Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-20 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду з позовом, в якому, посилаючись на те, що між сторонами 07.07.2008 року був укладений договір без номеру про надання кредиту у розмірі 11000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36% з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідно до умов договору, погашення заборгованості по кредиту проводиться щомісяця в період сплати, позичальник має надавати банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно умов договору. Відповідач зобовязання за вказаним договором належним чином не виконала, у зв'язку з чим, станом на 31.01.2016 року має заборгованість у розмірі 32319,17 грн., яку позивач і просить стягнути на свою користь, а також судові витрати за подання позову до суду у вигляді сплаченого судового збору. Представник позивача у судове засідання не прибув, проте надав разом з позовною заявою заяву про розгляд справи за відсутності представника позивача, на задоволенні позову наполягав, у разі неявки у судове засідання відповідача не заперечував проти ухвалення заочного рішення (а.с.21). Відповідач у судове засідання не з'явилася, хоча судом належним чином була повідомлена про час, місце та дату судового розгляду (а.с.38), причини неявки суду не повідомила, проте надала суду письмову заяву, в якій просила слухати справу за її відсутності, проти заявлених позовних вимог заперечувала з причин втрати нею банківської картки позивача шляхом крадіжки та зняття з неї грошових коштів в межах кредитного ліміту невстановленою особою, у звязку з чим було порушено кримінальне провадження (а.с.29,30,43). Враховуючи, що обидві сторони до суду не прибули, суд відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України вважає за доцільне ухвалити рішення на підставі наявних у справі доказів без участі сторін та без фіксації процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, дослідивши та проаналізувавши письмові матеріали справи, встановив такі обставини та відповідні до них правовідносини: Між сторонами 07.07.2008 року був укладений договір без номеру надання відповідачу кредитної картки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» №0408130000060385274 (на час отримання) зі встановленим кредитним лімітом 400,00 грн. з базовою процентною ставкою 36% на рік (3% - на місяць), що підтверджується заявою відповідача по справі від 07.07.2008 року та довідкою про умови кредитування з використанням вказаної кредитної картки (а.с.9, 10). В подальшому, як вбачається з розрахунку заборгованості, наданого позивачем (а.с.5-8), вказаний кредитний ліміт неодноразово змінювався, як і процентна ставка по картковому рахунку відповідача, проте встановити його розмір не надається можливим, оскільки належних та допустимих доказів ні позивач, ні відповідач суду не надали. Тому суд відповідно до ч.4 ст.61 ЦПК України вказані факти зміни кредитного ліміту та процентної ставки не встановлює. У період часу з 26.07.2014 року до 03.09.2014 року з вказаного карткового рахунку відповідача було знято гроші, у звязку з чим утворилася заборгованість станом на 03.09.2014 року у розмірі 10887,76 грн., що знов таки підтверджується розрахунком заборгованості за вказаний період, наданим позивачем (а.с.7 зворотній бік). Відповідно до наданої відповідачем суду витягу по кримінальному провадженню №12014220400000836, внесеному в ЄРДР 06.09.2014 року за її заявою від 05.09.2014 року, за статтею 185 ч.1 КК України (крадіжка), встановлена фабула про крадіжку невідомою особою з банківської картки відповідача по справі грошових коштів (а.с.30). Також суду була надана відповідь Первомайського ВП ГУНП у Харківській області від 09.03.2016 року за №661/1191/11/24, відповідно до якої [PERSON] було повідомлено, що неможливість винесення остаточного рішення по кримінальному провадженню повязана з невиконанням ухвали слідчого-судді про тимчасовий доступ к документам. Крім того, у вказаному листі було зазначено, що грошові кошти з банківської картки відповідача були зняті у м. Одесі з трьох різних банкоматів. Слідство по вказаному факту до моменту написання вказаного листа триває (а.с.29). Отримавши вказані докази з боку відповідача судом 11.03.2016 року була постановлена ухвала про витребування доказів з Первомайського ВП ГУНП у Харківській області (а.с.31), яка була отримана останнім 14.03.2016 року (а.с.32) та від позивача по справі ПАТ КБ «Приватбанк», яка була отримана представником позивача 17.03.2016 року (а.с.36). Від представника Первомайського ВП ГУНП у Харківській області витребувані докази надійшли до суду через канцелярію суду 06.04.2016 року за №1211/1191/88/24 (а.с.40-42) Від позивача по справі витребувані докази до часу розгляду справи не надходили, у звязку з чим вважає, що позивач зловживає наданими йому у справі правами. Крім того, як було встановлено з поданих слідчим по справі [PERSON] матеріалів позивачу про існування судового рішення від 09.10.2014 року по кримінальному провадженню №632/2842/14-к, провадження 1-кс/632/170/14 було відомо ще під час отримання позивачем ухвали про відкриття провадження у справі від 25.02.2016 року, однак вимоги вказаної ухвали суду щодо надання усіх відомих сторонам по справі судових рішень, що стосуються предмету позову, виконанні ПАТ КБ «Приватбанк» знов такі не були, що ще раз вказує на неналежне виконання позивачем своїх обовязків у процесі. Відповідно до ч.1 ст. 131 ЦПК України сторони повинні надати суду усі докази до або під час попереднього судового засідання, а якщо судове засідання не проводилося до початку розгляду справи по суті. Згідно з ухвалою слідчого судді Первомайського міськрайонного суду Харківської області по справі №632/2842/14-к, провадження 1-кс/632/170/14 слідчому Лисьонкову О.О. по кримінальному провадженню №12014220400000836, внесеному у ЄРДР 06.09.2014 року за ознаками кримінального правопорушення-злочину, передбаченого ч.1 ст. 185 КК України було наданий тимчасовий доступ з можливістю тимчасового вилучення відомостей про рух коштів по банківській картці №4149437805654777, у тому числі матеріали фотозйомок особи, які знімала кошти у період часу від 16.08.2014 року до 12.09.2014 року включно з терміном дії до 09.11.2014 року (а.с.42). Вказана ухвала не була виконана через неузгодженість дій слідчого по справі та представників позивача щодо того факту, яким чином вказана ухвала повинна була бути виконана (а.с.40). В подальшому слідчий жодних дій по даному кримінальному провадженню, направлених на встановлення вказаної особи не проводив, а позивач не надавав жодного сприяння слідчому у встановленні обєктивної істини по кримінальному провадженню, хоча мав таку можливість. Таким чином, суд приходить до висновку, що заборгованість, яка за думкою позивача виникла у відповідача у період серпня-вересня 2014 року не була спричинена діями відповідача по справі, а стала наслідком скоєння кримінального правопорушення, яке на даний час не розслідувано з винесенням остаточного процесуального рішення через неналежне виконання обовязків слідчим Первомайського ВП ГУНП у Харківській області та зловживанням позивачем своїм становищем як емітентом банківської картки та даних про можливе скоєння невідомою особою кримінального правопорушення через систему банкоматів позивача. Доведеність вказаного факту судом встановлено, у тому числі, під час розгляду даної справи, щодо поведінки позивача при виконанні обовязків, покладених на нього ухвалою суду від 11.03.2016 року. Відповідно до ч.1 ст. 614 ЦК України особа, яка порушила зобовязання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх належних заходів щодо належного виконання зобовязання. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] після крадіжки у неї банківської картки влітку 2014 року прийняла усі належні заходи щодо вирішення вказаної ситуації, а саме повідомила позивача по дану ситуацію, звернулася до органів внутрішніх справ (на той час) із заявою про скоєння щодо майна позивача (оскільки гроші отримала не вона, а невідома особа з її картки в межах ліміту, встановленого позивачем), чим виконала усі необхідні та можливі для неї дії. Крім того, як вбачається з розрахунку заборгованості наданого позивачем, [PERSON] після крадіжки у неї банківської картки 11.08.2014 року, 29.08.2014 року, 24.09.2014 року та 01.02.2015 року (а.с.7 зворотній бік) сплачувала на користь позивача грошові кошти, оскільки вважала, що саме вона несе відповідальність перед позивачем за крадіжку грошей, при цьому її вини у збитках понесених позивачем судом не встановлено. Не вирішення в процесуальному порядку питання по кримінальному провадженню №12014220400000836, внесеному у ЄРДР 06.09.2014 року за ознаками кримінального правопорушення-злочину, передбаченого ч.1 ст. 185 КК України не перешкоджає вирішенню даного спору по суті заявлених позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed