Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-29 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду із вказаним позовом, посилаючись в обґрунтування заявлених вимог на те, що [INFO] помер чоловік позивачки, [PERSON] , з яким остання перебувала в зареєстрованому шлюбі з 15 вересня 2012 року та мала спільну неповнолітню дитину, [PERSON] , [INFO] . За час шлюбу за спільні кошти на підставі договору купівлі-продажу від 16 травня 2013 року таким подружжям була придбана однокімнатна кв. [ADDRESS] . Позивачка після смерті свого чоловіка прийняла спадкове майно у вигляді 2/3 частки кв. [ADDRESS] . Також 1/6 частка вказаного нерухомого майна була успадкована її донькою, [PERSON] , та 1/6 частка кв. [ADDRESS] прийняла у спадок мати померлого, [PERSON] . Виходячи з положень ст. 365 ЦК, оскільки квартира є однокімнатною, тому виділити частку відповідачці в натурі неможливо, що також не порушить права останньої, то є можливим припинити права відповідачки на 1/6 частку кв. [ADDRESS] з виплатою [PERSON] грошової компенсації за таку частку з визнанням за позивачкою права власності на 1/6 частку квартири. На підставі наведеного просила суд припинити право власності [PERSON] на 1/6 частину кв. [ADDRESS] , виплатити [PERSON] грошові кошти у розмірі 21600 грн. в рахунок компенсації 1/6 частки кв. [ADDRESS] , внесені на депозитний рахунок суду, визнавши за позивачкою право власності на 1/6 частину кв. [ADDRESS] . Відповідно до відзиву [PERSON] вбачається, що відповідачка не погоджуючись із заявленими вимогами вказувала, що позивачка не надала доказів неможливості виділити частку у натурі спірної кв. [ADDRESS] . Додавала, що позбавлення її права на 1/6 частку спірного нерухомого майна є істотним порушенням її прав, оскільки житло, де вона мешкає та яким володіє, буд. [ADDRESS] , майже не придатне для проживання, житлова площа якого дуже за мала, а розмір її доходу та доходу членів її родини не дає змоги провести там ремонт. Отже їй потрібне місце проживання. На підставі переліченого просила суд відмовити у задоволенні позову. На підставі відповіді на відзив представник позивача, [PERSON] , не погоджуючись із доводами, викладеними у відзиві, зазначала, що [PERSON] не довела, що вона не може зробити ремонт у своєму житлі. Додавала, що відповідачка раніше зверталась до суду з вимогою виплатити їй компенсацію за належну їй 1/6 частку кв. [ADDRESS] , тому не погоджується із доводами останньої щодо завдання істотної шкоди її інтересам в разі задоволення позову [PERSON] . Зауважувала, що позивачка наразі одна утримує та забезпечує свою неповнолітню дитину після смерті [PERSON] , а проживання разом із відповідачкою у такій квартирі є неможливим, тому просила суд задовольнити позовні вимоги повністю. Позивачка, [PERSON] , та її представник, [PERSON] , у судовому засіданні повністю підтримали заявлені позовні вимоги, які просили суд задовольнити. Відповідачка, [PERSON] , та її представник, [PERSON] , у судовому засіданні визнали заявлені до [PERSON] позовні вимоги у повному обсязі, не заперечуючи проти задоволення позову [PERSON] та припинення права відповідачки на 1/6 частку кв. [ADDRESS] з виплатою [PERSON] відповідної компенсації. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає позов [PERSON] обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню, виходячи з наступних міркувань. Судом було встановлено, що відповідно до свідоцтва про шлюб, виданого Жовтневим відділом ДРАЦС Маріупольського міського управління юстиції у Донецькій області, актовий запис № 682, [PERSON] та [PERSON] одружились 15 вересня 2012 року, внаслідок чого дружині було присвоєно прізвище « [PERSON] » (а. с. 9). На підставі свідоцтва про народження, виданого 5 лютого 2013 року Орджонікідзевським відділом ДРАЦС реєстраційної служби Маріупольського міського управління юстиції у Донецькій області, актовий запис № 101, [PERSON] народилась [INFO] , батьками якої вказані [PERSON] та [PERSON] (а. с. 10). Факт набуття [PERSON] у період шлюбу із [PERSON] кв. [ADDRESS] (загальна площа 28,1 кв. м., житлова площа 15,5 кв. м) підтверджується копією договору купівлі-продажу від 16 травня 2013 року, реєстр нотаріусу № 697, витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 16 травня 2013 року, технічним паспортом на вказану нерухомість, а також відомостями з Реєстру прав власності на нерухоме майно від 4 червня 2020 року (а. с. 14, 15, 20-21, 31-32). Згідно зі свідоцтвом про смерть, виданим 25 квітня 2018 року Лівобережним районним у місті Маріуполі відділом ДРАЦС ГТУЮ у Донецькій області, актовий запис № 689, [PERSON] помер [INFO] (а. с. 11). Суд зазначає, що на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 5 квітня 2019 року, реєстр № 418, та свідоцтва про право власності від 5 квітня 2019 року, реєстр № 417, вбачається, що [PERSON] успадкувала у власність після смерті [INFO] [PERSON] 2/3 частки кв. [ADDRESS] , що також підтверджується відомостями з Реєстру прав власності на нерухоме майно від 4 червня 2020 року (а. с. 16-17, 31-32). Суд також встановив, що [PERSON] , донька позивачки, та [PERSON] , відповідачка, кожна успадкували у власність після смерті [INFO] [PERSON] по 1/6 частки кв. [ADDRESS] відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 5 квітня 2019 року, реєстр № 419, та свідоцтва про право на спадщину за законом від 7 травня 2020 року, реєстр № 367, відповідно, що вбачається з відомостей з Реєстру прав власності на нерухоме майно від 4 червня 2020 року (а. с. 31-32). Відповідно до звіту про результати незалежної експертної оцінки нерухомого майна від 30 квітня 2020 року ФОП [PERSON] вбачається, що ринкова вартість 1/6 частки кв. [ADDRESS] становить 21600 грн. (а. с. 22-23). Відповідно до квитанції від 21 серпня 2020 року грошові кошти в сумі 21600 грн. були внесенні [PERSON] на депозитний рахунок суду (а. с. 90). Суд зазначає, що за свідоцтвом про шлюб, виданим Лівобережним районним у місті Маріуполі відділом ДРАЦС Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), актовий запис № 151, вбачається, що [PERSON] та [PERSON] одружились 20 червня 2020 року, внаслідок чого дружині було присвоєно прізвище « [PERSON] », що також підтверджується паспортом позивачки, виданим 9 липня 2020 року (а. с. 75, 76). Суд також встановив, що на підставі інформації з Реєстру прав власності на нерухоме майно від 4 червня 2020 року [PERSON] є власником буд. [ADDRESS] на підставі рішення суду від 5 серпня 2010 року (а. с. 30). Згідно із ст. 365 Цивільного кодексу України (далі за текстом - ЦК) право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. Відповідно до п. 1 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», оскільки згідно із чинним законодавством суд вирішує спори співвласників щодо розпорядження чи користування майном, то не слід розглядати як неправомірне позбавлення права власності присудження грошової або іншої матеріальної компенсації за частку у спільній власності за наявності умов, передбачених п. 1-4 ч. 1 та ч. 2 ст. 365 ЦК, якщо її неможливо виділити або поділити майно в натурі чи спільно користуватися ним. На підставі правової позиції Верховного Суду України, висловленої у постанові від 13 січня 2016 року по справі № 6-2925цс15, норми ст. 365 ЦК регулюють випадки, коли позивач - співвласник майна, домагається позбавлення права власності на частку майна інших співвласників - відповідачів по справі. Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, яка мається у постанові від 16 січня 2012 року по справі № 6-81цс11, вбачається, що ч. 1 ст. 365 ЦК передбачено підстави, за наявності яких суд може задовольнити позов про припинення права особи на частку у спільному майні: частка є незначною і не може бути виділена в натурі, річ є неподільною, спільне володіння і користування майном є неможливим, таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Аналіз такої норми свідчить про те, що для припинення права особи на частку у спільному майні необхідно встановити наявність будь-якої із обставин, передбачених п. 1-3 ч. 1 ст. 365 ЦК за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Крім цього за правовою позицією Верховного Суду України, зазначеною у постанові від 2 липня 2014 року по справі № 6-68цс14 та у постанові від 15 травня 2013 року по справі № 6-37цс13, вбачається, що за п. 4 ч. 1 ст. 365 ЦК право власності співвласника на частку в спільному майні може бути припинено, але за умови, що така шкода не буде істотною. Саме ця обставина є визначальною при вирішенні позову про припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників. Суд зазначає, що на підставі правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 30 травня 2018 року по справі № 760/8958/15-ц, вбачається, що право власності співвласника на частку в спільному майні може бути припинено, але за умови, що така шкода не буде істотною. Висновок про істотність шкоди, яка може бути завдана співвласнику та членам його сім`ї, вирішується в кожному окремому випадку з урахуванням обставин справи та особливостей об`єкта, який є спільним майном. Отже, враховуючи неподільність однокімнатної кв. [ADDRESS] , незначної частки відповідачки у праві власності на таку нерухомість (1/6 частка) та не можливості її виділу в натурі, зважаючи також на визнання [PERSON] заявлених до неї позовних вимог [PERSON] та наявності у відповідачки буд. [ADDRESS] на праві власності, де [PERSON] зареєстрована та мешкає, то суд дійшов висновку, що припинення права власності останньої на 1/6 частку кв. [ADDRESS] не завдасть істотної шкоди її інтересам та членам сім`ї [PERSON] . Таким чином,

Outcome: approved