Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-19 00:00:00

Представник позивача звернувся з позовною заявою, в якій, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, просив стягнути з відповідачки борг за кредитним договором №131201/с від 02.12.2013 року у розмірі 75 287,89 грн. та судовий збір у розмірі 1 218,00 грн., а всього стягнути - 76 505,89 грн. Вимоги обґрунтовував тим, що 02.12.2013 року між КС «Співдружність» та [PERSON] було укладено кредитний договір №131201/с, згідно з умовами якого відповідачка отримала кредит в сумі 10 000,00 грн., строком на 24 місяці, плата за користування яким становить 91,25 % річних, тобто 0,25 % денних від суми залишку кредиту за кожен день користування. Внаслідок неналежного виконання умов кредитного договору рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 05.06.2014 року було стягнуто з відповідачки достроково суму боргу у розмірі 29747,50 грн. Однак в порушенням умов Кредитного договору відповідачка, не виконуючи рішення суду та продовжуючи користуватись кредитними коштами, відсотки за користування ними не сплачує, тому станом на 08.12.2015 року за відповідачкою рахується заборгованість за Кредитним договором №131203/с від 02.12.2013 року на загальну суму 75 287,89 грн., що включає в себе: 59 400,00 грн. - борг по відсоткам за користування кредитом; а також 14 644 грн. 43 коп. - сума інфляційних збитків; 1 243 грн. 46 коп. - сума 3% річних на суму боргу за рішенням суду. Представник позивача в судове засідання надав заяву, в якій позовні вимоги підтримав, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідачка в судове засідання не з'явилась, будучи належним чином повідомленою про розгляд справи. Згідно зі ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Таким чином, врахувавши письмову заяву представника позивача, суд вважає можливим ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 ЦК України, зокрема, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Цивільні права та обов'язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки можуть виникати з рішення суду. Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідносини, в силу яких одна особа (боржник) зобов'язана вчинити на користь іншої особи (кредитора) певну дію, як то: передати майно, виконати роботу, сплатити гроші тощо або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Згідно зі ст.ст. 525, 526, 527, 530 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання не допускається, зобов'язання повинні виконуватись належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог закону, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За правилами ст.ст.1050,1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. Судом встановлено, що 02.12.2013 року між КС «Співдружність» та [PERSON] було укладено кредитний договір №131201/с, згідно з умовами якого відповідачка отримала кредит в сумі 10 000,00 грн., строком на 24 місяці, плата за користування яким становить 91,25 % річних, тобто 0,25 % денних від суми залишку кредиту за кожен день користування. Так, за умовами кредитного договору відповідачка взяла на себе зобов'язання повертати щомісячно суму кредиту та нараховані відсотки за кредит, що визначено відповідним графіком розрахунків - додатком №1 до Кредитного договору №131201/с від 02.12.2013 року. Крім того, п.1.1. додаткового договору сторони встановили, що у разі несвоєчасного надходження планового платежу повністю або частково з першого дня прострочення цей кредит визнається з підвищеним ризиком, плата за користування яким становить 365% річних, тобто 1% денних на суму залишку кредиту. Внаслідок неналежного виконання боржником своїх договірних зобов'язань позивач звернувся до суду з вимогою про дострокове повернення всіх сум за Кредитним договором у зв'язку з порушенням умов договору згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України, що є способом цивільно-правової відповідальності боржника. Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 05.06.2014 року за позовом КС «Співдружність» до [PERSON] була стягнута заборгованість за Кредитним договором у розмірі 29 747,50 грн. в порядку дострокове присудження до виконання основного зобов'язання. Згідно з ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказується при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Однак набрання законної сили рішенням суду не означає односторонньої відмови від договору, не тягне припинення зобов'язання і не виключає стягнення процентів, пені та збитків, а також інших штрафних санкцій, передбачених угодою, до дня фактичного задоволення (повного розрахунку). Згідно з правової позиції Верховного суду України (ухвала № 6-27640св08 від 18.05.2011 року) зобов'язання перестає діяти в разі його припинення з підстав, передбачених договором або законом (ч. 1 ст. 598 ЦК України). Підстави припинення зобов'язань, зазначені в ст.ст. 599, 600, 601, 604-609 ЦК України, не передбачають можливості припинення зобов'язання у зв'язку з ухваленням судом рішення про задоволення вимог кредитора. За відсутності інших підстав припинення зобов'язання, передбачених договором або законом, зобов'язання припиняється його виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України). Належним виконанням зобов'язання є виконання, прийняте кредитором, у результаті якого припиняються права та обов'язки сторін зобов'язання. Так, правовідносини сторін Кредитного договору визначені ст. 1054 ЦК України, якою встановлюється, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Статтею 1048 ЦК України передбачене право позикодавця на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 05.06.2014 року набрало законної сили 24.06.2014 року, відповідно до якого була стягнута заборгованість за тілом кредиту - 10 000 грн., відсотки за користування кредитом, розрахунки яких були здійснені включно по 22.04.2014 року, - 14 100 грн., пеня - 647,50 грн., штраф - 5000 грн. Крім того, рішенням було встановлено, що кредит визнаний з підвищеним ризиком і відповідно почала застосовуватись відсоткова ставка у розмірі 1 % денних на суму залишку по кредиту, який режим продовжує діяти на теперішній час. Тому боржник зобов'язаний сплатити відсотки за подальший період користування коштами, а саме з 23.04.2014 року по 02.12.2015 року, як становлять 59 400,00 грн. Між тим, після набрання рішенням законної сили в рахунок погашення боргу відповідачкою було здійснено 25.06.2014 року одну оплату у розмірі 1256,40 грн. Таким чином, рішення суду по сьогоднішній день невиконане, а зобов'язання за договором не припинилися. Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не тільки не припиняє правовідносин сторін договору та не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання, а й не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою ст. 625 ЦК України, оскільки , оскільки зобов'язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог ст. 526 та ст. 599 ЦК України, а належним виконанням зобов'язання є виконання, у результаті якого припиняються права та обов'язки сторін зобов'язання (ст. 599 ЦК України), тому боржник несе обов'язок відшкодувати інфляційні витрати від знецінення неповернутих коштів за час виконання рішення суду про стягнення суми. Відповідно до ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язань настають наслідки, встановлені законом або договором. Так, боржник відповідно до ст.625 ЦК України несе відповідальність за порушення грошового зобов'язання і на вимогу кредитору зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також встановлені договором або законом річні проценти від простроченої суми. За визначенням інфляційні втрати пов'язані з інфляційними процесами в державі та за своєю правовою природою є компенсацією за понесені збитки, спричинені знеціненням грошових коштів, оскільки збільшення (або зменшення) розміру грошових коштів по закінченню певного часу у зв'язку з індексом інфляції є окремим видом врахування фінансових та інших суміжних і тотожних подій в секторі економіки держави. Таким чином, аналіз ст. 625 ЦК вказує на те, що наслідки прострочення боржником грошового зобов'язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3 % річних не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від сплати ним неустойки (пені) за порушення виконання зобов'язання. При цьому вказана норма права не обмежує права кредитора звернутися до суду за захистом свого права, якщо грошове зобов'язання не виконується й після вирішення судом питання про стягнення основного боргу. Отже, виходячи з розрахунку суми боргу в розмірі 29747,50 грн. за період з 23.04.2014 року по 25.06.2014 року та в розмірі 28491,10 грн. за період з 26.06.2014 року по 02.12.2015 року, розмір інфляційних збитків та 3 % річних становить відповідно 14 644,43 грн. та 1 243,46 грн. Таким чином, за тих обставин, що відповідачка порушила умови Кредитного договору, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача та наявність законних підстав для їх задоволення та вважає, що оскільки у передбачені строки відповідачка як позичальник зобов'язання за вказаним кредитним договором належним чином не виконала, тому станом на 08.12.2015 року за відповідачкою рахується заборгованість за Кредитним договором №131203/с від 02.12.2013 року на загальну суму 75 287,89 грн., що включає в себе: 59 400,00 грн. - борг по відсоткам за користування кредитом; 14 644,43 грн. - сума інфляційних збитків; 1 243,46 грн. - сума 3% річних, яка підлягає стягненню з відповідачки на користь позивача у загальному розмірі 75 287,89 грн., а також згідно зі ст.88 ЦПК України - сплачений позивачем судовий збір у розмірі 1 218,00 грн.

Outcome: approved