Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-30 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з [PERSON] на користь Маріупольської міської ради шкоду, завдану внаслідок незаконного вилову риби, у сумі 51000 грн. В обґрунтування вимог позивач посилається на те, що вироком Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 26 січня 2021 року [PERSON] визнано винним у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 249 КК України, за фактом того, що 10.03.2020 року в період часу з 07.30 год. до 09.10 год. перебуваючи на мосту через річку Кальміус біля буд.1 по вул.Міжрічковій в м.Маріуполі діючи умисно, з метою зайняття незаконним рибним добувним промислом, [PERSON] в порушення ст.ст.27,34 Закону України «Про тваринний світ» та п.3.15 «Правил любительського і спортивного рибальства» здійснював лов риби забороненим засобом лову- сіткою «павук». У результаті незаконного лову виловив рибу «пелінгас» у кількості 75 одиниць, завдавши шкоду рибному господарству у суммі 51000 грн. Посилаючись на те, що факт незаконного вилову риби підтверджується наявними доказами, однак шкода не відшкодована, просить позовні вимоги задовольнити. Ухвалою Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 30 березня 2021 року відкрито провадження у справі та розгляд справи постановлено проводити в порядку спрощеного позовного провадження. Представник Маріупольської місцевої ради надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився з невідомих підстав, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, у тому числі і через оголошення на Веб-сайті Судової влади України, про причину неявки суд не повідомив. Ухвалою суду від 31.05.2021 постановлено провести заочний розгляд справи вказаної справи, оскільки відповідач, будучи неодноразово належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, до судового засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до переконання, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. За змістом ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Отже, сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. В іншому випадку, за умови недоведеності тих чи інших обставин суд вправі винести рішення по справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі. Представлені суду докази відповідають замісту статей 77 - 80 ЦПК України щодо належності, допустимості, достовірності кожного з них окремо та у своїй сукупності, та відповідно достатності їх для прийняття у справі законного та справедливого рішення. Встановлено, що вироком Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 26.01.2021 року [PERSON] визнано винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 249 КК УКраїни та призначено покарання у вигляді штрафу у розмірі 1700 грн. Вирок набрав законної сили 26.02.2021 року. Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Встановленими та доведеними обставинами, викладеними у мотивувальній частині вироку суду є те, що 10.03.2020 року в період часу з 07.30 год. до 09.10 год. перебуваючи на мосту через річку Кальміус, біля буд.1 по вул.Міжрічкова в м.Маріуполі діючи умисно, з метою зайняття незаконним рибним добувним промислом, [PERSON] здійснював лов риби забороненим засобом лову- сіткою «павук». У результаті незаконного лову виловив рибу «пелінгас» у кількості 75 одиниць, завдавши шкоду рибному господарству у суммі 51000 грн.. Вищезазначені обставини за положеннями ст. 82 ЦПК України щодо цивільно-правових наслідків дій особи, стосовно якої винесено постанову у справі про адміністративне правопорушення, беруться до уваги в межах вирішення позову по даній справі і зібраних по ній доказів в сукупності. Згідно із «Таксами для обчислення розміру відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок незаконного добування (збирання) або знищення громадянами України, іноземцями та особами без громадянства цінних видів водних біоресурсів у рибогосподарських водних об`єктах України», затвердженими постановою від 21 листопада 2011 року № 1209 Кабінету Міністрів України, ціна збитків, заподіяних внаслідок незаконного добування (збирання) або знищення одного екземпляра водних біоресурсів незалежно від розміру та ваги становить щодо піленгас - 40 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 680 грн., отже вартість 75 штук піленгаса становить 51000 гривень. Однак, при розгляді кримінального провалження стосовно [PERSON] питання щодо відшкодування ним шкоди, завданої навколишньому природному середовищу, не вирішено. Відомості щодо добровільного відшкодування указаної шкоди відповідачем у матеріалах справи відсутні. За загальним правилом, встановленим ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ч. 4 ст. 63 «Про тваринний світ» підприємства, установи, організації та громадяни зобов`язані відшкодовувати шкоду, заподіяну ними внаслідок порушення законодавства в галузі охорони, використання і відтворення тваринного світу. Згідно з ч.4, 5 ст.68, ч.1 ст.69 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» підприємства, установи, організації та громадяни зобов`язані відшкодовувати шкоду, заподіяну ними внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, в порядку та розмірах, встановлених законодавством України. Застосування заходів дисциплінарної, адміністративної або кримінальної відповідальності не звільняє винних від компенсації шкоди, заподіяної забрудненням навколишнього природного середовища та погіршенням якості природних ресурсів. Шкода, заподіяна внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, підлягає компенсації в повному обсязі. Статтею 13 Конституції України передбачено, що земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах визначених цією Конституцією. Відповідно до вимог ст. 15 ЗУ «Про охорону навколишнього природного середовища» до повноважень і компетенції місцевих рад у галузі охорони навколишнього природного середовища відноситься забезпечення реалізації екологічної політики України, здійснення контролю за додержанням законодавства про охорону навколишнього природного середовища. Статтею 66 Конституції України передбачено, що кожен зобов`язаний не заподіювати шкоду природі, культурній спадщині, відшкодовувати завдані ним збитки. Згідно з вимогами ст.15 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» до повноважень і компетенції місцевих рад у галузі охорони навколишнього природного середовища відноситься забезпечення реалізації екологічної політики України, здійснення контролю за додержанням законодавства про охорону навколишнього природного середовища. Відшкодування шкоди, заподіяної порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища здійснюється у відповідності з вимогами ст. 47 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища», згідно яких шкода і збитки, заподіяні навколишньому природному середовищу підлягають зарахуванню на рахунки фондів охорони навколишнього природного середовища місцевих рад, якою є Маріупольська міська рада. З огляду на наведене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного процесу, саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності його вини в завданні шкоди позивачу. Тобто, цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини, якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. З огляду на викладене, враховуючи, що обов`язок доведення відсутності вини покладено саме на відповідача, однак, такий ним нереалізований, суд дійшов висновку про доведеність підстав позову та наявність підстав для стягнення шкоди заподіяної незаконним виловом риби. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у сумі 908 гривень.

Outcome: approved