Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-11 00:00:00

Представник позивачки [PERSON] - адвокат Радамовський М.М. звернувся до судуіз вказаним вище позовом до [PERSON] та [PERSON] про визнання недійсним свідоцтва про право власності на нерухоме майно, визнання житлового будинку спільною сумісною власністю подружжя, визначення часток в житловому будинку та усунення перешкод у користуванні нерухомим майном. Обгрунтовуючи позовні вимоги, представник позивача посилався на те, що [PERSON] та [PERSON] перебувала у шлюбі, зареєстрованому 07.11.2004 року виконавчим комітетом Вашківецької сільської ради за актовим записом №24. За період шлюбу у них народились діти - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , які на теперішній час проживають з позивачкою та знаходяться на її утриманні. Починаючи з дня реєстрації шлюбу, [PERSON] та [PERSON] розпочали проживати у домоволодінні матері відповідача - [PERSON] в [ADDRESS] , яке [PERSON] успадкувала як спадкоємець за заповітом після смерті своєї матері [PERSON] , померлої [INFO] . Оскільки успадкований [PERSON] житловий будинок був саманний, старої забудови, перебував в аварійному стані та не підлягав використанню як житлове приміщення, тому всі члени сім`ї проживали в літній кухні, яка була переобладнана в житлове приміщення. З метою забезпечення і створення належних умов проживання для їх сім`ї, за спільною домовленістю з власником житлового будинку [PERSON] було вирішено знести будинок старої забудови та побудувати новий. У 2009 році було знесено старий будинок, а на його місці розпочато будівництво нового будинку, загальною площею 114,10 кв. м., житловою площею 74,3 кв.м. за спільні кошти [PERSON] та [PERSON] , які вони заробляли, працюючи на роботі в Росії. Крім цього, будівництво житлового будинку здійснювалося за кошти від продажу належного [PERSON] ще до шлюбу автомобіля ВАЗ-2107 та автомобілів Сеат Ібіца , Ауді 100, мікроавтобуса Мерседес Віто, які ними було придбано вже у шлюбі та зареєстровано на їх ім`я, які вони продали, а кошти використовували на будівництво будинку. Також на будівництво житлового будинку за спільною згодою з [PERSON] за погодженням з [PERSON] вони позичили у родичів позивачки 2000 доларів США, які до цього часу ще не повернули. Станом на 2013 рік основні будівельні роботи були виконані і залишилось здійснити тільки оздоблювальні роботи, тому 12.03.2013 року на новостворений житловий будинок, на ім`я свекрухи [PERSON] , так як на той час вона була власником спадкового домоволодіння і згідно погосподарських книг Сербичанської сільської ради погосподарський номер був зареєстрований за нею, Реєстраційною службою Сокирянського районного управління юстиції Чернівецької області на її ім`я було видано свідоцтво про право власності серії [NUMBER] , хоча фактично даний житловий будинок належить [PERSON] та [PERSON] на праві спільної сумісної власності. До листопада 2017 року [PERSON] з [PERSON] перебували в шлюбі, а 04.12.2017 року за заявою [PERSON] рішенням Сокирянського районного суду Чернівецької області шлюб між ними було розірвано. Оскільки житловий будинок, що розташований в [ADDRESS] та зареєстрований на ім`я відповідачки [PERSON] побудований за спільні кошти [PERSON] та [PERSON] в період шлюбу, тому вважає, що він є їхньою спільною сумісною власністю. Дійсна вартість спірного житлового будинку, згідно інвентарної справи, складає 484886,00 грн., відповідно вартість належної [PERSON] 1/2 частини у грошовому виразі складає 242443 грн. Просив визнати недійсним свідоцтво про право власності на нерухоме майно серії [NUMBER] , яке видане 12.03.2013 року Реєстраційною службою Сокирянського районного управління юстиції Чернівецької області на житловий будинок, розташований в [ADDRESS] на ім`я [PERSON] ; визнати вказаний житловий будинок спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON] ; визначити, що [PERSON] та [PERSON] належить по 1/2 частині вказаного житлового будинку; зобов`язати [PERSON] та [PERSON] не чинити [PERSON] перешкоди в користуванні належною їй 1/2 частини житлового будинку. 12.03.2020 року представник відповідачки [PERSON] - адвокат Ясінська Я.О. подала до суду відзив на позовну заяву, у якому просила відмовити у задоволенні позову в повному обсязі, посилаючись на те, що позивачкою [PERSON] не було доведено тих обставин, що будівництво спірного житлового будинку здійснювалося позивачкою та відповідачем [PERSON] за їх спільні кошти. Крім цього, вказувала на відсутність будь-якої домовленості між ними, як подружжям, та відповідачкою [PERSON] щодо знесення старого та будівництва нового будинку за їх спільні кошти. Оскільки відповідачка [PERSON] є власником спірного житлового будинку, право власності на який вона набула на законних підставах, вважає, що дане майно не є об?єктом права спільної сумісної власності подружжя. Позивачка [PERSON] та її представник - адвокат Радамовський М.М. в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному об`ємі та з наведених у позові підстав просили їх задовольнити. Відповідачка [PERSON] та її представник - адвокат Ясінська Я.О. в судовому засіданні позовні вимоги не визнали та просили у їх задоволенні відмовити, посилаючись на обставини, викладені ними у відзиві на позов. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з?явився, надіславши до суду письмову заяву, у якій заперечував щодо позовних вимог [PERSON] та просив у їх задоволенні відмовити. Розгляд справи просив провести за його відсутності. Заслухавши пояснення і доводи сторін та їх представників, показання свідка [PERSON] , дослідивши письмові матеріали справи та витребувані матеріали технічного паспорта на спірний житловий будинок, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] задоволенню не підлягають, виходячи з наступних підстав. Так, судом встановлено, що позивачка [PERSON] та відповідач [PERSON] з 04.11.2004 року по 04.12.2017 року перебували у зареєстрованому шлюбі. За період шлюбу у сторін народились діти: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Перебуваючи у шлюбі, [PERSON] та [PERSON] були зареєстровані та розпочали проживати у домоволодінні матері відповідача [PERSON] - відповідачки [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , яке належало [PERSON] на праві власності на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 17.12.2002 року, виданого державним нотаріусом Сокирянської державної нотаріальної контори Чернівецької області Твердушкіним Р.Д. та зареєстрованого в реєстрі за №1933. Окрім них, за вказаною адресою були зареєстровані та проживали донька відповідачки [PERSON] - [PERSON] , яка є інвалідом 1-ї групи з дитинства, а також в подальшому її онуки: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Згідно технічного паспорта на жилий будинок та свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 17.12.2002 року встановлено, що належне [PERSON] домоволодіння за адресою: [ADDRESS] , складалося з: житлового будинку літ. «А», саманні, загальною площею 46,6 кв.м., в тому числі житловою площею 34,4 кв.м., сараї літ. «Б», «В», кам?яні, погріб літ. «Пг», кам?яні, огорожа №1-2, металева сітка. Відповідно до ст.328 ЦК України (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ч.1 ст.331 ЦК України право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом. Право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації (ч.2 ст.331 ЦК України). Як встановлено із технічного паспорта, житловий будинок літ. «А», який знаходився за адресою: [ADDRESS] , знесено по причині зносу, що підтверджується відповідними відмітками від 16.11.2012 року. При цьому, як вбачається із вказаного технічного паспорта, на даний час домоволодіння за адресою: [ADDRESS] , складається з: житлового будинку літ. «А», загальною площею 114,1 кв.м., в тому числі житловою площею 74,3 кв.м.; літньої кухні літ. «Б»; сараїв літ. «В», «Г»; вбиральні літ. «Д»; огорожі №1-2; колодязя №3. Відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 12.03.2013 року індексний номер:1159207, виданого Реєстраційною службою Сокирянського районного управління юстиції Чернівецької області, право власності на вказане вище нерухоме майно набула та в установленому законом порядку зареєструвала відповідачка [PERSON] . Згідно ч.1 ст.368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі (частини 3, 4 ст.368 ЦК України). Відповідно до ч.1 ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Згідно роз?яснень, які містяться у п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 04.10.1991 року «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок», інші особи, які приймали участь у будівництві жилого будинку (його купівлі) не на підставі угоди про створення спільної власності, яка відповідає законодавству, вправі вимагати не визнання права власності на будинок, а відшкодування своїх затрат на будівництво (купівлю будинку), якщо допомогу забудовнику (покупцю) вони надавали не безоплатно. Таке ж право за цих умов належить членам сім`ї власника жилого будинку, якщо вони приймали участь лише у будівництві підсобних будівель (літньої кухні, сараю, тощо) і підсобних приміщень або коли їх затрати на ремонт жилого будинку перевищували покладений на них ст.156 ЖК обов`язок. Таким чином, особи, які допомагали будувати будинок, маючи на нього певний розрахунок та домовленість із забудовником, не являються співвласником будинку, а лише мають право на грошову компенсацію. Згідно ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною 1 ст.4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. З огляду на викладені вище положення законів та встановлені в ході розгляду справи обставини, суд вважає, що державна реєстрація права власності на зазначене вище нерухоме майно за відповідачкою [PERSON] жодним чином не порушує прав та законних інтересів позивачки [PERSON] , а тому у задоволенні її позовних вимог слід відмовити в повному об?ємі. На підставі ст.ст.15, 16, 321, 328, 331, 368 ЦК України, ст.60 СК України,

Outcome: dismissed