Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-03 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення шкоди, завданої неправомірними діями працівника при виконанні трудових обов'язків, посилаючись на те, що 25 вересня 2013 року відповідач був прийнятий на роботу на посаду слюсаря з ремонту металургійного обладнання 5 розряду до ПП «ВФ «ГИС». При прийняті на роботу відповідача було повідомлено про особливі умови праці, що стосуються наслідків порушення режиму комбінату. В трудовому контракті, укладеному із відповідачем, було обумовлено особливі умови праці, які стосуються правил внутрішнього трудового розпорядку щодо виконання виробничих завдань на території ПАТ «МК «Азовсталь». З цими умовами роботи і наслідками, пов'язаними з їх не виконанням відповідач був згоден. Так при появі на території комбінату «Азовсталь» в стані алкогольного сп'яніння підлягало сплатити порушнику штраф у розмірі 10000 грн. Однак 7 жовтня 2013 року був складений акт, згідно з яким об 21-55 год. на ПАТ МК «Азовсталь» був встановлений факт порушення відповідачем умов контракту, що виразилося в проходженні останнього на територію комбінату «Азовсталь» в нетверезому стані, що було підтверджено медичним висновком. В результаті виявленого порушення відповідач 8 жовтня 2013 року був звільнений за ст. 40 п. 7 КЗпП України за появу на роботі в нетверезому стані. В жовтні 2013 року із заробітної плати відповідача позивачем була частково утримана сума штрафу в розмірі 229,43 грн. Згідно умов договору підряду та додатків до нього, в зв'язку з порушенням правил розпорядку на території комбінату «Азовсталь» працівником ПП «ВФ «ГИС», позивачем була сплачена сума штрафу в розмірі 10000 грн. На підставі переліченого з відповідача підлягає сплаті на користь позивача залишок суми, що не була з нього утримана, в розмірі 9770,57 грн. Таким чином просив стягнути з відповідача зазначені збитки в сумі 9770,57 грн. та судові витрати в сумі 243,60 грн. В судове засідання представник позивача, що діє на підставі довіреності, не з'явилась, надавши суду заяву з проханням вирішити спір за її відсутності, наполягаючи при цьому на задоволенні позову в повному обсязі та не заперечуючи проти ухвалення заочного рішення. Відповідач до суду не з'явився повторно за невідомих суду причин, будучи повідомленим про час та місце розгляду справи належним чином, не надавши заяви про можливість розгляду справи у його відсутність. Таким чином зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. ст. 169, 224 ЦПК України. Суд, дослідивши письмові докази, вважає, що заявлений позов підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав. Відповідно до ст. 21 Кодексу Законів про Працю України (далі за текстом рішення - КЗпП) трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Особливою формою трудового договору є контракт, в якому строк його дії, права, обов'язки і відповідальність сторін (в тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін. Згідно ст. 130 КЗпП працівники несуть матеріальну відповідальність за збиток, заподіяний підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов'язків. Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 29 грудня 1992 року № 14 «Про судову практику у справах про відшкодування збитку, заподіяного підприємствам, установам, організаціям їх працівниками» вбачається, що за правилами ст. 132 КЗпП за збиток, заподіяний підприємству, установі, організації під час виконання трудових обов'язків, працівники, з вини яких причинний збиток, несуть матеріальну відповідальність у розмірі прямого дійсного збитку, але не більше за свій середній місячний заробіток. Проте, якщо розмір матеріальної відповідальності був встановлений в укладеному з працівником контракті, збиток стягується з працівника згідно до умов контракту. Так у судовому засіданні на підставі зібраних по справі доказів було встановлено, що між Приватним підприємством «Виробнича фірма «ГИС» та [PERSON] був укладений трудовий договір на виконання робіт на МК «Азовсталь» із дотриманням правил перебування на МК «Азовсталь» та укладено контракт щодо особливих умов праці, за якими передбачена відповідальність за появу на території МК «Азовсталь» в нетверезому стані шляхом сплати встановленого локальними актами МК «Азовсталь» штрафу на користь позивача зі звільненням з роботи, що вбачається з копій трудового договору від 25 вересня 2013 року, трудового контракту від 25 вересня 2013 року, наказу про прийом на роботу від 1 жовтня 2013 року (а. с. 8, 9, 10). Відповідно до стандарту підприємства по МК «Азовсталь» визначено умови перебування на території комбінату працівників та підрядних організацій (а. с. 21-52). За договором підряду та додатків до нього, укладеного між ПАТ МК «Азовсталь» та ПП «ВФ «ГИС», а також договору підряду та додатків до нього, укладеного між ТОВ «ТПГ «Євробудмайстер» та ПП «ВФ «ГИС», було визначено відповідальність в вигляді штрафу в сумі 10000 грн. за появу на території комбінату в стані алкогольного сп'яніння або спробу пройти через ККП в такому стані працівниками підрядної організації, яку повинен сплатити підрядник (53-69). Поява в нетверезому стані на території МК «Азовсталь» [PERSON], працівника ПП «ВФ «ГИС», 7 жовтня 2013 року підтверджується копією акту складеного на МК «Азовсталь», а також довідкою медичного закладу від 7 жовтня 2013 року (а. с. 11, 12). На підставі переліченого 8 жовтня 2013 року [PERSON] був звільнений за п. 7 ст. 40 КЗпП (а. с. 15). З платіжних доручень вбачається, що підрядник ТОВ «ТПГ «Євробудмайстер» 22 січня 2014 року сплатило 10000 грн. штрафу на користь ПАТ «МК «Азовсталь», заподіяного [PERSON], а в свою чергу субпідрядник ПП «ВФ «ГИС» сплатило 29 січня 2014 року 10000 грн. вказаного штрафу вже на користь ТОВ «ТПГ «Євробудмайстер» (а. с. 13, 14). Судом також було встановлено, що з заробітної плати відповідача було утримано розмір штрафу в сумі 229,43 грн., що підтверджується довідкою позивача (а. с. 16). З урахуванням переліченого суд встановив, що [PERSON] перед позивачем несе відповідальність у вигляді сплати залишку штрафу в сумі 9770,57 грн. на користь ПП «ВФ «ГИС» за порушення ним умов укладеного контракту від 25 вересня 2013 року. За ч. 3 ст. 233 КЗпП для звернення власника або уповноваженого ним органу до суду в питаннях стягнення з працівника матеріальної шкоди, заподіяної підприємству, установі, організації, встановлюється строк в один рік з дня виявлення заподіяної працівником шкоди. При цьому за п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 29 грудня 1992 року № 14 «Про судову практику у справах про відшкодування збитку, заподіяного підприємствам, установам, організаціям їх працівниками» зазначено, що судам необхідно перевіряти, чи додержаний власником або уповноваженим ним органом встановлений ст. 233 КЗпП річний строк з дня виявлення заподіяної працівником шкоди для звернення в суд з позовом про її відшкодування. Днем виявлення шкоди слід вважати день, коли власнику або уповноваженому ним органу стало відомо про наявність шкоди, заподіяної працівником. Натомість право регресної вимоги до працівника виникає з часу виплати підприємством, організацією, установою сум третій особі і з цього ж часу обчислюється строк на пред'явлення регресного позову. За ст. 234 КЗпП в разі пропуску з поважних причин строків, установлених ст. 233 КЗпП, районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд може поновити ці строки. Від представника позивача надійшла до суду заява з проханням поновити строки на подання вказаного позову, посилаючись на те, що претензія про необхідність сплатити штраф за порушення відповідача на адресу позивача надійшла в січні 2014 року, тому сплачено суму штрафу було 29 січня 2014 року, тобто з незалежних від представників ПП «ВФ «ГИС» підстав. Доводи представника позивача в цій частині підтверджуються матеріалами справи (а. с. 13, 14, 18). Таким чином суд дійшов висновку, що представники позивача з регресним позовом до [PERSON] звернулись до суду протягом річного строку з часу виплати штрафу на користь ТОВ «ТПГ «Євробудмайстер», тому строк для пред'явлення позову про стягнення з працівника матеріальної шкоди, заподіяної позивачу, слід поновити. На підставі переліченого з [PERSON] підлягає стягненню штраф в сумі 9770,57 грн. на користь ПП «ВФ «ГИС» за завдану шкоду при виконанні трудових обов'язків за контрактом. Згідно ст. 88 ЦПК України з відповідача також підлягає стягненню витрати позивача по сплаті судового збору в сумі 243,60 грн.

Outcome: approved