Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-16 00:00:00

Представник позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансово-Кредитний Супермаркет» звернувся 30.10.2019 року до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості. Свої позовні вимоги представник позивача обґрунтовує тим, що 20.10.2016 року між сторонами був укладений Договір №1035728 про надання кредиту, на підставі якого позивач передав відповідачу [PERSON] грошові кошти в кредит в сумі 50000,00 грн. для власних потреб на умовах строковості, зворотності, платності у безготівковій формі шляхом перерахування коштів з поточного рахунку кредитодавця на рахунок позичальника, зазначений у Додатку №2, який є невід`ємно частиною Договору, зі сплатою 28% річних згідно пункту 1.1. Договору. Представник позивача зазначив, що п. 2.5 вказаного кредитного договору передбачено, що позичальник за обслуговування кредитної заборгованості щомісячно сплачує комісійну винагороду у розмірі 4,00% від суми кредиту. У дододатку №1 до кредитного договору від 20.10.2016 року визначена загальна сума щомісячного платежу за розрахунковий період, яка становить 4068,00 грн. ТОВ «Фінансово-Кредитний Супермаркет» повністю виконав взяті на себе за вказаним кредитним договором зобов`язання, надавши позичальнику кредит у встановленому договором розмірі. Представник позивача зазначив, що у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем [PERSON] своїх зобов`язань за вказаним кредитним договором, станом на 20.09.2019 року за останнім утворилась заборгованість у розмірі 185 407,03 грн., яка складається з: заборгованості за тілом кредиту 46 453,83 грн., заборгованості по відсотках - 402,19 грн., заборгованості по комісії - 65 301,33 грн., заборгованості за штрафними санкціями - 15 700,00 грн., заборгованості по рахунку інфляції - 16 552,07 грн., заборгованості 3% річних - 5997,61 грн.. Оскільки відповідач [PERSON] ухиляється від належного виконання взятих на себе зобов`язань, встановлених кредитним договором, представник позивача просить суд стягнути з відповідача заборгованість за Договором про надання кредиту №1035728 від 20.10.2016 року станом на 20.09.2019 року в розмірі 185407,03 грн. та судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 2781,12 грн. Представник позивача ТОВ «Фінансово-Кредитний Супермаркет» в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце слухання справи був повідомлений належним чином, надав до суду заяву, згідно якої позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив суд їх задовольнити та розглянути справу за його відсутності. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, проте адвокат Холудєєв Б.Є., який діє в його інтересах надав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, просить врахувати під час винесення рішення практику Верховного Суду України та надані письмові пояснення, згідно з якими він просить відмовити у задоволенні позову у повному обсязі, оскільки відповідачем було укладено зазначений вище кредитний договір, проте грошові кошти він не отримував, позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження своїх позовних вимог та не надано документів на підтвердження направлення відповідачу вимоги про погашення заборгованості за кредитним договором, посилання на яку міститься позовній заяві. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України разі у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши і оцінивши надані докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги про стягнення заборгованості за кредитним договором, підлягають задоволенню частково, виходячи з наступного. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що 20 жовтня 2016 року між ТОВ «Фінансово-Кредитний Супермаркет» та [PERSON] був укладений договір про надання кредиту №1035728, згідно умов якого останній отримав строковий кредит у розмірі 50 000,00 грн. для власних потреб у безготівковій формі, шляхом перерахування коштів з поточного рахунку кредитодавця на рахунок позичальника, зі сплатою 28% річних, дата остаточного повернення кредиту до 15 жовтня 2019 року. Відповідно до п. 4.1 Договору, в разі порушення умов та/або невиконання чи неналежного виконання зобов`язань, передбачених цим договоров, винна сторона відшкодовує потерпілій стороні усі завдані у зв`язку з цим збитки, зокрема, витрати понесені стороною та не отримані стороною доходи, які б вона одержала, якби зобов`язання були виконані належним чином. Розмір збитків визначається на підставі розрахунків потерпілої сторони. Розмір збитків від інфляційних процесів обчислюється виходячи з індексу інфляції на момент пред`явлення своїх вимог. Пунктом 4.7 Договору визначено, що відповідно до ст. 625 ЦК України позичальник у випадку прострочення ним виконання зобов`язань по поверненню кредитодавцю сум кредиту та/або процентів за користування кредитом, зобов`язаний сплатити суму заборгованості з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час простроченого платежу. Згідно Свідоцтва про реєстрацію фінансової установи, виданого Національно комісією, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг ТОВ «Фінансово-Кредитний Супермаркет» було зареєстровано як фінансову установу 17.12.2015 року. Згідно Розпорядження Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг №3591 від 29.08.2017 року позивачу ТОВ «Фінансово-Кредитний Супермаркет» було видано ліцензію на провадження господарської діяльності з надання фінансових послуг (крім професійної діяльності на ринку цінних паперів), а саме надання коштів у позику в тому числі і на умовах фінансового кредиту. Суд критично відноситься до тверджень адвоката Холудєєва Б.Є., який діє в інтересах відповідача [PERSON] , що останній не отримував кредитні кошти згідно даного кредитного договору, оскільки відповідно до п.2.2. зазначеного вище Договору про надання кредиту, моментом(днем) надання кредиту вважається момент (день) укладення цього Договору. Окрім того, згідно наданого представником позивача розрахунку по кредитному Договору №1035728 від 20.10.2016 року відповідачем [PERSON] здійснювалося погашення суми кредиту за цим договором в період з 20.10.2016 року по 28.02.2017 року, що підтверджує той факт, що грошові кошти від позивача він отримав. Щодо тверджень представника відповідача [PERSON] , що представником позивача не надано підтверджень надсилання претензії відповідачу про необхідність погашення боргу за кредитним Договором суд зазначає, що Договором кредитування передбачений обов`язок кредитодавця попередити позичальника у письмовій формі про необхідність дострокового погашення заборгованості за кредитним договором не менше ніж за 30 днів до дня дострокової сплати зобов`язань у випадку порушення умов кредитного договору, що як зазначає позивач він і зробив шляхом надсилання листа-претензії. Окрім того, не надсилання листа-претензії відповідачу не позбавляє його обов`язку щодо виконання умов кредитного Договору, що на сьогоднішній день є чинним, не скасованим та не визнаний нікчемним у встановленому чинним законодавством порядку. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України договори та інші правочини є підставами виникнення цивільних прав та обов`язків. Згідно статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Істотними умовами договору відповідно до ч. 1 статті 638 ЦК України є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Статтею 639 ЦК України встановлено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлена письмова форма, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Відповідно до частин 1 та 2 статті 207 ЦК України правочин вважається вчиненим у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом ч.ч. 1 та 2 ст. 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Статтею 527 ЦК України передбачено, що боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Зобов`язання, строк виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк виконання боржником обов`язку не встановлений, або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час, боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Згідно із частиною першою статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України). Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України). Відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. У ст. 625 ЦК України визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної у постанові №444/9519/12 від 28 березня 2018 року, після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Нарахування 3% річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання. Вони є способом захисту майнового права й інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів і отриманні компенсації (плати) від боржника, який користується утримуваними грошовими коштами, що належить сплатити кредиторові (постанови Верховного Суду України від 6 червня 2012 року у справі № 6-49цс12, від 24 жовтня 2011 року у справі № 6-38цс11). Отже, проценти, передбачені ст. 625 ЦК України, не є штрафними санкціями (Постанова Верховного Суду України від 17 жовтня 2011 року у справі 6-42цс11). У Постанові №127/15672/16-ц від 08 листопада 2019 року Велика Палата Верховного Суду погоджується з висновками Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, викладеними у постановах від 10 та 27 квітня 2018 року у справах № 910/16945/14 та № 908/1394/17, від 16 листопада 2018 року у справі № 918/117/18, від 30 січня 2019 року у справах № 905/2324/17 та № 922/175/18, від 13 лютого 2019 року у справі № 924/312/18, про те, що невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову. Отже, оскільки відповідач прострочив свої зобов`язання по поверненню кредитних коштів, отриманих на підставі вказаного кредитного договору, то у позивача виникло право на застосування наслідків такого порушення у вигляді стягнення інфляційних втрат та 3% річних. Позовні вимоги щодо стягнення штрафних санкцій у розмірі 15700,00 грн. теж підлягають задоволенню, оскільки передбачені п.4.9 Договору про надання кредиту №1035728 від 20.10.2016 року та їх стягнення з відповідача не суперечить діючому законодавству. Що стосується вимог позивача про стягнення з відповідача комісійної винагороди у розмірі 65301,33 грн. (4% від суми кредиту) за обслуговування кредитної заборгованості, то суд вважає, що дані вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Пунктом 2.5 Договору про надання кредиту №1035728 від 20.10.2016 року передбачено, що позичальник за обслуговування кредитної заборгованості щомісячно сплачує комісійну винагороду у розмірі 4% від суми кредиту, тобто 4068,00 грн. щомісячно. Відповідно до ст. 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком. Відповідно до пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року №168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного договору тощо). У Постанові Верховного Суду України від 16 листопада 2016 року №6-1746цс16 зазначено, що встановлення банком в кредитному договорі обов`язку боржника сплачувати щомісячну комісію за управління кредитом без зазначення, які саме послуги за вказану комісію надаються клієнту, а також нарахування комісії за послуги, що супроводжують кредит, а саме за компенсацію сукупних послуг банку за рахунок клієнта, є незаконним. Несправедливими є положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, зокрема щодо плати за обслуговування кредиту, і це є підставою для визнання таких положень недійсними. Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 02 жовтня 2019 року по справі №740/4328/14. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ТОВ «Фінансово-Кредитний Супермаркет» до [PERSON] про стягнення заборгованості підлягають задоволенню частково та з відповідача слід стягнути на користь позивача заборгованість за договором про надання кредиту №1035728 від 20.10.2016 року в сумі 120105,70 грн., з яких: заборгованість за тілом кредиту 46453,83 грн., заборгованості по відсотках 35402,19 грн., заборгованості за штрафними санкціями 15700,00 грн., заборгованості по рахунку інфляції 16552,07 грн., заборгованості 3% річних 5 997,61 грн. В іншій частині позовних вимог слід відмовити. За правилами ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. На підставі ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладається у разі задоволення позову - на відповідача. Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. Судовий збір у справі складає 2781,12 грн., який сплачений позивачем у повному обсязі при зверненні до суду. Оскільки позов задоволено частково, то з [PERSON] на користь ТОВ «Фінансово-Кредитний Супермаркет» підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1801,33 грн.

Outcome: partial