст. 225 ЦК УРСР, право продажу майна, крім випадків примусового продажу, належить власникові. За змістом ч. 1 ст. 227 ЦК УРСР, чинного на час виникнення спірних правовідносин, договір купівлі-продажу квартири повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією із сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (ст. 47 цього Кодексу). Статтею 47 ЦК УРСР була передбачена обов`язковість нотаріальної форми угоди і наслідки недотримання такої форми. Частиною 2 цієї статті встановлено, що у разі, якщо одна із сторін повністю або частково виконала угоду, яка потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, що виконала угоду, визнати угоду дійсною. При цьому, вказана норма може застосовуватись лише за наявності таких необхідних умов: одна зі сторін має повністю або частково виконати угоду; інша сторона має ухилятись від нотаріального оформлення угоди; має існувати вимога сторони, яка виконала свої обов`язки. Відсутність хоча б однієї з цих умов унеможливлює визнання договору купівлі-продажу житла з недотриманням нотаріальної форми дійсним. Разом з тим, згідно із ч. 2 ст. 15 Закону України «Про товарну біржу», угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. Позивачка, на теперішній час, не має можливості реалізувати своє право, як спадкоємиця, оскільки договір міни не було посвідчено нотаріально. Крім того, з Актового запису про смерть № 627 від 28.08.2020, вбачається, що [PERSON] помер [INFO] . Згідно листа Другої миколаївської державної нотаріальної контори Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 07.06.2021 за вих. № 688/01-16, за даними алфавітних книг обліку спадкових справ нотаріальної контори, спадкова справа після смерті [INFO] [PERSON] відсутня. Вказане підтверджується Інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) сформованої 02.06.2021. Відповідно до п. 7 ч. 1 статті 255 ЦПК України підставою для закриття провадження по справі є смерть фізичної особи або оголошено її померлою чи припинено юридичну особу, які були однією із сторін по справі, якщо спірні правовідносини не допускають правонаступництва. Оскільки на момент розгляду справи, судом не встановлені правонаступники після смерті відповідача [PERSON] , а представником позивача не надано суду підтвердження того, що у цих правовідносинах є правонаступники після смерті відповідача [PERSON] , тому суд вважає, що провадження у справі в частині позовних вимог до [PERSON] підлягає закриттю у зв`язку зі смертю останнього. Беручи до уваги те, що позивач не мають можливості усунути порушення своїх прав в позасудовому порядку, позов в частині визнання договору міни дійсним підлягає задоволенню. Щодо позовних вимог про визнання за [PERSON] право власності на квартиру [ADDRESS] в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , суд приходить до наступного. [PERSON] , [INFO] є рідною донькою [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] . З свідоцтва про одруження серії [NUMBER] , вбачається, що [PERSON] зареєструвала шлюб та змінила прізвище на « [PERSON] ». 16 січня 2004 року [PERSON] склала заповіт, відповідно до якого належну їй на праві власності квартиру [ADDRESS] заповідала [PERSON] . Вказаний заповіт посвідчений державним нотаріусом Другої миколаївської державної нотаріальної контори Сазоновою М.Б., зареєстрований в реєстрі за № 5-21. [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] . Після її смерті відкрилася спадщина, зокрема, на квартиру [ADDRESS] . 20 грудня 2020 року [PERSON] звернулася до приватного нотаріуса Миколаївського міського нотаріального округу Нікі Н.В. з заявою про прийняття спадщини після смерті матері [PERSON] , яка померла [INFO] . Постановою приватного нотаріуса Миколаївського міського нотаріального округу Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Ніки Н.В. про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 04.03.2020 за вих. № 44/02-31, [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, скільки договір міни не був посвідчений нотаріально. Вказане підтверджується матеріалами спадкової справи № 47/2019 до майна померлої [INFO] [PERSON] . Гарантії здійснення права власності та його захисту закріплюються і у національному законодавстві України. Так, відповідно до ч.4\~ст. 41 Конституції України\~ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно\~Цивільного кодексу України\~підставами виникнення права власності є різні правопороджуючі юридичні факти, або правовідносини, зокрема, також і в порядку спадкування після смерті громадянина. Положеннями статті 1216\~Цивільного кодексу\~України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). За статтею 1217 цього Кодексу, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Статтею 1218 Цивільного кодексу України передбачено, що до складу спадщини входить усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1223 Цивільного кодексу України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Згідно із ч. 5 ст. 1268 Цивільного кодексу України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч.1\~ст.1276 ЦК України, якщо спадкоємець за заповітом або за законом помер після відкриття спадщини і не встиг її прийняти, право на прийняття належної йому частки спадщини, крім права на прийняття обов`язкової частки у спадщині, переходить до його спадкоємців (спадкова трансмісія). Пунктом 23\~Постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України від\~30.05.2008\~року №\~7\~«Про судову\~практику у\~справах про\~спадкування» передбачено звернення до суду за правилами позовного провадження осіб, яким нотаріус відмовив в оформленні права на спадкування. Судом визнається доведеною належність 25/100 частки житлового будинку з відповідною часткою господарських будівель та споруд [ADDRESS] померлій особі на момент смерті. Позивач вправі на свій розсуд скористатися одним із передбачених законом способів захисту свого порушеного (невизнаного) права, оскільки позбавлений правової можливості оформити спадщину в загальному порядку нотаріусом. Суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку про задоволення позову. Вимог щодо розподілу судових витрат позивачем не заявлялось, а тому витрати пов`язані з судовим розглядом цивільної справи, покладаються на позивача.

Outcome: approved