Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-10 00:00:00

представник позивача ПрАТ «Європейський страховий альянс» звернувся до суду із позовом до відповідача про встановлення вини та відшкодування збитків у порядку регресу у розмірі 109541,24 грн. В обґрунтування позову зазначено, що 02.07.2015 року між ПрАТ «Європейський страховий альянс» та ТОВ «Санофі-Авентіс Україна» був укладений Договір добровільного страхування ризиків, пов»язаних з експлуатацією транспортних засобів № 1045306, відповідно до умов якого страховик зобов»язався відшкодувати збитки, що могли настати у зв»язку із пошкодженням, знищенням чи втратою автомобіля «Пежо» д.н.з.[NUMBER]. 30.11.2015 року відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю застрахованого автомобіля під керуванням [PERSON] та автомобіля «Ауді» д.н.з.[NUMBER], під керуванням відповідача [PERSON] Постановою Голосіївського районного суду м. Києва від 25.04.2016 року, провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно [PERSON], було закрито в зв»язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення та в мотивувальній частині постанови зазначено, що водій [PERSON] мав діяти у відповідності до вимог п. 10.2 ПДР України. Зазначена постанови суду учасниками ДТП оскаржена не була та набрала законної сили, а відтак винним в зазначеній аварії є відповідач та має відшкодувати завдану шкоду. Вартість відновлювального ремонту автомобіля «Пежо» склала 111041,24 грн. Розмір безумовної франшизи складає 1500 грн., а тому за мінусом зазначеної суми потерпілій особі було виплачено відшкодування в розмірі 109541,24 грн., що підтверджується відповідним платіжним дорученням. Понесені позивачем витрати, у зв»язку з виплатою страхового відшкодування власнику автомобіля «Пежо», відшкодовано відповідачем не було, а тому позивач просить встановити винним у настанні ДТП відповідача та примусово стягнути в порядку регресу з відповідача на користь позивача кошти в розмірі 109541,24 грн., що були виплачені за страховим випадком, а також судовий збір. Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 24.10.2018 року, відкрито провадження у справі та вирішено розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження. Визначено відповідачу п'ятнадцятиденний строк з для вручення даної ухвали для відзиву на позовну заяву. Встановлено позивачу п'ятиденний строк з дня отримання відзиву для подання відповіді на відзив, а відповідачу п'ятиденний строк з дня отримання відповіді на відзив для подання заперечення. Також роз'яснено сторонам, що відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними матеріалами справи, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. У матеріалах справи відсутні клопотання сторін про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Враховуючи наведене, відповідно до ч. 8 ст. 178 та ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню за наступних підстав. Судом встановлено, що 02.07.2015 року між ПрАТ «Європейський страховий альянс» та ТОВ «Санофі-Авентіс Україна» був укладений Договір добровільного страхування ризиків, пов»язаних з експлуатацією транспортних засобів № 1045306, відповідно до умов якого страховик зобов»язався відшкодувати збитки, що могли настати у зв»язку із пошкодженням, знищенням чи втратою автомобіля «Пежо» д.н.з.[NUMBER] (а.с.9-15). Відповідно до довідки № 83309021 про дорожньо-транспортну пригоду, 30.11.2015 року о 19-20 год. у м. Києві по вул.. Жилянській відбулась дорожньо-транспортна пригода - наїзд на транспортний засіб, що стоїть за участю автомобілів «Пежо» [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] та автомобіля «Ауді» д.н.з. [NUMBER], під керуванням водія [PERSON], внаслідок чого автомобілі отримали механічні пошкодження (а.с.19). 30.11.2015 року довірена особа власника автомобіля «Пежо» ТОВ «Санофі-Авентіс Україна» повідомив позивача про настання страхового випадку (а.с. 41). Постановою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 25.04.2016 року, провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ст.. 124 КУпАП відносно [PERSON], було закрито на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, у зв»язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення. З мотивувальної частини зазначеної постанови судді вбачається, що в дорожній ситуації, яка склалась 30.11.2015 року в діях водія автомобіля «Пежо» [PERSON] невідповідностей вимогам п. 10.9 ПДР України з технічної точки зору не вбачається. В то же час, водій автомобіля «Ауді» [PERSON], при виїзді на проїзну частину вул. Жилянської з прилеглої території, повинен був діяти у відповідності до вимог п. 10.2 ПДР України (а.с.20). Відповідно до акту виконаних робіт, вартість відновлювального ремонту автомобіля «Пежо» склала 111041,24 грн. (а.с.23-24). Страховим актом № 1786/15/50/ТР25/00/2 від 06.06.2016 року, встановлено відшкодування потерпілому - власнику автомобіля «Пежо» у розмірі 109541,24 грн., відповідно до заяви (а.с.6). Платіжним дорученням № 04108 від 10.06.2016 року підтверджується, що позивач перевів суму відшкодування потерпілому власнику автомобіля «Пежо» ТОВ «Санофі-Авентіс Україна» в розмірі 109541,24 грн.(а.с.42). Згідно із ч. 1ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до положень ч.ч. 1, 2 ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Частиною 1 статті 1191 ЦК України встановлено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи в розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Згідно із ст. 1192 ЦК України, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Цивільно-правова відповідальність юридичної або фізичної особи за завдану майнову шкоду на підставі ст. 1166 ЦК України настає за умови доведеності всіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме наявність шкоди, протиправність дій заподіювача шкоди, причинний зв'язок між шкодою та протиправною поведінкою та вина в заподіянні шкоди (постанова Верховного Суду України від 03.06.2015 року у справі № 6-305 цс15). Пленум Верховного Суду України у роз'ясненнях, викладених у п. 2 постанови від 27.03.1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» звертає увагу судів на те, що, розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи. Згідно із ч. 2 ст. 1166 ЦК України, особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Цивільне законодавство в деліктних зобов'язаннях передбачає презумпцію вини, якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди (постанова Верховного Суду України від 19 серпня 2014 р. у справі №3-51гс14). З урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного процесу саме на відповідача покладено обов'язок доведення відсутності його вини в завданні шкоди позивачу. Сам по собі факт не притягнення винної особи до адміністративної чи кримінальної відповідальності не може бути підставою для звільнення її від цивільної відповідальності. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті. Вирішуючи даний спір, суд вважає за необхідне зазначити про те, що відсутність постанови про притягнення відповідача до адміністративної відповідальності не може слугувати приводом для визнання позовних вимог безпідставними та факт наявності вини відповідача в ДТП підтверджується зібраними та наданими позивачем доказами в їх сукупності, а також суд звертає увагу на те, що відповідачем жодними доказами доводи позивача не спростовано. Крім того, судом встановлено, що при розгляді адміністративної справи відносно [PERSON] відповідач був присутній, надавав пояснення та постанову судді у встановленому законом порядку не оскаржував, а відтак, знаючи про наявність висновку судової авто технічної експертизи та постанови судді про невинуватість водія [PERSON], не вжив заходів щодо доведення своєї невинуватості у вчиненні ДТП, та не надав суду належних та допустимих доказів щодо дотримання ним Правил дорожнього руху в дорожній обстановці, яка склалася та відсутності у нього можливості уникнути зіткнення з автомобілем «Пежо». За таких обставин, суд вважає, що власник автомобіля «Пежо» мав право на відшкодування майнової шкоди завданої належному йому майну внаслідок ДТП на підставі ст. 1188 ЦК України, а також вжив всіх необхідних заходів для отримання належного страхового відшкодування, яке було виплачено позивачем у встановленому законом порядку. Крім того, суд звертає увагу на те, що законом не покладається на позивача обов'язок доказування вини відповідача в заподіянні шкоди, він лише повинен доказати факт заподіяння такої шкоди відповідачем та її розмір (постанова Верховного Суду України від 03.12.2014 року у справі № 6-183цс14). Враховуючи наведене, а також приймаючи до уваги те, що позивачем у порядку та в межах визначених законом було здійснено страхову виплату, спрямовану на відшкодування шкоди, заподіяної власнику автомобіля «Пежо», а ДТП сталася з вини відповідача, який, жодного доказу на спростування своєї вини, а також доводів позивача, - суду не надав, суд вважає вимоги позивача обґрунтованими та законними, в зв»язку з чим позов підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір в сумі 3524,00 коп., який сплачено позивачем при зверненні з даним позовом до суду.

Outcome: approved