Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-31 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду з позовом до [PERSON], третіх осіб: Виконавчого комітету Лозівської міської ради Харківської області, відділу з питань реєстрації місця проживання фізичних осіб та ведення реєстру громади Лозівської міської ради Харківської області, про визнання особи такою, що втратила право користування квартирою, посилаючись на те, що відповідач є наймачем квартири яка розташована за адресою: [ADDRESS]. Вказане житлове приміщення перебуває у комунальній власності територіальної громади міста Лозова, Харківської області. Наймач та члени сімї наймача зобовязані своєчасно вносити квартирну плату та оплату за комунальні послуги. Проте відповідач оплату за комунальні послуги не здійснював, що призвело до виникнення заборгованості у розмірі 6276 гривень 21 копійка. З метою зясування обставин виникнення заборгованості за комунальні послуги співробітники підприємства здійснили вихід за місцем реєстрації відповідача та зі слів сусідів було встановлено, що [PERSON] не проживає за вказаною адресою більше 5 років. Також позивач звертався до Лозівського ВП ГУНП в Харківській області щодо встановлення місця проживання відповідача. Було встановлено, що [PERSON] за адресою реєстрації не проживає, веде аморальний спосіб життя, зловживає спиртними напоями, живе на смітниках. Домоволодіння, в якому він зареєстрований пустує, за призначенням він ним не користується. В звязку з чим представник позивача змушений звертатися до суду з позовом, в якому прохає визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS]; стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати.19 липня 2018 року позивач уточнив свою позовну заяву в якій просив визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] Представник позивача в судове засідання не зявився, але надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, на задоволенні позовних вимог наполягала в повному обсязі, просила в разі неявки відповідача по справі ухвалити по справі заочне рішення, наслідки ухвалення заочного рішення їй відомі та зрозумілі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином, про що свідчить оголошення про виклик до суду, розміщене на сайті Судової влади України, причину неявки до суду не повідомив. Зі згоди позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Представник третьої особи Виконавчого комітету Лозівської міської ради Харківської області Івченко Д.Ю. в судове засідання не зявився, але надав суду клопотання в якому просив проводити розгляд справи за відсутності представника, проти задоволення позовних вимог не заперечує. Представник третьої особи відділу з питань реєстрації місця проживання фізичних осіб та ведення реєстру громади Лозівської міської ради Харківської області Пономаренко О.А. в судове засідання не зявилася, але надала суду клопотання в якому просила розглянути справу за відсутності представника, проти задоволення позову не заперечує. Дослідивши матеріали справи, перевіривши докази, представлені сторонами на виконання вимог ст.ст. 12, 81 ЦПК України і які вони вважають достатніми для обґрунтування і заперечення заявлених вимог, зясувавши фактичні обставини справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Статтями 1, 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно зі ст.ст. 15, 16 ЦК України, ст. 4 ЦПК України кожна особа має право на захист своїх порушених, невизнаних або оспорюваних цивільних прав, свобод чи інтересів, у тому числі й у судовому порядку. Способами захисту цивільних прав та інтересів, можуть зокрема бути: припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення та інші. Судом встановлено, підтверджено наявними у справі доказами, що відповідач зареєстрований за адресою: [ADDRESS]. На даний час квартира має статус державної, перебуває у комунальній власності територіальної громади міста Лозова, Харківської області. Згідно рішення Лозівської міської ради № 140 від 31 січня 2011 року, було створене Комунальне підприємство «Житлова управляюча компанія» Лозівської міської ради Харківської області, на базі відокремленої частини комунальної власності міської територіальної громади м. Лозова. Відповідач по справі починаючи з 2015 року в спірній квартирі не проживає, він забрав всі свої особисті речі та вибув на інше постійне місце проживання, де і мешкає по теперішній час. Позивачем докладалися зусилля для розшуку відповідача по справі, про що свідчить довідка Лозівського ВП ГУНП в Харківській області від 07.07.2018 року з якої вбачається, що встановити місце проживання [PERSON] не вбачається можливим, оскільки зі слів сусідів, останній за місцем реєстрації не проживає, веде аморальний спосіб життя, зловживає спиртними напоями, живе на смітниках, бомжує, квартира ним за призначенням не використовується. Відповідно до довідки Лозівського міськрайонного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області від 26.06.2018 року вбачається, що відносно [PERSON] у відділі відсутній актовий запис про смерть. Вибуваючи з постійного місця проживання, відповідач ніяких претензій на житло не мав. Відповідач з 2015 року в квартиру не зявлявся, обовязки повязані з договором найму житлового майна не виконує, в звязку з чим виникла заборгованість по сплаті комунальних послуг, загальний розміри боргу станом на 01.08.2018 року складає 6276 гривень 21 копійку. Позивач ніяких перешкод у здійсненні права користування жилим приміщенням відповідачу не чинив, за захистом порушеного права на проживання відповідач не звертався, особистих речей, майна, яке належить відповідачу в квартирі не має. Конституцією (ст. 41) та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року, відповідно до закону №475/97-ВР від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2,4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України). Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Відповідно до ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок, квартиру, користуються нею для особистого проживання, членів їх сімей, мають право розпоряджатися цією власністю на власний розсуд. Згідно ч. 2 ст. 167 ЖК України у разі вибуття наймача та членів його сімї на постійне проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункту договір найму житлового приміщення вважається розірваним з дня вибуття. Якщо з жилого приміщення вибуває не вся сімя, то договір найму жилого приміщення не розривається, а член сімї який вибув, втрачає право користування цим жилим приміщенням з дня вибуття. Відповідно до ст. 71 ЖК України у випадку вибуття наймача жилого приміщення та членів його сімї без поважних причин понад шість місяців, договір найму житлового приміщення вважається розірваним. Відповідач вибув на інше постійне місце проживання, не проживає більш ніж шість місяців, отже з цього моменту він втратив право користування жилим приміщенням. Факт не проживання відповідача по справі за адресою: [ADDRESS] з 2015 року вбачається з актів, складених КП «ЖУК» Лозівської міської ради від 03.03.2015 року, 26.05.2015 року та від 30.05.2017 року. В п. 10 Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.04.1985 року зі змінами та доповненнями «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» розяснено, що по справам про визнання наймача чи членів його сімї такими, що втратили право користування жилим приміщенням (ст. 71 ЖК) необхідно встановити причини відсутності відповідача вище встановленого строку. Як вбачається з матеріалів справи відповідач по справі звільнив житлове приміщення з власної волі, але знятися з реєстрації не бажає, ніяких претензій до позивача щодо спірної квартири не має, а тому суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги. Відповідно до ст. 263 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. За таких обставин суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню. Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як розподілити між сторонами судові витрати. Позивачем при подачі позовної заяви до суду був сплачений судовий збір у розмірі 1762 гривень, а тому суд вважає за необхідне стягнути з відповідача по справі у відповідності до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір у вищезазначеному розмірі на користь позивача.

Outcome: approved