Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-31 00:00:00

Представник позивачів адвокат Сидоренко Н.О. звернулась до суду із вказаним позовом в якому просить визнати за [PERSON] та [PERSON] в порядку спадкування по 1/2 частині житлового будинку [ADDRESS] після померлої [INFO] [PERSON] , яка є матір`ю позивачів. Позовна заява мотивована тим, що [INFO] померла мати позивачів [PERSON] . Після її смерті до державного нотаріуса Чаплинської державної нотаріальної контори було подано заяви про прийняття спадщини від сина спадкодавиці [PERSON] та заяви про прийняття спадщини від сина спадкодавиці [PERSON] у визначений законодавством строк. 11 березня 2019 року [PERSON] та [PERSON] звернулися до нотаріуса із заявами на видачу свідоцтва про право на спадщину. При цьому державний нотаріус вивчивши документи, які подано спадкоємцями для оформлення в правах спадщини на житловий будинок з відповідною частиною надвірних будівель та споруд, що знаходяться в [ADDRESS] виніс постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 19 березня 2019 року №293/02-31. В постанові нотаріус зазначила, що після смерті [PERSON] померлої [INFO] прийняли спадщину в рівних частках її сини [PERSON] та [PERSON] [PERSON] було складено заповіт, посвідчений Чаплинською державною нотаріальною конторою Херсонської області 04 грудня 2006 року, реєстр №1-3215, згідно якого вона заповіла все нерухоме та рухоме майно синам, позивачам по справі, в рівних частках. Але, всупереч п.п. 1.1,1.2 п.1 гл.2 розділу II «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» п.п.4.14,4.15 п.4 глави 10 розділу II «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», спадкоємцями нотаріусу надано переселенченський акт від 14 березня 1991 року, виданий радгоспом ім. Ілліча Чаплинського району Херсонської області на житловий будинок, розташований за адресою [ADDRESS] . тобто спадкоємцями не виконано вимог п.2 ч.1 ст.49 ЗУ «Про нотаріат», та вимоги п.п.1.2 п.1 гл.2 розділу 10 «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», а саме не подано правовстановлюючий документ на будинок, необхідний для вчинення нотаріальної дії, т.я. переселенський акт, який не входить до переліку документів, що посвідчують право власності на житловий будинок. Рекомендовано звернутися до суду з питанням визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування. Позивачі в судове засідання не з`явились, їх представник подала до суду заяву про розгляд справи без їх участі, в якій вказала, що позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. В судове засідання представник відповідача не з`явився, надав заяву про проведення розгляду справи за його відсутності, проти позову не заперечують. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, в зв`язку з неявкою сторін, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] народився [INFO] і його матір`ю є [PERSON] , що посвідчується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 01 листопада 1961 року. [PERSON] народився [INFO] і його матір`ю є [PERSON] , що посвідчується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 07 жовтня 1966 року. 18 березня 1989 року матір позивачів одружилась з [PERSON] , та змінила прізвище на [PERSON] , що посвідчується свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 18 березня 1989 року. [INFO] помер [PERSON] , що посвідчується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 27 вересня 2016 року. За життя [PERSON] заповів належний йому житловий будинок з відповідною частиною надвірних будівель та споруд , що знаходиться в [ADDRESS] , [PERSON] , заповіт зареєстровано в реєстрі за №475 від 03 квітня 2014 року державним нотаріусом Чаплинської державної нотаріальної контори. Право власності на житловий будинок по [ADDRESS] за [PERSON] було зареєстровано 21 липня 1991 року Каховським бюро технічної інвентаризації на підставі Акту передачі переселенського будинку від 14 березня 1991 року виданого радгоспом ім. Ілліча, про що видане Реєстраційне посвідчення та записано в реєстрову книгу за №831/3. Після смерті [PERSON] померлого [INFO] фактично спадщину прийняла його дружина [PERSON] , 1940 року народження, оскільки проживала з ним на момент смерті, що посвідчується довідкою Чаплинської селищної ради №1465 від 13 травня 2019 року та на її ім`я було складено заповіт зареєстровано в реєстрі за №475 від 03 квітня 2014 року державним нотаріусом Чаплинської державної нотаріаьної контори. [INFO] померла [PERSON] , що посвідчується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 20 квітня 2018 року. [PERSON] було складено заповіт, посвідчений Чаплинською державною нотаріальною конторою Херсонської області 04 грудня 2006 року, реєстр №1-3215, згідно якого вона заповіла все нерухоме та рухоме майно позивачам [PERSON] та [PERSON] в рівних частках. Після її смерті відкрилась спадщина, яка складається в тому числі із житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель та споруд, що знаходиться в [ADDRESS] . При цьому державний нотаріус вивчивши документи, які подано спадкоємцями для оформлення в правах спадщини на зазначений житловий будинок, виніс постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 19 березня 2019 року №293/02-31. Постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії мотивована тим, що всупереч п.п. 1.1, 1.2 п.1 гл.2 розділу II «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» п.п.4.14, 4.15 п.4 глави 10 розділу II «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», спадкоємцями нотаріусу надано переселенський акт від 14 березня 1991 року, виданий радгоспом ім. Ілліча Чаплинського району Херсонської області на житловий будинок, розташований за адресою [ADDRESS] . тобто спадкоємцями не виконано вимог п.2 ч.1 ст.49 ЗУ «Про натаріат». та вимоги п.п.1.2 п.1 гл.2 розділу 10 «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», а саме не подано правовстановлюючий документ на будинок, необхідний для вчинення нотаріальної дії, т.я. переселенський акт, який не входить до переліку документів, що посвідчують право власності на житловий будинок. Відповідно до наданої суду копії спадкової справи №140/2018 вбачається, що позивачі 25 червня 2018 року звернулись до державного нотаріусу Чаплинської державної нотаріальної контори Херсонської області Заворотченко А.І. із заявами про прийняття спадщини, тобто в межах шестимісячного строку для прийнятт спадщини та є таким, які спадщину прийняли, що також підтверджується вказаною постановою нотаріуса, в якій зазначено, що після смерті [PERSON] , померлої [INFO] , прийняли спадщину в рівних частках її син [PERSON] та її син [PERSON] . Наведені докази є належними та допустимими, оскільки отримані у встановленому законом порядку, містять інформацію щодо предмету доказування, узгоджуються між собою, не заперечуються сторонами та не викликають сумніву щодо їх достовірності. Підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені судом фактичні обставини справи свідчать про те, що між сторонами виникли правовідносини з приводу спадкування, що врегульовано нижченаведеними нормами цивільного законодавства станом на час виникнення спірних правовідносин. Згідно ч.1 ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Стаття 1268 ЦК України регламентує, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до ст. 1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. У відповідності до статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового права, одним із способів захисту цивільного права та інтересу може бути визнання права. Пленум Верховного Суду України в абз.3 п.23 постанови №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» зазначив, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Так, право власності на житловий будинок по [ADDRESS] за [PERSON] було зареєстровано 21 липня 1991 року Каховським бюро технічної інвентаризації на підставі Акту передачі переселенського будинку від 14 березня 1991 року виданого радгоспом ім. Ілліча, про що видане Реєстраційне посвідчення та записано в реєстрову книгу за №831/3. Реєстрація проводилась згідно «Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР», прийнятою Міністерство комунального господарства Української РСР від 31.01.66, та відповідно була чинною станом на момент виникнення відповідних правовідносин. Інструкція втратила чинність на підставі Наказу Держжитлокомунгоспу N56 від 13.12.95) . П.1 Розділу І зазначено, що Реєстрацію будинків з обслуговуючими їх будівлями і спорудами та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР провадять бюро технічної інвентаризації виконкомів місцевих Рад депутатів трудящих. П.4 Розділу II зазначено, що реєстрації підлягають всі будинки і домоволодіння в межах міст і селищ міського типу УРСР, що належать місцевим Радам депутатів трудящих, державним, кооперативним і громадським установам, підприємствам і організаціям, а також ті будинки і домоволодіння, які належать громадянам на праві особистої власності. П 7 Розділу II зазначено, що Реєстрація провадиться на підставі документів, що встановлюють право власності (правовстановлюючих документів) згідно з додатком N 1. Згідно п.9 Додаток N 1 Перелік правовстановлюючих документів, на підставі яких провадиться реєстрація будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР зазначено, Акти про передачу будинків у власність переселенцям при наявності рішень про це виконкомів районних Рад депутатів трудящих і довідок фінансових відділів про остаточний розрахунок переселенця за одержану будівлю. За п 23. Даної Інструкції вказано, що на підставі перевірених документів і свого висновку бюро технічної інвентаризації вносить відомості про право власності на будинок (домоволодіння) до реєстрової книги даного населеного пункту і проставляє на документі власника реєстраційний напис за встановленою формою (додаток N 4). Якщо на документі про право особистої власності на будинок немає місця для реєстраційного напису, власникові надається реєстраційне посвідчення, яке є невід`ємною частиною правовстановлюючого документа (додаток N 5). Враховуючи викладене є всі підстави вважати, що Акт передачі переселенського будинку від 14 березня 1991 року та реєстраційне посвідчення від 21 липня 1991 року є правовстановлюючими документами про виникнення права власності на житловий будинок згідно законодавства, яке діяло станом на 1991 рік. Стаття 1296 ЦК України передбачає одержання свідоцтва про право на спадщину. Спадкоємець зобов`язаний зареєструвати право на спадщину в органах які здійснюють державну реєстрацію нерухомого майна Обраний позивачем спосіб захисту невизнаного права відповідає вимогам закону та змісту правовідносин. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що право позивачів підлягає захисту в судовому порядку шляхом визнання за ними права власності в порядку спадкування по 1/2 частині житлового будинку [ADDRESS] після померлої [INFO] [PERSON] , та враховуючи, що державний нотаріус Чаплинської державної нотаріальної контори Херсонської області завів 25 червня 2018 року спадкову справу №140/2018 відносно майна померлої спадкодавці і у встановлений законодавством строк до нотаріуса надійшли заява про прийняття спадщини від позивачів. На підставі викладеного,

Outcome: approved