Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-23 00:00:00

Представник позивача Сідько С. І . , яка діє на підставі угоди про надання правової допомоги від 27.04.2018 року (а.с. 28), ордера серії ПТ №140436 від 01.07.2019 року (а.с. 27), звернулася до суду з позовом до відповідача про визнання за [PERSON] в порядку спадкування за законом права власності на нерухоме майно, яке складається з житлового будинку літ. А-1 загальною площею 85,0 кв.м, в тому числі житлової площі 54,6 кв.м, і господарських будівель та споруд: погреба - літ. а3, літньої кухні - літ. Б,б, літньої кухні - літ. В, сараю - літ. Б1, сараю - літ. Б3, гаражу - літ. Б2, навісу - літ. б1, вбиральні - літ. Д, воріт №1, огорожі №2, що розташоване за адресою: [ADDRESS] , та про визнання за [PERSON] в порядку спадкування за законом права власності на земельну ділянку загальною площею 0,2799 га, яка надана для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, та для ведення особистого селянського господарства, що розташована на території Котелевської селищної ради Полтавської області, [ADDRESS] . В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначила, що після смерті діда позивача - [PERSON] , спадкоємцем за законом спадкового майна, а саме: житлового будинку і земельної ділянки, є [PERSON] . Для належного оформлення своїх спадкових прав позивач звернувся до державного нотаріуса Першої полтавської державної нотаріальної контори, виконуючої обов`язки завідувача Котелевської державної нотаріальної контори Рой Т.В., яка відмовила у видачі свідоцтв про право на спадщину за законом на житловий будинок та земельну ділянку, оскільки не подано нотаріусу документів, необхідних для вчинення нотаріальної дії. На даний час позивач не має можливості прийняти спадщину за законом. Учасники справи у судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце судового засідання повідомлені належним чином (а.с. 40-43, 54). Представник позивача подав до суду письмову заяву, в якій просить справу розглядати без його участі та участі позивача, позовні вимоги підтримують у повному обсязі (а.с. 56). Відповідач - Котелевська селищна рада Полтавської області подала до суду відзив на позовну заяву, в якому позовні вимоги [PERSON] визнає в повному обсязі та просить розглянути справу у судовому засіданні без участі представника відповідача. Наслідки визнання позову, передбачені ч. 3, ч. 4 ст. 200, ч. 4 ст. 206 ЦПК України, відповідачу відомі та зрозумілі (а.с. 55). Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до переконання, що позов слід задовольнити повністю з наступних підстав. Матеріалами справи встановлено, що [INFO] помер [PERSON] , про що свідчить свідоцтво про смерть серії [NUMBER] , видане 21.03.2018 року Котелевським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Полтавській області (а.с. 12). Після його смерті відкрилася спадщина, у тому числі на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, які знаходяться за адресою: [ADDRESS] ; та на земельну ділянку загальною площею 0,2799 га, яка надана для будівництва і обслуговування житлового будинку і господарських будівель, й для ведення особистого селянського господарства, що розташована на території [ADDRESS] . Відповідно до довідки Виконавчого комітету Котелевської селищної ради Полтавської області від 03.07.2019 року №3333, домоволодіння в [ADDRESS] ; [ADDRESS] ), згідно погосподарського обліку Котелевської селищної ради станом на 01.07.1990 року відносилося до робочого двору, головою робочого двору є [PERSON] , [INFO] (а.с. 30). Земельна ділянка належала [PERSON] на підставі державного акта на право приватної власності на землю серії [NUMBER] , виданого Котелевською селищною радою Полтавської області 14.11.2002 року, і зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №1700 (а.с. 25). Згідно з довідкою Котелевської селищної ради Полтавської області від 07.09.2018 року за №4740, оригінал якої знаходиться в спадковій справі №45/2018, [PERSON] був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . При цьому на час відкриття спадщини з [PERSON] за вказаною адресою ніхто не проживав (а.с. 22). Відповідно до ч. 1 ст. 1265 Цивільного кодексу України у п`яту чергу право на спадкування за законом мають інші родичі спадкодавця до шостого ступеня споріднення включно, причому родичі ближчого ступеня споріднення усувають від права спадкування родичів подальшого ступеня споріднення. Ступінь споріднення визначається за числом народжень, що віддаляють родича від спадкодавця. Народження самого спадкодавця не входить до цього числа. Згідно з ч. 1 ст. 1269 Цивільного кодексу України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Спадкоємцем за законом спадкового майна є [PERSON] , його родинні відносини із спадкодавцем підтверджуються свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим рай ЗАГС м. Макіївка 06.07.1959 року; свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим міським ЗАГС м. Урай Тюменської області 20.07.1984 року (а.с. 13, 14). Спадкова справа після смерті [INFO] щодо майна [PERSON] , заведена 16.05.2018 року за №45/2018 на підставі заяви про прийняття спадщини від імені онука - [PERSON] . В матеріалах спадкової справи інших заяв не міститься (а.с. 22). За даними Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) від імені [PERSON] заповітів не виявлено (а.с. 52). За даними Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) в провадженні Котелевської державної нотаріальної контори знаходиться справа №45/2018 на майно [PERSON] (а.с. 51-53). Позивач не має можливості прийняти спадщину у вигляді спірного нерухомого майна, оскільки державним нотаріусом Першої полтавської державної нотаріальної контори, виконуючою обов`язки завідувача Котелевської державної нотаріальної контори Рой Т.В. відмовлено у видачі свідоцтв про право на спадщину за законом на житловий будинок та земельні ділянки, у зв`язку з тим, що не подано документів, необхідних для вчинення нотаріальної дії (а.с. 22). Відповідно до довідки приватного підприємства «Полтавське бюро технічної інвентаризації «Інвентаризатор» від 06.11.2018 року №11630, у відповідності до матеріалів Полтавського бюро технічної інвентаризації «Інвентаризатор» реєстрація права власності на житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , не проводилася (а.с. 21). Згідно з ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Порядок ведення погосподарського обліку в сільських радах визначався Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів (далі - Вказівки), затвердженими постановою Державного комітету статистики СРСР (далі - Держкомстат СРСР) від 12 травня 1985 року № 5-24/26, а згодом - Вказівками, затвердженими постановою Держкомстату СРСР від 25 травня 1990 року № 69. Зазначеними Вказівками суспільна група господарства визначалась залежно від роду занять голови господарства (сім`ї). Особи, які працюють у колгоспі, але не є членами колгоспу, відносяться до суспільної групи робітників або службовців залежно від займаної посади. Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31.01.1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13.12.1995 року № 56, передбачала обов`язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції). Записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. Відповідно до п. 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР підтвердженням належності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах. За змістом ЦК УРСР 1963 року, Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР від 31.01.1966 року, виникнення права власності на житлові будинки у сільському населеному пункті не залежало від державної реєстрації цього права. Згідно з ст. 81 Земельного кодексу України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини. Відповідно до п. 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про Державний земельний кадастр» земельні ділянки, право власності (користування) на які виникло до 2004 року, вважаються сформованими незалежно від присвоєння їм кадастрового номера. Згідно з ч. 3, ч. 4 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацією речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно та їх обтяження, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов, якщо реєстрація прав та їх обтяжень була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав та їх обтяжень діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав та їх обтяжень. Частиною 1 ст. 22 Земельного кодексу УРСР від 18.12.90 N 561-XII передбачено, що право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право. Відповідно до ч.1, ч.3 ст. 23 Земельного кодексу УРСР від 18.12.90 N 561-XII, право власності або право постійного користування землею посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів. Форми державних актів затверджуються Верховною Радою України. Постановою Верховної Ради Української РСР від 13.03.92 N 2201-XII «Про форми державних актів на право власності на землю і право постійного користування землею» затверджено форми державних актів: - на право колективної власності на землю; - на право приватної власності на землю. Постановою Кабінету Міністрів України від 02.04.2002 N449 «Про затвердження форм державного акта на право власності на земельну ділянку та державного акта на право постійного користування земельною ділянкою» (із відповідними змінами) встановлено, що раніше видані (до набрання чинності цією постановою) державні акти на право приватної власності на землю, державні акти на право власності на землю залишаються чинними і підлягають заміні у разі добровільного звернення громадян або юридичних осіб. Отже, державні акти на право приватної власності на землю, видані у період дії Постанови ВРУ N 2201 (з 23.06.92 по 08.01.2004), є чинними правовстановлювальними документами, що підтверджують права власності на земельні ділянки. Визнання відповідачем пред`явленого позову є безумовним, не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Наслідки визнання позову, передбачені ч. 3, ч. 4 ст. 200, ч. 4 ст. 206 ЦПК України відповідачу відомі та зрозумілі. Враховуючи вище викладене, суд приходить до переконання про наявність законних підстав для задоволення позовних вимог [PERSON] у повному обсязі.

Outcome: approved