Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-22 00:00:00

Представник Приватного акціонерного товариства «Трест «Київміськбуд-2» (далі по тексту - позивач) звернувся до Шевченківського районного суду з позовом до [PERSON] (далі по тексту - відповідач), третя особа - Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Одарченко Наталія Іванівна (далі по тексу - Третя особа), відповідно до якого просив виселити відповідача з кімнати № [ADDRESS] без надання іншого житлового приміщення та стягнути з відповідача на свою користь судовий збір у розмірі 1600 грн. 1.Стислий виклад позицій сторін Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач є власником гуртожитку за вказаною адресою. Станом на день звернення до суду в кімнаті гуртожитку проживає відповідач, який не перебуває з позивачем в трудових відносинах, від укладення договору оренди відмовився, а тому безпідставно користується майном позивача, порушуючи право власника гуртожитку останнього. При цьому, позивач посилається на норми ст. 317, 391, 400 ЦК України та зазначає, що відповідача необхідно виселити без надання іншого жилого приміщення. У зв'язку з вище наведеним позивач звернувся до суду із вказаним позовом. Відповідач до суду відзив не надав. 2.Процесуальні дії в справі. Заяви, клопотання Ухвалою суду від 31 січня 2018 року відкрито провадження по справі, призначено проведення підготовчого засідання, встановлено сторонам строки для надання заяв по суті справи. Ухвалою суду від 03 квітня 2018 року закрито підготовче провадження, справу призначено до розгляду по суті. 19 вересня 2018 року представником позивача надані письмові пояснення до позовної заяви. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлений належним чином. Так, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з'явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи (ч. 1 ст. 280 ЦПК України). З врахуванням тієї обставини, що відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, в судове засідання не з'явився без поважних причин, причини неявки суду не повідомив, відзиву не подав, а також того, що позивач не заперечує проти ухвалення заочного рішення, суд постановив ухвалу про розгляд справи в заочному порядку на підставі наявних у справі даних та доказів. 3.Фактичні обставини справи, встановлені судом, які підтверджені наданими доказами по справі, зміст спірних правовідносин. В судовому засіданні встановлено, що гуртожиток за адресою: [ADDRESS] належить на праві власності ПрАТ «Трест «Київміськбуд-2» (Свідоцтво про право власності на жилий будинок від 18 вересня 1998 року, серія [NUMBER]). Відповідно до Акту огляду кімнати № [ADDRESS] під час обліку кімнат встановлено, що у вказаній кімнаті фактично проживає та зареєстрована з 23 грудня 2008 року відповідач - [PERSON], [INFO] З Довідки про реєстрацію місця проживання особи за відомостями Відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Шевченківської РДА від 11 січня 2018 року № 24743121, відповідач [PERSON] з 23 грудня 2008 року дійсно зареєстрована за адресою: квартира [ADDRESS] З матеріалів справи вбачається, що позивач неодноразово звертався до відповідача з пропозицією укласти договір найму (оренди) ліжко місць. З наданих в судовому засіданні пояснень представника позивача встановлено, що звертаючись до суду із вказаним позовом, позивач, як на підставу для задоволення позовних вимог, посилається на ту обставину, що відповідач відмовився від укладання договору найму (оренди) ліжко-місць, відтак проживає в кімнаті гуртожитку без будь-яких правових підстав, чим, в свою чергу, порушує права позивача, як власника гуртожитку, а тому підлягає виселенню. Інші докази суд до уваги не бере, оскільки вони не мають відношення до предмета доказування. 4.Норми права, застосовані під час розгляду справи Відповідно до ст. 41 Конституції України та ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно з ч. 1 ст. 317 та ст. 391 ЦК України власникові належать право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Разом з тим, положеннями ст. 47 Конституції України передбачено, що кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Статтею 310 ЦК України передбачено, що фізична особа має право на місце проживання. Фізична особа має право на вільний вибір місця проживання та його зміну, крім випадків, встановлених законом. Фізична особа не може бути виселена або іншим чином примусово позбавлена житла, крім випадків, встановлених законом (ч. 4 ст. 311 ЦК України). Згідно з ч. 1 ст. 109 ЖК УРСР, виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку. Допускається виселення в адміністративному порядку з санкції прокурора лише осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення або проживають у будинках, що загрожують обвалом. Осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяють без надання їм іншого жилого приміщення (ч. 3 ст. 116 ЖК УРСР). За змістом ст. 99 цього Кодексу піднаймачі і тимчасові жильці самостійного права на займане жиле приміщення не набувають незалежно від тривалості проживання. У разі припинення дії договору найму жилого приміщення одночасно припиняється і дія договору піднайму. Піднаймач і члени його сім'ї, а також тимчасові жильці зобов'язані негайно звільнити займане жиле приміщення. У разі відмовлення вони підлягають виселенню в судовому порядку, а з будинків, що загрожують обвалом, - в адміністративному порядку. Виселення провадиться без надання іншого жилого приміщення. У свою чергу відповідно до статті 1 першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини під майном також розуміються майнові права. Згідно ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожен має право на повагу до свого приватного та сімейного життя, до свого житла та кореспонденції. Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Кривіцька і Кривіцький проти України», в контексті вказаної Конвенції поняття «житло» не обмежується приміщенням, в якому проживає на законних підставах, або яке було у законному порядку встановлено, а залежить від фактичних обставин, а саме існування достатніх і тривалих зв'язків з конкретним місцем. Втрата житла будь-якою особою є крайньою формою втручання у права на житло. Згідно з Конвенцією поняття «житло» не обмежується приміщеннями, в яких законно мешкають або законно створені. Чи є конкретне місце проживання «житлом», яке підлягає захисту на підставі пункту 1 статті 8 Конвенції, залежить від фактичних обставин, а саме - від наявності достатніх та триваючих зв'язків із конкретним місцем (див., серед багатьох інших джерел, рішення у справі «Прокопович проти Росії» (Prokopovich v. Russia), заява № 58255/00, п. 36, ECHR 2004-XI. Втрата житла є найбільш крайньою формою втручання у право на повагу до житла (див., серед багатьох інших джерел, рішення від 13 травня 2008 р. у справі «МакКенн проти Сполученого Королівства» (McCann v. the United Kingdom), заява № 19009/04, п. 50), п.п. 40, 41 вказаного рішення Європейського суду від 02.12.2010р. У п. 36 рішення від 18 листопада 2004р. у справі «Прокопович проти Росії» (Prokopovich v. Russia) Європейський суд з прав людини визначив, що концепція «житла» за змістом статті 8 Конвенції не обмежена житлом, яке зайняте на законних підставах або встановленим у законному порядку. «Житло» - це автономна концепція, що не залежить від класифікації у національному праві. То чи є місце конкретного проживання «житлом», що б спричинило захист на підставі пункту 1 статті 8 Конвенції, залежить від фактичних обставин справи, а саме - від наявності достатніх триваючих зв'язків з конкретним місцем проживання (див. також рішення Європейського суду з прав людини по справі «Баклі проти Сполученого Королівства» від 11 січня 1995р., п. 63). Таким чином, у справі «Прокопович проти Росії» № 58255/00 встановлено, що тривалий час проживання особи в житлі, незалежно від його правового режиму, є достатньою підставою для того, щоб вважати відповідне житло належним такій особі в розумінні ст. 8 Конвенції, а тому наступне виселення її з відповідного житла є невиправданим втручанням в приватну сферу особи, порушенням прав на повагу до житла. Дотримання порядку надання жилої площі у гуртожитку впливає на правовий статус осіб, які в них проживають. Визнання вселення незаконним тягне за собою виселення без надання іншого житла відповідно до ст. ст. 116, 132 ЖК України. Особа, яка вселилася до житлового приміщення гуртожитку без дотримання встановленого порядку, не набуває право користування таким житлом. Згідно п. 17 Примірного положення про гуртожитки, затвердженого постановою Ради Міністрів УРСР від 3 червня 1986р. № 208, громадяни, які проживають у приміщеннях, що перебувають у їх відособленому користуванні, вправі вселити в займані приміщення своїх неповнолітніх дітей. Вселення інших членів сім'ї в указані приміщення допускається лише з дозволу адміністрації, профспілкового комітету і комітету комсомолу підприємства, установи, організації та письмової згоди членів сім'ї громадян, які проживають разом із ним. Згідно із ч. 4 ст. 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. При цьому, відповідно до вимог ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно положень ч. 2 ст. 89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Як визначено в ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. 5.Висновки суду Судом встановлено, що відповідач проживає у спірному житловому приміщенні. При цьому, позивачем не надано відповідних доказів того, що відповідач вселився до спірної кімнати гуртожитку позивача з порушенням встановленого законом порядку. Встановлено, що підставою для звернення до суду із вказаним позовом стало те, що відповідач відмовився від укладення договору найму (оренди) ліжко-місць з позивачем. З врахуванням наведеного, звертаючись до суду із вказаним позовом позивач просить виселити відповідача у зв'язку з тим, що остання відмовилась від укладення договору найму (оренди) ліжко-місць, що свідчить про невідповідність обраного способу захисту прав позивача обставинам справи. При цьому, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що право користування відповідачем вищезазначеним житловим приміщенням підпадає під гарантії передбачені п. 2 ст. 8 Конвенції, при цьому виселення відповідача із спірної житлової кімнати є невиправданим втручанням у його право на повагу до житла (аналогічна правова позиція була висловлена Верховним Судом в постанові по справі №521/10070/14-ц), а тому в задоволенні позовних вимог слід відмовити. Виходячи з наведеного та

Outcome: dismissed