Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-21 00:00:00

Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «АЛЬФА СТРАХУВАННЯ» (далі за текстом - ПрАТ «СК «АЛЬФА СТРАХУВАННЯ») звернулося до суду з зазначеною позовною заявою до відповідача, в якій просить стягнути з відповідача матеріальну шкоду в порядку регресу в розмірі 16903,66 грн., а також судові витрати, посилаючись на те, що 30.01.2015р. між ПрАТ «СК ««АЛЬФА СТРАХУВАННЯ» та [PERSON] було укладено Договір обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АІ/5355875. Забезпеченим транспортним засобом є «Nissan Note» д/н [NUMBER]. 02.02.2016р. об 21 год. 02 хв. по бульвару Лесі Українки в м.Києві відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля [NUMBER], під керуванням відповідача та автомобілем [NUMBER]. В результаті дорожньо-транспортної пригоди було пошкоджено автомобіль [NUMBER]. Постановою Печерського районного суду міста Києва від 09.03.2016р. відповідача визнано винним у вчиненні ДТП. Позивачем 13.06.2016р. було здійснено страхову виплату на користь потерпілого в розмірі 16903,66 грн. Вказана сума відповідачем у справі в добровільному порядку позивачу не сплачується у звязку з чим позивач змушений звернутися до суду. Представник позивача в судове засідання не зявився, але надав до суду заяву про розгляд справи в його відсутність, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити, у разі неявки відповідача в судове засідання не заперечує проти ухвалення заочного рішення по справі. Відповідач в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи двічі повідомлявся належним чином.Так, судом, відповідно до ч. 6 ст. 128 ЦПК України, двічі надсилалися судові повістки про виклик до суду за адресою місця проживання відповідача, зареєстрованою у встановленому законом порядку, однак, згідно з конвертом з судовою повісткою, що повернулася до суду з довідкою відділення «Укрпошти» «за закінченням терміну зберігання», відповідач не зявився до поштового відділення для отримання конверта з поміткою «судова повістка», що дає суду підстави вважати, що відповідач за зазначеною адресою відсутнійта свідчить про неможливість вручення відповідачу судової повістки та, відповідно до ч. 8 ст. 128 ЦПК України, в цьому випадку вважається, що судовий виклик вручений відповідачу належним чином. Аналогічна правова позиція міститься в постанові Верховного Суду України від 01.11.2017р. у справі № 6-3082кс16 про перегляд Верховним Судом України ухвали Апеляційного суду Рівненської області від 14 березня 2016 року, ухвали колегії судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27 жовтня 2016 року. Вирішуючи питання про проведення розгляду справи в заочному порядку, суд вважає за необхідне зазначити, що інститут заочного провадження призначений впливати на відповідача, які не вчиняють дій щодо участі у розгляді справи. Верховний Суд також вказав, що інститут заочного провадження відповідає положенням та спрямований на реалізацію Рекомендації № R (84) 5 Комітету [PERSON] Європи державам-членам стосовно принципів цивільного судочинства, що направлені на вдосконалення судової системи. Для досягнення цієї мети необхідно забезпечити доступ сторін до спрощених і більш оперативних форм судочинства та захистити їх від зловживань та затримок, зокрема, надавши суду повноваження здійснювати судочинства більш ефективно. Враховуючи вказані факти, згоду представника позивача, що викладена у його письмовій заяві, суд вважає за можливе, відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України, ухвалити рішення у справі при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. У звязку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, судом, у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, надані докази, давши їм оцінку в сукупності, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню і такий висновок суду ґрунтується на наступному. Суд вважає, що між сторонами склалися правовідносини, що випливають із договору страхування, пов'язані з правом особи, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, тому, при вирішенні спору між сторонами, слід керуватися Цивільним Кодексом України. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Між ПрАТ «СК «АЛЬФА СТРАХУВАННЯ» (а.с. 27-37) та [PERSON] 30 січня 2015 року був укладений договір обовязкового страхування цивліьно-правової відповідальності власників наземного транспортного засобу № АІ/5355875, з забезпеченим транспортним засобом «Nissan Note», реєстраційний номер [NUMBER] (далі забезпечений ТЗ) (а.с. 4), на підставі якого позивач взяв на себе зобовязання у разі настання страхового випадку виплатити страхову суму в порядку, визначеному договором. Як вбачається з свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, власником автомобіля [NUMBER] є Товариство з обмеженою відповідальністю «Торгівельна компанія «Гуд Фуд» (а.с. 8). 02 лютого 2016 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Торгівельна компанія «Гуд Фуд» звернулося до ПрАТ «СК «АЛЬФА СТРАХУВАННЯ», позивача по справі, з заявою про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування (а.с. 6-7). Відповідно до Акту огляду пошкодженого ТЗ, розрахунку страхового відшкодування до страхового акту № 0213.609.16.01.01 та звіту № 0213/609/02/16 про оцінку колісного транспортного засобу, що вартість відновлювального ремонту КТЗ з з врахуванням фізичного зносу становить 16903,66 грн. (а.с. 9-15). Згідно рахунку ТОВ «ДОКАВТО» № СТО0000222/1 від 11.02.2016р. вартість ремонту пошкодженого транспортного засобу склала 27414 грн. 20 коп. (а.с. 16), однак розрахунком страхового відшкодування до страхового акту № 0213.609.16.01.01 встановлено, що вищезазначена вартість ремонту завищена (а.с. 17). Відповідно до страхового акту № 0213.609.16.01.01 від 03.06.2016р. страховиком на підставі умов договору страхування вирішено відшкодувати збитки в розмірі 16903,66 грн., про що листом № 0213.609.16.01.01-0055.06 повідомлено Товариство з обмеженою відповідальністю «Торгівельна компанія «Гуд Фуд» (а.с. 18, 19). Згідно платіжного доручення № 12105 від 13.06.2016р. ПрАТ «СК «АЛЬФА СТРАХУВАННЯ», позивач по справі, за проведення ремонтно-відновлювальних робіт пошкодженому транспортному засобу «Daewoo», державний реєстраційний номер [NUMBER], перераховано страхове відшкодування ТОВ «ДОКАВТО» у сумі 16903,66 грн. (а.с. 20). Згідно ст. 27 Закону України «Про страхування», ст. 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Отже, у позивача виникло право вимоги, до особи, відповідальної за завдані збитки. Згіднопостанови Печерського районного суду м.Києва від 09.03.2016р. [PERSON], відповідача у наявній справі, визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 130, ст. 124 КУпАП за те, що він 02.02.2016р. о 21 год. 02 хв. рухаючись по Бульвару Лесі Українки м.Києва, керуючи автомобілем [NUMBER] у стані алкогольного спяніння, ступінь якого 2,07%, всупереч вимогам п. 13.1 Правил дорожнього руху України, не дотримався безпечної дистанції, внаслідок чого допустив зіткнення з автомобілем ДЕУ (д.н.з АА2026ІО) під керуванням [PERSON] (а.с. 8), що призвело до механічного пошкодження транспортних засобів (а.с. 5). Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обовязковим для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої винесена постанова суду, в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Отже, зазначена норма закону встановлює преюдиційні обставини, від доказування яких звільняються сторони та інші особи, які беруть участь у справі. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 4 ЦК України, Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до вимог ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, зокрема, є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Відповідно до ст. 29 Закону України Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»у звязку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати повязані з поновлюваним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого в порядку встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання власника або законного користувача транспортного засобу. Якщо транспортний засіб необхідно за поважними причинами розташувати на стоянку, до розміру шкоди додаються також затрати по евакуації транспортного засобу до стоянки та сплата за услуги стоянки. Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується у повному обсязі особою, яка її завдала. Як передбачено ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Судом з достовірністю встановлено, що згідно звіту про оцінку колісного транспортного засобу № 0213/609/02/16 вартість матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу внаслідок пошкодження його транспортного засобу складає 16903,66 грн. (а.с. 10-15). ПрАТ «СК «АЛЬФА СТРАХУВАННЯ», являючись страховиком, виплатило страхове відшкодування за пошкоджений в результаті спричиненого відповідачем ДТП автомобіль «Daewoo», державний реєстраційний номер [NUMBER] згідно платіжного доручення № 12105 від 13.06.2016р. в сумі 16903,66 грн. (а.с. 20). Таким чином, до позивача переходить право зворотної вимоги у розмірі виплаченого страхового відшкодування, у звязку з пошкодженням автомобіля «Daewoo» (д.н.з. [NUMBER]) з вини відповідача. Отже, з огляду на викладене, суд вважає, що в судовому засіданні повністю знайшли своє підтвердження доводи позивача про те, що позивач, який відшкодував шкоду, завдану відповідачем у справі, має право зворотної вимоги (регресу) до [PERSON] у розмірі виплаченого відшкодування і відповідач по справі має відшкодувати позивачу понесені позивачем збитки, сплачені Страхувальнику при настанні страхового випадку. Однак, оскільки відповідач свідомо ухилився від виконання свого обовязку, покладеного на нього законодавством, сума страхового відшкодування підлягає стягненню з нього в примусовому порядку в розмірі, зазначеному позивачем. Відповідно до ст. 141 ЦПК України вимоги позивача щодо відшкодування судових витрат підлягають задоволенню, оскільки його позов задоволено та понесені витрати підтверджені відповідним платіжним дорученням (а.с. 1). На підставі ст. ст. 4, 22, 993, 1166, 1187, 1191 ЦК України, ст. 27 Закону України «Про страхування», ст. 29 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»,

Outcome: approved