Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-10 00:00:00

Представник позивача звернулась з позовною заявою, в якій просить стягнути з Акціонерного товариства «Страхова компанія «МЕГА-ГАРАНТ» на користь позивача вартість відновлювального ремонту автомобіля у розмірі 37012,12 грн., стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача втрати товарної вартості транспортного засобу у сумі 9977,38 грн. та вартість проведення експертного дослідження у розмірі 2000 грн. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 12.12.2020 в м. Павлоград сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля MAZDA 2, д. н. з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] та автомобіля PEUGEOT 301, д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , який є батьком [PERSON] . Внаслідок ДТП від 12.12.2020, яка сталася з вини [PERSON] , транспортний засіб PEUGEOT 301 отримав механічні пошкодження. В подальшому стало відомо, що 12.09.2020 між AT «CK «МЕГА-ГАРАНТ» та громадянином [PERSON] укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів і видано Поліс № 200929800, згідно з яким застрахована відповідальність власника автомобіля MAZDA 2, д.н.з. [NUMBER] , VIN [NUMBER] . [PERSON] було направлено до АТ «СК «МЕГА-ГАРАНТ» заяву про страхове відшкодування, однак AT «CK «МЕГА-ГАРАНТ», посилаючись на лист Слобожанської митниці Держмитслужби вих. №7.14-08-2/7.14-27/13/1719 від 11.02.2021, відмовило у здійсненні страхової виплати [PERSON] з огляду на те, що з 02.07.2018 перебування транспортного засобу MAZDA 2 в Україні було незаконним, а користування зазначеним автомобілем [PERSON] в момент ДТП 12.12.2020 було неправомірним. Оскільки вказана відмова АТ «СК «МЕГА-ГАРАНТ» є неправомірною та безпідставною, [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою. Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 08.06.2021 року відкрито загальне позовне провадження, призначено підготовче судове засідання. 10.07.2021 року на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву представника відповідача АТ «Страхова компанія «МЕГА-ГАРАНТ», в якому заперечується проти задоволення позовних вимог [PERSON] , посилаючись на наступне. 12.09.2020 р. між АГ «СК «МЕГА-ГАРАНТ» та [PERSON] було укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів і видано Поліс №200929800, згідно з яким була застрахована його відповідальність як власника автомобіля MAZDA 2, д.н.з. [NUMBER] , VIN [NUMBER] . 12.12.2020 в місті Павлограді сталася ДТП за участю автомобіля MAZDA 2, д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] та автомобіля PEUGEOT 301, д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] . Згідно Повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, складеного у формі «Європротокол» від 12.12.2020р., вищезазначена ДТП сталася з вини водія транспортного засобу MAZDA 2, д.н.з. [NUMBER] , [PERSON] . [PERSON] внаслідок настання страхового випадку, який стався 12.12.2020р., реалізував своє право на звернення до страховика - відповідача у справі шляхом подання 22.12.2020р. заяви про страхове відшкодування, завданої належному йому транспортному засобу під час ДТП, у відповідь на яку він отримав відмову, про що йому повідомлено згідно з п. 36.2, 36.7 ст. 36 Закону про ОСЦПВВНТЗ. Як вбачається з листа Слобожанської митниці Держмитслужби №7.14-08-2/7.14-27/13/1719 від 11.02.2021 отриманого на запит AT «CK «МЕГА-ГАРАНТ», автомобіль MAZDA 2, д.н.з. [NUMBER] , був ввезений на митну територію України в режимі транзит ще 23.06.2018р. Відповідно, зазначений транспортний засіб не міг використовуватись на митній території України, інакше як з метою його вивезення за межі України, а починаючи з 02.07.2018 р. перебування зазначеного транспортного засобу в Україні було незаконним. Тобто, враховуючи дату ввезення транспортного засобу MAZDA 2, д.н.з. [NUMBER] , 23.06.2018р. та дату ДТП 12.12.2020p., з урахуванням наявних у справі доказів, вказаний транспортний засіб за змістом ч.8 ст. 380 МК України підлягав державній реєстрації, як транспортний засіб особистого користування, тимчасово ввезений на митну територію України більш як на 30 діб. Страхова компанія відповідно до страхового полісу взяла па себе зобов`язання компенсувати страхувальнику прямі збитки, які є наслідком настання певних подій за страховими ризиками, наведеними у договорі. Проте, саме невиконання страхувальником своїх обов`язків щодо правомірного та відповідно до закону передання забезпеченого транспортного засобу іншому водієві у користування й зумовило відмову страховика у виплаті страхового відшкодування. Відмова страховика грунтується на вимогах закону, оскільки позивачем не надано доказів законного володіння забезпеченим транспортним засобом па час події ДТП. Та обставина, що договір страхування (посвідчений страховим полісом), недійсним не визнавався, не впливає на обставини справи, із врахуванням п. 1.4. та 1.7. ст. 1, ст. 6 Закону про ОСЦПВВНТЗ, ст. 380 Митного кодексу України, оскільки водій [PERSON] на момент ДТП не була законним володільцем або користувачем транспортного засобу, відтак, не є особою, відповідальність якої застрахована відповідно до полісу №200929800 від 12.09.2020р. Позивач має право звернутися саме до винної особи, реалізувавши своє право на відшкодування завданої шкоди в порядку ст.ст. 3166, 1187, 1188 ЦК України, оскільки у страховика не виникло обов`язку з відшкодування шкоди. Крім того, матеріальний збиток невірно розрахований позивачем, оскільки у страховика у зв`язку із страховим випадком виник обов`язок відшкодувати позивачу шкоду в межах ліміту його відповідальності за страховим випадком і в межах суми фактичних затрат, виходячи з вартості відновлювального ремонту автомобіля з урахуванням коефіцієнта зносу деталей, ПДВ, та з вирахуванням франшизи, а саме, у сумі 31779,28 грн. (37012,12 грн. - розмір відновлювального ремонту) - 2600,00 грн. (розмір франшизи) - 2632,84 грн. (сума ПДВ). 30.07.2021 року представник позивача надав відповідь на відзив, де звертає увагу суду, що не зважаючи на, начебто, відсутність правових підстав використання на території України транспортного засобу MAZDA 2, д.н.з. [NUMBER] , відповідач АТ «СК «МЕГА-ГАРАНТ» уклав договір обов`язкового страхування з [PERSON] і видав поліс 12.09.2020 року, у зв`язку з чим зазначений транспортний засіб є забезпеченим, тому АТ «СК «МЕГА-ГАРАНТ» несе майнову відповідальність за завдану шкоду. Крім того, зазначає, що незаконність керування транспортним засобом MAZDA 2, д.н.з. [NUMBER] , не доведена, у зв`язку з чим, на думку позивача, відповідач правомірно керував автомобілем. Також, звертає увагу, що порушення митних правил ввезення автомобілів на територію України, про що зазначає відповідач у своєму відзиві, може бути предметом адміністративної відповідальності особи, яка ввезла такий транспортний засіб, що не є підставою звільнення від цивільної відповідальності учасників страхових відносин. Вартість ремонту автомобіля із врахуванням ПДВ виплачується страховою компанією або стягується судом після надання документів про такі витрати. Суди у таких випадках повинні з`ясувати наявність двох обставин: 1) фактичне здійснення ремонту автомобіля; 2) чи є надавач послуг з ремонту автомобіля платником ПДВ. Таким чином, у разі проведення ремонтних робіт у особи, яка є платником ПДВ, позивач має право на відшкодування сплаченого ним податку за рахунок страхової компанії, якщо понесення витрат із сплати цього податку буде підтверджено відповідними доказами. Згідно висновку № 58-2/21 експертного автотоварознавчого дослідження від 15 квітня 2021 року, вартість матеріального збитку склала 46989,90 грн., загальна вартість відновлюваного ремонту автомобілю Peugeot 301, реєстраційний номер [NUMBER] , на 12.12.2020 року складала 37012,12 грн. При цьому наведений у висновках розмір вартості відновлювального ремонту, з урахуванням розрахунків, зазначених у ремонтній калькуляції, не містять посилань на ПДВ, тому доводи відповідача в цій частині є безпідставними. Також АТ «СК «МЕГА-ГАРАНТ» не надано належних та допустимих доказів щодо передбаченого договором (полісом) розміру франшизи, не підтверджені належними та допустимими доказами. Вважає, що викладені у відзиві АТ «СК «МЕГА-ГАРАНТ» доводи є безпідставними, взаємосуперечливими та такими, що спрямовані на уникнення будь-яким шляхом від виконання взятих на себе за договором (полісом) зобов 'язань з виплати страхового відшкодування. Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 09.08.2021 року підготовче провадження закрито та призначено цивільну справу до судового розгляду по суті. Сторони в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце судового засідання повідомлявся належним чином, представник позивача подала заяву про розгляд справи відсутності позивача та представника, позовні вимоги підтримала, просила врахувати обставини наведені позивачем у відповіді на відзив та письмових поясненнях. Представник АТ «СК «МЕГА-ГАРАНТ» подав заяву про розгляд справи у його відсутність, у задоволенні позову просить відмовити та врахувати їх позицію що міститься у відзиві та відповіді на відзив. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, причину неявки суду не повідомила, 10.08.2021р. до суду від відповідача [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, в якій вона проти задоволення позову заперечує, зазначає, що висновок оцінки майна було отримано з порушенням порядку, встановленого законом, тому він не може бути прийнятий судом як належний доказ матеріальної шкоди, не надано доказів, що підтверджують вартість висновку товарного дослідження, а саме акту виконаних робіть. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив, пояснень стосовно позовних вимог позивача суду не надавав, заяви про розгляд справи за його відсутності суду не надсилав. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, перевіривши доводи, викладені позивачем в обґрунтування заявлених позовних вимог, заперечення викладені у відзиві відповідача, дослідивши матеріали справи в їх системному взаємозв`язку приходить до наступного. Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 15 Цивільного кодексу України визначено право кожної особи та захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Отже, об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес і саме воно є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Такі способи захисту передбачені статтею 16 ЦК України. Правовідносини, які виникли між сторонами, врегульовані нормами Цивільного кодексу України, Закону України «Про страхування», Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Судом встановлено, що 12.12.2020р. в місті Павлограді відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля MAZDA 2, д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] та автомобіля PEUGEOT 301, д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] . Внаслідок ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження. За результатами ДТП, 12.12.2020 р. водіями [PERSON] та [PERSON] спільно було складено Повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду у формі «Європротокол», в якій водій транспортного засобу MAZDA 2, д.н.з. [NUMBER] , [PERSON] зазначила, що визнає себе винною особою. [PERSON] є власником транспортного засобу PEUGEOT 301, д.н.з. [NUMBER] . 12.09.2020 року між AT «CK «МЕГА-ГАРАНТ» та [PERSON] укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів і видано Поліс № 200929800, згідно з яким застрахована відповідальність власника автомобіля MAZDA 2, д.н.з. [NUMBER] , VIN [NUMBER] , із встановленим лімітом відповідальності у розмірі 130000,00 грн., франшиза 2600,00 грн. Таким чином, цивільно-правова відповідальність [PERSON] була застрахована в АТ «СК «МЕГА-ГАРАНТ» за взаємною згодою сторін. [PERSON] звернувся до AT «СК «МЕГА-ГАРАНТ» із заявою про виплату страхового відшкодування, повідомив про дорожньо-транспортну пригоду, яка сталася 12.12.2020р. Згідно висновку №58-2/21 експертного автотоварознавчого дослідження від 15.04.2021р., складеним судовим експертом автотоварознавцем Різниченко В.Д., вартість матеріального збитку, заподіяного власнику автомобіля PEUGEOT 301, д.н.з. [NUMBER] , на 12.12.2020р. склала 46989,50 грн. Вартість відновлювального ремонту складає - 37012,12 грн., втрата товарної вартості автомобіля складає 9977,38 грн. Відповідно до квитанції №21 від 15.04.2021 року, [PERSON] за визначення вартості матеріального збитку ПП [PERSON] було сплачено 2000,00 грн. AT «CK «МЕГА-ГАРАНТ», посилаючись на лист Слобожанської митниці Держмитслужби вих. №7.14-08-2/7.14-27/13/1719 від 11.02.2021, відмовило у здійсненні страхової виплати [PERSON] , з огляду на те, що на момент ДТП автомобіль марки MAZDA 2, д.н.з. [NUMBER] , був ввезений на митну територію України в режимі транзит 23.06.2018 p., тому починаючи з 02.07.2018 р. перебування зазначеного транспортного засобу в Україні було незаконним., а користування зазначеним автомобілем [PERSON] в момент ДТП 12.12.2020р. було неправомірним, оскільки така особа не може вважатися такою, відповідальність якої застрахована. Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» №1961 від 01 липня 2004 року (далі - Закон України №1961 від 01 липня 2004 року) регулює відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України. Статтею 2 Закону України №1961 від 01 липня 2004 року встановлено, що відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Конституцією України, Цивільним кодексом України, Законом України «Про страхування», цим та іншими законами України і нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них. Якщо норми цього Закону передбачають інше, ніж положення інших актів цивільного законодавства України, то застосовуються норми цього Закону. Згідно ст. 21 Закону України №1961 від 01 липня 2004 року на території України забороняється експлуатація транспортного засобу без поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, тобто володільці транспортних засобів, за винятком осіб, звільнених від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності згідно з п. 13.1 ст. 13 цього Закону, зобов`язані застрахувати ризик своєї цивільної відповідальності, яка може настати внаслідок завдання шкоди життю, здоров`ю або майну інших осіб при використанні транспортних засобів. Відповідно до ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі визначеній у договорі грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. У ст. 6 Закону України №1961 від 01 липня 2004 року визначено, що страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Відповідно до пункту 1.4 статті 1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» особами, відповідальність яких застрахована, є страхувальник та інші особи, які правомірно володіють забезпеченим транспортним засобом. Володіння забезпеченим транспортним засобом вважається правомірним, якщо інше не встановлено законом або рішенням суду. Пунктами 1.6, 1.7 ст. 1 Закону України №1961 від 01 липня 2004 року встановлено, що власники транспортних засобів - юридичні та фізичні особи, які відповідно до законів України є власниками або законними володільцями (користувачами) наземних транспортних засобів на підставі права власності, права господарського відання, оперативного управління, на основі договору оренди або правомірно експлуатують транспортний засіб на інших законних підставах. Забезпечений транспортний засіб - транспортний засіб, зазначений у чинному договорі обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, за умови його експлуатації особами, відповідальність яких застрахована. Тобто при укладенні з [PERSON] договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів за № 200929800 від 12.09.2020, АТ «СК «МЕГА-ГАРАНТ» не перевірило правомірність володіння останнього автомобілем марки MAZDA 2, д.н.з. [NUMBER] , та добровільно застрахувало його цивільну відповідальність, тобто взяло на себе зобов`язання відповідно до Закону України №1961 від 01 липня 2004 року. Таким чином, оскільки відповідальність [PERSON] була застрахована АТ «СК «МЕГА-ГАРАНТ» відповідно до договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів за № 200929800 від 12.09.2020 року, в якому був зазначений автомобіль марки MAZDA 2, д.н.з. [NUMBER] , то саме відповідач АТ «СК «МЕГА-ГАРАНТ» зобов`язано здійснити виплату страхового відшкодування позивачу, тобто взяло на себе зобов`язання відповідно до Закону України №1961 від 01 липня 2004 року. Відповідно до п. 14.2 ст. 14 Закону України №1961 від 01 липня 2004 року страховик не може відмовити будь-якому страхувальнику в укладенні договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності. Страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів (стаття 1 Закону України «Про страхування»). За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (стаття 979 ЦК України). Види обов`язкового страхування в Україні визначені у статті 7 Закону України «Про страхування». До них пункт 9 частини першої вказаної статті відносить страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Відносини у цій сфері регламентує, зокрема Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, зокрема, з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди. Аналогічний правовий висновок викладено Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 04 липня 2018 року у справі № 14-176 цс 18. Таким чином, відшкодування шкоди особою, яка її завдала, можливе лише за умови, що згідно із Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності особи, якою завдано шкоду, обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Відповідно до частини 1 статті 380 МК України тимчасове ввезення громадянами-нерезидентами на митну територію України транспортних засобів особистого користування дозволяється на строк до одного року. Цей строк може бути продовжено органами доходів і зборів з урахуванням дії обставин непереборної сили та особистих обставин громадян, які ввезли такі транспортні засоби, за умови документального підтвердження цих обставин, але не більш як на 60 днів. Обов`язковою умовою допуску зазначених транспортних засобів до тимчасового ввезення на митну територію України є реєстрація цих транспортних засобів в уповноважених органах іноземних держав, що підтверджується відповідним документом. Пункт 37.1. статті 37 - підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є: 37.1.1. навмисні дії особи, відповідальність якої застрахована (страхувальника), водія транспортного засобу або потерпілого, спрямовані на настання страхового випадку. Зазначена норма не поширюється на осіб, дії яких пов`язані з виконанням ними громадянського чи службового обов`язку, вчинені у стані необхідної оборони (без перевищення її меж) або під час захисту майна, життя, здоров`я. Кваліфікація дій таких осіб встановлюється відповідно до закону; 37.1.2. вчинення особою, відповідальність якої застрахована (страхувальником), водієм транспортного засобу умисного злочину, що призвів до страхового випадку (події, передбаченої статтею 41 цього Закону); 37.1.3. невиконання потерпілим або іншою особою, яка має право на отримання відшкодування, своїх обов`язків, визначених цим Законом, якщо це призвело до неможливості страховика встановити факт дорожньо-транспортної пригоди, причини та обставини її настання або розмір заподіяної шкоди; 37.1.4. неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди. Тобто, відповідно до ст. 37 Закону, відсутність реєстрації автомобіля MAZDA 2, д.н.з. [NUMBER] , на території України, після митного оформлення не є підставою для відмови у виплаті страхового відшкодування. За таких обставин, відповідач АТ «СК «МЕГА-ГАРАНТ», укладаючи договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів - поліс № 200929800, повинен був усвідомлювати ризик тих наслідків, які можуть випливати за наслідками укладення такого договору в контексті принципів цивільного законодавства щодо обов`язковості виконання зобов`язання сторонами. Порушення митних правил ввезення автомобілів на територію України, може бути предметом адміністративної відповідальності особи, яка ввезла такий транспортний засіб. Зазначені обставини не є підставою звільнення від цивільної відповідальності учасників страхових відносин відповідно до статті 993 ЦК України та статті 27 Закону України «Про страхування». Аналогічна позиція викладена у Постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у справі № 910/14693/17 від 08.04.2019 року. За загальними правилами, визначеними статтями 1166, 1167, 1187, 1190 ЦК України, тягар цивільної відповідальності має нести винна у завданні шкоди особа, якою є водій автомобіля чи особа, яка на відповідній правовій підставі керувала автомобілем та з вини якої сталась ДТП. Відповідно до вимог статті 21 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» на території України забороняється експлуатація транспортного засобу без чинного поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності. Статтею 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну в результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Згідно із статтею 28 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, це шкода, пов`язана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу. Всі операції з надання послуг із страхування, в тому числі пов`язані компенсацією страховиком збитків, понесених потерпілим при настанні страхового випадку, не є об`єктом оподаткування ПДВ. В зв`язку з чим, за загальним правилом, як при визначенні розміру страхових платежів, так і при визначенні розміру матеріального збитку чи страхової виплати, підлягаючої до відшкодування страхувальнику чи безпосередньо потерпілій особі (пункт 36.4 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»), податок на додану вартість не нараховується, окремим рядком не виділяється та страховики не є платниками ПДВ по таких операціях. У разі, якщо страхові суми спрямовуються безпосередньо на придбання у платника податку на додану вартість послуг по ремонту, заміщенню, відтворенню застрахованого об`єкта чи товарно-матеріальних цінностей, які мають бути використані в процесі його ремонту (запчастини та інші витратні матеріали тощо), то розрахунок суми виплат на таке придбання здійснюється з урахуванням сум податку на додану вартість, які включаються до вартості й виділяються окремим рядком у розрахункових документах. Зазначені зобов`язання виникають лише внаслідок фактичного надання послуги з проведення такого ремонту за умови, що виконавець цієї послуги є платником ПДВ. У випадку не проведення фактичного ремонту транспортного засобу, податкові зобов`язання не виникають. Аналогічна позиція викладена у Постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду у справі № 523/5890/15-ц від 19.09.2019 року. Тобто даному випадку з суми страхового відшкодування має бути виключена сума ПДВ. Нормою ст. 1166 Цивільного кодексу України визначено, що майнова шкода, завдана неправомірними діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ст. 1187 Цивільного кодексу України джерелом підвищеної небезпеки є в тому числі діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Статтею 1188 Цивільного кодексу України встановлено, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Володільцем об`єкта, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, є юридична або фізична особа, що експлуатує такий об`єкт в силу наявності права власності, користування (оренди), повного господарського відання, оперативного управління або іншого речового права. Не вважається володільцем об`єкта, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка управляє джерелом підвищеної небезпеки в силу трудових відносин з таким володільцем (водій, машиніст, оператор тощо). Тобто, володільцем об`єкта, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, є не лише його власник, але й інша фізична чи юридична особа, яка на відповідній правовій підставі володіє цим об`єктом. При цьому, вирішуючи питання про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, національні суди повинні встановити, хто та на якій правовій підставі володіє відповідним транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до пункту 2.2. Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 №1306, власник транспортного засобу, а також особа, яка використовує такий транспортний засіб на законних підставах, можуть передавати керування транспортним засобом іншій особі, що має при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії. Крім того, власник транспортного засобу може передавати такий засіб у користування іншій особі, що має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, передавши їй реєстраційний документ на цей транспортний засіб. Положеннями ст.ст. 3, 5 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01.07.2004 №1961-IV, ст.ст. 979, 980 ЦК України передбачено, що обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників (страхувальників) наземних транспортних засобів здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу. За змістом ст.ст. 12, 22, 28, 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст. 9 Закону України «Про страхування» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи (страхове відшкодування). Різновидом шкоди, завданої майну, є шкода, пов`язана із пошкодженням транспортного засобу. У зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу. Страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розмір якої не може перевищувати 2% від страхової суми, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих. Відповідно до ст. 1192 Цивільного кодексу України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Відповідно до п.32.7 ст. 32 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик або МТСБУ не відшкодовує шкоду, пов`язану із втратою товарної вартості транспортного засобу. Відповідно до вимог статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно статті 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. За таких обставин, враховуючи вищевикладене, перевіривши обставини справи у їх сукупності та взаємному зв`язку, оцінивши належність, допустимість, достовірність доказів у справі, суд приходить до висновку, що з АТ «СК «МЕГА-ГАРАНТ» на користь позивача [PERSON] підлягає стягненню 31779,28 грн. (37012,12 грн.(вартість відновлювального ремонту) - 2600,00 грн. (розмір франшизи) -2632,84 грн. ( розмір ПДВ) ) Оскільки страховик АТ «Страхова компанія «МЕГА-ГАРАНТ» звільнений від сплати шкоди, пов`язаної із втратою товарної вартості транспортного засобу, з урахуванням ст. 22 ЦК України, з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] підлягає стягненню втрата товарної вартості транспортного засобу у розмірі 9977,38 грн. та вартість проведення експертного дослідження у розмірі 2000 грн. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: partial