Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-07 00:00:00

ПРОЦЕДУРА: 15.06.2021 ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» звернулось до суду із згаданим позовом (а.с.2), в якому прохає стягнути з [PERSON] заборгованість за надані послуги з теплопостачання у сумі 38207,99 грн та понесені судові витрати у сумі 2270 грн. Заявлені вимоги вмотивовані тим, що відповідачу надаються послуги з теплопостачання за адресою: [ADDRESS] . Договір між сторонами не укладався, проте відповідач отримував надані позивачем послуги, які вчасно не оплачував, у зв`язку з чим, за період з 01.10.2015 по 01.04.2021 утворилась заборгованість за послуги з теплопостачання у сумі 31842,55 грн, нарахований індекс інфляції за період з 21.11.2015 по 01.04.2021 становить 4407,51 грн, а 3% річних - 1957,93 грн. Посилаючись на норми ст.ст.525,526 ЦК України позивач прохає стягнути вказаний розмір заборгованості з відповідача. Ухвалою суду від 01.07.2021 (а.с.17) позов прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі за вказаним позовом та призначено судове засідання для розгляду справи по суті за правилами спрощеного позовного провадження. 20.07.2021, у встановлений судом строк, до суду надійшов відзив відповідача [PERSON] на позовну заяву (а.с.23-27) , в якому останній прохав застосувати строк позовної давності до вимог про стягнення заборгованості та стягнути борг за період з 01.07.2018 по 01.07.2021 в розмірі 20154,04 грн, індекс інфляції 1509,85 грн та 3% річних за цей же період в сумі 652,54 грн. Одночасно відповідачем було подано заяву про застосування строків позовної давності до вимог ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» про стягнення заборгованості за послуги теплопостачання (а.с.28-29). У поданій відповіді на відзив (а.с.30-33) ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» прохає визнати безпідставними та необґрунтованими заперечення відповідача. Відповідач скориставшись правом подання заперечень, просив позовні вимоги задовольнити частково в межах строків позовної давності. АРГУМЕНТИ (ДОВОДИ) СТОРІН В судовому засіданні представник позивача наполягала на задоволені позову з викладених у ньому підстав. Зазначила, що до червня 2021 року позивачу не було відома інформація про власника квартири [ADDRESS] і лише після отримання відомостей з державного реєстру ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерно» звернулось до суду з вимогами до відповідача. Пояснила, що договір з відповідачем не укладався, останній отримує послуги з теплопостачання, які не оплачує з жовтня 2015 року. Відповідач [PERSON] в суді позов визнав частково, просив застосувати до позовних вимог строки позовної давності та стягнути заборгованість в межах трирічного строку. Пояснив, що є єдиним власником квартири [ADDRESS] , де проживає один та ствердив, що жодного разу після набуття ним права власності на вказане нерухове майно, послуги теплопостачання не оплачував, оскільки договору з позивачем не укладав. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ Судом встановлено, що власником квартири [ADDRESS] є відповідач [PERSON] , що підтверджується відповідною інформаційною довідкою (а.с.3-4), згідно з якою 08.07.2015 до реєстру внесено відомості про право приватної власності відповідача на вказане нерухоме майно з розміром частки 1. Від так відповідач є споживачем послуг, що надаються до вказаного житла постачальником - ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго». Між сторонами виникли фактичні договірні правовідносини з надання послуг з централізованого опалювання та централізованого постачання гарячої води за адресою: [ADDRESS] , шляхом подачі теплової енергії за вказаною адресою, хоча письмовий договір ними не укладався. Відповідно до наданих позивачем розрахунків, які в ході розгляду справи відповідачем не оспорювались щодо порядку та розмірів нарахувань (а.с.8-11), заборгованість за послуги з централізованого опалення та послуги з централізованого постачання гарячої води за адресою: [ADDRESS] за о/р 8-163-206-0, за період з 01.10.2015 до 01.04.2021 складає 31842,55 грн, 3% річних від простроченої суми боргу за період з 21.11.2015 по 31.03.2021 - 1957,93 грн, інфляційні збитки за період з грудня 2015 року по лютий 2021 року - 4407,51 грн. ОЦІНКА СУДУ ТА НОРМИ ПРАВА Відповідно до п.5 ч.3 ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є власник, споживач, виконавець, виробник (ч.2 ст.19 Закону). Власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 322 ЦК України). Як встановлено судом власником нерухомого майна, а саме квартири [ADDRESS] є відповідач. Шляхом надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води за вказаною адресою, що не заперечувалось відповідачем в ході судового розгляду, сторони вступили у фактичні договірні правовідносини. Суд зазначає, що факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Таку правову позицію висловив Верховний Суд у справі № 638/11034/15-ц (постанова від 10.12.20218) та у справі № 6-2951цс15,(постанова від 20.04.2016). За змістом ст.162 ЖК України, ч.1 ст.9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», власник квартири (споживач) зобов`язаний оплачувати всі комунальні платежі вчасно, здійснюючи оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином, одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається. При цьому відмова споживача від укладання договору з виконавцем комунальної послуги не звільняє його від обов`язку оплати фактично спожитої комунальної послуги, наданої таким виконавцем. Статтею 625 ЦК України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Як встановлено судом і це не заперечувалось сторонами відповідач у період з 01.10.2015 по 31.03.2021 не здійснював оплати фактично отриманих послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, внаслідок чого на 01.04.2021 має заборгованість перед позивачем, яка з урахуванням індексу інфляції та 3 % річних становить 38207,99 грн і яку відповідач зобов`язаний сплатити. Разом із тим, в судовому засіданні відповідач прохав застосувати строки позовної давності до заявлених позивачем вимог. Вирішуючи питання щодо застосування позовної давності, суд зазначає, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (стаття 256 ЦК України). Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (стаття 267 ЦК України). Суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовної вимоги. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє у задоволенні позову через його необґрунтованість. Лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла, і про це зробила заяву інша сторона спору, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності за відсутності поважних причин її пропуску, наведених позивачем. В судовому засіданні відповідач зробив заяву про застосування строків позовної давності, при цьому визнав порушення прав позивача і наданий розрахунок заборгованості не заперечував. Згідно із ст.257, ст.261 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки і перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Водночас, статтями 263, 264 ЦК України передбачені випадки зупинення та переривання перебігу позовної давності. Так, перебіг позовної давності зупиняється: 1) якщо пред`явленню позову перешкоджала надзвичайна або невідворотна за даних умов подія (непереборна сила); 2) у разі відстрочення виконання зобов`язання (мораторій) на підставах, встановлених законом; 3) у разі зупинення дії закону або іншого нормативно-правового акта, який регулює відповідні відносини; 4) якщо позивач або відповідач перебуває у складі Збройних Сил України або в інших створених відповідно до закону військових формуваннях, що переведені на воєнний стан. Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку та у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Отже, переривання перебігу позовної давності передбачає, що внаслідок вчинення певних дій (або підтвердження визнання боржником боргу чи іншого обов`язку, або подання кредитором позову до одного чи кількох боржників) перебіг відповідного строку, що розпочався, припиняється. До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку, з урахуванням конкретних обставин справи, можуть належати: визнання пред`явленої претензії; зміна договору, з якої вбачається, що боржник визнає існування боргу, а так само прохання боржника про таку зміну договору; письмове прохання відстрочити сплату боргу; підписання уповноваженою на це посадовою особою боржника разом з кредитором акта звірки взаєморозрахунків, який підтверджує наявність заборгованості в сумі, щодо якої виник спір; письмове звернення боржника до кредитора щодо гарантування сплати суми боргу; часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій, такий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 27.04.2016 у справі № 3-269гс16. В судовому засіданні представник позивача пояснила, що раніше позов до боржника не пред`являвся, оскільки підприємство - надавач послуг до червня 2021 не володіло інформацією про власника квартири. При цьому, як ствердила представник позивача за відсутності коштів ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» не мало змоги самостійно здобути такі відомості шляхом подання платного запиту до державного реєстру прав власності і не зверталось до суду із заявою про забезпечення доказів, у визначеному Цивільним процесуальним кодексом порядку. Згідно з поясненнями сторін, що узгоджується з приєднаними до справи матеріалами, за період з жовтня 2015 року по березень 2021 року відповідачем жодної оплати не проводилось і доказів вчинення ним дій, що свідчать про визнання боргу, чи існування обставин, передбачених ст.263 ЦК України, суду надано не було. За таких обставин, суд наголошує про відсутність підстав для зупинення чи переривання перебігу строків позовної давності, з огляду на що вимоги позивача підлягають задоволенню в межах трирічного строку позовної давності. Враховуючи, що позивачем позов подано до суду 15.06.2021 (а.с.2) і нарахування у липні - вересні 2015 року не проводились, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача заборгованість за період з 01.10.2018 до 01.04.2021 у розмірі 20154,04 грн, 3% річних від простроченої суми боргу за період з 21.11.2018 по 31.03.2021 - 652,54 грн, інфляційні збитки в розмірі 1509,85 грн, а всього борг у сумі 22316,43 грн. Питання про судові витрати вирішено судом у відповідності до вимог ст.141 ЦПК України, згідно із якою судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial